Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-29 00:00:00

28 березня 2019р. до Київського районного суду м. Харкова надійшов направлений поштою позов [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Відділ реєстрації місця проживання у Київському районі м. Харкова Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради, в якому просили позбавити відповідача [PERSON] права користування домоволодінням [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивачі посилались на не проживання відповідача за зазначеною адресою з 2013р., необізнаність про його місце перебування, що створює їм, як власникам, перешкоди в користуванні та розпорядженні майном. Позивачі [PERSON] , [PERSON] до судового засідання не з`явились, подали заяви, в яких позов підтримали, просили його задовольнити, розглянути за своєю відсутністю та ухвалити заочне рішення. Відповідач [PERSON] , про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до судових засідань 02.08.2019р., 30.08.2019р. не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав. Представник третьої особи Департаменту реєстрації Харківської міської ради Погорєлова Л.Г. до судового засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за своєї відсутності. Зважаючи на повторну неявку відповідача до судового засідання, відсутність заперечень позивачів проти заочного розгляду справи, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі даних та доказів, при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 223, 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного: Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору Довічного утримання, посвідченого 19.12.2018р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чижовою Н.А., належить 61/100 часток домоволодіння [ADDRESS] . Власником інших 39/100 часток вищевказаного домоволодіння є позивач [PERSON] , що вбачається з рішення Київського районного суду м. Харкова від 02.07.2001р. (а.с.9,66,67-68). Реєстрація відповідача [PERSON] у буд. [ADDRESS] підтверджена інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 06.05.2019 (а.с.27). Як вбачається з листа Київського ВП ГУНПУ в Харківській області від 13.08.2019р., від [PERSON] заяви чи повідомлення про порушення права користування домоволодінням [ADDRESS] не надходили (а.с.62). Також відповідач [PERSON] , який спостерігається за місцем реєстрації у КНП «Міська клінічна лікарня №27» ХМР, за період з 01.01.2018р. по 28.03.2019р. до вказаного медичного закладу не звертався. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону від 17.07.1997р. №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції», визначений принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 388 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для свого проживання, проживання членів своєї сім`ї. В постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 р. у справі № 6-709цс16 зазначено, що згідно ст. 319 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав. Правова позиція Верховного суду України у справі № 6-709цс16, викладена в Постанові від 16.11.2016, вказує, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Реєстрація відповідача у домоволодінні [ADDRESS] , перешкоджає реалізації абсолютного права позивачів щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно п. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-IV, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. З урахуванням викладеного, суд задовольняє позов і визнає відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням домоволодінням [ADDRESS] . При подачі позову кожним з позивачів сплачений судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп., який згідно ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved