Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

28.11.2016 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, зазначивши, що вона є власником домоволодіння [ADDRESS]. У належному їй будинку вона зареєструвала відповідача [PERSON], який у будинок не заселявся, місце знаходження його не відоме. Через реєстрацію відповідача вона змушена нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг, тому просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, за адресою: [ADDRESS]. У судове засідання сторони повторно не з'явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені, заперечень проти вимог позивача відповідач не надав ( а.с. 14, 15, 18 - повістки, повідомлення, оголошення в газеті «Вісті Придніпров'я»). Позивач [PERSON] до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи ( а.с. 19-заява). Відповідно до ст.169 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін на підставі матеріалів справи. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити без здійснення фіксування процесу за допомогою звукозаписувального засобу (ч.2 ст. 197 ЦПК України). Дослідивши наявні у справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить домоволодіння [ADDRESS] ( а.с. 9- копія договору дарування, а.с. 10 копія свідоцтва про право власності ). Станом на 28.11.2016 рік у спірному домоволодінні зареєстрований [PERSON], однак останній з 2014 року там не проживає, у домоволодіння фактично не заселявся ( а.с. 6 - акт). Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки судом встановлено, що відповідачем по справі [PERSON] дійсно чиняться перешкоди позивачу в користуванні власністю, відповідач в добровільному порядку не бажає звільнити належне позивачеві житлове приміщення, він не має жодних правових підстав для проживання у вказаному домоволодінні та чинить перешкоди позивачу в реалізації ним права власності на вказане майно, суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позову та усунення перешкод позивачу в користуванні власності, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловою площею за адресою: [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved