Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

28 жовтня 2015 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON] Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 29 травня 2015 року [PERSON], знаходячись біля будинку № 31 по вул. Новій в с. Рівне Очаківського району Миколаївської області, на підґрунті неприязних відносин, умисно нанесла йому три удари руками в обличчя, внаслідок чого він, не втримавши рівновагу, впав на землю. Своїми діями відповідачка спричинила йому легкі тілесні ушкодження у вигляді саден обличчя. Вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 липня 2015 року за вказаним фактом [PERSON] була визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Після отримання тілесних ушкоджень він звертався до Рівненської лікарні, де йому була надана медична допомога і призначено амбулаторне лікування. Потім, після нервового збудження, повязаного з діями відповідачки, він знову звертався до Рівненської лікарні, де йому було призначено амбулаторне лікування, витрати на яке склали 1217 грн. 44 коп. Крім того, його дружина [PERSON], яка хворіє на гіпертонічну хворобу і перебуває на обліку в Рівненській лікарні, в результаті нервового збудження, повязаного з діями відповідачки, знаходилася на лікуванні у вказаній лікарні в червні, липні та листопаді 2015 року та на її лікування було витрачено 1777 грн. 29 коп. Посилаючись на викладені обставини, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідачки заподіяну матеріальну шкоду, у звязку з ушкодженням здоровя його та дружини, спричиненого неправомірними діями відповідачки, яка складається з витрат на їх лікування на загальну суму 2994 грн. 73 коп., а також 1500 грн. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Так, [PERSON] пояснив, що після конфлікту з [PERSON] у нього почало боліти серце та підвищується тиск, чого не було раніше. Також, у його дружини [PERSON], яка є інвалідом, погіршився стан здоровя. У звязку з цим вони змушені звертатися за медичною допомогою та витрачати кошти на лікування. Представник позивача [PERSON] зазначив, що погіршення стану здоровя [PERSON] та [PERSON] є наслідком неправомірних дій [PERSON], яка спричинила позивачеві легкі тілесні ушкодження, а тому відповідачка має у відповідності з положеннями ст. 1195 ЦК України відшкодувати понесені ними витрати на лікування. Також пояснив, що чеки на придбання ліків від 15.09.2015р. на суму 174 грн. 06 коп., від 02.10.2015р. на суму 43 грн. 99 коп., від 07.10.2015р. на суму 16 грн. 95 коп., від 19.11.2015р. на суму 501 грн. 05 коп., від 12.08.2015 р. на суму 51 грн. 95 коп., від 19.11 2015 р. на суму 203 грн. 85 коп. підтверджують витрати на лікування [PERSON], а чеки від липня 2015 року на суму 72 грн. 95 коп. та від 15.10.2015р. на суму 177 грн. 24 коп. витрати на лікування [PERSON] Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, зазначивши, що згідно вироку Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 липня 2015 року [PERSON] визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, тобто у спричиненні легкого тілесного ушкодження, без будь-яких розладів здоровя, а тому посилання представника позивача на ст. 1195 ЦК України вважає безпідставним. Також вважає, що хвороби позивача та його дружини, на які посилається позивач, є хронічними, виникли набагато раніше до подій 29 травня 2015 року, та не є наслідком дій відповідачки. Крім того, [PERSON] не є ні потерпілою у кримінальному провадженні, ні позивачкою у цьому позові, та чинним законодавством не передбачено відшкодування відповідачем у цивільній справі витрат на лікування родичів потерпілого. Посилаючись на безпідставність позовних вимог, просив у їх задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідачки, допитавши свідка, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. Як вбачається з копії вироку Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 липня 2015 року, який набрав законної сили 25 серпня 2015 року, [PERSON] 29 травня 2015 року, приблизно о 15 год., знаходячись біля будинку № 31 по вул. Новій в с. Рівне Очаківського району Миколаївської області, під час конфлікту з [PERSON], умисно нанесла останньому три удари руками в обличчя, внаслідок чого той, не втримавши рівновагу, впав на землю, чим спричинила позивачеві легкі тілесні ушкодження у вигляді саден обличчя. Дії [PERSON] кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України і за скоєння цього злочину вона засуджена до покарання у виді громадських робіт строком на 60 годин. Цивільний позов, заявлений [PERSON] у кримінальному провадженні, задоволений судом частково та на користь потерпілого стягнуто з [PERSON] 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином. При цьому, суд врахував вік потерпілого, глибину його моральних страждань та психічний стрес у звязку з одержанням тілесних ушкоджень. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно до розяснень, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 (з наступними змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК України про їх належність та допустимість. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, згідно зі статтею 60 ЦПК України, обовязок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог і заперечень. Недоведеність позову є підставою для відмови в його задоволенні. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач та його представник посилаються на виписки з медичних карток амбулаторного хворого, довідки Рівненської сільської лікарської амбулаторії від 22 січня 2016 року, та копії чеків на придбання ліків на лікування [PERSON] на загальну суму 991 грн. 85 коп., та на лікування [PERSON] на загальну суму 250 грн. 19 коп., які на їх думку, підтверджують факт спричинення діями [PERSON] ушкодження здоровя [PERSON] та [PERSON] та витрати на їх лікування. З вищевказаних письмових доказів вбачається, що 29 травня 2015 року [PERSON] було встановлено діагноз захворювання забої, садна обличчя, шиї, гіпертонічна хвороба ІІ ст., йому була надана медична допомога та рекомендована консультація невропатолога. В послідуючому [PERSON] звертався до амбулаторії 25 серпня 2015 року, де перебував на лікуванні з діагнозом атеросклеротичний кардіосклероз, артеріальна гіпертензія ІІ ст., вартість придбаних ним ліків складає 606 грн. 20 коп. З 23 листопада 2015 року по 30 листопада 2015 року [PERSON] перебував на лікуванні з діагнозом атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ ст. Також, з вищевказаних документів вбачається, що [PERSON] перебувала на лікуванні з 08 червня 2015 року по 19 червня 2015 року з приводу гіпертонічної хвороби ІІІ ст., кризовий перебіг, розповсюджений остеохондроз та придбала ліки на суму 435 грн. 29 коп., з 11 липня 2015 року по 22 липня 2015 року перебувала на лікуванні з приводу розповсюдженого остеохондрозу, вартість лікування склала 491 грн., з 23 листопада 2015 року по 30 листопада 2015 року перебувала на лікуванні з приводу гіпертонічної хвороби ІІІ ст. Докази витрат на лікування [PERSON] 29 травня 2015 року, з 23 листопада 2015 року по 30 листопада 2015 року, та [PERSON] з 23 листопада 2015 року по 30 листопада 2015 року суду не надані. Чеки на придбання ліків суд не може визнати доказами витрат на лікування, оскільки вказані ліки придбані не під час зазначених вище періодів лікування та необхідність їх придбання не підтверджена призначеннями лікаря. Крім того, з оглянутих в судовому засіданні медичних карток та пояснень завідуючої Рівненською сільською лікарською амбулаторією [PERSON], допитаної в судовому засіданні в якості свідка, вбачається, що у [PERSON] вперше виявлена гіпертонічна хвороба у 2007 році, у лютому 2014 року йому встановлено діагноз гіпертонічна хвороба ІІ ступеня, у серпні 2015 року ішемічна хвороба серця з артеріальною гіпертензією. [PERSON] перебуває на лікарському обліку з приводу гіпертонічної хвороби з 2002 року, у звязку з цим захворюванням їй встановлена ІІ група інвалідності і вона періодично перебуває на лікуванні. Згідно з вироком суду, відповідачка визнана винною у заподіянні позивачеві легких тілесних ушкоджень у вигляді саден обличчя. Вимоги про відшкодування витрат на лікування у звязку з вказаними тілесними ушкодженнями останнім не заявлялись, і даним вироком не встановлено заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, які спричинили розлад здоровя. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] страждають на захворювання, які виникли у них задовго до конфлікту з [PERSON] і надані позивачем докази не підтверджують наявності вини позивачки у цих захворюваннях та причинного звязку між захворюваннями і діями останньої, які мали місце 29 травня 2015 року. Наявність психічного стресу у [PERSON] у звязку з отриманими тілесними ушкодженнями враховано судом при винесені Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області вироку від 22 липня 2015 року, яким на його користь стягнуто з відповідачки в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 грн. З врахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не надано жодного доказу щодо вини [PERSON] в ушкодженні здоровя його та дружини та причинного звязку між наявними у них захворюваннями та діями відповідачки. Крім того, [PERSON] не зверталася до суду з позовними вимогами до [PERSON] про відшкодування шкоди, а предявлення такої вимоги позивачем на свою користь є безпідставним. Таким чином, правові підстави для стягнення матеріальної шкоди відсутні, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed