Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

28 вересня 2018 року [PERSON] звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. В обґрунтування заяви посилається на те, що рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 20.08.1998 року № 1641 їй передано у приватну власність та надано в користування земельну ділянку площею 0,06596 га. На підставі вказаного рішення було видано Державний акт на право приватної власності та постійного користування земельною ділянкою площею 0,0660 га, що розташована за адресою [ADDRESS]. Вона звернулась з заявою про державну реєстрацію земельної ділянки до Державного кадастрового реєстратора. Однак їй було відмовлено у прийнятті заяви про державну реєстрацію земельної ділянки в зв'язку з тим, що в паспорті заявниці зазначено по-батькові «[PERSON]», а в Державному акті на право приватної власності та постійного користування земельною ділянкою серії [NUMBER], [NUMBER] від 02.10.1998 року зазначено по батькові «[PERSON]. З урахуванням викладеного, заявник просить суд встановити факт належності їй Державного акту на право приватної власності та постійного користування земельною ділянкою серії [NUMBER], [NUMBER], виданого Дніпропетровською міською радою народних депутатів 02.10.1998 року. Ухвалою суду від 09 листопада 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за заявою [PERSON], заінтересована особа: виконавчий комітет Дніпровської міської ради, про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, та призначено до розгляду в судовому засіданні на 07 лютого 2019 року. Представник заявника в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та надала пояснення аналогічні викладеним у заяві. Заінтересована особа в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи був повідомлена належним чином. Суд, дослідивши й оцінивши докази в справі в їхній сукупності, доходить висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Заявник документований паспортом громадянина України [NUMBER] як [PERSON], [INFO]. В матеріалах справи наявний Архівний витяг з рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 20.08.1998 року № 1641, згідно якого [PERSON] передано у приватну власність та надано в користування земельну ділянку загальною площею 0,06596 га за адресою [ADDRESS]. Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], [NUMBER] від 02.10.1998 року, земельна ділянка площею 0,0660 га, розташована на [ADDRESS], надана у приватну власність [PERSON]. Державним кадастровим реєстратором Маренковою К.В. 31 липня 2018 року видано [PERSON] Повідомлення про відмову у прийнятті заяви про державну реєстрацію земельної ділянки. Статтею 315 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як роз'яснено у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами та доповненнями), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Правовстановлюючий документ - це документ, який підтверджує права суб'єкта права власності на майно та складений у порядку, передбаченому законодавством. За такими ознаками, державний акт на право приватної власності на землю відноситься до правовстановлюючих документів. У зв'язку з невідповідністю по батькові заявника, зазначеного в паспорті та такого, яке зазначене в Державному акті на право приватної власності на землю, у заявника виникають труднощі у реалізації свого права власності, зокрема реєстрації земельної ділянки. Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази у їх сукупності, перевіривши відповідність вимог діючому законодавству України, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви [PERSON], оскільки обставини, на які вона посилається в своїй заяві, знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, хоча й по батькові, вказане у Державному акті на право приватної власності на землю Серія [NUMBER], [NUMBER] від 02.10.1998 року, не збігається з по батькові, вказаним у паспорті заявника, однак, враховуючи співпадіння в цьому документі прізвища та імені заявника, а також враховуючи російський варіант написанні по батькові заявника у її паспорті - «[PERSON]», суд дійшов до висновку, що у по батькові, вказаному у Державному акті на право приватної власності на землю допущена помилка, обумовлена довільним перекладом по батькові заявника з російської на українську мову. Враховуючи наведене,

Outcome: approved