Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

27 листопада 2017 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що з 21.10.2015 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], який було розірвано 10.10.2017 року на підставі взаємної згоди. У шлюбі позивачка завагітніла та станом на 23.10.2017 року строк вагітності складає 21 тиждень. З часу залишення сім'ї відповідач припинив надавати будь яку допомогу на її утримання під час вагітності, хоч має таку можливість. На підставі викладеного, позивачка була змушена звернутися до суду та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на її ж утримання під час вагітності у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, та продовжувати стягувати аліменти в цьому ж розмірі на її утримання після народження дитини до досягнення дитиною трьох років. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що на час розірвання шлюбу з відповідачем вона вже була вагітна, про що йому також було відомо, на теперішній час вже 26 тижнів вагітності. Відповідач відмовляється надавати допомогу на її утримання. Шлюб було розірвано у зв'язку з тим, що чоловік дозволяв собі піднімати на неї руку, завдавати тілесні пошкодження, виганяти з дому, а також з метою отримання допомоги від держави. Представник відповідачки [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позовні вимоги визнає частково, згоден сплачувати аліменти в розмірі 1/6 частки від його доходу. Підтвердив, що йому було відомо про вагітність дружини при розірванні шлюбу. Працює офіційно в ЦХП ПрАТ «ММК імені Ілліча» за контрактом, який закінчується в лютому 2018 року. В нього на утриманні ніхто не перебуває, проживає разом з батьками. Має кредитні зобов'язання в ПАТ «ПУМБ», у 2016 році брав споживчий кредит в розмірі 13000грн., щомісяця вносить на його погашення 1000грн. Суд, вислухавши пояснення сторін, представника позивачки, дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступного. Встановлено, що 21.10.2015 року між сторонами по справі було зареєстровано шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом, виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №896. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №89, шлюб між сторонами по справі розірвано 10.10.2017 року. Як убачається з довідки КЗ «Перинатальний центр м.Маріуполя» №453 від 23.10.2017 року, [PERSON] знаходиться на обліку по вагітності, строк якої складав 21 тиждень. Тобто, на момент розірвання шлюбу, позивачка [PERSON] знаходилась у стані вагітності. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гуренка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. Згідно ч.ч.1, 2, 4- 6 ст.84 Сімейного кодексу України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Вагітність означає особливий стан жінки, який існує у період розвитку в її організмі плоду. В юридичному розумінні вагітність - це юридичний факт-стан, з наявністю якого закон пов'язує важливі правові наслідки. Зокрема вагітність є одним з юридичних фактів, який надає жінці право на одержання утримання від її чоловіка. При цьому вагітність не пов'язана з непрацездатністю жінки, тобто жінка не повинна доводити, що у такий період вона не може працювати і її трудова функція суттєво обмежена. Вагітність є підставою для стягнення аліментів на користь дружини у сукупності з іншими обставинами, зокрема, здатністю чоловіка надавати дружині матеріальну допомогу. Факт походження дитини від чоловіка (кровне споріднення) не зазначений як умова виникнення права дружини на утримання під час вагітності (ч.1 ст.84 СК України). Таким чином, чоловік зобов'язаний надавати утримання дружині під час її вагітності навіть у тому випадку, коли він не є батьком дитини. Якщо він оспорить батьківство після народження дитини, то його обов'язок буде припинятися лише після набрання сили відповідним рішенням суду про виключення відомостей про чоловіка як про батька дитини (ст.136 СК України). Право на утримання у зв'язку з вагітністю виникає у шлюбі з моменту зачаття і триває протягом всього періоду вагітності. Хоча право на утримання у зв'язку з вагітністю припиняється з моменту народження дитини, одночасно за необхідних умов виникає право на утримання відповідно до ч.2 ст.84 СК України. Тому після народження дитини немає необхідності повторно звертатися до суду з іншою вимогою - про надання утримання до досягнення дитиною трьох років. Право особи на утримання у зв'язку з проживанням з нею дитини триває до досягнення дитиною відповідного віку (трьох або шести років). Жінка, яка завагітніла під час шлюбу, може одержувати аліменти з колишнього чоловіка також після розірвання шлюбу. Головне, щоб вагітність настала під час шлюбу. Ця обставина може визначатися за правилами, встановленими ч.2 ст.122 СК України. Вважається, що вагітність настала за час шлюбу, якщо дитина може бути народжена жінкою до спливу 10 місяців після припинення шлюбу. Таким чином, в ході розгляду справи встановлено, і не заперечувалось відповідачем, що позивачка завагітніла під час шлюбу, на теперішній час потребує матеріальної допомоги на період вагітності, а відповідачем не надано належних, достовірних та допустимих доказів неможливості надавати матеріальну допомогу на утримання позивачки. Навпаки, судом встановлено, що відповідач має належне грошове забезпечення, оскільки офіційно працевлаштований, має постійний дохід, у нього на утриманні нікого не перебуває. Отже, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості надавати допомогу на утримання позивачки на період її вагітності, оскільки, [PERSON] не працює, внаслідок чого не має власних доходів, позбавлена можливості матеріально забезпечити себе, так як вагітна, що ставить її в скрутне матеріальне становище, тому потребує матеріального утримання з боку відповідача. Відповідно до ч.1 ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи наявність законних підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання позивачки на період її вагітності, виходячи із того, що остання потребує матеріальної допомоги, а відповідач може надавати таку матеріальну допомогу, суд вважає, що з [PERSON] підлягають стягненню аліменти на користь та на утримання позивачки. Вирішуючи питання про розмір належних до стягнення аліментів, суд з урахуванням здоров'я та матеріального положення платника аліментів, наявність в нього постійного доходу та відсутності інших утриманців, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно. За вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави. У зв'язку з тим, що при зверненні до суду з позовною заявою позивачка була звільнена від сплати судового збору та її вимоги задоволені, а відповідач не звільнений від оплати судових витрат, то ці витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved