Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

27.02.2014 року позивачі звернулися до суду із позовною заявою, в якій, уточнивши позовні вимоги, просять стягнути з [PERSON] заборгованість за договорами позики на користь [PERSON] на загальну суму 183 500 грн., на користь [PERSON] - 50 000 грн., а також сплачений позивачами судовий збір у справі пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В обґрунтування вказують, що як мати і донька, зареєстровані і проживають в [ADDRESS] за однією адресою, ведуть спільну господарську діяльність. В серпні 2012 року до них звернулася їхня мати і бабуся [PERSON], яка проживає в [ADDRESS] з проханням позичити гроші на деякий час її приятельці [PERSON], яка переконала позивачів, що грошові кошти їй необхідні для відкриття в м. Валки оптового магазину по продажу продуктів харчування для пенсіонерів за пониженими цінами. Завірила, що працює в торгівлі більше 30 років, має великий професійний досвід, володіє торговими точками і великими складськими площами, що поверне гроші в обумовлений строк з процентами за користування грошима. Піддавшись на переконання відповідача, 21.09.2012 року [PERSON] передала їй під розписку гроші в сумі 70000 грн., які остання зобов'язалась повернути через три місяці, тобто до 21.12.2012 року, але свої зобов'язання за цим договором позики не виконала. В листопаді 2012 року відповідач дізналася від [PERSON], що [PERSON] має в своєму розпорядженні певну суму грошей і перебуває без роботи. Використавши цю інформацію, [PERSON] запропонувала [PERSON] фінансово підтримати її, позичивши у неї під проценти гроші на деякий час, оскільки взятих у матері грошей не хватає. Повіривши, 28.10.2012 року [PERSON] передала [PERSON] в займи гроші в сумі 50000 грн. під розписку, які та обіцяла повернути до 01.04.2013 року. У вказаний в розписці строк гроші [PERSON] не повернула, причину не виконання зобов'язань не пояснила, про наявність позивача і боргу забула. 21.12.2012 року [PERSON] повідомила позивача, що торгівля йде нормально, а тому щоб вернуть їм позичені гроші необхідно зробити товарооборот за час новорічних свят, тим самим поставивши перед позивачами умову з вимогою позичити їй гроші з метою повернення грошових коштів по раніше взятих займах. В зв'язку з цим 28.12.2012 року [PERSON] була змушена передати відповідачу під розписку в борг гроші в сумі 60000 грн., які вона зобов'язалась повернути до 01.04.2013 року. Але грошові кошти, позичені за вказаними розписками, відповідач так і не повернула та стала уникати зустрічі. В черговий раз спілкування з приводу повернення грошей, [PERSON] запропонувала [PERSON] оформити кредит в банку, щоб розрахуватись за борги перед позивачем і донькою [PERSON], на що відповідач повідомила, що в неї вже є непогашений кредит в банку в сумі 28000 грн. та запропонувала позивачам погасити його, взяти новий кредит і розрахуватися з позивачами повністю. Доведена до відчаю, вона 04.10.2013 року знову під розписку передала [PERSON] в борг 28000грн., яка зобов'язалась повернути гроші до 01.11.2013 року, завіривши, що відразу після погашення кредиту розрахується по боргових розписках з позивачами повністю. Через два дня [PERSON] повідомила позивача, що кредит в банку вона не змогла повністю погасити, т.я. банк нарахував пеню. Для того, щоб вона розрахувалась за борги перед позивачами їй необхідні гроші для погашення пені. Повністю морально подавлена ціле направленими і добре спланованими діями [PERSON], 02.11.2013 року [PERSON] знову передала їй в борг гроші в сумі 25500 грн., які зобов'язалась повернути до 10.12.2013 року. Але до теперішнього часу [PERSON] не розрахувалася ні по одній борговій розписці, на телефонні дзвінки не відповідає, в добровільному порядку погашати заборгованість відмовляється. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON], що діє на підставі довіреності, позов підтримали. Посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, просили задовольнити уточнені позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явилася, подала до суду клопотання, в якому просить розгляд справи проводити без її участі, за участю представника [PERSON], який дії на підставі довіреності. При цьому зазначили, що позов в уточненій частині визнають повністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов з урахуванням уточнень підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 21.09.2012 року [PERSON] власноручно написала розписку про те, що вона позичила у [PERSON] грошові кошти в сумі 70000 (сімдесят тисяч) грн. на строк у три місяці, 28.11.2012 року [PERSON] взяла в борг у [PERSON] гроші в сумі 50000 (п'ятдесят тисяч) грн., які зобов'язалась повернути до 01.04.2013 року, про що свідчить розписка від 28.01.2012 року. 28.12.2012 року відповідач позичила у [PERSON] гроші в сумі 60000 (шістдесят тисяч) грн., які зобов'язалась повернути до 28.04.2013 року. В розписці від 04.11.2013 року вказано, що [PERSON] позичила в [PERSON] гроші в сумі 28000(двадцять вісім тисяч) грн. та 02.11.2013 року 22500 (двадцять дві тисячі п'ятсот) грн. на строк до 10.12.2013 року. Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Цивільні обов'язки згідно з вимогами ч.1 ст.14 ЦК України виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Ст.626 ЦК України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Одностороннім є договір, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони. Положеннями ст.ст.638,639 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Якщо сторони домовилися укласти договір в певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Зміна або розірвання договору відповідно до ст.651 ЦК України допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому, згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник відповідно до вимог ст. 625 ЦК України не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. З огляду на викладене, суд вважає, що між сторонами укладено односторонній договір в письмовій формі, визначений на їх розсуд, після досягнення згоди з усіх істотних умов договору щодо предмету та строків його виконання, тому повинен бути виконаний в повному обсязі. Таким чином, суд вважає, що позов в частині стягнення заборгованості за договорами позики підлягає задоволенню, а саме на користь [PERSON] - 183 500 грн., на користь [PERSON] - 50 грн., що залишились не погашені відповідно до умов договору. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки понесені позивачем судові витрати у справі документально підтверджені, вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів з урахуванням положень ч.1 ст.88 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved