Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

28 лютого 2020 року позивач звернувся до суду з позовною заявою мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вони з відповідачкою мають двох дітей, доньку [PERSON] , 2008 року народження, яка проживає та знаходиться на утриманні відповідачки та повнолітнього сина [PERSON] , 2002 року народження, що знаходиться на утриманні позивача. Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 28.02.2020 року позов [PERSON] задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки в розмірі 4000 гривень щомісячно, починаючи з 28 листопада 2019 року до досягнення дитиною повноліття. [PERSON] офіційно працює водієм, має дохід близько 4000 грн., іншого заробітку немає, а тому просив суд змінити розмір присуджених аліментів з 4000 грн. до ј частини з у сіх видів доходу до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 22 червня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити, вказавши, що на його утрмианні постійно згнаходиться неповнолітній син, а донька проживає з ним по вихідних, на свята, канікули та на період карантину. Від сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] він не відмовляється, однак сплачувати визначену рішенням суму аліментів не має змоги, так як його дохід становить лише заробітна плата, яка становить 4000 грн. В судовому засіданні відповідач вимоги заяви не визнала, поданий відзив підтримала в повному обсязі та просила відмовити в задоволені заяви про зменшення розміру аліментів, оскільки вважає, що батько має забезпечувати доньку. Визнала, що син постійно проживає з відповідачем, матеріально останнього утримує батько, а вона старається допомогти в міру можливостей, оскільки має ще дитину від іншого шлюбу. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи і інші докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Сторонами визнаєтьсчя в судовому засіданні, що син [PERSON] проживає та знаходиться на утриманні батька, а дочка [PERSON] постійно проживає та знаходиться на утриманні матері. Позивач з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на сина не звертався. Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 28.02.2020 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини: доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 4000 гривень щомісячно, починаючи з 28 листопада 2019 року до досягнення дитиною повноліття. Як вбачається з довідки виданої [PERSON] він працює водієм ТОВ «Кийтранс-2005» та має постійний заробіток. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 1-3 статті 181 Сімейного Кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно частин 1-2 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.5 ст.183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Положеннями частини 1 статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів (Постанова Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року справа № 6-143цс13). Аналогічні обставини викладені в п.17 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved