Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

29.01.2020 року [PERSON] звернулася до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту смерті [PERSON] , місце смерті: Україна, м. Донецьк, дата смерті - [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог заявницею зазначено, що [INFO] в м.Донецьк, помер її чоловік [PERSON] . Оскільки м. Донецьк є тимчасово окупованою територією, заявник позбавлений можливості отримати свідоцтво про смерть компетентних органів на території України, а тому звернувся до суду із даною заявою. Заявниця в судове засідання не з`вилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином. До суду надійшло клопотання, в якому [PERSON] просила розглядати дану заяву без її участі та просила її задовольнити. Заінтересована особа - відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві в судове засідання представника не направила, до суду надійшла заява уповноваженого представника про слухання справи за його відсутності. У вирішенні даної заяви про встановлення факту смерті - представник покладався на розсуд суду. А тому на підставі положень статті 223 ЦПК України суд продовжив розгляд заяви у відсутність сторін. Дослідивши матеріали справи, врахувавши заяви сторін, суд прийшов до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається, заявниця [PERSON] є дружиною [PERSON] , про що свідчить відповідна копія свідоцтва про одруження. Як зазначає заявниця у заяві, [PERSON] помер [INFO] м.Донецьк, що є тимчасово окупованою територією. Так, відповідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Статтею 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Водночас, відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. За правилами ст. 317 ЦПК України в порядку цивільного судочинства розглядаються цивільні справи про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. За правилами ст. 1, 9, 17, 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України; державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків; у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна; громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Надані заявником документи, а саме: свідоцтво про смерть від 26.11.2019 року серія [NUMBER] щодо смерті [PERSON] , видане органами державної влади, які створені всупереч законодавства України - не визнаються державою Україна, а тому не є підставою для реєстрації смерті за правилами ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» органом державної реєстрації актів цивільного стану, про що також свідчить відповідна відмова відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві №26/17.12-73 від 21.01.2020 року. Так, вбачається, що надані заявником документи, які були видані органами державної влади, які створені всупереч законодавства України - не є належними та допустимими доказами на підтвердження факту смерті особи на території України. Тобто, в даному випадку, заявником не надано суду доказів, які б підтверджували факт смерті [PERSON] в м. Донецьк, таких доказів не встановлено і в судовому засіданні. Крім того, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, вироком Ленінського районного суду м.Харкова від 16.03.2018 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , який фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі без права керувати транспортними засобами та згідно ст..75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з випробувальним терміном на два роки. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви [PERSON] про встановлення факту смерті. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed