Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

27.10.2017 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, третя особа - служба у справах дітей Маньківської районної державної адміністрації Черкаської області про позбавлення батьківських прав, збільшення розміру стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила про те, вона перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого у них [INFO] народився син [PERSON] . Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 23.05.2012 р. шлюб між ними розірвано. Проте, ще до розірвання шлюбу, відповідач покинув сім`ю та з грудня 2011 р. разом з нею не проживає, повністю усунувся від виховання сина, не утримує його, не приїжджає до нього, не цікавиться його життям, не сплачує аліменти, які присуджені йому рішенням Маньківського районного суду Черкаської області. Крім того, в 2015 р. відповідач написав заяву про те, що він не заперечує проти позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] та дає згоду на його усиновлення. Вказані обставини свідчать про те, що відповідач свідомо ухилявся та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Крім того, поновлення спілкування сина з відповідачем може негативно позначитися на психологічному стані дитини, нанести йому психологічну травму, у зв`язку з чим позивач вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на позбавленні батьківських прав відповідача відносно малолітнього сина [PERSON] , оскільки батько свідомо ухиляється від виконання ним своїх батьківських обов`язків, не спілкується з дитиною, не цікавиться її життям та здоров`ям. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечували щодо позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки бажає брати участь в утриманні та вихованні сина, вказавши, що відповідач з 2015 р. не має постійного заробітку, а тому не мав змоги приїздити до сина, який знаходився на відстані 200 км від нього. Крім того, нотаріальну заяву написав через скрутне матеріальне становище та на прохання позивачки, яка обіцяла відмовитись від отримання аліментів на дитину. Представник третьої особи Служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився. Представник третьої особи Служба у справах дітей Маньківської районної державної адміністрації Черкаської області Плахтій Т.В. в судовому засіданні підтримав наданий суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. Суд, вислухавши пояснення сторін та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає необхідним позов задовольнити виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Маньківського районного управління юстиції Черкаської області від 23.03.2010 р. батьком [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , а мати - [PERSON] (а.с. 5). Як вбачається з довідки Маньківської селищної ради №2560 від 21.06.2017 р. позивачка разом із сином [PERSON] , [INFO] проживає за адресою: [ADDRESS] . (а.с.7) Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 154 СК України, батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини. За змістом ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ч.1-3 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Звертаючись до суду з даним позовом позивачка посилається на те, що відповідач належним чином не виконує свої батьківські обов`язки, оскільки він з дитиною не спілкується, не цікавиться життям і здоров`ям сина, не надає матеріальної допомоги на його утримання, а тому повинен бути позбавлений батьківських прав. Згідно висновку органу опіки та піклування Маньківської районної державної адміністрації №684/01-38 від 05.10.2017 р., комісія райдержадміністації з питань захисту прав дітей, Маньківська районна державна адміністрація робить висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] [INFO] (а.с. 73). Відповідно до п. 15 Постанови пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Підпункт 2 п. 16 цієї ж постанови наголошує, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.8, ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від всіх його доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення ним повноліття. Рішення набрало законної сили та пред`явлено до виконання до Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві. За змістом ч.4, ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У відповідності до ч.1, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати до досягнення нею повноліття. Як наголошує ст.182 СК України розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за неоподаткований мінімум доходів громадян. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правилами ч.1, ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Як наголошує ч.1, ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судом окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги обов`язок відповідача утримувати свою малолітню дитину на підставі описаних вище норм права, а також беручи до уваги зміни до законодавства щодо мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, суд приходить до висновку, про збільшення стягнення розміру аліментів з [PERSON] , присуджених рішенням Маньківського районного суду Черкаської області з 1/4 частини від всіх його доходів щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 1/4 частину від всіх його доходів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд також вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь держави 768,40 грн. судового збору в частині вимог майнового характеру, на користь [PERSON] 640,00 грн. судового збору в частині вимог немайнового характеру, сплаченого останньою при зверненні з даним позовом до суду.

Outcome: approved