Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

28.01.2019 року [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: [ADDRESS] Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що вона є власником Ѕ частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивачка вказує, що відповідач - [PERSON] є її сином, який знаходиться на реєстраційному обліку у зазначеній квартирі, однак більше року у ній не проживає, його особистих речей у квартирі немає. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що відповідач зареєстрований у квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , однак фактично не проживає у ній, у добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, а перебування відповідача на реєстраційному обліку створює перешкоди в користуванні, розпорядженні та володінні майном, [PERSON] звернулася до суду із відповідним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І. від 08.02.2019 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. Призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05.03.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивачка не з`явилась, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, до канцелярії суду надійшла заява, в якій позивачка просить суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про слухання справи у його відсутність, позов визнав, повідомив, що протягом останніх півтора роки проживає за адресою: [ADDRESS] . Третя особа [PERSON] в судовому засідання підтримав позовну заяву, просив її задовольнити. Суд, дослідивши надані докази та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.10.2019 року виданого державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Масловою М.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1-1804 . Відповідач - [PERSON] є сином [PERSON] . З довідки № 756 від 18.10.2018 року (з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію) вбачається, що у квартирі [ADDRESS] , зареєстровані та проживають: [PERSON] , без реєстрації - відповідальний, [PERSON] , зареєстрований з 21.11.2005 року, син, [PERSON] , зареєстрований з 04.01.2018 року, співвласник. Згідно з акта сусідів від 11.03.2019 року, засвідченого начальником дільниці №5 КП «ЖКС «Чорноморський», [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] , не проживає. Згідно з показаннями [PERSON] допитаного в судовому засіданні в якості свідка за зазначеною адресою відповідач [PERSON] не проживає більше року, речей відповідача на спірній жилій площі немає, вселитися за цей час він не намагався, позивач не перешкоджав відповідачеві у проживанні у цій квартирі. Відповідно до показань свідка [PERSON] у вищевказаній квартирі ніхто не проживає тривалий час, там немає умов для проживання, немає меблів. Положеннями статей 317,319,321 ЦК України, передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом було встановлено, що [PERSON] є сином позивачки [PERSON] , тобто членом сім`ї власника вищевказаної квартири. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до вимог ст. 72 Житлового Кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України, відповідно до якої, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно ст. 6 зазначеного закону України громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. При викладених обставинах, враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що позовна заява є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно із ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн., що пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: approved