Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

28 грудня 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 4051791300 від 24 квітня 2017 року у розмірі 251697,95 гривень та судові витрати. Позов обґрунтований такими обставинами. 24 квітня 2017 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та відповідачем було укладено кредитний договір № 4051791300. На виконання даного кредитного договору ТОВ «ФК «ЦФР» надало [PERSON] кредит в розмірі 122500 гривень. Відповідно до умов кредитного договору відповідач своїм підписом підтвердила, що отримала від кредитодавця вичерпну інформацію відносно умов та предмету договору, оригінальний примірник кредитного договору, включно із загальними умовами з надання кредитів, що є невід`ємними умовами кредитного договору та жодних застережень щодо умов кредитування та погашення кредитної заборгованості у відповідача не виникло. Загальні умови з надання кредитів затверджуються наказом №14 від 18 червня 2013 року Генеральним директором ТОВ «ФК «ЦФР» і оприлюднюються на веб-сайті www.kreditmarket.ua. Відповідач не виконала свого обов`язку щодо повернення наданого їй кредиту в строки і розміри, передбачені кредитним договором, у зв`язку з чим заборгованість за кредитом становить 251697,95 гривень. 25 березня 2019 року у зв`язку з тим, що відповідач належним чином була повідомлена про дату, час і місце судового засідання, та відповідачем не подано відзив у встановлений судом термін, в порядку ст. 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, викладеної в позовній заяві, суд ухвалив заочне рішення у справі на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідало вимогам ст. 223 ЦПК України. 24 вересня 2019 року заочне рішення у справі від 25 березня 2019 року судом скасовано та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. 10 жовтня 2019 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому позов визнано в частині заборгованості за тілом кредиту в розмірі 120130 грн. 09 коп. Зазначено, що позивачем не надано суду доказів укладення між сторонами кредитного договору та відповідно письмового підтвердження отримання позичальником Умов отримання кредиту від ТОВ ФК «ЦФР», що б в сукупності з Заявою свідчило би про укладення у належній формі кредитного договору. Представник відповідача зазначив, що відповідач не був ознайомлений з умовами кредитування, в зв`язку з чим істотних умов договору між сторонами досягнуто не було, матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані позивачем Умови отримання кредитів розуміла відповідач, ознайомилася та погодилася з ними, підписуючи Заяву від 24.04.2017 року на отримання кредиту від ТОВ ФК «ЦФР». 23 жовтня 2019 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якому зазначено, що при підписанні заяви на отримання кредиту від 24 квітня 2017 року [PERSON] погодилась із тим, що ця заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ ФК «ЦФР» становлять кредитний договір, а те, що відповідач на момент укладення кредитного договору була ознайомлена з Умовами, підтверджується її власним підписом на Кредитному договорі. 20 грудня 2019 року представником позивача подано клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача із підтриманням позовних вимог. Представник відповідача в судовому засіданні визнав позов частково в частині заборгованості за тілом кредиту, в іншій частині позову просив відмовити, також просив суд застосувати строк позовної давності, що було викладено в письмовому вигляді в заяві про перегляд заочного рішення у справі від 06 серпня 2019 року. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] звернулася до ТОВ «ФК «ЦФР» з метою отримання кредиту, в зв`язку з чим підписала Заяву на отримання кредиту № 4051791300 від 24 квітня 2017 року зі згодою з тим, що ця заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» становлять кредитний договір між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] (а. с. 7 об.). На виконання даного кредитного договору ТОВ «ФК «ЦФР» надало [PERSON] кредит в розмірі 122500 гривень, на умовах визначених кредитним договором, терміном 36 місяців (а. с. 6). Відповідно до умов кредитного договору відповідач своїм підписом підтвердила, що отримала від кредитодавця кредит в розмірі 122500 грн., з початковим процентом від суми кредиту, який складає 2% в сумі 2000 грн., щомісячний процент 3,69 від суми кредиту згідно з графіком платежів, річні проценти 11,99 від суми боргу за договором згідно з графіком платежів, щоденна пеня 0,3 від загальної суми прострочення. Всупереч умовам кредитного договору, відповідач частково виконала своє зобов`язання, що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 06 грудня 2018 року, відповідно до якого відповідач припинила виконувати свої обов`язки по погашенню кредиту 06 липня 2017 року, сплативши на користь позивача за умовами кредитного договору лише 2369 грн. 91 коп. (а. с. 20). Судом встановлено, що відповідач порушила істотні умови укладеного договору щодо здійснення платежів за користування кредитом. У зв`язку з цим виникла заборгованість перед позивачем, яка становить загальну суму у розмірі 251697,95 гривень, що підтверджується відповідним розрахунком в матеріалах справи та складається з наступного: - 120130,09 гривень - заборгованість за тілом кредиту; - 21605,70 гривень - заборгованість за річними процентами; - 81497,45 гривень - заборгованість за щомісячними процентами; - 28464,71 гривень - заборгованість за пенею. Таким чином, між сторонами виникли договірні зобов`язання із приводу надання кредиту, які регулюються главою 71 ЦК України та загальними положеннями ЦК України про зобов`язання та договір. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як зазначено позивачем, та не спростовано відповідачем, при укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Суд не приймає доводів представника відповідача про те, що позивачем не надано суду доказів укладення між сторонами кредитного договору та відповідно письмового підтвердження отримання позичальником Умов отримання кредиту від ТОВ ФК «ЦФР», що б в сукупності з Заявою свідчило би про укладення у належній формі кредитного договору. Вказані доводи відповідача спростовуються матеріалами справи, а саме копією заяви на отримання кредиту, яка містить всі істотні умови кредитного договору із зазначенням процентної ставки та штрафних санкцій у виді щоденної пені від загальної суми прострочення із підписаною відповідачем згодою з тим, що ця заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ ФК «ЦФР» становлять кредитний договір. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЦФР» є законними та обґрунтованими. Разом із цим, задовольняючи позов частково, суд вважає необхідним застосувати позовну давність до вимог про стягнення пені в розмірі 28464,71 грн. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Пунктом 1) частини 2 статті 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Стягнення неустойки (штрафу, пені) обмежуються останніми 12 місяцями перед зверненням позивача до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Із розрахунку заборгованості вбачається, що право на нарахування пені, в зв`язку із неналежним виконанням [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, виникло у позивача з 07 серпня 2017 року. Із позовом до суду ТОВ ФК «ЦФР» звернулося 28 грудня 2018 року, тобто, після спливу позовної давності. Частинами 3, 4 статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, суд погоджується із доводами представника [PERSON] щодо пропуску позивачем строку позовної давності до вимог про стягнення прострочення за пенею та відмовляє в позові в цій частині. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до квитанцій у матеріалах справи позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2819, 73 грн. та 955,74 грн. за вимоги майнового характеру (а. с. 3, 4). Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог з урахуванням принципу пропорційності суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 3347,67 грн. (88,68 % задоволених вимог зі стягнення заборгованості).

Outcome: partial