Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

27.05.2020 до суду надійшов позов від представника АТ «Райффайзен Банк Аваль» Чеботарь Ж.С. до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості. В обґрунтування позову вказує, що 20 лютого 2008 між Відкрити акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/2325/74/1555, згідно з яким Банк зобов`язався надати позичальнику кредит в розмірі 50000 дол. США строком до 19.02.2023 року із відсотковою ставкою 13 % річних. З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язання, сторони підписали договір іпотеки від 21.02.2008, згідно з яким у випадку невиконання позичальником зобов`язань кредитор має право отримати задоволення в рахунок майна, заставленого на умовах договору іпотеки. Оскільки [PERSON] не виконує зобов`язань, встановлених кредитним договором, представник банку звернувся до суду та просить у рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки. Представник позивача надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та дату розгляду справи, у судове засідання не з`явилась та про причини неявки не повідомила. Дослідивши надані суду матеріали, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що з метою отримання банківських послуг [PERSON] звернулась до ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та підписала кредитний договір № 014/2325/74/1555 від 20 лютого 2008, згідно з яким кредитор (банк) надає позичальнику кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії в сумі 50000 доларів США (п. 1.1 Договору). Кредит надається на строк по 19 лютого 2023 року (п. 1.2). За користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитору плату у вигляді процентів за ставкою 13 % річних (п. 1.4). Пунктом 6.5 Договору встановлено, що кредитор має право вимагати дострокового погашення позичальником заборгованості за кредитом, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків у випадках невиконання позичальником умов договору. Пункт 10.1 передбачає, що за порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісій, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Згідно п. 12.4 Договору, позичальник перед укладення договору в письмовій формі повідомлений про всі умови споживчого кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, що підтверджується повідомлення про умови кредитування, які є невід`ємною частиною договору та не має зауважень, претензій щодо наданої інформації. (а.с. 11-13). До матеріалів справи додано копію виписки по рахунку [PERSON] , згідно з якою АТ «Райффайзен Банк Аваль» здійснив виплату кредиту у сумі 50000 доларів США (а.с. 16). Згідно договору іпотеки від 21 лютого 2008 року, укладеним між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Славутського міського нотаріального округу Хмельницької області Шкапій В.Я., зареєстрованого в реєстрі за № 1011, предметом іпотеки є квартира, що знаходиться в [ADDRESS] (п. 1.2 Договору іпотеки). Розділ 5 Договору передбачено порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі порушення основного зобов`язання, умов кредитного договору або умов цього Договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документів зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менше ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 22-27). Пунктом 5.5.3 передбачено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, може проводитись, може проводитись, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Початкова ціна продажу предмета іпотеки прилюдних торгів встановлюється за рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотеко держателем, якщо така згода не досягнута - спеціалізованою, що проводить прилюдні торги на підставі оцінки предмета іпотеки. 06.02.2020 на адресу [PERSON] департамент проблемної заборгованості роздрібних клієнтів АТ «Райффайзен Банк Аваль» надіслав вимогу про виконання грошових зобов`язань та про усунення порушення основного зобов`язання за Кредитним договором №014/2325/74/1555 від 20.02.2008, згідно з якою [PERSON] встановлено тридцятиденний термін для виконання вимоги та попереджено про те, що банк на власний розсуд може, зокрема, звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 29). Згідно доданого до справи розрахунку заборгованості станом на 05.02.2020 заборгованість відповідача за кредитним договором складає 109473 доларів США, з яких 49723 доларів США - заборгованість за кредитом; 59750 доларів США 16 центів - заборгованість за відсотками (а.с. 7-8). Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд враховує наступне. Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно із ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. Однак 7 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом, не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно. Тобто, рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до та після прийняття Закону «Про мораторій», залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого ст. 3 Закону (Постанова ВСУ по справі №6-1356цс15 від 2 березня 2016 року). Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартири [ADDRESS] загальною площею 51,6 кв.м., яка належить [PERSON] на праві приватної власності, є обґрунтованими з огляду на те, що відповідач не виконала взятих на себе зобов`язань перед позивачем за кредитним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка в добровільному порядку не погашена. Однак з урахуванням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд приходить до висновку про наявність підстав для відстрочення виконання судового рішення щодо звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії Закону. Разом із тим суд звертає увагу на те, що 26 серпня 2011 року Славутським міськрайонним судом було ухвалено заочне рішення по справі №2-795/11, відповідно до якого задоволено вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та стягнуто з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 014/2325/74/1555 від 20.08.2008 року у сумі 438860 грн. 08 коп., що еквівалентно 55064 дол. США за курсом НБУ станом на момент прийняття рішення судом. Тобто, звернувшись до суду із вимогою про стягнення заборгованості, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» реалізував право на пред`явлення вимоги про дострокове виконання зобов`язання. Фактично кредитор, звернувшись із позовом про дострокове повернення кредиту, на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку його дії, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Тобто наведене спростовує чинність укладеного договору та встановлений ним та додатковою угодою строк кредитування. Суд звертає увагу на те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється (Постанова Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12). Таким чином суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, а саме звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості у сумі 55064 дол. США, тобто у сумі, визначеною рішенням суду від 26.09.2011. Судові витрати по справі становлять 2102 грн. 00 коп., позовні вимоги заявлено у сумі 109473 дол. США, заборгованість складає 55064 дол. США, тобто 50,29 % (55064 х 100): 109473). За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 1057 грн. 28 коп. судового збору (2102 х 50,29) : 100. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial