Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

27 квітня 2014 року близько 17 години [PERSON], на відповідній правовій підставі, при наявності свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та при наявності поліса обов'язкового страхування цивільної відповідальності для власників наземних транспортних засобів, вдався до керування технічно справним автомобілем [NUMBER]. Рухаючись по вул. Гагаріна в напрямку вул. Молодіжна в с. Бохоники, Вінницького району, не турбуючись про забезпечення безпеки дорожнього руху, всупереч положенням п.1.5 та вимогам п.2.3 «б», «д» ПДР України, будучи неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, в порушення вимог п. 16.12 ПДР, при наближенні до нерегульованого рівнозначного перехрестя вул. Гагаріна-вул. Молодіжна, маючи зобовязання щодо надання дороги транспортним засобам, які наближаються праворуч, діючи зухвало та самовпевнено, небезпечно для інших учасників дорожнього руху, не надав дорогу автомобілю «[PERSON] Крузер Прадо» д.н.з. [NUMBER], який під керуванням позивача наближався по вул. Молодіжній до вказаного перехрестя праворуч. Внаслідок низки грубих та очевидних порушень вимог ПДР України з боку [PERSON] відбулося зіткнення зазначених транспортних засобів на перехресті вказаних вулиць. На момент зіткнення автомобіль [NUMBER] під керуванням [PERSON] контактував своєю передньою правою частиною із лівим переднім крилом та лівим переднім колесом автомобіля «[PERSON] Крузер Прадо». Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу було спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому шилоподібного відростку правої ліктьової кістки без зміщення, забою лівої половини грудної клітки. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 771 від 21.06.2014 року зазначені тілесні ушкодження належать до середнього ступеню тяжкості. По факту зазначених подій Вінницьким РВ УМВС України у Вінницькій області було відкрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12014020100000514, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. В ході досудового розслідування було встановлено, що [PERSON] грубо порушив вимоги п.16.12 ПДР України і ці порушення знаходяться в прямому причинному зв'язку з наслідками, що настали. Встановлено, що своїми діями [PERSON] вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, його вина повністю доведена зібраними у кримінальному провадженні безперечними доказами, по якому позивача було визнано потерпілим. Злочинними діями [PERSON] позивачу спричинено матеріальну шкоду, яка полягає у наступному: відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи № 83 від 28.06.2014 року матеріальний збиток, завданий позивачу як власнику автомобіля марки «[PERSON] Крузер Прадо» д.н.з. [NUMBER], становить 82532 гривні 37 копійок; за послуги транспортування пошкодженого автомобіля авто евакуатором позивачем сплачено 820 гривень; за зберігання пошкодженого автомобіля на штраф майданчику ДАІ після ДТП позивачем сплачено 144 гривні. Загальний розмір заподіяної позивачу матеріальної шкоди становить 82532,37+820+144=83496 гривень 37 копійок і ґрунтувався на висновку автотоварознавчої експертизи № 83 від 28.06.2014 року, яку було проведено за цінами на товари та послуги на момент проведення такої експертизи. Для відновлення свого, пошкодженого в ДТП 27.04.2014 року автомобіля «[PERSON] Крузер Прадо» д.н.з. [NUMBER] позивач звернувся до ФОП [PERSON], де 10.11.2014 року було складено рахунок-фактуру на суму 95020 гривень, за якою було придбано необхідні запасні частини, матеріали і фарбу та виконано роботи по повному відновленню пошкодженого в ДТП автомобіля. Всі роботи та витрати на запасні частини, витрати на матеріали і фарбу позивачем було оплачено відповідно до рахунку-фактури на суму 95020 гривень. Отже, загальною, остаточною сумою завданої позивачу матеріальної шкоди слід вважати суму 95020+820+144=95984 грн. В ході досудового і судового розгляду справи було встановлено, що [PERSON] на момент ДТП керував автомобілем [NUMBER], що був забезпеченим полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Тобто його цивільно-правова відповідальність була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Уніка». Відповідно до поліса № АС/3655094 ліміт відповідальності становить за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю, 100000 грн., за шкоду, заподіяну майну потерпілого, - 50000 грн. з нульовою франшизою. Строк дії страховки з 12.07.2013 року по 11.07.2014 року. Виходячи із зазначеного, з [PERSON] до стягнення за спричинену позивачу матеріальну шкоду внаслідок пошкодження його автомобіля марки «[PERSON] Крузер Прадо» д.н.з. [NUMBER] підлягає до стягнення сума 95984-50000 = 45984 грн., де 50000 грн. становить сума страхових виплат, яку має сплатити страхова компанії «Уніка». Вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 14.05.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у вигляді 2 років 6 місяців обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік 6 місяців. На підставі ст.75 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців. Стягнуто з [PERSON] на користь позивача 45984 грн. матеріальної шкоди, 4648 грн. витрат на правову допомогу та 20000 грн. моральної шкоди. Вирок набув законної сили 23.09.20015 року. 02.11.2015 року до Вінницького офісу ПрАТ страхової компанії «Уніка» на ім'я голови правління страхової компанії [PERSON] було подано заяву про виплату страхового відшкодування, однак до сьогоднішнього дня ніякої реакції на заяву позивача від страхової компанії «Уніка» він не отримав. Окрім того, позивачем понесено судові витрати по справі, які полягають у наступному: за надання правової допомоги, куди входить надання консультацій, вивчення матеріалів кримінального провадження, складання заяви про виплату страхового відшкодування, підготовка необхідних документів, доказів для обґрунтування цивільного позову, складання цивільної заяви та безпосередньої участі в судових засіданнях, позивачем сплачено адвокату [PERSON] 5000 гривень. Отже, загальна сума понесених позивачем процесуальних витрат, станом на день подання позовної заяви становить 5000 гривень. В судове засідання 12.04.2016 року сторони не зявились. Представник позивача [PERSON] за договором про надання правової допомоги [PERSON] попередньо подав через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, в заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача в судові засідання (29.02.2016 року, 25.03.2016 року та 12.04.2016 року) не зявлявся без поважних причин, хоча про час і місце судового розгляду відповідач повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Заяв про розгляд справи у відсутність представника відповідача або про відкладення судового засідання на адресу суду не надходило. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Судова повістка може бути вручена юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців. На адресу відповідача: м. Київ, вул. Саксаганського, 70-А судом було направлено пакет документів по справі та судові повістки про виклик до суду, які відповідно до поштових повідомлень, повернуті з відмітками «вручено». З огляду на зазначене вище, за згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думку представника позивача, викладену у письмовій заяві, вивчивши письмові докази в справі та надавши їм належну правову оцінку, оглянувши матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12014020100000514 (номер в суді 128/4592/14-к), пообвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 14.05.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 2 років 6 місяців обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік 6 місяців; на підставі ст.75 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців; частково задоволено цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди: стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 45984 грн. матеріальної шкоди, 4648 грн. витрат на правову допомогу та 20000 грн. компенсації за спричинену моральну шкоду, а всього 70632 грн. Вирок набув законної сили 23.09.20015 року згідно ухвали Апеляційного суду Вінницької області (а.с. 6-8, 9-10). Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно зазначеного вироку фабулою обвинувачення є наступне: «27 квітня 2014 року близько 17 години [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем [NUMBER], рухаючись по вул. Гагаріна в напрямку вул. Молодіжна в с. Бохоники, Вінницького району, в порушення вимог п. 16.12 ПДР України, на перехресті рівнозначних доріг з вул. Молодіжної, не надав дорогу автомобілю «[PERSON] Крузер Прадо» д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], який наближався праворуч по вул. Молодіжній, внаслідок чого відбулось зіткнення з даним автомобілем» (а.с. 6). За даних підстав злочинними діями [PERSON] позивачу [PERSON] спричинено матеріальну шкоду, яка полягає в наступному: відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи № 83 від 28.06.2014 року матеріальний збиток, завданий позивачу як власнику автомобіля марки «[PERSON] Крузер Прадо» д.н.з. [NUMBER] становить 82532 гривні 37 копійок (а.с. 11-29); за послуги транспортування пошкодженого автомобіля авто евакуатором позивачем сплачено 820 гривень; за зберігання пошкодженого автомобіля на штрафмайданчику ДАІ після ДТП позивачем сплачено 144 гривні (т. 1 а.с. 47, 129 в матеріалах КП № 128/4592/14-к). Загальний розмір заподіяної позивачу матеріальної шкоди становить 82532,37+820+144=83496 гривень 37 копійок і ґрунтується на висновку автотоварознавчої експертизи № 83 від 28.06.2014 року, яку було проведено за цінами на товари та послуги на момент проведення такої експертизи. Для відновлення свого пошкодженого в ДТП 27.04.2014 року автомобіля «[PERSON] Крузер Прадо» д.н.з. [NUMBER] позивач звернувся до ФОП [PERSON], де 10.11.2014 року було складено рахунок-фактуру на суму 95020 гривень, за якою було придбано необхідні запасні частини, матеріали і фарбу та виконано роботи по повному відновленню пошкодженого в ДТП автомобіля. Всі роботи та витрати на запасні частини, витрати на матеріали і фарбу позивачем було оплачено відповідно до рахунку-фактури на суму 95020 гривень, про що свідчать платіжні доручення про перерахування потерпілим на ім'я ФОП [PERSON] суми 95020 грн. (т. 1 а.с. 130-139 в матеріалах КП № 128/4592/14-к). Також встановлено, що [PERSON] на момент ДТП керував автомобілем [NUMBER], що був забезпеченим полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Тобто його цивільно-правова відповідальність була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Уніка». Відповідно до поліса № АС/3655094 ліміт відповідальності становить за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю, - 100000 грн., за шкоду, заподіяну майну потерпілого, - 50000 грн. з нульовою франшизою. Строк дії страховки з 12.07.2013 року по 11.07.2014 року (т. 1 а.с. 46 в матеріалах КП № 128/4592/14-к). Виходячи із зазначеного, з [PERSON] до стягнення за спричинену позивачу матеріальну шкоду, внаслідок пошкодження його автомобіля марки «[PERSON] Крузер Прадо» д.н.з. [NUMBER], було стягнуто суму 95984-50000 = 45984 грн., де 50000 грн. становить сума страхових виплат, яку має сплатити страхова компанії «Уніка». 02.11.2015 року до Вінницького офісу ПрАТ страхової компанії «Уніка» на ім'я голови правління страхової компанії [PERSON] було подано заяву про виплату страхового відшкодування, однак станом на 12.04.2016 року ніякої реакції на заяву позивача від страхової компанії «Уніка» останній не отримав, що вбачається з копії даної заяви (а.с. 30-31). Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до положень ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У пункті 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Положеннями ст. 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до положень п. 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (пункт 5 частини першої статті 989 ЦК, пункт 5 частини першої статті 991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком. При цьому суди також повинні мати на увазі, що порушення страхувальником визначеного договором страхування строку подання документів, що стосуються страхового випадку, не є порушенням визначеного договором строку повідомлення про настання страхового випадку. Стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільна-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Згідно ст. 22 (п.22.1) Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до положень ст. 35 (п. 35.1) Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Відповідно до положень ст. 36 (п.36.2) Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у звязку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Таким чином, суд вважає, що оскільки позивачеві дійсно була завдана шкода вчиненням кримінального правопорушення внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, яким керував [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого, відповідно до поліса № АС/3655094, була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Уніка», тому позов є обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивачем понесено судові витрати по справі, які згідно розрахунку полягають у такому: 1) надання консультацій щодо прав та обовязків позивача та відповідачів, необхідних дій щодо збирання та надання доказів в обґрунтування позиції позивача та позовних вимог становить 1 год.; 2) складання договору та угоди між сторонами про надання правової допомоги становить 30 хв.; 3) вивчення матеріалів наданих клієнтом для складання позовної заяви становить 1 год.; 4) складання позовної заяви становить 4 год.; 5) підготовка до судового розгляду, робота з нормативною базою становить 1 год.; 6) складання обґрунтування та розрахунку в частині відшкодування судових витрат на правову допомогу становить 1 год. 30 хв.; 7) безпосередня участь у розгляді цивільної справи в судових засіданнях з 07.02.2016 року по 12.04.2016 року, згідно журналу судових засідань становить 1 год., а всього разом 10 год. Згідно розрахунку за вказаний обсяг роботи затрати, відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», становили б 5512 грн., а позивачем адвокату [PERSON] сплачено гонорар в сумі 5000 грн. (а.с. 58). Суд не приймає розрахунок в частині безпосередньої участі в справі представника позивача адвоката [PERSON] з огляду на таке: перше судове засідання у даній справі було призначено на 29.02.2016 року, яке було відкладено за попередньо поданою представником позивача заявою про відкладення, щодо інших судових засідань то вони відбувались у відсутності сторін, тому суд вважає, що з відповідача підлягають до стягнення витрати на користь позивача, понесені останнім на правову допомогу, за мінусом 1 год. часових затрат представника позивача, яка зазначена в розрахунку як безпосередня його участь у розгляді даної справи в судових засіданнях, на загальну суму 4960,80 грн. (40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі\~\~становить 551,20 грн./ год. х на 9 год. = 4960,80 грн.). Таким чином, з відповідача підлягають до стягнення на користь держави витрати на сплату судового збору, від сплати яких звільнено позивача, в розмірі 551,20 грн., а на користь позивача понесенні останнім витрати на правову допомогу в розмірі 4960,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved