Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

28 грудня 2015 року [PERSON] звернувся до Добропільського міськрайонного суду з позовом до Виконкому Білозерської міської ради Донецької області про встановлення факту родинних відносин та встановленні факту належності документу, визнання права власності, третя особа Управління Держгеокадастру у Добропільському району Донецької області, посилаючись в позовній заяві на те, що позивач є сином [PERSON], яка померла 03 листопада 2013 року, та онуком [PERSON], який помер 10 липня 2009 року та [PERSON], яка померла 26 вересня 2015 року. Після смерті матері, діда та баби залишилась квартира у [ADDRESS], в якій позивач зареєстрований та мешкає разом зі своєю дружиною [PERSON] та дочкою [PERSON]. У звязку з тим, що заповіту не було, та відсутністю інших родичів, які б прийняли спадщину, він є спадкоємцем за законом першої черги та за правом представлення в розумінні ст.ст. 1261, 1266 Цивільного кодексу України. Також, після смерті його матері [PERSON] залишилась земельна ділянка розміром 2,00 га, розташованої на території Світлівської сільської ради Добропільського району Донецької області (державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №716729, виданий 22 грудня 2008 року відповідно до розпорядження голови Добропільської райдержадміністрації № 562 від 08 грудня 2008 року). [PERSON], [PERSON], [PERSON] померли, не приймали спадщину відповідно до закону і офіційно не оформляли нотаріально. Позивач не має можливості прийняти спадщину в установленому законом порядку, бо в правовстановлюючому документі свідоцтві про право власності на житло було зроблено помилку, а саме прізвище його та його матері вказані не «Гриценко», а «Грищенко» Позивач в позовній заяві просить встановити факт родинних відносин, а саме [PERSON] є його матірю, і належності йому та його матері частини квартири за адресою в м. Білицьке вул. Радянська (вул.Советська) [ADDRESS], визнати за ним право власності на вказану квартиру після смерті матері, баби та діда, та визнати право власності за ним на земельну ділянку, відповідно до державного акту серія ЯЕ №716729, виданий 22 грудня 2008 року, яка належала на праві власності його матері [PERSON]. Позивач, представник відповідача,третя особа в судове засідання не зявились, позивач просить розглянути в його відсутність, просить задовольнити його вимоги, представник відповідача надав заяву про слухання справи в їх відсутність, не заперечують проти задоволення позовних вимог, третя особа просять розглянути справу в їх відсутність, по суті позовних вимог не заперечують. Вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає можливим розглянути справу в відсутність позивача, представника відповідача, третьої особи. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Позиція суду підтверджується наступним. Правовідносини по даній справі регулюються Цивільним Кодексом України Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено: Позивач є сином [PERSON], яка померла 03 листопада 2013 року, відповідно до свідоцтва про смерть від 06 листопада 2013 року, яке видано Виконкомом міської ради м. Добропілля Донецької області; онуком [PERSON], який помер 10 липня 2009 року, відповідно до свідоцтва про смерть від 10 липня 2009 року, яке видано виконкомом Білицької міської ради м. Добропілля Донецької області, та [PERSON], яка померла 26 вересня 2015 року, відповідно до свідоцтва про смерть від 29 вересня 2015 року, яке видано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дружківського міського управління юстиції у Донецькій області. (арк.справи 7,8,10) Після смерті матері, діда та баби залишилось спадкове майно - квартира у [ADDRESS], частка якої також належить і позивачу, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 17 липня 1995 року (арк.справи 5). На теперішній час позивач [PERSON] зареєстрований та мешкає разом зі своєю дружиною [PERSON] та дочкою [PERSON] у спірній квартирі, а саме за адресою в [ADDRESS], що підтверджується копією особового рахунку № 31659. (арк.справи 6). Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як розтлумачив Конституційний суд України в своєму Рішенні від 01.12.2004р.№ № 18-рп/2004 охоронюваний законом інтерес це прагнення особи до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом обєктивного і прямо не опосередкований у субєктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним обєктом судового захисту. Згідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Ст. 1216 ЦК України, обумовлюється, що спадкування є перехід прав і обов'язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Після смерті [PERSON] (діда позивача) - 10 липня 2009 року, його частка була розподілена в порядку ст. 1261 ЦК України між [PERSON] (дружиною померлого та баби позивача) та [PERSON] (дочкою померлого та матірю позивача). Після смерті [PERSON] (матері позивача) 03 листопада 2013 року - її частка була розподілена в порядку ст. 1261 ЦК України між мною її сином [PERSON], та [PERSON] (бабою позивача та дружиною власника житла). Після смерті [PERSON] (баба позивача) її частка в порядку ст. 1266 ЦК України за правом представлення перейшла до позивача, який став єдиним власником вказаної квартири. З огляду на викладене, є всі правові підстави вважати, що позивач прийняв спадщину в повному обсязі, відповідно, і став власником квартири №14 у житловому будинку №31 по вул. Радянській (Советська) у м. Білицьке, що зумовлює обґрунтованість цього позову. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Зважаючи на дотримання вимог вказаної статті, що за необхідності може бути підтверджене показаннями свідків, позивач фактично прийняв у спадщину вказану квартиру, тому суд вважає таким фактом, що позивач фактично прийняв спадщину, зареєстрований і мешкає у спірній квартирі, і цей факт окремому доведенню не підлягає. Оформити квартиру неможливо в установленому законом порядку, та також виправити помилку прізвищ, бо зроблено помилку в свідоцтві про право власності на житло, а саме прізвище позивача та його матері вказано замість «Гриценко» - «Грищенко», тому Відповідно до ст. 256 п.6 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Як вбачається з Постанови Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суду при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів, заявником необхідно подати докази про те, що правовстановлюючих документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який ідеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Відповідно до вимог ч.2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих, чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З огляду на викладене, суд вважає, що в судовому порядку достеменно доведено, що позивач є сином померлої [PERSON], яка відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру в [ADDRESS], яке видано на [PERSON], мала частку вказаної квартири у приватній власності. Згідно ст.321 ЦК України і ст. 41 Конституції України право власності є нерушимим. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійснення. Також, після смерті його матері позивача - [PERSON] залишилась земельна ділянка розміром 2,00 га, розташованої на території Світлівської сільської ради Добропільського району Донецької області (державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №716729, виданий 22 грудня 2008 року відповідно до розпорядження голови Добропільської райдержадміністрації № 562 від 08 грудня 2008 року). Згідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 78 ЗК України, право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно до ст. 81 ЗК України, громадяни України набуваються право власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. Відповідно до ст. 328 ч. 2 ЦК України, право власності вважається таким, що набуте правомірно, якщо інше не випливає прямо із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивач не мав можливості реалізувати своє право через нотаріальну контору, вказаний факт в судовому засіданні не спростований та зважаючи на той факт, що визнання позовних вимог Відповідачем, третьою особою не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також з огляду на обґрунтованість позову суд приходить висновку про задоволення позову в повному обсязі. Задоволення позовних вимог не порушує прав чи інтересів інших осіб. У зв'язку з викладеними обставинами, суд вважає, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, та знайшли своє обґрунтування та підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved