Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

28.03.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Азот» про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 8484 грн.66 коп.та моральної шкоди в розмірі 5000 грн.. Позовні вимоги мотивує тим, що 09.08.2017 року він був звільнений з ПАТ «Азот» за власним бажанням. На день звільнення відповідачем не було проведено з ним розрахунок, а саме не виплачено в повному обсязі нараховану на день звільнення заробітну плату. Такі обставини призводять позивача до моральних страждань та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В судове засідання позивач не зявився, проте подав через канцелярію суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Представник відповідача ПАТ «Азот» в судове засідання не зявився, проте подав до канцелярії суду відзив в якому просив в задоволенні позову відмовити. У відзиві представник відповідача зазначив, що відсутня вина ПАТ «АЗОТ» у порушенні строків здійснення розрахунків при звільненні позивача. Оскільки 07 березня 2017 року відбулася повна зупинка виробництва і лише з червня 2017 року ПАТ «АЗОТ» почало відновлювати свою роботу, а 29 травня 2017 року постановою державного виконавця було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ПАТ «АЗОТ» Також 31 серпня 2017 року та 17 листопада 2017 року постановам державного виконавця було накладено арешт на кошти ПАТ «АЗОТ». Крім того представник відповідача зазначає, що,позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували його моральні страждання, їх розмір, наявність причинно-наслідкового звязку між діями ПАТ «АЗОТ» та його моральними збитками, а тому вимоги останнього являються безпідставними та необґрунтованими. Дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до трудової книжки [PERSON] працював на посаді водія в ПАТ «Азот». Наказом № 733-вк від 09.08.2017 року [PERSON] з 11.08.2017 року був звільнений з роботи на підставі\~ст. 38 КЗпП України\~за власним бажанням. Згідно довідки ПАТ «Азот» від 13.04.2018 року № 370 станом на 11.04.2018 року заборгованість ПАТ «Азот» по заробітній платі перед [PERSON] складає: за лютий 2017 року\~1495,36 гривень, березень 2017 року\~3701,80 гривень, квітень 2017 року\~1681,59 гривень , травень 1605,91 гривень. Загальна суму заборгованості 8484,66 грн. З довідки про доходи № 371 від 13.04.2018 вбачається, що середньоденний заробіток [PERSON] за останні два місяці перед звільненням складав 315,20 грн. Конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обов'язків. Згідно із ст.ст.\~21,\~43 Конституції України, ст.ст.\~94,\~115 КЗпП України, ст.ст.\~21,\~24 Закону України «Про оплату праці»\~кожна людина має право на заробітну плату за виконану роботу та її своєчасне одержання в повному обсязі. Згідно із ч.1\~ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 116 КЗпП України\~на роботодавця покладається при звільненні працівника здійснити виплату всіх сум, що належать працівникові, в день його звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до положень ст.ст.\~13,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Однак в своєму відзиві відповідач посилався на те, що розрахунок з позивачем при звільненні не був проведений не з вини підприємства, а через зупинку виробництва та накладений державним виконавцем арешт на банківські рахунки підприємства, що унеможливило проведення будь яких банківських операцій. В цьому контексті слід звернути увагу, що у своїй практиці Верховний Суд України неодноразово зазначав, що аналіз змісту ст.ст.116,\~117 КЗпП\~дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої\~статтею 117 КЗпП України\~(постанова №6-2163цс16 від 31 травня 2017 року, №6-259цс17 від 13 березня 2017 року). Аналогічні роз'яснення викладені і в п.20\~постанови пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» Наявність арешту на рахунках відповідача, що накладений постановою державного виконавця не виправдовує затримку розрахунку при звільненні. До того ж ПАТ «Азот» не надано доказів відсутності у відповідача коштів, що перевищують обсяг фінансового ресурсу, який був арештований, а також наявність/відсутність інших банківських рахунків, тому доводи відповідача про неможливість здійснення повного розрахунку із [PERSON] в день його звільнення суд не приймає. За таких обставин заборгованість по заробітній платі в сумі 8484,66 гривень необхідно стягнути з ПАТ «Азот» на користь [PERSON] Статтею 237-1 КЗпП\~передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач визначив розмір завданої йому моральної шкоди в 5000грн, проте всупереч вимог ч.1, 3\~ст.81 ЦПК\~суду не надано доказів на обґрунтування підстав з яких виходив позивач при визначенні такого розміру. В цьому контексті суд звертає увагу, що сам по собі факт несвоєчасного розрахунку роботодавця з працівником ще не свідчить про завдання моральної шкоди. Суду не надано відповідних доказів на підтвердження обставин, які свідчать про втрату нормальних життєвих зв'язків і здійснення позивачем додаткових зусиль для організації свого життя, а отже вимога про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованою і не підлягає до задоволення.\~ На основі повно і всебічно зясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. На підставі\~ст. 430 ЦПК України\~рішення про стягнення заробітної плати в частині виплати за один місяць підлягає до негайного виконання. Крім того, відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн. На підставі наведеного, ст.ст.115,116,117 КЗпП України\~

Outcome: partial