Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-16 00:00:00

26 червня 2018 року, позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що на підставі договору купівлі - продажу від 15.03.2011 р. є власником квартири розташованої за адресою: [ADDRESS]. У вказаній квартирі також зареєстровані її сини: [PERSON] та [PERSON]. Проте вже тривалий час вони в квартирі не мешкають, не оплачують комунальних послуг та не беруть участі у її утриманні. На теперішній час вона має намір продати вказану квартиру. Відповідачі не проживає у вищезазначеному житловому приміщенні з 2014 року. Позивач та його представник [PERSON], в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги, просили їх задовольнити, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про день, час, місце розгляду справи повідомлялися належним чином, шляхом направлення повісток за місцем реєстрації. Заяв про розгляд справи у їх відсутність або про поважність причин своєї неявки до суду не надали. Представник третьої особи, Добропільської міської ради Донецької області, у судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про день, час, місце розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає, можливим розглянути справу з постановленням заочного рішення в порядку ст.ст.280-282 ЦПК України. У зв'язку з викладеним, враховуючи що позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів та третьої особи, по матеріалам, які є в наявності в справі і постановити заочне рішення, направивши за місцем реєстрації відповідачів копію рішення суду для відома. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши докази, вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі - продажу квартири від 15.03.2011 року, (а.с.7), копією витягу з Державного реєстру правочинів за № 9671466, (а.с.8), витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №134707149. За вищезазначеною адресою також зареєстровані [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою відділу реєстрації Добропільської міської ради Донецької області № 17/2435 від 15.05.2018 року. (а.с.10). Із долученого до матеріалів справи акту від 25.06.2018 р., затвердженого головою ОСББ «Іскра» м.Добропілля, вбачається, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS], проте за зазначеною адресою не мешкають з 2014 року по теперішній час. (а.с.11). Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зміст ст. 405 ЦК України передбачає, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом. Право користування житлом втрачає член сім ' ї власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Позивачем доведено, що відповідачі не мешкають в житловому приміщенні, за адресою: [ADDRESS], з 2014 року, а тому, повинні бути визнаними такими, що втратили право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності їх понад встановлені законодавством строки. Таким чином, суд вважає, що згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України відповідачі втратили право користування спірним житловим приміщенням внаслідок тривалої відсутності, а тому вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved