Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

26 січня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON] про стягнення аліментів. Просила стягнути з відповідача [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], ІНПП не відомий, на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], ІНН [NUMBER], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з дня подачі позовної заяви і на весь період навчання доньки, але не більш ніж до досягнення [PERSON] 23 років. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що вона перебувала з відповідачем [PERSON] в шлюбі. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2012 року шлюб між сторонами розірвано. Від цього шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], яка на цей час є студенткою першого курсу Дніпропетровського національного університету іменні Олеся Гончара, факультету Фізики, електроніки та комп'ютерних систем, денна форма навчання. Навчається за рахунок державного бюджету. Після розлучення донька проживає із нею. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, не приймає участі в витратах на навчання, оздоровлення. Відповідач працює водієм, вона не працюю, інвалід 3 групи. У судове засідання позивачка не з'явилася, надала до суду письмову заяву в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. У судове засідання відповідач не з'явився, надав до суду письмову заяву в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі. У судове засідання третя особа не з'явилася, надала до суду письмову заяву в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи те, що сторони, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з'явились, надали до суду письмові заяви, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає що позов, підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] 20 серпня 1999 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Красногвардійської районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис № 298, що підтверджується рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2012 року (а. с. 3). Рішення набрало чинності 08 травня 2012 року. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], видане відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Красногвардійської районної ради м. Дніпропетровська, про що 15 травня 2000 року складено відповідний актовий запис № 273 (а. с. 4). 25.04.2012р. за рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська шлюб сторін розірвано (а. с. 3). Дочка на цей час проживає разом з матір'ю і знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою № 772 про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 22 січня 2018 року (а. с. 5). Відповідно до довідки Дніпропетровського національного університету імені Олеся Гончара № 87-100-83 [PERSON] є студенткою І курсу денної форми навчання гр. КФ-17-1 факультет Фізики, електроніки та комп'ютерних систем. Зарахована наказом від 07.08.2017р. № 1230с термін навчання до 30.06.2021 року (а. с. 6). Відповідно до ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Як передбачено ч.ч.1, 2 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Статтею 200 Сімейного кодексу України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України внесено зміни, згідно яких розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач є батьком [PERSON], яка проживає разом із позивачем, є повнолітньою та навчається, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у справі досягнуто не було, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання їх дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 26 січня 2018 року до закінчення [PERSON] навчання, але не пізніше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. У відповідності з ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved