Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

28 серпня 2015 року КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за спожитті послуги з централізованого теплопостачання в розмірі 19\~274 грн. 95 коп., інфляційних 13\~805 грн. 41 коп. та трьох відсотків річних 2\~844 грн. 42 коп., а всього на загальну суму 35\~924 грн. 78 коп., а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 жовтня 2013 року у справі № 127/25433/13-ц відмовлено у прийнятті заяви КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання. Відповідачі проживають за адресою: [INFO] та регулярно отримують послуги з централізованого теплопостачання, вироблені КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго». Відповідачі регулярно порушують умови та правила споживання послуг з централізованого теплопостачання та станом на 14 серпня 2015 року заборгували за надані послуги 19\~274 грн. 95 коп. Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України з відповідачів належить стягнути 3% річних в сумі 2\~844 грн. 42 коп. та інфляційні нарахування в сумі 13\~805 грн. 41 коп. В добровільному порядку відповідачі відмовляються сплатити заборгованість за надані послуги з центрального теплопостачання. КП ВМР «ВМТЕ» терпить матеріальні збитки у звязку з відмовою відповідачів розрахуватись за спожиту теплову енергію, що й стало підставою для звернення до суду. В ході судового розгляду, ухвалою суду від 23 листопада 2015 року, судом було закрито провадження в частині позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за спожиті послуги з теплопостачання з підстав визначених п. 6 ч. 1 ст. 205 ЦПК України (а.с. 74). Судом також було відмовлено в прийняті зустрічної позовної заяви [PERSON]Я про усунення порушень прав споживача житлово-комунальних послуг, оскільки, вимоги зустрічного позову за своїм змістом відносяться до заперечень проти позову з посиланням на незаконність вимог позивача, їх необґрунтованості, клопотань, зокрема, визнання неналежного відповідача, застосування наслідків спливу строку позовної давності, часткове визнання позову (а.с. 73). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні було заявлено клопотання про застосування судом до вимог позовної заяви строку позовної давності, виходячи із дати звернення позивача до суду із даною позовною заявою, тобто заборгованості, яка утворилась до серпня 2012 року, розглядаючи вимоги позовної заяви з серпня 2012 року по серпень 2015 року, розмір якої, за вказаний період, становить 11\~021 грн. 06 коп. При цьому за даний період відповідачами було сплачено 8\~391 грн. 13 коп., а відтак, сума заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання за період з серпня 2012 року по серпень 2015 року, що підлягає стягненню становить 2\~269 грн., 271 грн. трьох відсотків річних, та інфляційних витрат 1\~772 грн. 85 коп. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до судового засідання не зявились, хоча повідомлялись судом про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, надавши належну оцінку доказам, дійшов висновку про часткове задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Згідно копії особового рахунку № 134336, за адресою: [ADDRESS], проживають та зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 3). Як вбачається із свідоцтва про право власності на житло від 30 квітня 1998 року, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] (а.с. 71). Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Згідно пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил. Чинне законодавство України передбачає різні форми договору (у тому числі усну), а споживач зобовязаний сплачувати кошти за надані послуги, оскільки, відповідно до статті 11 ЦК України, зобовязання виникають не лише з підстав, передбачених законодавством (зокрема угод), а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Тому, твердження представника відповідача [PERSON] [PERSON] про відсутність підстав для оплати за надані позивачем послуги, зокрема, в звязку з відсутністю укладеного договору про надання послуг, є безпідставними. Суду не надано доказів того, що квартира [ADDRESS] відєднана від системи централізованого опалення та гарячого водопостачання. Відповідно до підпункту 1 п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за № 630, споживач зобовязаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Згідно п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до п. 10 та п. 12 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до повноваження органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить здійснення контролю за дотримання законодавства у сфері захисту прав споживачів у сфері житлово-комунальних послуг та вирішення інших питань у цій сфері відповідно до законів. Відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про теплопостачання», до основних повноважень органів місцевого самоврядування відноситься затвердження місцевих програм розвитку у сфері теплопостачання, затвердження проектів містобудівних програм, генеральних планів забудови населених пунктів, схем теплопостачання та іншої містобудівної документації; здійснення контролю за забезпеченням споживачів тепловою енергією відповідно до нормативних вимог; встановлення тарифів на теплову енергію, що надається підприємствами та організаціями комунальної власності. Згідно ст. 156 ЖК України, повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно положень ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку заборгованості відповідачів перед позивачем, здійсненого останнім, станом на 14 серпня 2015 року за період з липня 2007 року по серпень місяць 2015 року (включно) борг становить 35\~924 грн. 78 коп., з яких: 19\~274 грн. 95 коп. борг за спожиту теплову енергію, 2\~844 грн. 42 коп. 3 % річних, 13\~805 грн. 41 коп. сума втрат від інфляції (а.с. 5). Заборгованість відповідачів перед позивачем за надані послуги з централізованого теплопостачання підтверджується оборотними відомостями, які були оглянуті і досліджені в судовому засіданні (а.с. 4, 117). Судом враховано, що правовідносини, які склалися між сторонами є грошовими зобовязаннями, у яких, серед інших прав і обовязків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обовязок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України), вимагати сплату грошей за надані послуги. Судом прийнято до уваги, що відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», укладення договору на надання житлово-комунальних послуг визначено як обовязок, а не право сторін, а тому відсутність договірних правовідносин не є підставою для відмови у стягненні з відповідачів коштів за надані житлово-комунальні послуги. Таким чином, суд вважає правомірним застосування до даних правовідносин, враховуючи наявність прострочення виконання грошового зобовязання зі сплати житлово-комунальних послуг, відповідальність передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України. Вище зазначене узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13. Судом перевірено розрахунок заборгованості із урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми і встановлено, що нарахування позивачем встановленого індексу інфляції за час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми є правомірним, правильним і таким, що відповідає вимогам закону. Проте, судом взято до уваги доводи заяви представника відповідача [PERSON] [PERSON] про застосування у спірних правовідносин спливу строку позовної давності, виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України, визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 та ч. 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 жовтня 2013 року у справі № 127/25433/13-ц відмовлено у прийнятті заяви КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання (а.с. 6). Як вбачається із правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14, що судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Суд, визначаючись із періодом, який підлягає захисту для стягнення заборгованості з відповідачів, виходив із дати ухвали про відмову в прийняті заяви про видачу судового наказу, а саме, 29 жовтня 2013 року, а відтак загальний період, який підлягає захисту, з ведених вище обставин, це період з жовтня 2010 року по серпень 2015 року. Згідно оборотної відомості за період з жовтня 2007 року по серпень 2015 року по особовому рахунку № 01134336, загальна заборгованість відповідачів за спожиті послуги з централізованого теплопостачання становить 19\~274 грн. 95 коп. (а.с. 4), при цьому заборгованість станом на жовтень 2010 року становить 7\~068 грн. 74 коп., а тому до стягнення підлягає різниця зазначених заборгованостей, що становить 12\~206 грн. 21 коп. (19274,95-7068,74=12206,21). Судом, також, не було враховано з наведених вище підстав, суму трьох відсотків річних та інфляційних за період з жовтня 2007 року по вересень 2010 року включно, а саме, 3 відсотки річних на суму 357 грн. 77 коп. та інфляційних 1\~579 грн. 56 коп., а відтак до стягнення підлягає 3 відсотки річних 2\~486 грн. 65 коп., а інфляційні 12\~225 грн. 85 коп. Судом відхиляються доводи представника позивача про те, що строк позовної давності взагалі не переривався, у звязку із вдачею судом у 2011 році судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості за спожиті послуги централізованого теплопостачання, так як матеріали цивільної справи такого судового наказу не містять. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, згідно ст. 60 ЦПК України. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Таким чином, з відповідачів солідарно на користь позивача підлягає стягненню загальна сума заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання у розмірі 26\~918 грн. 70 коп., з яких: 12\~206 грн. 21 коп. борг за спожиті послуги з централізованого теплопостачання; 2\~486 грн. 65 коп. 3 % річних; 12\~225 грн. 85 коп. інфляційні втрати. Відповідно до положень ч. 1 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Враховуючи положення ст. 88 ЦПК України, з відповідачів в рівних частках на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 184 грн. 14 коп. На підставі наведеного та

Outcome: partial