Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

27.09.2015 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом З урахуванням змінених вимог обгрунтовує свої вимоги тим , що він являється власником земельної ділянки площею 3,77 га , кадастровий номер 5123380600:01:022:0128 , розташованої на території Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ОД №083751 від 07.04.2004 р. У 2008 році він працював охоронцем магазину. З його вини виникла нестача у розмірі 16000 гривень , у зв»язку з чим він вимушений був звернутись до [PERSON] та запропонувати йому купити у нього вказаний державний акт. Від [PERSON] він отримав 16000 гривень , передавши останньому державний акт. Крім того , позивач зазначив , що 16000 гривень для нього є дуже велика сума. Він сподівався , що назбирає ці гроші та викупить свій державний акт у [PERSON] Однак його мізерної заробітної плати ледь вистачало на харчування і комунальні послуги. У 2015 р. його син [PERSON] повернувся додому після мобілізації та проходження служби в якості учасника АТО та надав йому фінансову допомогу з метою повернення земельної ділянки в судовому порядку. Посилаючись на те , що під час зазначеної угоди діяв мораторій на купівлю- продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення та на нікчемність укладеного правочину , просив суд застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину : угоди купівлі - продажу земельної ділянки площею 3,77 га, кадастровий номер 5123380600:01:022:0128 , зобов»язавши [PERSON] повернути йому зазначену земельну ділянку та не чинити йому перешкод у її користуванні. Позивач також звернувся до суду з заявою про поновлення строку позовної давності на звернення до суду з вказаним позовом , зазначивши , що через скрутне матеріальне становище не міг зібрати кошти у розмірі 16000 гривень , що є для нього великою сумою, щоб повернути їх [PERSON] У 2015 р. його син [PERSON] надав йому матеріальну допомогу для того , щоб він зміг повернути земельну ділянку в судовому порядку. Позивач також вказує на те , що йому як простій сільській людині не було відомо , що згідно з Законом було виключено частину 4 статті 258 ЦК України , якою встановлювалася позовна давність у десять років до вимог про застосування наслідків нікчемного правочину. Крім того , позивач посилається на те , що у нього не вистачало коштів навіть на найнеобхідніше , не говорячи про сплату коштів в порядку реституції у розмірі 16000 гривень та оплату судових витрат . І тільки завдяки тому , що його син , повернувшись з зони АТО , надав йому матеріальну допомогу він відразу звернувся до суду з даним позовом. Тому він просить суд визнати поважними причини пропуску строку позовної давності та поновити йому строк на звернення до суду з зазначеним позовом. В судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив , що приблизно вісім років назад працював охоронцем магазину. З його вини виникла нестача у розмірі 16000 гривень , яку він повинен був відшкодувати власнику. Оскільки у нього не було таких грошей , то він запропонував [PERSON] купити у нього належний йому державний акт на право власності на земельну ділянку серії ОД №083751, на що останній погодився. [PERSON] передав йому 16000 гривень , які він віддав власнику магазина , а державний акт він передав [PERSON] З тих пір своєю земельною ділянкою не користується і не отримує орендної плати. У 2015 році його син повернувся з зони АТО і надав йому матеріальну допомогу з метою повернути дану земельну ділянку в судовому порядку , оскільки він виявив бажання займатись сільським господарством. Відповідач голова ф/г «БОН» [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав і пояснив , що до спірної земельної ділянки він ніякого відношення не має Дану земельну ділянку він обробляє за проханням [PERSON] як фізичної особи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив , що років вісім назад за проханням [PERSON], якому через виниклі у нього проблеми потрібні були кошти, купив у останнього належну йому земельну ділянку за 16000 гривень. Оскільки на той час існував мораторій на купівлю продаж земель господарського призначення , то він домовився з [PERSON] , що коли мораторій буде знятий , то вони укладуть дану угоду в установленому законом порядку. Вислухавши сторони , дослідивши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. В силу ч. 1 статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Як зазначено у ч. 2 цієї статті правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Судом установлено , що позивач являється власником земельної ділянки площею 3,77 га , кадастровий номер 5123380600:01:022:0128 ,розташованої на території Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ОД №083751 від 07.04.2004 р.( а.с.-5 ) З довідки відділу Держгеокадастру у Любашівському районі за 31-1518-0.13-3945/2-15 від 03.09.2015 вбачається , що згідно даних Відділу земельна ділянка площею 3,77 га , належить [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ОД №083751 Даний факт також підтверджується листом відділу Держгеокадастру у Любашівському районі за № 9-1518-99.13-1310/15-15 від 03.12.2015 р. , у якому зазначено , що [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ОД №083751 площею 3,77 га , кадастровий номер 5123380600:01:022:0128 , розташованої на території Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею , договорів оренди за № 16 . Допитаний в судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] пояснив , що приблизно вісім років назад працював охоронцем магазину. З його вини виникла нестача у розмірі 16000 гривень , яку він повинен був відшкодувати власнику. Оскільки у нього не було таких грошей , то він запропонував [PERSON] купити у нього належний йому державний акт на право власності на земельну ділянку серії ОД №083751, на що останній погодився .[PERSON] передав йому 16000 гривень , які він віддав власнику магазина , а державний акт він передав [PERSON] З тих пір своєю земельною ділянкою не користується і не отримує орендної плати. У 2015 році його син повернувся з зони АТО і надав йому матеріальну допомогу з метою повернути дану земельну ділянку в судовому порядку , оскільки він виявив бажання займатись сільським господарством. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка відповідач [PERSON] підтвердив пояснення позивача. Він також пояснив , що укладав угоду з позивачем як фізична особа і що між ним та позивачем була досягнута домовленість про те , що коли буде знятий мораторій на купівлю - продаж земель сільськогосподарського призначення, то вони оформлять договір купівлі продажу вказаної земельної ділянки в установленому порядку. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив , що земельну ділянку , яка належить позивачу , він обробляє за проханням [PERSON] як фізичної особи. З позивачем відносно спірної земельної ділянки він не має ніяких відносин. З довідки відділу Держгеокадастру у Любашівському районі за 31-1518-0.13-3945/2-15 від 03.09.2015 вбачається , що згідно даних Відділу земельна ділянка площею 3,77 га, яка належить [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ОД №083751 , в оренді не перебуває. У листі Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області за № 2085 від 07.12.2015 р. зазначено , що [PERSON] - житель с. Янишівка являється одноосібником по Бобрицькій сільській раді. Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно договір оренди спірної земельної ділянки ні з ким не укладено , будь - які обтяження відсутні (а.с. 6 ). Таким чином , на підставі досліджених доказів суд дійшов висновку , що правочин купівлі - продажу спірної земельної ділянки , укладений між позивачем та відповідачем [PERSON] , є нікчемним як такий , що порушує публічний порядок в силу спрямованості на незаконне заволодіння майном , оскільки в судовому засіданні безспірно було встановлено, що на момент укладення даної угоди діяв мораторій на відчуження земель сільськогосподарського призначення. Згідно зі статтею 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Тому належить застосувати наслідки нікчемності , укладеного між сторонами правочину, зобов»язавши [PERSON] повернути [PERSON] 16000 гривень , а [PERSON] Олексійовича- повернути [PERSON] земельну ділянку площею 3,77 га , кадастровий номер 5123380600:01:022:0128 , що розташована на території Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області , цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вимога позивача про зобов»язання відповідача [PERSON] не чинити йому перешкод у користуванні спірною земельною ділянкою не підлягає задоволенню , оскільки така вимога відноситься до негаторного позову , тобто вимога про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном не пов»язана із позбавленням володіння. Тому суд вважає , що дана вимога заявлена передчасно і не може бути задоволена. У позові до відповідача голови ф/ г «БОН » [PERSON] належить відмовити , оскільки судом встановлено , що спірна земельна ділянка не знаходиться у його володінні Суд не погоджується з таким аргументом відповідача [PERSON] , що позивач не є власником спірної земельної ділянки , оскільки у нього немає оригіналу державного акта на право власності на дану земельну ділянку і його право власності не зареєстроване в реєстрі речових прав на нерухоме майно, виходячи з того , що відповідно до листа відділу Держгеокадастру у Любашівському районі за № 9-1518-99.13-1310/15-15 від 03.12.2015 р. [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ОД №083751 площею 3,77 га , кадастровий номер 5123380600:01:022:0128 , розташованої на території Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею , договорів оренди за № 16 . Що стосується відсутності реєстрації права власності позивача на дану земельну ділянку , то як пояснив в судовому засіданні позивач він передав оригінал державного акта приблизно вісім років назад [PERSON] , що спочатку в якості свідка визнав відповідач [PERSON] , заявивши в подальшому , що не пам»ятає , чи отримував він державний акт від [PERSON] Відсутність державного акта у позивача унеможливила внесення відомостей в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно щодо права власності позивача на спірну земельну ділянку. Не заслуговує на увагу і такий аргумент відповідача [PERSON] як відсутність предмета спору з посиланням на те , що немає жодних письмових документів , які б підтверджували угоду купівлі- продажу зазначеної земельної ділянки , виходячи з наступного . Як пояснили в судовому засіданні позивач та відповідач [PERSON] на виконання даної угоди [PERSON] передав позивачу 16000 гривень , а позивач передав [PERSON] державний акт і фактично спірну земельну ділянку. При цьому між ними була досягнута домовленість , що в подальшому , коли буде знятий мораторій на відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення .вони укладуть дану угоду в установленому порядку. В судовому засіданні знайшло підтвердження те , що з моменту укладення даної угоди позивач не користується вказаною земельною ділянкою і не отримує орендної плати. Як пояснив в судовому засіданні в якості свідка відповідач [PERSON], він в даний час обробляє за проханням відповідача [PERSON] належну позивачу земельну ділянку. Суд вважає , що позивачу належить поновити строк давності на звернення до суду з даним позовом , виходячи з наступного. Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України , якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності , порушене право підлягає захисту. Позивач звернувся до суду з заявою про поновлення строку позовної давності , посилаючись на те , що причина її пропущення , пов»язана з його незадовільним матеріальним станом. Суд дійшов висновку , що таке посилання на причину пропущення позовної давності заслуговує на увагу, виходячи зі слідуючого. Строк позовної давності на звернення з даним позовом до суду з урахуванням прикінцевих та перехідних положень Закону України від 20.12.2011 р. № 4176-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» сплив 15.01.2015 р. Позивач зазначає , що він не звернувся до суду з даним позовом в межах строку позовної давності , оскільки у нього не було коштів навіть на найнеобхідніше , а тим більш на повернення 16000 гривень [PERSON] в порядку реституції та сплати судового збору , що є для нього дуже великою сумою. І тільки , коли його син повернувся з зони АТО і запропонував йому матеріальну допомогу , у нього появилась можливість звернутись до суду за захистом своїх прав. Суд вважає , що у позивача дійсно були відсутні кошти , необхідні для звернення до суду . Така позиція суду ґрунтується на тому , що в судовому засіданні було встановлено , що з вини позивача була причинена шкода у розмірі 16000 гривень , яку йому необхідно було відшкодувати , що й стало причиною продажу ним належної йому земельної ділянки [PERSON] Позивач вказав , що він прагнув викупити свій державний акт у [PERSON] Однак необхідну грошову суму йому зібрати не вдалось. Крім того , з моменту передачі земельної ділянки [PERSON] позивач не отримував доходів від неї до цього часу , весь час проживав у селі. Все це свідчить про незадовільний матеріальний стан позивача. Приймаючи рішення про поновлення строку позивачу на звернення до суду суд враховує , що позивач був вимушений укласти угоду купівлі продажу належної йому земельної ділянки , оскільки йому необхідно було погасити борг , який виник з його вини , а також те, що правочин укладений між позивачем та відповідачем [PERSON] порушує публічний порядок в силу спрямованості на незаконне заволодіння майном фізичної особи , тому є нікчемним. На підставі викладеного ,

Outcome: partial