overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

29.07.2015 року позивач звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Представник позивача вказав, що відповідно до укладеного кредитного договору № 002-12501-290411 від 29.04.2011 року [PERSON] отримала кредит у вигляді відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 100000 грн. та на день укладання договору встановив ліміт в сумі 6000 грн. У порушення діючого законодавства та Умов договору відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав і станом на 28.05.2015 рік заборгованість складає 6942,70 грн. з яких: тіло кредиту 6942,70 грн. У зв'язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору позивач й звернувся з дійсним позовом до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 6942,70 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання 14.10.2015 року, 25.02.2016 року 29.02.2016 року та 04.03.2016 року не зявився, причин неявки суду не повідомив, про день та час слухання справи була належним чином повідомлений. 04.03.2016 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши докази по справі кожний окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до укладеного кредитного договору № 002-12501-290411 від 29.04.2011 року [PERSON] отримала кредит у вигляді відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 100000 грн. та на день укладання договору встановив ліміт в сумі 6000 грн. У порушення діючого законодавства та Умов договору відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав і станом на 28.05.2015 рік заборгованість складає 6942,70 грн. з яких: тіло кредиту 6942,70 грн. Ст.11 того ж кодексу вказує на те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (позика) цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Стаття 629 ЦК України наголошує, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов'язання між сторонами за загальним правилом мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності і справедливості. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не виконує умови договору стосовно своєчасного повернення суми кредиту, а тому вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

29.07.2015 року позивач звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Представник позивача вказав, що відповідно до укладеного кредитного договору № 002-12505-010611 від 01.06.2011 року [PERSON] отримала кредит у вигляді відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 100000 грн. та на день укладання договору встановив ліміт в сумі 3000 грн. У порушення діючого законодавства та Умов договору відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав і станом на 28.05.2015 рік заборгованість складає 2996,87 грн. з яких: тіло кредиту 2996,87 грн. У зв'язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору позивач й звернувся з дійсним позовом до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 2996,87 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання 14.10.2015 року, 25.02.2016 року 29.02.2016 року та 04.03.2016 року не зявився, причин неявки суду не повідомив, про день та час слухання справи була належним чином повідомлений. 04.03.2016 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши докази по справі кожний окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до укладеного кредитного договору № 002-12505-010611 від 01.06.2011 року [PERSON] отримала кредит у вигляді відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 100000 грн. та на день укладання договору встановив ліміт в сумі 3000 грн. У порушення діючого законодавства та Умов договору відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав і станом на 28.05.2015 рік заборгованість складає 2996,87 грн. з яких: тіло кредиту 2996,87 грн. Ст.11 того ж кодексу вказує на те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (позика) цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Стаття 629 ЦК України наголошує, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов'язання між сторонами за загальним правилом мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності і справедливості. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не виконує умови договору стосовно своєчасного повернення суми кредиту, а тому вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

29.07.2015 року позивач звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Представник позивача вказав, що відповідно до укладеного кредитного договору № 004-12503-190711 від 19.07.2011 року [PERSON] отримав кредит у вигляді відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 100000 грн. та на день укладання договору встановив ліміт в сумі 10000 грн. У порушення діючого законодавства та Умов договору відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав і станом на 28.05.2015 рік заборгованість складає 13414,07 грн. з яких: тіло кредиту 13414,07 грн. У зв'язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору позивач й звернувся з дійсним позовом до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 13414,07 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання 14.10.2015 року, 25.02.2016 року 29.02.2016 року та 04.03.2016 року не зявився, причин неявки суду не повідомив, про день та час слухання справи була належним чином повідомлений. 04.03.2016 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши докази по справі кожний окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до укладеного кредитного договору № 004-12503-190711 від 19.07.2011 року [PERSON] отримав кредит у вигляді відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 100000 грн. та на день укладання договору встановив ліміт в сумі 10000 грн. У порушення діючого законодавства та Умов договору відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав і станом на 28.05.2015 рік заборгованість складає 13414,07 грн. з яких: тіло кредиту 13414,07 грн. Ст.11 того ж кодексу вказує на те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (позика) цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Стаття 629 ЦК України наголошує, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов'язання між сторонами за загальним правилом мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності і справедливості. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не виконує умови договору стосовно своєчасного повернення суми кредиту, а тому вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

29.07.2015 року позивач звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Представник позивача вказав, що відповідно до укладеного кредитного договору № 007-12507-160311 від 16.03.2011 року [PERSON] отримала кредит у вигляді відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 30000 грн. та на день укладання договору встановив ліміт в сумі 5000 грн. У порушення діючого законодавства та Умов договору відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав і станом на 28.05.2015 рік заборгованість складає 6061,76 грн. з яких: тіло кредиту 6061,71 грн., заборгованість за відсотками 0,05 грн. У зв'язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору позивач й звернувся з дійсним позовом до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 6061,76 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання 14.10.2015 року, 25.02.2016 року 29.02.2016 року та 04.03.2016 року не зявився, причин неявки суду не повідомив, про день та час слухання справи була належним чином повідомлений. 04.03.2016 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши докази по справі кожний окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до укладеного кредитного договору № 007-12507-160311 від 16.03.2011 року [PERSON] отримала кредит у вигляді відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 30000 грн. та на день укладання договору встановив ліміт в сумі 5000 грн. У порушення діючого законодавства та Умов договору відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав і станом на 28.05.2015 рік заборгованість складає 6061,76 грн. з яких: тіло кредиту 6061,71 грн., заборгованість за відсотками 0,05 грн. Ст.11 того ж кодексу вказує на те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (позика) цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Стаття 629 ЦК України наголошує, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов'язання між сторонами за загальним правилом мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності і справедливості. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не виконує умови договору стосовно своєчасного повернення суми кредиту, а тому вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

29.07.2015 року позивач звернулась в суд з позовом, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 25% заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 29.07.2015 року до її повноліття. Вимоги обгрунтовані тим, що шлюб з відповідачем був зареєстрований 03.04.2014 року. Від шлюбу у сторін є дочка [PERSON], [INFO].Відповідач, працюючи на шахті, маючи стабільний заробіток, коштів на утримання дочки не дає. Відповідач 04.09.2015 року подав заперечення на позовну заяву, у якому просить стягувати з нього щомісячно на користь позивача аліменти на утримання дочки [PERSON] в твердій грошовій сумі 400 грн. На обґрунтування заперечення послався на те, що повинен матеріально допомагати своїй матері, яка являється інвалідом та неповнолітній сестрі Уляні, які часто хворіють. Стверджує, що дійсно працює підземним гірничим робітником на шахті № 10 «Великомостівська» та отримує невелику заробітну плату. Позивач у судовому засіданні позов підтримала з підстав, вказаних у позовній заяві. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні на сплату аліментів погодився, однак після винесення судом рішення про розірвання шлюбу. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що позивач являється його онукою. У сторін від подружнього життя є дочка [PERSON]. Відповідач влаштовував скандали позивачу, зараз він проживає окремо. Грошей на утримання дочки не надає. Заслухавши пояснення сторін, свідка [PERSON], оцінивши представлені документи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 03.04.2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Від подружнього життя у сторін є дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про її народження. Дочка сторін - [PERSON] проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідно до довідки ВП «Шахта «Степова» ДП «Львівугілля» [PERSON] працює на посаді підземного гірника, за період з лютого 2015 року по липень 2015 року отримав заробітну плату у розмірі 18107,11 грн. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 1 статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Ураховуючи пояснення відповідача у судовому засіданні, згідно з якими він працює, є працездатним, визнання ним позову, виходячи з обов'язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття,суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

