Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

27 вересня 2018 року [PERSON] звернулась в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що їй на прав спільної часткової власності належить 1/2 частина спірної квартири на підставі договору дарування від 22 грудня 2007 року. Власником іншої 1/2 частини квартири є відповідач [PERSON] Сторони не можуть домовитись про порядок користування спірною квартирою та про порядок оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до технічного паспорту квартира [ADDRESS] складається з двох житлових кімнат площею 16,7 кв. метри та 14,5 кв. метри, кухні площею 9,2 кв. метри, ванної кімнати площею 3,8 кв. метри, вбиральні площею 1,3 кв. метри, коридору площею 10,0 кв. метр, вбудованого приміщення площею 0,9 кв. метра та балкону площею 0,5 кв. метра. Просила суд ухвалити рішення, яким виділити їй в користування житлову кімнату площею 14,5 кв. метри, а відповідачу - житлову кімнату площею 16,7 кв. метри. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 05 квітня 2019 року залишено без задоволення заяву відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому вона просить суд відмовити в задоволенні позову (а.с. 23-26). Посилається на те, що встановлення порядку користування квартирою погіршить її житлові умови та її малолітнього сина, який проживає разом з нею. Крім того, це викличе необхідність постановки її на облік як такої, що потребує поліпшення житлових умов. Між нею та позивачем відсутні суперечки щодо користування квартирою. Її сину в травні 2019 року виповниться 9 років, а встановлення порядку користування квартирою призведе до спільного проживання осіб різної статі в одній кімнаті. Також, кімната площею 14,5 кв. метри, яку просить залишити собі позивач обладнана балконом, який використовується всіма мешканцями кватири (а.с. 23-26). Стороною позивача відповідь на відзив до суду не подавалась. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування 1/2 частини квартири від 22 грудня 2007 року (а.с. 6). Відповідач [PERSON] є власником іншої 1/2 частини цієї квартири. Згідно з технічним паспортом спірна квартира складається з двох житлових кімнат площею 16,7 кв. метри та 14,5 кв. метри, кухні площею 9,2 кв. метри, ванної кімнати площею 3,8 кв. метри, вбиральні площею 1,3 кв. метри., коридору площею 10,0 кв. метрів, вбудованого приміщення площею 0,9 кв. метри та балкону площею 0,5 кв. метри (а.с. 8-9). Позивач зазначає, що сторони не можуть домовитись про порядок користування спірною квартирою та про порядок оплати житлово-комунальних послуг, тому вона звернулась в суд з позовом. Згідно зі ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Кожен з співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Встановлено, що співвласниками квартири є лише позивач і відповідач у рівних частках - 1/2 у кожного. У відзиві відповідача зазначено, що між сторонами відсутні суперечки щодо користування квартирою. Разом з тим, сам факт звернення [PERSON] в суд з зазначеним позовом свідчить про відсутність домовленості між співвласниками з приводу порядку володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. З матеріалів справи вбачається, що загальна площа квартири складає 56,5 кв. метри, а житлова - 31,2 кв. метри. Частка кожного співвласника в житловій площі складає 15,6 кв. метри. Позивач просить виділити собі у користування кімнату площею 14,5 кв. метри разом з балконом площею 0,5 кв. метри, а відповідачу - кімнату площею 16,7 кв. метри. Фактично позивач просить виділити собі кімнату меншої площі, ніж складає її частка житлової площі в спільній власності, а відповідачу - кімнату більшої площі. Суд вважає, що виділення сторонам цих кімнат відповідає вимогам закону, частці у спільному майні та не призведе до порушення житлових прав співвласників квартири. Сторона відповідача посилається на наявність у меншій кімнаті (площею 14,5 кв. метри) балкону, тому її виділ позивачу неможливий. З технічного паспорту на квартиру вбачається, що балкон площею 0,5 кв. метри міститься лише в одній, меншій за розміром кімнаті, яку просить виділити собі позивач. Спільне користування балконом при виділі окремих кімнат є неможливим. Разом з тим, лише ця обставина не є підставою для відмови співвласнику 1/2 частини квартири у виділі в користування окремої, меншої за площею, кімнати. Суд вважає, що в такому випадку баланс інтересів співвласників при користуванні квартирою не порушить права відповідача. За таких обставин, оскільки частки сторін є рівними, вимога позивача про виділ їй житлової кімнати площею 14,5 кв. метри разом з балконом площею 0,5 кв. метри відповідає вимогам закону. Встановлення порядку користування спірною квартиро не призведе до необхідності постановки відповідача на облік як такої, що потребує поліпшення житлових умов, оскільки частки співвласників залишаються незмінними. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає також 704 гривні 80 копійок судового збору.

Outcome: approved