Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

27 липня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій посилається на те, що 18 листопада 1994 року у відділ реєстрації актів громадянського стану Ленінського району м. Барнаул Алтайського краю Російської Федерації, за актовим записом № 660, між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Вказала, що від спільного подружнього життя з відповідачем у них народилися діти: донька - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO]. Зазначила, що всередині 2003 року вона разом зі своєю неповнолітньою дитиною змушена була переїхати з Російської Федерації на постійне місце проживання до України в с. Недобоївці Хотинського району Чернівецької області з тих підстав, що відповідач зловживав алкогольними напоями, створював йому та дитині важку психологічну напругу в сім'ї, ніде не працював довгий час, взагалі не допомагав утримувати сім'ю довгий час. Також зазначила, що станом на кінець 2016 року відповідач повністю залишив сім'ю, оскільки не проживав за адресою її постійного місця проживання, не вів з нею спільного господарства, не виконував жодних із обов'язків, покладених на нього законом як на подружжя, дітей не лише не виховував, але й не приймав жодної участі у їх утриманні, мав постійні стосунки з іншими жінками. Будь-які її спроби примиритися з відповідачем не дали бажаних результатів, оскільки він категорично відмовився спільно поживати однією сім'єю з нею та дітьми, та нічого не хоче мати з ними спільного. У зв'язку з цим вона прийняла рішення, що розірвання шлюбу є єдиним виходом для припинення відносин, які залишилися існувати лише формально, оскільки фактичні шлюбні відносини між сторонами вже давно припинені, а тому розірвання шлюбує для неї та її неповнолітніх дітей спроба побудувати нове щасливе життя. Таким чином подальше спільне життя і збереження їх шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам та інтересам її неповнолітніх дітей. На примирення не згідна і тому вважає, що необхідно розірвати шлюб. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], який зареєстровано 18 листопада 1994 року у відділ реєстрації актів громадянського стану Ленінського району м. Барнаул Алтайського краю Російської Федерації, за актовим записом № 660. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву в якій позовні вимоги підтримала, просила справу слухати у її відсутності, проти заочного рішення не заперечує. Просила після розірвання шлюбу змінити їй прізвище на дошлюбне «[PERSON]». Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, причини своєї неявки суду не повідомив. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки у судове засідання відповідача, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 224 ч. 1 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням наведених обставин, відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 18 листопада 1994 року у відділ ЗАГС адміністрації Ленінського району м. Барнаул Алтайського краю Російська Федерація, про що складено запис акту про укладення шлюбу № 660, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 10.11.2011 року. У сторін від спільного подружнього життя народилися діти: донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 06.02.2001 року, син - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER]. Суд вважає, що збереження сім'ї неможливе, оскільки сім'я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені і позивачка не бажає зберегти сім'ю. Враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім'я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, спільне небажання сторін зберігати сім'ю, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 640 гривень 00 копійок.

Outcome: approved