29.07.2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила розірвати шлюб, укладений між ними 07.12.2001 року, від якого мають двох неповнолітніх дітей. В обґрунтування позову зазначає, що перебування в шлюбі є неможливим, зважаючи на відсутність спільних інтересів та порозуміння, різні погляди на права і обовязки. Вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе. Сторони в судове засідання не прибули, надіслали до суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі. Позивач позовні вимоги підтримала, відповідач не заперечив проти задоволення позову. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сімї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.12.2001 року, від якого мають двох неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обовязки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сімї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сімя розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їх дітей, тому є підстави для розірвання шлюбу. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матірю. Відтак, місцем проживання неповнолітніх дітей сторін суд визначає з матірю, оскільки спору про це у них не виникло. Важливо зазначити, що визначення місцем проживання неповнолітніх дітей місця проживання одного з батьків зовсім не означає, що другий з батьків позбавляється права брати участь у вихованні і житті дитини. На підставі ст. 88 ЦПК України також необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

29.07.2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову послалася на фактичне припинення шлюбних відносин та неможливість спільного проживання з відповідачем однією сім'єю. Сторони в судове засідання не з'явилися, при цьому надіслали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Своєю заявою позивач також повідомила про відсутність наміру змінювати своє прізвище на дошлюбне. Згідно положень частини другої статті 197 ЦПК України справу розглянуто без фіксації судового засідання технічним засобом. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 29.08.1998 року і мають двох спільних неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сім'ї. Як убачається з позовної заяви, вже понад один рік сторони проживають окремо. Вони припинили шлюбні відносини і не ведуть спільне господарство. Подальше збереження шлюбу не відповідає їхнім інтересам. Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Оскільки сторони не бажають подальшого збереження шлюбу та спільного проживання однією сім'єю, заявлений позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

29.07.2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] Суліко Нодарійовича про розірвання шлюбу. Позивачка у судове засідання не зявилася, але надала заяву про те, що позов підтримує та просить справу розглянути у її відсутність, не заперечує проти розгляду справи у попередньому судовому засіданні. Відповідач у судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням справу слухати за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує, не заперечує проти розгляду справи у попередньому судовому засіданні. Із позову вбачається, що 13.04.1991 року позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем по справі у відділі реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 360. Від шлюбу не мають неповнолітніх дітей. Сумісне життя, сумісне господарство не ведуть з недавнього часу. Подальше збереження сімї позивачка вважає неможливим. Спору про розподіл майна, що є спільною власністю на даний час між ними немає. Позивачка просила розірвати їх шлюб. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, що підтверджується свідоцтвом про шлюб /а.с.7/. Згідно ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження родини стали неможливими. Суд вважає, що доводи позивачки про розпад родини й неможливості надалі зберігати сімейні відносини знайшли підтвердження в судовому засіданні. Таким чином, суд вважає, що подальше збереження сімейних відносин при сформованих взаєминах між сторонами неможливо, позивачка категорично наполягає на розірванні шлюбу, перспектива відновлення родини втрачена.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

29.07.2015 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Виконавчого комітету Краматорської міської ради про визнання недійсними рішення виконавчого комітету Краматорської міської ради частково, свідоцтва про право власності, договору купівлі-продажу квартири, визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності та поділ майна та за зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON], третьої особи [PERSON], [PERSON], Виконавчий комітет Краматорської міської ради про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на ? частку квартири, було ухвалено судове рішення. Як вказує третя особа, при ухваленні рішення, судом не було вирішено питання про розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Сторони та їх представники, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду заяви у судове засідання не з'явилися, а тому суд ухвалює провести розгляду заяви у їх відсутності і що узгоджується із положеннями ч.3 ст.220 ЦПК України в тім, що суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Іх присутність не є обов'язковою. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином судові витрати по справі слід розподілити наступним чином: стягнути з відповідача [PERSON] судовий збір на користь позивача [PERSON] у розмірі 81,20 грн., та з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] у розмірі 81,20 грн., а частину судових витрат з розмірі 81,20 грн. віднести за рахунок держави, оскільки відповідач по справі Виконавчий комітету Краматорської міської ради, відповідно до Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судових витрат.

Outcome: approved