Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

27 лютого 2018 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись в суд з позовом до Затурцівської сільської ради Локачинського району Волинської області про визнання права власності на частку у спадковому майні. Свої вимоги обґрунтовують тим, що 20 червня 2017 року померла їх мати [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй спадкове майно, зокрема, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по вул. Лісовій, 18 у с. Квасовиця Локачинського району Волинської області. Як спадкоємці за заповітом позивачі прийняли спадщину. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірний будинок їм було відмовлено приватним нотаріусом у зв'язку із неподачею правовстановлюючих документів на нього. Просять суд визнати за ними право власності кожному по 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул. Лісовій, 18 у с. Квасовиця Локачинського району Волинської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] 19 березня 2018 року позивачі через канцелярію суду подали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю, просять позов задовольнити, судові витрати у справі залишити за ними. Представник відповідача 19 березня 2018 року також подав заяву про розгляд справи без його участі. Не заперечує проти задоволення позову. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, оглянувши копії матеріалів спадкової справи № 240/2017 до майна померлої [PERSON], суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 20 червня 2017 року померла мати позивачів - [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про її смерть серії І-ЕГ № 202444 від 20 червня 2017 року (а.с.10). Після її смерті залишилося спадкове майно, зокрема, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по вул. Лісовій, 18 у с. Квасовиця Локачинського району Волинської області. Спірне майно належало спадкодавцю [PERSON], що підтверджується довідкою Затурцівської сільської ради Локачинського району Волинської області від 30.11.2017 р. № 1912 та витягом з погосподарської книги № 12 за 2017 рік (а.с.12,14). 30 серпня 2007 року [PERSON] був складений заповіт, посвідчений державним нотаріусом Локачинської державної нотаріальної контори у Волинській області 30 серпня 2007 року за Р№ 943, відповідно до якого спадкодавець все своє майно, зокрема житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по вул. Лісовій, 18 у с. Квасовиця Локачинського району Волинської області заповіла у рівних частках [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 11). 30 листопада 2017 року на підставі поданих [PERSON] та [PERSON] заяв про прийняття спадщини, підтвердивши місце відкриття спадщини, в приватного нотаріуса Локачинського районного нотаріального округу Волинської області відкрита спадкова справа № 240/2017. Із матеріалів спадкової справи вбачається, що позивачі у встановлений законом строк подали заяви про прийняття спадщини за заповітом та не відмовились від неї протягом строку, встановленого ст. 1270 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Із постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17 січня 2018 року вбачається, що [PERSON], [PERSON] звернулись до приватного нотаріуса Локачинського районного нотаріального округу з заявою про видачу їм свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями, належну спадкодавцю [PERSON], однак їм відмовлено у видачі такого свідоцтва, оскільки останніми не подано відповідних правовстановлюючих документів на будинок (а.с. 24). Інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно [PERSON], судом не встановлено. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Враховуючи зазначене, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення повністю у підготовчому судовому засіданні. Таким чином, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул. Лісовій, 18 у с. Квасовиця Локачинського району Волинської області переходить до позивачів [PERSON], [PERSON], як спадкоємців за заповітом і за ними необхідно визнати право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по 1/2 частки кожному. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України, з огляду на визнання позову відповідачем, необхідно повернути позивачам з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні ними позову до суду, а інші 50 відсотків судового збору, що сплачені позивачами при зверненні до суду з позовом, на підставі ч.1ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи позивачі просять суд, сплачений ними судовий збір залишити за ними, що стверджується їх заявами від 19 березня 2018 року. Тому, необхідно пропорційно здійснити розподіл судових витрат, при цьому, 50 відсотків повернути позивачам з державного бюджету, а решту 50 відсотків залишити за позивачами на підставі їх заяв.

Outcome: approved