Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

28 січня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з 28.09.2002 року він уклав шлюб з відповідачкою по справі, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Красноармійського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 370. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з відповідачкою .Сімейні стосунки між нею та відповідачкою припинились з вересня 2014 року у зв»язку з тим, що вони різні люди, з різними поглядами на життя і сім»ю., за цією причиною між ними часто виникали сварки. Вважає примирення неможливим, спору про розподіл майна у сторін не існує. Просить розірвати шлюб, зареєстрований між ним та [PERSON] В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Відповідачка визнала позовні вимоги повністю. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі , приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 28.09.2002 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Красноармійського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 370.( а. с. 4). Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] ( а.с. 5). В судовому засіданні встановлено, що сторони фактично припинили шлюбні стосунки з вересня 2014 року , у відповідача фактично склалися стосунки з іншою жінкою, з якою він бажає в подальшому укласти шлюб.Спільного господарства з цього часу сторони не ведуть, та проживають окремо один від одного. Примирення між сторонами неможливо. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однією зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч.5 ст. 191 ЦПК України). Згідно ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved