Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

28 квітня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на 1/2 частину земельної частки (паю) в порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 09 травня 1999 року померла його мати [PERSON]. Після смерті останньої відкрилася спадщина на земельну частку (пай), розміром 4,29 умовних кадастрових гектари, яка знаходиться на території Супрунівської сільської ради. За життя мати склала заповіт, яким заповіла все своє майно йому та його братові [PERSON]. Зазначає, що він прийняв спадщину після матері, однак оформити спадкові права на земельну частку (пай) не має можливості у звязку з тим, що сертифікат на право на земельну частку (пай) втрачений. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після матері [PERSON], яка померла 09 травня 1999 року право власності на 1/2 частину земельної частки (паю), розміром 4,29 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землях, що перебували у колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Супрунівське»,. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився. Представник останнього за довіреністю [PERSON] подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує (а. с. 50). Представник відповідача Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився. Сільський голова надіслав листа про розгляд справи без участі представника сільради, з позовом згодні (а. с. 57). Третя особа, [PERSON], у судове засідання не зявився, хоча належним чином був сповіщений про час, день і місце розгляду справи, причин неявки не повідомив (а. с. 39) Представник третьої особи Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився. Державний нотаріус [PERSON] надіслала листа про розгляд справи без її участі (а. с. 33). Представник третьої особи Володимирецької державної нотаріальної контори Рівненської області в судове засідання не зявився, причин неявки не повідомив. Про час, день і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 36). У звязку з неявкою сторін, третіх осіб, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Суд вважає, що на підставі п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року до правовідносин щодо прийняття спадщини після померлої 09 травня 1999 року [PERSON] слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, і норми нині діючого Цивільного кодексу України, так як спірні правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року та продовжують існувати на даний час. Згідно з частиною першою статті 524 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ч. 1 ст. 534 ЦК Української РСР в редакції закону 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що рідним братом позивача [PERSON] є [PERSON]. Згідно з свідоцтвами про народження батьками останніх є [PERSON] та [PERSON] (а. с. 4, 49). Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-БП №234117 [PERSON] помер 21 вересня 1981 року (а. с. 10). 09 травня 1999 року в смт. Володимирець Рівненської області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ГЮ №062486 (а. с. 8). Згідно з наявною в матеріалах справи копією сертифіката на право на земельну частку (пай) серії СМ №0197968, виданого 16 грудня 1996 року на підставі рішення Білопільської районної державної адміністрації від 28 листопада 1996 року №337, [PERSON] належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності Сільськогосподарського акціонерно пайового товариства закритого типу «Супрунівське», розміром 4,29 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 15 039 грн.(а. с. 12). У відповідності до витягу з технічної документації нормативна грошова оцінка вказаної вище земельної ділянки становить 72 127 грн. (а. с.16). На даний час вказаний сертифікат на право на земельну частку (пай) втрачений, що обєктивно підтверджується матеріалами справи (а. с. 14). Згідно із заповітом, посвідченим 20 січня 1994 року секретарем виконкому Супрунівської сільської ради Білопільського району, зареєстрованим у реєстрі за №3, [PERSON] все своє майно заповіла в рівних частинах своїм дітям [PERSON] та [PERSON] (а. с. 7). З довідки Супрунівської сільської ради від 10 лютого 2015 року вбачається, що [PERSON], яка була зареєстрована в [INFO] сільської ради Білопільського району Сумської області, померла 09 травня 1999 року в смт. Володимирець Рівненської області. Після смерті останньої відкрилася спадщина на її майно, в тому числі на земельну частку (пай), посвідчену сертифікатом серії СМ №0197968. Заповіт від імені [PERSON] посвідчений виконавчим комітетом Супрунівської сільської ради за реєстровим №3 не змінювався і не скасовувався (а. с. 11). Відповідно до копії спадкової справи №110 спадкова справа після [PERSON], яка померла 09 травня 1999 року, заведена за заявою [PERSON], про що на імя останнього 24 квітня 2002 року Володимирецькою нотаріальною конторою Рівненської області видане свідоцтво про право на спадщину за законом на вклад у Ощадбанку (а. с. 40-47). Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] прийняв спадщину після матері [PERSON], яка померла 09 травня 1999 року, шляхом подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Статтею 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч. 1 ст. 1235 ЦК України). За приписами ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадшини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). У відповідності до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини (п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України). Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Аналогічні положення закріплені і в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зі змінами і доповненнями. Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови «Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Рішенням Білопільського районного суду від 12 лютого 2016 року, яке набрало законної сили 09 березня 2016 року за братом позивача, [PERSON], в порядку спадкування за заповітом після матері, [PERSON], яка померла 09 травня 1999 року, визнано право власності на 1/2 частину земельної частки (паю), посвідченої сертифікатом серії СМ №0197968 (а. с. 52-56). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] має право на 1/2 частину земельної частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 4,29 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), у землях, які перебували в колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Супрунівське», в порядку спадкування за заповітом після померлої 09 травня 1999 року матері, [PERSON]. Однак, позивач позбавлений можливості отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину і вільно розпоряджатися спадковим майном у звязку з втратою сертифіката. Таким чином, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved