Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

28 грудня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння. В обґрунтування позову зазначив, що він є одноосібним власником реконструйованої квартири [ADDRESS], відповідно до Витягу № 34711982 про державну реєстрацію права власності від 04.07.2012 року. Але з незалежних від нього причин, частина квартири № 4, що знаходиться на мансардному поверху вибула з його володіння - частина підсобного приміщення в розмірі 107,0 м2 та балкон в розмірі 2,7 м2, загальною площею 109,7 м2 відповідно до рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.06.2013 року у цивільній справі № 200/5057/13-ц та згідно з цим Рішенням за [PERSON] та [PERSON] визнано право спільної власності (по 1/2 частці за кожним) без прийняття в експлуатацію на квартиру № 6, в тому числі і на приміщення розташоване на мансардному поверсі загальною площею 109,7 м2. В подальшому рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.12.2015 року було скасовано рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.06.2013 року у цивільній справі № 200/5057/13-ц та відмовлено [PERSON] та [PERSON] в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В подальшому [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було поділено на частки квартиру [ADDRESS] та передано у власність спірну частину мансардного поверху [PERSON]. Переданій у власність [PERSON] частині мансардного поверху було присвоєно статус житлової квартири за [ADDRESS] Вважає, що [PERSON] не є добросовісним набувачем майна, так як він отримав спірне майно за безвідплатною угодою й знав про те, що придбаває майно в особи, якій не належить право його відчуження, а також Відповідачу було відомо, що на момент укладення відплатної угоди щодо спірного майна мали місце претензії Позивача і які згодом були в установленому порядку визнані правомірними. На підставі вищевикладеного, позивач просив суд витребувати у відповідача частину мансардного приміщення загальною площею 109,7 м2 в [ADDRESS] та передати його позивачеві. Визнати недійсним Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, відповідно до якого [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] Представник позивача в судове засідання не з'явився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву, у якій позов підтримав у повному обсязі та просив розглядати справу без його участі. Не заперечував проти заочного розгляду справи. У судове засідання відповідач не з'явився, про місце та час слухання справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. За таких обставин суд вважає, що відповідач не з'явився до судового засідання без поважних причин. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2017 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши надані докази, приходить до наступного висновку. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Cудом встановлено, що відповідно до Витягу № 34711982 про державну реєстрацію права власності від 04.07.2012 року, право власності на квартиру [ADDRESS] за реєстраційним номером 14907238, виданий КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської міської ради належить [PERSON]. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.06.2013 року у справі № 200/5057/13-ц визнано за [PERSON] та [PERSON] право спільної часткової власності (по ? частці за кожним) без прийняття в експлуатацію на квартиру [ADDRESS] Як вбачається з Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.11.2015 року за № 48276943 та № 48274775, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було поділено на частки квартиру [ADDRESS] та передано у власність спірну частину мансардного поверху [PERSON], відповідно до Договору про поділ нерухомого майна, бланк НАВ№800214, серія та номер: 1137, виданий 15.09.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Анісімовим В.Е. Переданій у власність [PERSON] частині мансардного поверху було присвоєно статус житлової квартири за [ADDRESS] Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.11.2015 року за № 48276943 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Анісімовим В.Е. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) на квартиру [ADDRESS] за Відповідачем та присвоєно новий Реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 453729312101. Наявність спірного майна у відповідача підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.11.2015 року за № 48276943. Рішення Бабушкінського районного суду від 26 червня 2013 року, на підставі якого [PERSON] та [PERSON] стали власниками спірного майна, скасовано рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2015 року за апеляційною скаргою [PERSON]. Вказаним рішенням апеляційного суду у задоволенні позовних вимог [PERSON] та третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору [PERSON] про визнання права власності відмовлено. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до цивільного законодавства, особа, яка вважає, що її речові права порушено, має право звернутись до суду, зокрема, з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (ст.ст. 330,338 ЦК України). В Постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» містить роз'яснення, зокрема у п. 21 Постанови вказано, що у разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, або власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, спір про повернення майна власнику підлягає розгляду та вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України. Відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України загального правила, власник має право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Одним із основних способів захисту права власності є віндикаційний позов, який визначають як позов про повернення свого майна з чужого незаконного володіння. По суті, це вимога власника, який не володіє майном, повернути майно в натурі. До умов пред'явлення віндикаційного позову належать такі: 1) власник чи титульний володілець не повинен мати можливості здійснювати фактичне володіння над річчю; 2) майно, яке хоче повернути колишній власник чи титульний володілець, збереглося в натурі та перебувало у фактичному володінні іншої особи; 3) майно, яке підлягає віндикації, має бути індивідуально визначеним. 4) віндикаційний позов має недоговірний характер та спрямований на захист речових прав. Відповідно до частини третьої статті 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Якщо таке майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право його витребувати від добросовісного набувача у всіх випадках. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5, відповідно до положень ч.1 ст.388 ЦК України власник може витребувати своє майно з чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особі, якій він передав майно, не з їхньої волі. Таким чином, оскільки [PERSON] та [PERSON] набули право власності на спірне майно за рішенням суду, яке у подальшому було скасовано, тобто вибуло з володіння [PERSON] поза його волею, а добросовісний набувач [PERSON] набув його безвідплатно від [PERSON] та [PERSON], які не мали права його відчужувати, то воно підлягає витребуванню від добросовісного набувача [PERSON] на користь позивача. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved