Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

27 грудня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві позивач [PERSON] просила шлюб розірвати, посилаючись на те, що шлюб з відповідачем виявився невдалим, у них різні характери та ставлення до шлюбу, між ними постійно виникали конфлікти та непорозуміння. Шлюб існує лише формально, оскільки відносини між ними припинилися понад 10 років тому. Після розірвання шлюбу позивачка просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2020 року матеріали позовної заяви за позовом [PERSON] до [PERSON] передано за підсудністю до Козельщинського районного суду Полтавської області. 05 січня 2021 року дана справа надійшла до Козельщинського районного суду Полтавської області та в порядку ст. 14 ЦПК України на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана для розгляду головуючому судді Козир В.П. Ухвалою суду від 18 січня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, але подала заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує та прохає їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але подав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає та прохає його задовольнити. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце його засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цієї статтею. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив таке. 19 січня 1990 року сторони уклали шлюб у Палаці «Октябрський» м. Харків, про що зроблено відповідний актовий запис № 48, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 19.01.1990. Неповнолітніх дітей подружжя не має. Відповідно до ч. 1 статті 24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною п`ятою статті 55\~СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56\~СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною третьою статті 105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст.\~110,\~111,\~112\~СК України\~позов про\~розірвання шлюбу\~може бути\~пред`явлений одним\~із подружжя.\~Суд вживає\~заходів щодо\~примирення подружжя,\~якщо це\~не суперечить\~моральним засадам\~суспільства. Суд\~з`ясовує фактичні\~взаємини подружжя,\~дійсні причини\~позову про\~розірвання шлюбу,\~бере до\~уваги наявність\~малолітньої дитини,\~дитини-інваліда\~та інші\~обставини життя\~подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже суд вважає, що позовна вимога позивача про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, оскільки можливості відновлення подружніх стосунків між сторонами втрачені і подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін, а примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 113 СК України вбачається, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З врахуванням позиції позивача, суд вважає, що останній необхідно залишити право іменуватися прізвищем « [PERSON] ». На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору, про що свідчить квитанція про сплату судового збору. З врахуванням того, що позов позивача підлягає задоволенню, суд в силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України, приходить до висновку про стягнення судових витрат у вигляді судового збору з відповідача на користь позивача у сумі 770,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved