Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

27.06.2014 року позивач звернувсь до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 31.03.2006 року відповідач [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу придбала у [PERSON] земельну ділянку площею 0,0768 га, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 3220881301:01:015:0113, що розташована в селі Вишеньки на території Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, та 21.08.2009 року отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 920628, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010993800608. 27.08.2009 року відповідач [PERSON] продала третій особі [PERSON] вищевказану земельну ділянку, відповідно до Договору купівлі-продажу. На підставі Договору купівлі-продажу від 12.10.2011 року він придбав зазначену вище земельну ділянку в третьої особи [PERSON]. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06.02.2012 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 20.03.2012 року, позов [PERSON], поданий в травні 2011 року, задоволено, визнано недійсним Договір купівлі-продажу від 27.08.2009 року, за яким [PERSON] продала [PERSON] спірну земельну ділянку, та визнано за [PERSON] право власності на ? частку даної земельної ділянки з тих підстав, що земельну ділянку [PERSON] придбала під час перебування в шлюбі з [PERSON], а продала земельну ділянку без згоди останнього. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.06.2012 року судові рішення скасовано, оскільки під час укладення Договору купівлі-продажу від 27.08.2009 року [PERSON] надала нотаріусу свідоцтво про розірвання шлюбу від 12.04.2005 року та копію сторінки свого паспорта, на якій стояв штамп про розірвання шлюбу з [PERSON] від 12.04.2005 року, та в зв язку з наявністю нотаріально посвідченої заяви [PERSON] про придбання земельної ділянки після розірвання шлюбу, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Під час нового розгляду справи рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06.02.2013 року позов [PERSON] задоволено частково та визнано недійсним Договір купівлі-продажу від 27.08.2009 року, за яким [PERSON] продала [PERSON] спірну земельну ділянку. Дане рішення суду ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23.05.2013 року залишено без змін. На даний час в Бориспільському міськрайонному суді Київської області розглядається цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи [PERSON] та [PERSON] про витребування спірної земельної ділянки у [PERSON] та повернення її у володіння [PERSON] та [PERSON] у спільну власність. Проте, на сьогодні не існує жодного правочину або судового рішення, яким була б скасована угода купівлі-продажу спірної земельної ділянки, вона була б визнана недійсною або такою, що укладена з будь-яким порушенням норм чинного законодавства. Навпаки, саме на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.10.2011 року він (позивач) придбав у [PERSON] цю земельну ділянку, перехід права власності на яку належним чином зареєстровано. В зв язку з чим він просить визнати себе добросовісним набувачем спірної земельної ділянки, залишивши це майно у його власності та скасувавши будь-які обмеження у розпорядженні даним обєктом права власності. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON], який представляє також інтереси третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON], просили задовольнити позов, підтримавши письмовий текст позовної заяви та пояснивши, що позивач є добросовісним набувачем з підстав зазначених в позові. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в суді позов не визнали, зазначивши, що такого способу захисту як визнання добросовісним набувачем чинним законодавством не передбачено. Більше того, позивач не надав доказів того, що його права як власника порушено, в звязку з чим вони підлягають захисту в порядку ст.392 ЦК України. Будучи викликаною до суду в якості відповідача [PERSON] просила відмовити в задоволенні позову, не обгрунтувавши свою позицію. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні по суті справи нічого не пояснила, зазначивши, що при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Викликані в якості третіх осіб приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу [PERSON] та приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу [PERSON], в судове засідання не з явилися, надали письмові пояснення, в яких зазначають, що при посвідченні Договорів купівлі-продажу спірної земельної ділянки було дотримано вимоги чинного законодавства, в тому числі і щодо з ясування сімейного положення сторін. Також просили слухати справу в свою відсутність. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що 31.03.2006 року відповідач [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки № 962 від 31.03.2006 року придбала у [PERSON] земельну ділянку площею 0,0768 га, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 3220881301:01:015:0113, що розташована в селі Вишеньки на території Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, та 21.08.2009 року отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 920628, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010993800608. 27.08.2009 року відповідач [PERSON] продала третій особі [PERSON] вищевказану земельну ділянку, відповідно до Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.08.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 966. В травні 2011 року відповідач [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, визнання права власності на ? частку земельної ділянки. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] посилався на те, що перебував з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 02.08.2003 року до 12.04.2008 року, за час якого 31.03.2006 року ними на підставі зазначеного вище Договору купівлі-продажу земельної ділянки № 962 від 31.03.2006 року було придбано спірну земельну ділянку. Після отримання 21.08.2009 року Державного акту на право власності на земельну ділянку на ім я [PERSON] остання 27.08.2009 року без його згоди продала [PERSON] вищевказану земельну ділянку. На підставі Договору купівлі-продажу від 12.10.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1517, позивач [PERSON] придбав зазначену вище земельну ділянку в третьої особи [PERSON]. Відповідно до рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06.02.2012 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 20.03.2012 року, позов [PERSON], поданий в травні 2011 року, задоволено, визнано недійсним Договір купівлі-продажу від 27.08.2009 року, за яким [PERSON] продала [PERSON] спірну земельну ділянку, та визнано за [PERSON] право власності на ? частку даної земельної ділянки з тих підстав, що земельну ділянку [PERSON] придбала під час перебування в шлюбі з [PERSON], а продала земельну ділянку без згоди останнього. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.06.2012 року судові рішення скасовано, оскільки під час укладення Договору купівлі-продажу від 27.08.2009 року [PERSON] надала нотаріусу свідоцтво про розірвання шлюбу від 12.04.2005 року та копію сторінки свого паспорта, на якій стояв штамп про розірвання шлюбу з [PERSON] від 12.04.2005 року, та в зв'язку з наявністю нотаріально посвідченої заяви [PERSON] про придбання земельної ділянки після розірвання шлюбу, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Під час нового розгляду справи рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06.02.2013 року позов [PERSON] задоволено частково та визнано недійсним Договір купівлі-продажу від 27.08.2009 року, за яким [PERSON] продала [PERSON] спірну земельну ділянку. Дане рішення суду ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23.05.2013 року залишено без змін. На даний час в Бориспільському міськрайонному суді Київської області розглядається цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи [PERSON] та [PERSON] про витребування спірної земельної ділянки у [PERSON] та повернення її у володіння [PERSON] та [PERSON] у спільну власність. Згідно ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Положеннями ч.1 ст.388 ЦК України визначено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. А відповідно до ч.3 цієї ж статті, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. В статті 392 ЦК України зазначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності . Разом з тим, добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи, яка підлягає доказуванню. У зв'язку з цим не підлягають розгляду позовні вимоги про визнання набувача майна добросовісним, оскільки, відповідно до ст.338 ЦК України, питання добросовісності набуття майна є одним із фактів, що має значення для вирішення справи і встановлюється судом відповідно до ст.214 ЦПК України. Дане положення викладено в рішенні Верховного Суду України від 19 січня 2011 року в справі № 6-13839св10. Отже, враховуючи вищевикладене, підстав для визнання позивача добросовісним набувачем права власності на земельну ділянку площею 0,0768 га, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 3220881301:01:015:0113, що розташована в селі Вишеньки на території Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, не має. Також не має підстав для задоволення вимог позивача про залишення земельної ділянки площею 0,0768 га, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 3220881301:01:015:0113, що розташована в селі Вишеньки на території Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, у його власності та скасувати будь-які обмеження у розпорядженні даним об'єктом права власності, оскільки спору щодо вказаних вимог на даний час не має, так як позивач не є власником земельної ділянки, відповідно до вимог ст.125 ЗК України. Доказів протилежного, згідно вимог ч.1 ст.60 ЦПК України, позивач не надав. Сплачений позивачем при подачі позову судовий збір, відповідно до ст.88 ЦПК України, необхідно звернути в дохід держави, оскільки позов задоволенню не підлягає. З урахуванням наведеного, на підставі рішення Верховного Суду України від 19 січня 2011 року в справі № 6-13839св10; ст.125 ЗК України; ст.ст.330, 388 ч.1 та ч.3, 392 ЦК України, ст.ст.10, 57, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed