Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

28.08.2015 року Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з державного підприємства науково дослідний і проектний інститут «Союз» на свою користь належну до виплати вихідну допомогу після звільнення 04.09.2012 р. на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України в розмірі 2246,46 грн, суму середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 04.09.2012 р. до 27.08.2015 р. в розмірі 80872,56 грн., допомогу у звязку з тимчасовою непрацездатністю в розмірі 530,04 грн., суму відпускних у розмірі 1817,28 грн. , суму інфляційного відшкодування в розмірі 64233,04 грн. та 3 % річних від простроченої суми в розмірі 8345,26 грн. , відшкодування моральної шкоди через тривалу невиплату вихідної допомоги в розмірі 3000,00 грн. 25.01.2016 року позивач [PERSON] уточнив свої позовні вимоги,подавши відповідну заяву, в який просив суд стягнути з відповідача державного підприємства науково дослідний і проектний інститут «Союз» на його користь грошові кошти в сумі 2246,46 грн. за несплачену вихідну допомогу при звільнені, стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 530,04 грн. в якості оплати за лікарняний, стягнути з відповідача кошти в сумі 1817,28 грн. компенсація за невикористану щорічну відпустку, стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 92104,86 грн. затримку з розрахунку при звільнені, стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 9545,38 грн. 3 % річних за прострочення, стягнути з відповідача кошти в сумі 67820,97 грн. інфляційні витрати від простроченої суми. 28.04.2016 року позивач [PERSON] уточнив свої позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача державного підприємства науково дослідний і проектний інститут «Союз» на його користь грошові кошти в сумі 2246, 46 грн. за несплачену вихідну допомогу при звільнені. Стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 98844,09 грн. затримка з розрахунку при звільнені. Стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 530,04 грн. в якості оплати за лікарняний. Стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 1817,28 грн. виплата при виході у щорічну відпустку. Стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 227,16 грн. компенсацію за невикористану щорічну відпустку. Стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 11332,15 грн. 3 % річних за прострочення. Стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 85722,71 грн. інфляційні витрати від простроченої суми. Стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 3000, 00 грн. відшкодування моральної шкоди через тривалу невиплату вихідної допомоги при звільнені. В обґрунтування заявленого позову [PERSON] зазначає, що він був прийнятий на посаду головного інженера до державного підприємства науково дослідний і проектний інститут «Союз», звільнений з вказаної посади у звязку зі скороченням чисельності працівників (п. 1 ст. 40 КЗпП України). Відповідач при його звільненні не виплатив йому вихідну допомогу у розмірі не менше середньомісячного заробітку, своєчасно не провів розрахунок при звільненні, тому відповідач повинен виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 04.09.2012 р. по 28.04.2016 р. Сума 2246,46 грн. повинна бути йому виплачена в якості вихідної допомоги при звільненні, затримка з розрахунку при звільненні складає 41 місяць, тобто 98844,09 грн. Також відповідач не оплатив йому лікарняний з 09.07.2012 р. до 16.07.2012 р., що складає 530,04 грн. Відповідач під час звільнення не компенсував щорічну відпустку в кількості 46 днів, що складає 227,16 грн. Також відповідач повинен виплатити 3 % річних та відшкодування інфляційних витрат від простроченої суми, 3 % річних складає 11332,15 грн., інфляційні витрати складають 85722,71 грн. Завдана моральна шкода полягає в погіршенні стану його здоровя, моральних стражданнях, завданих йому невиплатою передбаченої законом допомоги, змінах звичного укладу його життя, втратою авторитету та поваги серед рідних та близьких, колег по роботі в збройних силах, розмір моральної шкоди від оцінює в 3000,00 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд задовольнити позов на тих підставах, які в ньому викладені. В судовому засіданні представник відповідача державного підприємства науково дослідний і проектний інститут «Союз» [PERSON], який діє від імені відповідача на підставі наказу Державного космічного агентства України від 05.12.2011 р. № 15 КП про призначення його на посаду виконуючого обовязки директора, вимоги позову визнав частково. Надав суду заперечення, в яких зазначає, що визнає вимоги позову (з урахуванням заяви про уточнення) лише частково, оскільки заборгованість по заробітній платі виплачена в повному обсязі, включаючи вихідну допомогу, лікарняний та компенсацію за невикористану відпустку. 3 % за несвоєчасну виплату грошових коштів складають 2642,11 грн.; інфляційні витрати складають 23352,08 грн. Загалом сума заборгованості перед позивачем складає 37959,99 грн. військовий збір 1,5 % складає 569,40 грн., ПДФО 18 % складає 6832,80 грн., до сплати 37959,99 569,40 6832,80 = 30557,79 грн. Решта позовних вимог необґрунтована, не відповідає даним бухгалтерського та кадрового обліку не підтверджується документально, а відтак просить суд відмовити у їхньому задоволенні. В судовому засіданні 11 травня 2016 року пояснив, що у підприємства відсутня заборгованість перед позивачем. В судовому засіданні представник відповідача державного підприємства науково дослідний і проектний інститут «Союз» - [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 28.04.2016 р. № 36, позовні вимоги позивача визнала частково, а саме: компенсацію та 3 % річних, інші позовні вимоги не визнала, просила суд в іншій частині відмовити в задоволенні. У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи, дійшов висновку про таке. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Наказом голови Державного космічного агентства України від 05.12.2011 р. № 15 КП Огієнка [PERSON] призначено виконуючим обовязки директора державного підприємства науково дослідний і проектний інститут «Союз» з 20 грудня 2011 року. В записці № 3 про надання відпустки від 31.05.2012 р. зазначається, що [PERSON] надана чергова відпустка за період роботи з 01.01.2011 р. по 30.03.2012 р. тривалістю 24 календарних дня з 06.06.2012 р. по 30.06.2012 р. Наказом в. о. директора державного підприємства науково дослідний і проектний інститут «Союз» [PERSON] від 02.07.2012 р. № 9 К встановлено головному інженеру [PERSON] з 02 липня по 03 вересня 2012 року режим одноденної робочої неділі з чотиригодинним робочим днем, робочим днем рахувати понеділок з 08:00 до 12:00. Комунальним закладом охорони здоровя «Харківська міська поліклініка № 26» виданий листок непрацездатності серія АВМ № 099511 на імя [PERSON], відповідно до якого останній був звільнений від роботи з 09.07.2012 р. по 16.07.2012 р. У відомості нарахувань по лікарняним листкам за липень 2012 року від 31.07.2012 р. зазначається, що [PERSON] зроблено нарахування за лікарняним 205,04 грн. Наказом (розпорядженням) № 30 у/к в. о. директора державного підприємства науково дослідний і проектний інститут «Союз» [PERSON] про припинення трудового договору від 04.09.2012 р., [PERSON] був звільнений з посади головного інженера за п. 1 ст. 40 КЗпП України, скорочення чисельності працівників. Підстава звільнення наказ № 16 від 02.07.2012 р., дата звільнення 04.09.2012 р. Аналогічні відомості відображені в записі № 13 трудової книжки БТ ІІ № 0087381. У виписці з наказу № 30 у/к від 04.09.2012 р. зазначається, що [PERSON] необхідно видати компенсацію за 4 календарні дні відпустки. В довідці державного підприємства науково дослідний і проектний інститут «Союз» № 22 від 29.02.2016 р. зазначається, що розмір середньомісячного заробітку [PERSON] за останні 2 місяці перед звільненням це липень серпень 2012 року, склав 341,71 грн., відповідно було нарахована вихідна допомога в розмірі 341,71 грн. Аналогічні відомості зазначені в довідці № 29 від 24.03.2016 р. В табелі обліку використання робочого часу на серпень 2012 р. зазначається, що [PERSON] відпрацював 4 дні по 4 години. В довідці державного підприємства науково дослідний і проектний інститут «Союз» № 28 від 24.03.2016 р. зазначається, що при звільненні [PERSON] була нарахована компенсація за невикористану відпустку за 4 дні в сумі 475,04 грн., оскільки в липні 2012 року від використав чергову тарифну відпустку в розмірі 24 календарні дні. В розрахунку заборгованості по заробітній платі державного підприємства науково дослідний і проектний інститут «Союз» зазначається, що заборгованість перед [PERSON] по заробітній платі за період з червня 2011 року по вересень 2012 року складає 33696,85 грн. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова (головуючий суддя Лазюк С. В.) по справі № 638/15644/14 Ц, номер провадження 2/638/6306/14 від 13.11.2014 р. ( матеріали справи оглянуті в судовому засіданні 11 травня 2016 року ) , позов [PERSON] до державного підприємства науково дослідний і проектний інститут «Союз» про стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди задоволений частково. Вирішено стягнути з державного підприємства науково дослідний і проектний інститут «Союз» (код ЄДРПОУ 14309830) на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER]) заборгованість по заробітній платі у розмірі 33696,85 грн. та 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди, а всього 34696 (тридцять чотири тисячі шістсот девяносто шість) гривень 85 копійок. Вирішено стягнути з державного підприємства науково дослідний і проектний інститут «Союз» (код ЄДРПОУ 14309830) на користь держави судовий збір в розмірі 336,96 грн. за вимоги майнового характеру та 243,60 грн. за вимоги немайнового характеру, а всього 580 (пятсот вісімдесят) гривень 56 копійок. Згідно з ч. 1 ст. 9 ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Відповідно до ч. 1 статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законами України: «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати»; Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427. Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобовязання. За ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом Аналіз частини другої статті 625 ЦК України дає підстави для висновку, що відповідальність за порушення грошового зобовязання, встановлена статтею 625 ЦК України, передбачає насамперед наявність договірних правовідносин, тобто положення зазначеної статті поширюються на порушення грошового зобовязання. При цьому частина пята статті 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами правовідносин, які регулюються нормами трудового законодавства. Тому суд доходить висновку, що положення частини другої статті 625 ЦК України не застосовуються до трудових правовідносин, оскільки вони не врегульовані положеннями трудового законодавства. Тобто позовні вимоги [PERSON] про стягнути з відповідача грошових коштів у сумі 11332,15 грн. 3 % річних за прострочення та грошових коштів у сумі 85722,71 грн. інфляційні витрати від простроченої суми не ґрунтуються на нормах трудового законодавства та такі, що не підлягають задоволенню. За ч. 1 ст. 233 КЗпП України , працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. За змістом ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Судом встановлено, що перебіг строку звернення до суду за вирішенням спору щодо стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, допомоги у звязку з тимчасовою непрацездатністю, суми відпускних та відшкодування моральної шкоди у [PERSON] почалося з 25 листопада 2014 року (наступний робочий день після набуття чинності рішення Дзержинського районного суду м. Харкова (головуючий суддя Лазюк С. В.) по справі № 638/15644/14 Ц, номер провадження 2/638/6306/14 від 13.11.2014 р.) та сплив та сплив через три місяці 26 лютого 2015 року. До суду [PERSON] з позовом про стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, допомоги у звязку з тимчасовою непрацездатністю, суми відпускних та відшкодування моральної шкоди звернувся 28 серпня 2015 року, пропустивши при цьому строк, визначений статтею 233 КЗпП України. Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки. Встановлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Позивач [PERSON] вважає, що він не пропустив строк звернення до суду, оскільки в розумінні положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь яким строком. Суд не може погодитися з доводами позивача, оскільки з позовом про стягнення належної йому заробітної плати він звернувся в 2014 році, рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова (головуючий суддя Лазюк С. В.) по справі № 638/15644/14 Ц, номер провадження 2/638/6306/14 від 13.11.2014 р. його позовні вимоги були задоволенні в цій частині, суд не вирішував питання про розмір відшкодування за час затримки розрахунку, [PERSON] погодився з цим та не оскаржував вищевказане рішення. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої частиною першою статті 117 цього Кодексу. Суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку на засадах співмірності тільки в разі одночасного вирішення вимог про стягнення належних при звільненні сум за умови часткового задоволення цих вимог. Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати. Під час його проведення слід застосовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана ця виплата. При цьому суд зазначає, що звільнення [PERSON] відбулося ще 04.09.2012 року, з позовом про стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, допомоги у звязку з тимчасовою непрацездатністю, суми відпускних та відшкодування моральної шкоди він звернувся 28.08.2015 р., тобто майже через три роки. Також слід зазначити, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова щодо розміру заробітної плати вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, при розгляді справи № 638/15644/14 Ц суддею Лазюком С. В., час затримки остаточного розрахунку склав більше ніж 2 роки, [PERSON] не заявляв такої вимоги, хоча на той час достеменно йому було відомо, що майже два роки з ним остаточно не розрахувалися при звільненні, тому суд не вбачає підстав для поновлення строків для звернення до суду з вимогою про стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, допомоги у звязку з тимчасовою непрацездатністю, суми відпускних та відшкодування моральної шкоди. Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші. Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1. За наявності зазначених умов у тому самому порядку компенсації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у звязку з несвоєчасним виконанням рішення. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова (головуючий суддя Лазюк С. В.) по справі № 638/15644/14 Ц, номер провадження 2/638/6306/14 від 13.11.2014 р. набуло чинності 25.11.2014 року, фактично позивачу грошові кошти за даним рішенням були виплачені 24.06.2015 р. в розмірі 12277,01 грн., що підтверджується розпорядженням № 30189684 Червонозаводського відділу державної виконавчої служби ХМУЮ та 27.07.2015 р. в розмірі 22419,84 грн., що підтверджується розпорядженням № 30189684 Червонозаводського відділу державної виконавчої служби ХМУЮ від 03.08.2015 р. Тобто, затримка з виконанням рішення суду склала 8 місяців і саме за цей строк позивач має право на одержання компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати. Індекс інфляції в грудні 2014 року склав 103,00 %, в січні 2015 року 103,10 %, в лютому 2015 року 105,30 %, в березні 2015 року 110,8 %, в квітні 2015 року 114,00 %, в травні 2015 року 102,2 %, в червні 2015 року 100,40 %, в липні 2015 року 99,00 %. Загальний індекс інфляції з грудня 2014 року по липень 2015 року складає 143,48 % (103,00 %/100 % х 103,10 %/100 % х 105,30 %/100 % х 110,8 %/100 % х 114,00 %/100 % х 102,2 %/100 % х 100,40 %/100 % х 99,00 %/100 %). Величина приросту споживчих ціна за період з грудня 2014 року по липень 2015 року складає 43,48 % (143,48 % 100 %) Сума компенсації дорівнює 14651,39 грн. (33696,85 х 43,48 /100). Тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати в розмірі 14651,39 грн. За ч. 1 ст. 237 1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих завязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом зазначеного положення Закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237 1 КЗпП є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки обєкту яких завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі. Суд, встановивши порушення трудових прав позивача та наявність підстав для покладення на роботодавця відповідальності за завдану працівникові моральну шкоду, повинен застосовувати відповідальність, що передбачена ст. 237 1 КЗпП. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у звязку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (статті 3, 4, 11, 31 ЦПК). Компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. КЗпП не містить будь яких обмежень чи винятків щодо компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди в обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2012 р. у справі 6-23цс12). Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова (головуючий суддя Лазюк С. В.) по справі № 638/15644/14 Ц, номер провадження 2/638/6306/14 від 13.11.2014 р. на користь позивача [PERSON] була стягнута моральна шкода за несвоєчасну виплату заробітної плати в розмірі 1000,00 грн. Завдана моральна шкода, яка заявлена в даному позові [PERSON], полягає в погіршенні стану його здоровя, моральних стражданнях, завданих йому невиплатою передбаченої законом допомоги, змінах звичного укладу його життя, втратою авторитету та поваги серед рідних та близьких, колег по роботі в збройних силах, тому розмір моральної шкоди від оцінює в 3000,00 грн. Позивач не надав суду доказів того, що порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих завязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди. За правилом ст. 88 ЦПК, оскільки позивач є особою, звільненою від сплати судового збору, тому з державного підприємства науково дослідний і проектний інститут «Союз» у дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial