Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

27 серпня 2014 року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з позовом до відповідачки про стягнення боргу за договором позики. В позові зазначив, що 27 листопада 2012 року уклав з відповідачкою договір позики, за яким передав їй 2000 грн. на власні потреби під 15 % щомісяця, про що вона надала розписку. В розписці відповідачка зазначила, що поверне кошти до 01 серпня 2013 року, однак повернула лише 1000 грн. Просив стягнути з відповідачки на його користь відсотки за 21 місяць користування грошима в розмірі 3150 грн. та 1000 грн. основного боргу. В судове засідання позивач не з'явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність, підтримання позовних вимог та не заперечення проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання також не з'явилася, про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила. Судом, за згоди позивача, ухвалено про заочний розгляд справи у відсутність відповідачки на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 27 листопада 2012 року між позивачем та відповідачкою було укладено договір позики, за яким відповідачка отримала 2000,00 грн. під 15 % від суми позики щомісячно, з умовою їх повернення до 01 серпня 2013 року. Факт отримання відповідачкою грошових коштів підтверджується укладеним між сторонами договором позики, строк дії якого до 01 серпня 2013 року та наданою нею розпискою (а.с.7). Прийняте письмове зобов'язання відповідачка виконала частково, повернувши позивачу лише 1000 грн., іншу частину грошових коштів до даного часу не повернула та відсотки за їх користування не сплатила. Суд вважає, що між сторонами мають місце правовідносини, що виникли з цивільно-правового зобов'язання за договором позики. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.1046 зазначеного Кодексу за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частина 1 ст.1048 вищевказаного Кодексу передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачкою до даного часу зобов'язання за договором в повному обсязі не виконане, суд дійшов висновку, що звернення позивача до суду є обґрунтованим, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в розмірі 2200 грн., з яких 1000 грн. основний борг за договором позики, а 1200 грн. відсотки за 8 місяців користування грошима за період з 27 листопада 2012 року по 01 серпня 2013 року (1000 грн. х 15% х 8 місяців). Вимоги позивача про стягнення з відповідачки відсотків ще за 13 місяців користування коштами судом задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ст.ст. 625, 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання процентів від суми позики лише протягом строку дії договору. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати на оплату судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial