Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

26 січня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із вказаним позовом. Вимоги обгрунтовує тим, що 30 січня 2008 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 5200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту, зі сплатою за користування кредитом 36 % на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх кредитних зобов'язань, станом на 31 грудня 2016 року виникла заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 11011 грн. 90 коп., з яких: 4895 грн. 71 коп. заборгованість за кредитом, 4315 грн. 62 коп. заборгованість по процентам, 800 грн. - заборгованість за пенею та комісія, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 500 грн. 57 коп. - штраф (процентна складова). Сторони у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від відповідача заяв про розгляд справи за її відсутності не надходило. Тому, зважаючи на надіслане позивачем клопотання про підтримання позовних вимог та можливості розгляду справи у заочному порядку, суд вважає можливим розглянути цивільну справу без присутності сторін та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 30 січня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] шляхом оформлення заяви позичальника, яку підписала відповідач було укладено договір про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту, в розмірі 5200 грн., зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості. Підписавши вказану заяву позичальника, [PERSON] підтвердила, що ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які складають даний договір. У п.п 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, зазначено про те, що клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт може бути змінено банком одноособово. Згідно з пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання і якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. За підрахунками банку станом на 31 грудня 2016 року заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором склала 11011 грн. 90 коп., з яких: 4895 грн. 71 коп. заборгованість за кредитом, 4315 грн. 62 коп. заборгованість по процентам, 800 грн. - заборгованість за пенею та комісія, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 500 грн. 57 коп. - штраф (процентна складова). За таких встановлених обставин, суд приходить до висновку, що в порушення вимог ст.ст.526, 530, 599, 610 ЦК України та умов договору, [PERSON] допустила заборгованість по основному платежу, сплаті відсотків, що в силу ст.ст.1048, 1049, 1054 ЦК України надає право в повному обсязі стягнути з неї на користь кредитора неповернуту суму заборгованості за кредитним договором, нараховані відсотки, пеню та комісію. Через неналежне виконання відповідачем кредитного договору право банку на володіння, користування та розпорядження належними йому грошима є порушеним і підлягає судовому захисту шляхом стягнення з відповідача виниклої станом на 31 грудня 2016 року заборгованості по кредитному договору. Однак суд не вбачає законних підстав для задоволення позову в частині стягнення штрафу, оскільки відповідно до ст. 549 ЦК України пеня та штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності і їх одночасне застосування за порушення строків виконання грошового зобов'язання по кредитному договору є порушенням вимог статті 61 Конституції України про заборону подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Тому, у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів у розмірі 500 грн. та 500 грн. 57 коп. слід відмовити, оскільки стягнуто пеню. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року (справа № 6-2003цс15), яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування. Судові витрати підлягають розподілу у передбаченому ст.88 ЦПК України порядку, пропорційно до задоволених вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені на 90,91 %, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1454 грн. 56 коп. (1600 грн. х 90,91 %).

Outcome: partial