Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

27.12.2017 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами та побудовами, розташований по вул. Трифонова, 93, в с. Костянтинопіль, Великоновосілківського району Донецької області. Вимоги заявника мотивовано відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій через неналежним чином оформлений правовстановлюючий документ на домоволодіння. Уповноважені представники сторін в судове засідання не зявилися. Від позивача надійшла заява, у якій він свої вимоги підтримав повністю та просив суд здійснювати розгляд без його участі. Представник позивача [PERSON] до суду не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Від відповідача [PERSON] надійшов лист, у якому вона зазначила, що позов визнає та просить розглянути справу без її присутності. Визнання відповідачем позову не суперечить законодавству, не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, а відтак, згідно з ст. 49, 206 ЦПК України є підставою для задоволення позову. Обґрунтованість заявлених вимог підтверджується також і зібраними у справі доказами. Так, розглянувши матеріали справи, судом встановлено. Згідно з Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої 18.12.2017 року приватним нотаріусом Великоновосілківського районного нотаріального округу [PERSON], [PERSON] було відмовлено в посвідченні договору купівлі-продажу житлового будинку, розташованого по вул. Трифонова, 93, в с. Костянтинопіль, Великоновосілківського району Донецької області, у звязку з тим, що правовстановлюючий документ на домоволодіння Договір купівлі-продажу жилого будинку зареєстрований в Регіональній товарній біржі «ВРЕМЯ» 21.10.1999 року не посвідчений нотаріально (а.с. 10). З дослідженої в судовому засідання копії Біржового контракту №212 договору купівлі-продажу житлового будинку вбачається, що 21.10.1999 року [PERSON], яка діяла від себе та неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі рішення виконкому Костянтинопільської сільської ради від 19.10.1999 №26, продала належний їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, засвідченого 15.10.1999 Великоновосілківською державною нотаріальною конторою у реєстрі за № 1257, житловий будинок номер 93 по вул. Трифонова, в с. Костянтинопіль Великоновосілківського району Донецької області [PERSON]. На зворотній стороні контракту мається відбиток реєстраційного штампу Великоновосілківського бюро технічної інвентаризації, згідно з яким 21.10.1999 року право власності на вказаний вище будинок було зареєстровано за [PERSON] (реєстровий № 232) (а.с. 11). Відповідно до відомостей Технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 93 вул. Трифонова село Костянтинопіль Великоновосілківського району Донецької області, виготовленого станом на 13.11.2017 Комунальним підприємством «Великоновосілківське районне БТІ», інвентаризаційна справа № 001069, [PERSON] належить домоволодіння яке складається з житлового будинку (А-1) загальною площею 58,4 м2 , з якої житлової 38,7 м2 та допоміжної 19,7 м2, побудованого у 1976 році, літньої кухні (Б-1) у 1986 році, сараю (В-1) у 1976 році, навісу (Г-1) у 2000 році, погребу (П-1) у 1986 році, свердловини (І) у 2005 році, огорожі (№1) у 2013 році, воріт (№2) у 2000 році та ями вигрібної (№3) у 2013 році. Судом встановлено, що [PERSON], у відповідності з діючим законодавством, позбавлений можливості продати належний йому на праві власності житловий будинок, через неналежним чином посвідчення правовстановлюючого документа на нього. Неможливість оформити право власності на домоволодіння в позасудовому порядку, стало підставою для звернення до суду з вимогою про відновленні порушених прав. Оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Відповідно до змісту пункту 3 частини 1 статті 129 Конституції України, ст. ст. 79-81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Поданими позивачем доказами, визнаними відповідачем, доведено обґрунтованість заявлених вимог. У порядку ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Виходячи зі змісту наведеної норми і відповідно до встановлених у даній справі обставин недотримання процедури щодо отримання державних актів про права власності на нерухоме майно не може обмежувати права власника, з огляду на що, позивач не може ефективно скористатися своїм правом власності, яке гарантує стаття 1 Протоколу №1. Згідно зі ст. 657 ЦК України, - договір купівлі-продажу земельної ділянки або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно ч.2 ст.210 ЦК України, - такі угоди є укладеними з моменту їх державної реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 656 ЦК України - до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах, договорів купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Правовідносини, які склалися між позивачем та відповідачем на підставі укладеного між ними договору купівлі-продажу жилого будинку зареєстрованого в Регіональній товарній біржі «ВРЕМЯ» 21.10.1999 року, мали місце до набрання чинності Цивільним Кодексом України в редакції 2003 року. Отже, відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень, в даному випадку підлягають застосуванню положення Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року. Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК України (в редакції 1963 року) якщо сторони домовилися про всі істотні умови договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, - суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати такий договір дійсним. У такому випадку наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно зі ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку з господарськими спорудами, квартири повинен бути нотаріально посвідчений. Учасники справи цього не зробили, але умови договору від 21.10.1999 року сторонами виконані, що підтверджується біржовим контрактом, а також тим, що позивач користується придбаним майном. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що доводи позивача знайшли своє повне підтвердження, у звязку з чим суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved