Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

27.02.2015 року представник позивача звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги з теплопостачання в сумі 13795 грн. 37 коп., а також судові витрати в розмірі 243, 60 грн., посилаючись на те, що позивач надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання. 13.11.2013 року позивач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання з відповідача. 14.11.2013 року Київським районним судом м. Харкова по вищезазначеній справі було видано судовий наказ. 18.12.2014 року за заявою відповідача, Київським районним судом м. Харкова судовий наказ було скасовано. Внаслідок неповної та несвоєчасної сплати послуг у відповідача виникла заборгованість у сумі 13795 грн. 37 коп., що утворилась за період з 01.08.2002 року по 30.09.2013 року. В судовому засіданні представник позивача Цаплюк І.Ф. просила позов задовольнити у повному обсязі, поновити строк позовної давності, про що подала клопотання. Відповідач в судове засідання з`явився, в задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі, та просив застосувати строки позовної давності, надав письмові заперечення, в яких вказав, що позивачем не надані докази того, що між сторонами існують будь-які правовідносини, оскільки письмового договору з позивачем не укладено. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], та обслуговується позивачем, та у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за період з 01.08.2002 року по 30.09.2013 року. (а.с.4). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18.12.2013 року судовий наказ за заявою КП «ХТМ» до [PERSON] скасований. (а.с. 3). В судовому засіданні сторони визнали встановленим та таким, що не підлягає судовому доказуванню, факт того, що між позивачем та відповідачем відсутній договір купівлі-продажу теплової енергії та гарячої води. Сторони також визнали доведеним факт того, що квартира [ADDRESS], що належать [PERSON] підключені до центральних теплових мереж і позивачем надані послуги по постачанню теплової енергії в зазначену квартиру. Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Тобто регулювання відносин здійснюється щодо постачання теплової енергії, яка призначена для купівлі - продажу. Основним обов'язком споживача теплової енергії є своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Факт використання відповідачем теплової енергії підтверджується також актом прийому в експлуатацію вузла обліку теплової енергії від 28.01.2002 року, актами, актами підключення споживача до джерела теплової енергії №174/15464, №174/14580, якими було зафіксовано факт користування відповідачем тепловою енергією без укладення договору та надано припис укласти договір, сплатити нарахування за використану теплову енергію без договору. Згідно п. 3 Правила користування тепловою енергією споживач теплової енергії є фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору. Позивач здійснює свою діяльність в установленому законом порядку, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи, має відповідну ліцензію та є виконавцем послуг відновідно до рішення виконавчого комітету ХМР від 30.09.2003 року №946 та рішення виконавчого комітету ХМР від 23.12.1998 року №1407. Відповідно до п.п. 2, 4, 7 ч. 1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», управління об'єктами у сфері житлово-комунальних послуг, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, визначення виконавця житлово-комунальних послуг, а також встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону належить до повноважень органів місцевого самоврядування. Тому посилання відповідача в судовому засіданні що відповідач не є належною стороною є безпідставними, оскільки він є власником вище зазначеної квартири. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до п.5 ст. 20 Закону України «Про житлово комунальні послуги» та п.п. 18,30 Правил затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2005 року, споживач зобов'язаний оплачувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води у строки, встановлені договором або законом; розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць; плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води та теплової енергії або до затверджених нормативів (норм) споживання. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи представником позивача були обґрунтовані обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог, а відповідач не обґрунтував свої заперечення. На даний момент відповідач користується тепловою енергією, однак не в повному обсязі виконує свої зобов'язання щодо їх сплати перед позивачем. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Оскільки відповідачем в судовому засіданні заявлено клопотання про застосування позовної давності, суд задовольняє позов частково, в межах строку позовної давності та в межах заявлених позовних вимог, виходячи з дати винесення судового наказу, тобто за період з 01.11.2010 року по 30.09.2013 року в розмірі 5880,72 грн. При поданні заяви про видачу судового наказу позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 114 грн. 70 коп. Ч.2 ст. 99 ЦПК України передбачено, що у випадку пред'явлення стягувачем позову в порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується в суму судового збору, встановлену за позовну заяву. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial