Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

27 листопада 2015 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем і від шлюбу вони мають доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Однак подружнє життя з відповідачем не склалося і на теперішній час вона проживає разом з дітьми у своїх батьків. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей і домовленості про добровільне надання аліментів на утримання дітей між нею та відповідачем не досягнуто. Тому вона просила стягнути з відповідача аліменти на неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини його заробітку щомісяця до досягнення дітьми повноліття. Позивач у судове засідання не з'явилася, однак надала до суду письмову заяву, у якій на задоволенні позову наполягала та просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явився, однак надав до суду письмову заяву, у якій позов визнав повністю і просив розглянути справу у його відсутність. Справа розглянута у відсутність сторін, що не суперечить положенням ст.169 ЦПК України. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебувають в шлюбі, який був зареєстрований 15 листопада 2003 року Малаївською сільською радою Красноокнянського району Одеської області, актовий запис №02 /а.с.6/. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], і згідно наданих копій свідоцтв про народження дітей, відповідач є батьком /а.с.7,8/. Діти проживають разом з позивачем /а.с. 16/. За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ч.3 ст.181, ч.1 ст.183 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до роз'яснень п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 ''Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів'' вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів, відповідно до ч.2 ст.182 СК України не може бути менший, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частин першої та другої ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХП (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Судом встановлено, що відповідач працює, має постійний заробіток, інших дітей чи утриманців не має, не заперечує проти задоволення позову. Тому суд прийшов до висновку, що для забезпечення умов життя, звичних для дитини, достатніх для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, на яке дитина має право, враховуючи наявність можливості відповідача щодо утримання дітей за його матеріальним становищем та станом здоров'я та інших обставин, відповідно до ст.182 СК України, з відповідача на утримання неповнолітніх дітей слід стягнути 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Позивач відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. Тому згідно із ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір у доход держави.

Outcome: approved