Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

27 листопада 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, у якому просила збільшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] за рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20 вересня 2016 року та стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі ј частини заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з часу звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свій позов обґрунтовувала тим, що згідно рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі ј частини з усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.08.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. З набранням чинності 08 липня 2017 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо покращення захисту права дитини на належне утримання» були внесені зміни в ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України» змінився мінімальний розмір аліментів на одну дитину та складає не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому вважає, що розмір аліментів, що стягуються з відповідача має бути збільшено. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити, посилаючись на обставини вказані в позовній заяві. Пояснила, що відповідач сплачував аліменти в добровільному порядку, тому вона не зверталась до виконавчої служби для примусового стягнення. Останнім часом він сплачує аліменти в незначному розмірі, а тому вона звернулась до суду з даним позовом. Відповідач проходить військову службу та отримує грошову винагороду. Відповідач, будучи повідомлений своєчасно та належним чином про день та час проведення судового засідання, в засідання не зявився та в телефонному режимі просив розгляд справи здійснювати за його відсутності. Заслухавши сторін, дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено наступне. 26 травня 2014 року народилась [PERSON], батьками якої зазначено [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження І-ЕЛ № 150069 від 02.06.2014 року (а.с.5). Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20 вересня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а.с.9). Також, рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20 вересня 2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] стягнуто аліменти в розмірі ј частини всіх видів заробітку /доходу/ відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини, починаючи з 12 серпня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 180-181 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у разі недосягнення згоди між батьками щодо їх участі у витратах на утримання дитини, суд своїм рішенням визначає розмір аліментів на утримання дитини. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 №2037-VIII ч.2 ст.182 СК викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у ст.182 СК, яким визначався розмір 30%). Таким чином, зміна закону, яким установлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст.192 СК. Суд не визначає мінімального розміру аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів суд ураховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема ч.2 ст.182 СК. Згідно з розясненнями, викладеними в п.17 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 за №3 зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Разом з тим збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення цього ж мінімального розміру аліментів, яке вже врегульовано законодавцем. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З матеріалів позовної заяви вбачається, що\~підставою звернення до суду з позовом є внесення змін в чинне законодавство щодо мінімального розміру стягуваних аліментів. Суд вважає за необхідне зазначити, що судом визначено розмір аліментів на дитину в розмірі 1/4 частки доходів відповідача, а забезпечення отримання дитиною, гарантованого державою мінімального розміру аліментів (50% прожиткового мінімуму) не є зміною розміру аліментів, оскільки розмір аліментів визначався\~судом\~у частці від доходу боржника, а не в мінімальному розмірі. Державний виконавець зобовязаний здійснювати систематичний контроль за правильним і своєчасним відрахуванням утриманих сум аліментів стягувачам. Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки її позовні вимоги не стосуються збільшення розміру аліментів в розумінні\~ст. 192 СК України, а зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановленого\~\~раніше судового рішення у справі про стягнення аліментів.

Outcome: dismissed