Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

26 червня 2016 року помер чоловік позивачки [PERSON], який на день смерті був постійним жителем [INFO]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно до складу якої, серед іншого, входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, с. Ковтуни, вул. Шевченка 20, яку позивач прийняла шляхом подачі відповідної заяви до нотаріальної контори. Проте [PERSON] не може оформити своє право на вказаний будинок, так як відсутні документи, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно, і за цих підстав нотаріус, постановою від 27.12.2016 року, відмовив у вчиненні нотаріальної дії, а тому позивач була змушена звернутися до суду із відповідним позовом до Ковтунівської сільської ради, на території якої знаходиться спадкове майно. У судове засідання позивач та її представник не зявились, однак від представника позивача [PERSON] надійшла до суду заява, в якій представник позивача просив розгляд справи проводити за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі. Представник відповідача Ковтунівської сільської ради в судове засідання не зявився, направивши до суду заяву за вих. № 57/02-35 від 21.02.2017 року, в якій просив суд справу розглянути без участі представника сільської ради, позовні вимоги визнає. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до свідоцтва про смерть (серії І-СР № 282650 від 29.06.2016 року) [PERSON] помер 26 червня 2016 року, про що зроблено відповідний актовий запис за № 9. Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Із свідоцтва про одруження (серії ІІ-АГ №046724 від 10.02.1973 року) вбачається, що [PERSON] є дружиною [PERSON], який помер 26червня 2016 року. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до довідки, виданої виконкомом Ковтунівської сільської ради Золотоніського району за вих. №47 від 25.01.2017 року за [PERSON], який помер 26.06.2016 року, відповідно до запису в погосподарській книзі №6, особовий рахунок № 0355-1, числиться житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Шевченка 20, с. Ковтуни Золотоніського району Черкаської області. Право власності [PERSON] на вказаний вище житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами стверджується також копією технічного паспорту на житловий будинок, який доданий до матеріалів справи та досліджений судом в ході її розгляду. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.12.2016 року приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області [PERSON] відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, с. Ковтуни, вул. Шевченка 20, у звязку із відсутністю правовстановлюючого документа на дане майно. Суд бере до уваги, що Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів державного замовлення (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття я експлуатацію обєктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не була передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні прав власності. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутата ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад і додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Із довідки виданої виконкомом Ковтунівської сільської ради за вих. № 83 від 01.03.2017 року вбачається, що будинок за адресою вул. Шевченка, 20 у с. Ковтуни Золотоніського району Черкаської області був побудований у 1976 році. Оскільки сам будинок був побудований у 1976 році, а в сільській раді наявний відповідний запис в погосподарській книзі про власника вказаного будинку, суд приходить до обґрунтованого висновку, що [PERSON] за життя належав на праві власності будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою Черкаська область, Золотоніський район, с. Ковтуни, вул. Шевченка 20, хоча за життя він і не отримав відповідного свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок. Згідно із ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, а за життя право власності не було зареєстровано в належному порядку, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину. У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як вбачається із повідомлення приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області [PERSON] від 16.02.2017 року №62/01-16 після смерті [PERSON] заведена спадкова справа за №117/2016. Підставою для її заведення була подана заява про прийняття спадщини від дружини померлого [PERSON]. Прийняття спадщини позивачем по справі стверджується також витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 45477891 від 20.10.2016 року. Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається із заяви сільського голови с. Ковтуни за вих. № 57/02-35 від 21.02.2017 року відповідач позовні вимоги визнпв у повному обсязі. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] належним чином прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON], і так як оригінал правовстановлюючого документа втрачений, а власник помер, вбачається обмеження прав позивачів у можливості прийняття та належного розпорядження своїм спадковим майном, а тому враховуючи, що існують законні підстави для задоволення позову, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі зазначеного та

Outcome: approved