Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

27 травня 2021 року [PERSON] звернувся до Казанківського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів з 1/4 частини усіх його доходів, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, яка стягується за окремими рішеннями суду, на 1/6 частину усіх його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що крім аліментів у розмірі 1/4 частини усіх його доходів, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, які він сплачує на підставі рішення Казанківського районного суду від 21.12.2004 року на утримання сина - [PERSON] , він також сплачує аліменти на підставі судового наказу, виданого Єланецьким районним судом Миколаївської області від 13 квітня 2021 року у розмірі 1/4 частини усіх його доходів але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючі з 26.03.2021 року на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] . Працюючі в пожежно-рятувальній частині в смт. Єланець Миколаївської області, вимушений наймати житло (орендувати), оскільки службового житла за місцем служби не має. Щомісячні витрати за комунальні послуги, за оплату природного газу, електроенергію, воду становлять близько 2000 грн. На даний час на його утримані перебуває його хвора мати, інвалід другої групи, на лікування якої лише за два місяця (березень-квітень) ним витрачено понад 2000 грн. Крім вище означеного, він щомісячно сплачує банку 450 грн. за отриманий в банку кредит. Стверджує, що не в змозі сплачувати аліменти у розмірі, які на його думку суперечать вимогам чинного законодавства, що змусило його звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Додатково повідомив, що його заробітна плата становить 12000 грн. Має земельну ділянку, площею 6,84 га ріллі. Отримує орендну плату в розмірі 6225 грн. в рік з яких сплачує податки в розмірі 1120 грн. Оскільки службового житла не має, вимушений наймати квартиру, за яку щомісячно сплачує 2000 грн. Вимушений доглядати свою хвору матір, яка хоч і отримує пенсію в розмірі 2500 грн., але не в змозі оплатити своє лікування, тому він вимушений щомісячно витрачати кошти на ліки в розмірі 1500 грн. щомісячно. Стверджує, що опинився в дуже скрутному матеріальному становищі та не в змозі сплачувати аліменти в розмірі, визначеному судовим рішенням. Відповідач [PERSON] правом подати відзив не скористалась. В судовому засіданні повідомила суду, що оскільки вона офіційно не працює, стабільного заробітку не має, тому також знаходиться в скрутному матеріальному становищі. Витрати на комунальні платежі в розмірі 1500 грн. є для неї непосильним тягарем. Син навчається на платній основі. За навчання вона сплачує 21200 грн. на рік, не враховуючі витрати на проживання та квартиру, оскільки гуртожитком не забезпечений. Без аліментів, які сплачує позивач дитина не зможе продовжити навчання тому просить в позові відмовити. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). За рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 21.12.2004 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 16 листопада 2004 року, але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян до досягнення дитиною повноліття. На підставі зазначеного рішення 21.12.2004 року видано виконавчий лист за яким було відкрите виконавче провадження. Судовим наказом Єланецького районного суду Миколаївської області від 13 квітня 2021 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , щомісячно, починаючи з 26.03.2021 року у розмірі 1/4 частини заробітку до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач, [PERSON] працевлаштований. Згідно довідки за вих/№ 33/21 від 16.04.2021 року з 15.01.2002 року по теперішній час проходив службу в підрозділах цивільного захисту України. З 03.09.2019 року призначений на посаду начальника 15 державної пожежно-рятувальної частини Головного управління ДСНС України у Миколаївській області. Згідно довідки про доходи за вих/№ 62/122 від 16.04.2021 року, виданою 15 державною пожежно-рятувальною частиною ГУ ДСНС України у Миколаївській області, загальна сума доходу [PERSON] за період часу с 01.10.2020 року по 31.03.2021 року становить 105370,45 грн. З урахуванням утриманих податків та аліментів, сума до виплати становить 77616,40 грн. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України, тобто не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Виходячи з вищенаведеного, позивач повинен довести неспроможність сплачувати щомісячно аліменти на утримання його сина у розмірі, визначеному рішенням суду, у зв`язку зі зміною його матеріального або сімейного стану, погіршенням стану здоров`я. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення. Позивач, звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання його дітей послався на погіршення його матеріального стану у зв`язку з необхідністю доглядати свою матір яка є пенсіонером та є інвалідом другої групи, яка хоч і проживає окремо, проте потребує лікування, та як наслідок неможливість сплачувати аліменти, у розмірі, що становить 1 /2 його доходів. Посилань щодо зміни сімейного стану, погіршення здоров`я позивача та доказів цього позовна заява та матеріали справи не містять. Таким чином, матеріали справи не містять належних та достатніх доказів, які б давали суду правові підстави для висновку про наявність обставин, які об`єктивно свідчать про неможливість позивачем сплачувати аліменти на утримання його дітей у розмірі, встановленому рішеннями судів. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В даному випадку зменшення розміру аліментів суперечить інтересам дитини позивача. Крім того, у разі зменшення розміру аліментів, що стягуються з батька, надмірний тягар щодо утримання дитини буде покладено на відповідача - [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку про недоведеність позивачем неспроможності сплачувати щомісячно аліменти на утримання його сина у розмірах, визначених рішенням суду, та відсутності підстав для зменшення його розміру, в зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed