Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

27 вересня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на земельні частки (паї) в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] помер його дід по лінії батька, [PERSON]. Після смерті останнього відкрилася спадщина на земельну частку (пай) розміром 5,57 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Павлівської сільської ради, посвідчену сертифікатом [NUMBER]. На день смерті померлий проживав разом із своєю дружиною, а його бабою - [PERSON]. Остання фактично прийняла спадщину після смерті діда, але юридично не оформила, оскільки [INFO] померла. Після смерті баби відкрилася спадщина на належну їй земельну частку (пай) розміром 5,57 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Павлівської сільської ради, посвідчену сертифікатом серії [NUMBER], а також на земельну частку (пій), фактично успадковану нею після смерті чоловіка. Спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняв її син, а його батько - [PERSON], який помер [INFO]. Після смерті батька відкрилася спадщина, в тому числі на майно, яке залишилось після смерті [PERSON] Вказує, що спадщину після померлого прийняла та частково оформила дружина померлого, а його мати, [PERSON], яка померла [INFO]. Після смерті останньої відкрилась спадщина, в тому числі на земельні ділянки, які померла успадкувала після смерті чоловіка. Він прийняв спадщину після смерті матері та частково юридично оформив. Однак, у зв'язку з втратою правовстановлюючих документів на успадковані матір'ю земельні ділянки, які належали його діду та бабі, він не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину та вільно розпоряджатись спадковим майном. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті матері, [PERSON], яка померла [INFO], право власності на земельну частку (пай) розміром 5,57 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташовану на території Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчену сертифікатом серії [NUMBER] від 17 грудня 1996 року, виданим на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації від 10 грудня 1996 року №353, на ім'я [PERSON], а також на земельну частку (пай) розміром 5,57 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташовану на території Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчену сертифікатом серії [NUMBER] від 17 грудня 1996 року, виданим на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації від 10 грудня 1996 року №353, на ім'я [PERSON]. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився. Представник останнього за довіреністю [PERSON] подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує (а. с. 91). Представник відповідача - Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не з'явився. В. о. сільського голови Тарасенко С. В. надіслала листа про розгляд справи у відсутність їх представника, позов визнають (а. с. 90). Представник третьої особи - відділу у Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області в судове засідання не з'явився. Начальник відділу Глущенко Д. С. надіслав заяву про розгляд справи у відсутність їх представника (а. с. 46). Приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Головного територіального управління юстиції у Сумській області Виносум М. Є. у судове засідання не з'явилася, надіслала заяву про розгляд справи без її участі (а. с. 47). У зв'язку з неявкою сторін, третіх осіб, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Суд вважає, що на підставі п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року до правовідносин щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON], який помер [INFO], [PERSON], яка померла [INFO], [PERSON], який помер [INFO], слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, а після смерті [PERSON], яка померла [INFO], норми нині діючого ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ст. 529 ЦК УРСР). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] у с. Павлівка Білопільського району Сумської області помер дід позивача по лінії батька [PERSON] (а. с. 9-12). Після смерті останнього відкрилася спадщина на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 5,57 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Павлівської сільської ради, яка перебувала у землях КСП «Мирний», посвідчену сертифікатом серії [NUMBER] від 17 грудня 1996 року, виданим на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації від 10 грудня 1996 року №353 (а. с. 13). За інформацією Павлівської сільської ради [PERSON] на день смерті [INFO] був зареєстрований та проживав у [ADDRESS], разом із дружиною [PERSON]. Останні вели спільне господарство. [PERSON] вступила в управління спадковим майном, яке залишилося після смерті чоловіка. Заповіт від імені [PERSON] виконавчим комітетом Павлівської сільської ради не посвідчувався (а. с. 14). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 04 жовтня 2017 року вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON], який помер [INFO] не заводилася (а. с. 40). Виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку, що [PERSON], фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка, [PERSON], але юридично не оформила. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що [INFO] у с. Павлівка Білопільського району Сумської області померла баба позивача по батьковій лінії - [PERSON] (а. с. 9-11, 15). Після смерті останньої відкрилася спадщина на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 5,57 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Павлівської сільської ради, яка перебувала у землях КСП «Мирний», право на яку посвідчене сертифікатом серії [NUMBER] від 17 грудня 1996 року, виданим на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації від 10 грудня 1996 року №353, а також на земельну частку пай, посвідчену сертифікатом серії [NUMBER] від 17 грудня 1996 року, яку [PERSON] фактично успадкувала після смерті чоловіка (а. с. 13). За інформацією Павлівської сільської ради [PERSON] на день смерті [INFO] була зареєстрована та проживала одна у [ADDRESS]. Заповіт від імені [PERSON] виконавчим комітетом Павлівської сільської ради не посвідчувався. Протягом шести місяців з дня смерті померлої її син - [PERSON] здійснював нагляд за спадковим майном, а саме: житловим будинком, розташованим за вказаною вище адресою, обробляв земельну ділянку, розпорядився речами померлої (а. с. 16). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 04 жовтня 2017 року вбачається, що спадкова справа після [PERSON], яка померла [INFO], не заведена (а. с. 41). Виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку, що [PERSON], фактично прийняв спадщину після смерті матері, [PERSON], але юридично не оформив. Судом також встановлено, що [INFO] у м. Суми помер батько позивача - [PERSON] (а. с. 7, 8, 17). За інформацією Сумського підприємства обслуговування житла [PERSON], 1931 року народження з 1974 року по день смерті, [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] разом із дружиною - [PERSON], 1928 року народження, сином, [PERSON], 1963 року народження, невісткою, [PERSON], 1962 року народження та онукою, [PERSON], 1989 року народження (а. с. 80). З матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], який помер [INFO] вбачається, що спадщину після смерті останнього прийняла та частково юридично оформила його дружина - мати позивача, [PERSON]. При цьому позивач відмовився від прийняття спадщини, яка залишилась після смерті батька, на користь матері (а. с. 41, 75-86). Виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку, що [PERSON] у порядку, встановленому ст. 549 ЦК УРСР прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] За загальними правилами про спадкування, передбаченими ст. ст. 1216, 1218, 1220 Цивільного кодексу України 2003 року, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст. 1261 ЦК України діти спадкодавця мають право на спадкування за законом у першу чергу. В силу ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини чи подачі до нотаріальної контори або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяви про прийняття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що мати позивача, [PERSON], померла [INFO] (а. с. 8, 18) Згідно з довідкою Сумитехнобудсервіс [PERSON], 1928 року народження з 28 вересня 1979 року по день смерті [INFO] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом із сином, [PERSON], 1963 року народження, невісткою, [PERSON], 1962 року народження та онукою, [PERSON], 1989 року народження (а. с. 50). Після смерті [PERSON], яка померла [INFO], спадкова справа заведена за заявою позивача. Останній частково юридично оформив спадщину після смерті матері (а. с. 48-75). Виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку, що позивач в установленому законом порядку прийняв спадщину після матері, [PERSON], яка померла [INFO] та є єдиним її спадкоємцем першої черги. У відповідності зі ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини (п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України). Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Аналогічні положення закріплені і в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зі змінами і доповненнями. Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови «Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в порядку спадкування за законом після смерті матері, [PERSON], яка померла [INFO], позивач має право на фактично успадковані нею після смерті чоловіка земельні частки (паї) розміром 5,57 в умовних кадастрових гектарах кожна, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташовані на території Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчені сертифікатами серії [NUMBER] та [NUMBER] від 17 грудня 1996 року, виданими на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації від 10 грудня 1996 року №353, на ім'я [PERSON] та [PERSON]. Однак, позивач позбавлений можливості отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном у зв'язку з втратою сертифікатів на право на земельну частку (пай) (а. с. 19). Таким чином, суд приходить до висновку про захист права позивача і задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved