Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

27 листопада 2015 року [PERSON]О.(далі позивач) звернулася до суду з позовом до Територіальної громади в особі Митченківської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області, Відділу Держгеокадастру у Бахмацькому районі Чернігівської області (далі відповідачі) з вимогою про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Позов обґрунтувала тим, що 20 березня 2014 року померла [PERSON], після якої відкрилася спадщина, в обсяг якої входять земельні ділянки, а позивач є спадкоємцем після померлої та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, але до складу спадкового майна, що перейшло позивачу в порядку спадкування, не було включено земельну ділянку площею 3,21 га, яка належала спадкодавцю [PERSON], після якої [PERSON] фактично прийняла спадщину. Проте, оскільки померла не встигла здійснити державну реєстрацію права власності на зазначену земельну ділянку позивачу було відмовлено в оформленні права власності на спірну земельну ділянку, а тому позивач не може отримати свідоцтво про право на спадкове майно. Виходячи з наведеного позивач просила встановити, що земельна частка (пай) є спадковим майном [PERSON] та визнати в порядку спадкування право власності на спадкове майно, а саме земельну частку (пай). У судове засідання сторони та третя особа не зявилися, про місце і час розгляду справу були повідомлені належним чином. Від сторін надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, відповідачі позовні вимоги визнали. Судом на підставі частини другої статті 197 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК), у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановленні такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Згідно із свідоцтвом про смерть серії І-ЕЛ № 222851 (а.с.5) [PERSON] померла 20 березня 2014 року. 12 липня 2010 року [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON], що підтверджується заповітом, який посвідчено секретарем Митченківської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області (а.с.6). Відповідно до інформації наданої Бахмацькою районною державною нотаріальною конторою (а.с.42-43) спадкова справа до майна померлої [PERSON] відкрита за заявою [PERSON] При цьому, останній були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 лютого 2015 року (а.с.7-11). Крім того, 03 липня 1996 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЕЛ № 324810 (а.с.14). Згідно із довідкою Виконавчого комітету Митченківської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області № 340 від 04 липня 2011 року (а.с.17) [PERSON] мала земельний пай розміром 3,21 га в тому числі: рілля № 164 розміром 2,69 га, сінокоси № 984 розміром 0,45 га, пасовища № 984 розміром 0,07 га. Оголошенням у друкованому засобі масової інформації (а.с.20) підтверджується, що сертифікат на земельну частку (пай) серії ЧН № 0216892, виданий КСП «Нива» на імя [PERSON] втрачений. Інформацією з Бахмацької районної державної нотаріальної контори (а.с.46-47) підтверджується, що спадкова справа до майна померлої [PERSON] не заводилась. Проте, судом встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] в порядку статті 549 Цивільного кодексу УРСР (1963 року) фактично прийняла [PERSON], що підтверджується довідками Виконавчого комітету Митченківської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області № 78 від 22 січня 2013 року (а.с.16) та № 672 від 27 жовтня 2015 року (а.с.24). В свою чергу позивач не має можливості оформити своє спадкове право на вказану земельну частку (пай) після смерті [PERSON], оскільки відсутній документ, що посвідчує право на земельну частку (пай), що підтверджується листом Бахмацької районної державної нотаріальної контори від 27 жовтня 2015 року № 1866/02-14 (а.с.23). З встановленого випливають наступні висновки. За змістом статей 1216; 1217; 1218 Цивільного кодексу України (далі ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень статей 1,2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-ІУ право на земельну частку (пай) мають громадяни-спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є і свідоцтво про право на спадщину. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування», передбачено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). А, пунктом 23 вказаної Постанови закріплено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб. Положеннями статей 15, 16 ЦК, статтею 3 ЦПК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом частини другої статті 16 ЦК способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Виходячи з вищевикладеного та враховуючи, що позивач прийняла спадщину в установленому законом порядку після померлої 20 березня 2014 року [PERSON], яка в свою чергу успадкувала право на земельну частку (пай) після смерті [PERSON], але позивач оформити своє право на земельну частку (пай) не має можливості, порушене право позивача підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню. Проте, не підлягає задоволенню вимога позивача про встановлення того, що земельна частка (пай) є спадковим майном [PERSON] виходячи з такого. Позовом є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, предявлена з метою судового захисту невизнаного, порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу в порядку, передбаченому процесуальним законодавством. Правовими наслідками задоволення судом позову є зобовязання відповідача як особи, до якої позивачем предявляється матеріально правова вимога, вжити заходів до вчинення дій, утримання від вчинення дій та усунення обставин, що призвели до порушення, невизнання чи оспорювання права або охоронюваного законом інтересу шляхом, зазначеним у резолютивній частині судового рішення. Але заявлена вимога, стосується обставин, які встановлюються судом при вирішенні питання про право позивача на земельну частку (пай), на підставі доказів наданих ним, і які є підставою для визнання за позивачем права на спадкове майно, а тому вони окремому встановленню в даному випадку не підлягають. Крім того, відповідно до частини першої Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність» від 08 серпня 1995 року № 720/95 сертифікат на земельну частку (пай) визначає розмір земельної частки у колективній власності члена КСП без виділення ділянки в натурі (на місцевості). Матеріали справи не містять інформації про те, що на земельний пай, визначений [PERSON] в колективній власності видано державний акт на право власності на землю, тобто відбулось відведення земельної ділянку в натурі, яка може спадкуватись. При цьому, [PERSON] успадкувала після [PERSON] право на земельну частку (пай), а не право власності на конкретну земельну ділянку. За вказаних обставин, за позивачем може бути визнано лише право на земельну частку (пай), а не право власності на земельну частку (пай), оскільки вимога про визнання права власності на земельну частку пай заявлена передчасно. Таким чином, даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо. Крім того, судом враховується, що відповідачі позовні вимоги визнали, що відповідно до частини четвертої статті 174 ЦПК є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки для цього наявні законні підставив, а визнання позову є безумовним і не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідачів). Виходячи з вищевикладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Outcome: partial