Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

28.05.2021року до Олександрівського районного суду надійшла позовна заява представника позивача до [PERSON] про стягнення заборгованості. 01.07.2021 року судом отримана інформація про місце проживання відповідача та того ж дня ухвалою судді відкрито провадження по цивільній справі в порядку спрощенного провадження з викликом сторін. Відповідачу роз`яснено право на подачу відзиву та строки його подання. В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що відповідач відповідно до договору № б/н від 25.06.2010 року отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який в подальшому було збільшено до 10800 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ним і Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме - надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 25.04.2021 року має заборгованість - 36951,42 грн., яка складається з наступного: 10843,84 грн. - заборгованість за тілом кредита; 26107,58 грн. - заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом. Представник позивача, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи до суду не з`явився, надавши суду клопотання про розгляд справи за його відсутністю (а.с. 5). Відповідач у судовому засіданні не заперечувала про укладення кредитного договору з позивачем, зазначила, що користувалася коштами банку, але через відсутність роботи не змогла вчасно повернути кошти в повному обсязі, повертала частинами, а потім і взагалі перестала погашати заборгованість через відсутність грошей. Відповідач подала до суду заяву про застосування строку позовної давності. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши та оцінивши надані позивачем докази, встановив наступне. В судовому засіданні встановлено, що 25.06.2010 року відповідач уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» договір про надання банківських послуг, що складається із анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, умов і правил надання банківських послуг та тарифів (а.с.20-46). Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] , 04.04.2014 року кредитний ліміт збільшено до 10300 грн., в подальшому 15.07.2014 року кредитний ліміт збільшено до 10800 грн., а 17.07.2014 року - зменшено до 10300 грн. 18.07.2014 року кредитний ліміт збільшено до 10800 грн. та 22.07.2014 року знову зменшено до 10300 грн.; 10.01.2020 року кредитний ліміт - 0,00 (а.с.18). Відповідно до довідки щодо надання кредитних карток [PERSON] , 04.04.2014 року їй було відкрито картку [NUMBER] з терміном дії до 11/17, 07.03.2014 року відкрита картка [NUMBER] терміном дії до 12/17 (а.с.19). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 25.06.2010 року, укладеного між ПриватБанком та [PERSON] , станом на 31.10.2020 року, заборгованість за тілом кредиту становить 10843,84 грн., за процентами - 945768,00 грн. Відомості про суми погашення за наданим кредитом відсутні (а.с.6-8). Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 25.06.2010 року, укладеного між ПриватБанком та [PERSON] , станом на 25.04.2021 року, заборгованість за тілом кредиту становить 10843,84 грн., за процентами - 26107,58грн. Відомості про суми погашення за наданим кредитом відсутні (а.с.9). З наданої банком виписки по рахунку, станом на 30.04.2021 року, вбачається, що відповідач, після отримання карток, здійснювала операції: як щодо зняття готівки з карткового рахунку, придбання товарів, так і часткового погашення заборгованості по кредиту (а.с.10-17). Останній раз відповідач самостійно поповнила картку на погашення заборгованості 16.02.2016 року (а.с.12 зв.). Відповідно до п. 2.1.1.12.6 Умов і правил надання банківських послуг за користування кредитом банк нараховує проценти в розмірі, встановленими тарифами банку, з розрахунку 360 календарних діб на рік. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов, позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором. За вимогами п. 2.1.1.5.6 Умов, у разі не виконання зобов`язань за договором позичальник на вимогу банку повинен виконати зобов`язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку (а.с.25-58). Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд на підставі ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши письмові докази по справі, за своїм внутрішнім переконанням оцінює їх, як належні, допустимі та достовірні, що не оспорені відповідачем в судовому засіданні та шляхом подання відзиву. Дослідженні докази, їх взаємозв`язок у сукупності, є достатнім для вирішення справи по суті. Зобов`язання боржника за договором повернути кредитору, отриману грошову суму та винагороду за користування грошима, на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Отже, правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманого кредиту та винагороди за користування грошима, а кредитор має право, - вимагати повернення наданого кредиту та сплати процентів. До встановлених судом правовідносин, які склалися між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми права. Відповідно до ст. 1054 ЦК України: за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За статтею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов до висновку, що право позивача на повернення тіла кредиту в розмірі 10843,84 грн. та процентів станом на 31.12.2017 року було порушено відповідачем та підлягало захисту. Договором встановлений строк кредитування до 31.12.2017 року, а тому після його закінчення банк мав право просити стягнення заборгованості за кредитним договором, що виникла в межах строку кредитування. Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З урахуванням зазначеного правового висновку суд вважає, що позивач не має права на стягнення процентів за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування (поза межами строку дії платіжної картки), тобто після 31.12.2017 року. Відповідач в судовому засіданні надала суду заяву про застосування позовної давності, та просила відмовити в задоволенні позову у зв`язку зі спливом строку позовної давності. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. Верховний Суд в постанові від 06.03.2018 року по справі № 2120/12694/12, постанові від 21.03.2018 року № 441/569/17 та постанові від 28.03.2018 року по справі №332/3802/14-ц зазначив, що перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Судом встановлено, що строк дії кредитної картки [PERSON] до 31.12.2017 року (а.с.19). Таким чином, договір діяв до цієї дати, після чого у банку виникло право вимагати повернення кредиту згідно з умовами договору, звернувшись до суду на протязі установленого законом строку позовної давності. Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом у травні 2021 року, надавши розрахунок заборгованості станом на 25.04.2021 року, після спливу трирічного строку з часу спливу терміну дії кредитної картки та останнього погашення заборгованості відповідачем 16.02.2016 року. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає обґрунтованим посилання відповідача щодо пропуску позивачем трирічного строку позовної давності. Суд вважає, що позивач мав можливість звернутися до суду за захистом своїх прав, та поновленням прав, пов`язаних з поверненням кредиту у встановлені строки. Проаналізувавши та перевіривши причини пропуску строку звернення до суду, встановлені ст. 257 ЦК України, суд не вбачає їх поважності. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, про що укладається договір у письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України). Для збільшення строку позовної давності сторони повинні укласти договір у письмовій формі, обумовлений конкретною датою чи строком та підтверджений підписами сторін. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З огляду на викладене, суд відхиляє положення п. 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг, згідно якого установлено позовну давність тривалістю в 50 років, з тих підстав, що Умови не містять підпису позичальника. Заява-анкета позичальника (а.с.20) не містить домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності. З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі, в зв`язку з застосуванням до розглянутих правовідносин, позовної давності. На підставі зазначеного,

Outcome: dismissed