Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

27.03.2014 року [PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій зазначив, що [INFO] року померла його мати - [PERSON], яка по день смерті проживала та була зареєстрована в [ADDRESS]. Після смерті матері залишилося спадкове майно, яке складається, в тому числі, із житлового будинку та господарських будівель, що знаходиться на [ADDRESS] в м. Шаргород Вінницької області і належав їй на підставі рішення виконкому Шаргородської районної ради №244 від 22.10.1987 року. Він є спадкоємцем майна матері по закону. Спадщину він прийняв, оскільки проживав із матір'ю на день смерті, але оформити спадкові права на житловий будинок з господарськими будівлями він не може, оскільки державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Масилюк Р.М. йому було відмовлено в оформленні спадщини через те, що свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться на [ADDRESS], в м. Шаргород, на ім'я його померлої матері не виписувалося та право власності на вказане домоволодіння не реєструвалося, що є перешкодою для оформлення його спадкових прав на вказаний будинок. Просить встановити факт належності житлового будинку під літерою «А», загальною площею 84,23 м. кв., в тому числі житловою площею 34,15 м. кв. та підсобною площею 50,08 м.кв., веранди «а», ганку «а-1», ганку «а-2», підвалу «А-1», загальною вартістю 33142 грн., які знаходяться на [ADDRESS], в м. Шаргород Вінницької області, [PERSON], котра померла [INFO] року в м. Шаргород; визнати за ним - [PERSON] власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] року його матері - [PERSON] на житловий будинок під літерою «А», загальною площею 84,23 м. кв., в тому числі житловою площею 34,15 м. кв. та підсобною площею 50,08 м.кв., і господарські будівлі: веранду «а», ганок «а-1», ганок «а-2», підвал «А-1», загальною вартістю 33142 грн., які знаходяться на [ADDRESS], в м. Шаргород Вінницької області. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - [PERSON], що діє на підставі довіреності від 8.04.2014 року, підтримали позовні вимоги, змінивши підстави позову. Просили встановити факт належності житлового будинку з господарськими будівлями, які знаходяться на [ADDRESS], в м. Шаргород Вінницької області, матері позивача - [PERSON], яка померла [INFO] року в м. Шаргород; визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] року його матері - [PERSON] на означене спадкове майно. Суду пояснили, що матір позивача [PERSON] перебувала в шлюбі з [PERSON], вони проживали в будинку в с. Шостаківка, який належав батькам [PERSON] Після смерті батьків будинок успадкував батько позивача [PERSON], про що є відповідні записи в погосподарських книгах Шостаківської сільської ради. Батько позивача [PERSON] помер у 1976 році і спадщину після його смерті прийняла [PERSON], що підтверджується записами в погосподарських книгах Шостаківської сільської ради, де вона записана як голова двору і власник будинку, що знаходиться на [ADDRESS], в с. Шостаківка Шаргородського району. Після приєднання с. Шостаківка до м. Шаргород у грудні 1986 року матір позивача була записана як власник означеного будинку в Книзі нумерації м. Шаргород станом на 1987 рік, але свідоцтва про право власності на будинок не отримала з невідомих причин. Позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON], оскільки проживав з матір'ю на день смерті і в установлений законом строк не заявив про відмову від спадщини. Відсутність свідоцтва про право власності на будинок є перешкодою для оформлення спадкових прав позивача на вказаний будинок після смерті матері [PERSON] Представник відповідача - Шаргородської міської ради Вінницької області - Баланчук О.А. в судовому засіданні позов визнала. Суду пояснила, що дійсно позивач є спадкоємцем по закону померлої [PERSON] Спадкодавець [PERSON] по день смерті проживала в м. Шаргород, була власником будинку та надвірних господарських будівель, які знаходяться на [ADDRESS]. Вказаний факт підтверджується записами в погосподарських книгах Шостаківської сільської ради, яка була ліквідована у 1986 році, а с. Шостаківка приєднано до м. Шаргород. Будинок знаходиться на земельній ділянці, яка перебувала у користуванні [PERSON] Спадкоємцем померлої [PERSON] є її син [PERSON], у зв'язку із чим Шаргородська міська рада не має заперечень щодо задоволення позовних вимог. Представник третьої особи - Реєстраційної служби Шаргородського РУЮ Вінницької області в судове засідання не з'явився, але від начальника Служби надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника Служби, щодо задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує (а.с.77). Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] року в м. Шаргород Вінницької області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Відділом ДРАЦСу Шаргородського РУЮ Вінницької області (а.с.9). [PERSON] по день смерті, що сталася [INFO] року, постійно проживала та була зареєстрована в м. Шаргород на [ADDRESS], що підтверджується довідкою Шаргородської міської ради за №2246 від 2.07.2013 року (а.с.10). Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається із житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться на [ADDRESS], в м. Шаргород, який матір позивача отримала у спадок після смерті свого чоловіка - [PERSON], що сталася [INFO] року, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого із подружжя та свідоцтвом про смерть [PERSON] (а.с.81, 80). Єдиним спадкоємцем майна померлої [PERSON] є син останньої - позивач [PERSON], оскільки ще один син померлої - [PERSON], що мешкає в м. Краснозаводськ Сергієво-Посадського району Московської області Російської Федерації, спадщини після смерті матері не прийняв і на неї не претендує, не заперечує, щоб свідоцтво про право на спадщину отримав [PERSON] (а.с.17). Вказані факти підтверджуються також свідоцтвом про народження позивача, з якого вбачається, що він народився в сім'ї [PERSON] і [PERSON] (а.с.16); довідкою Шаргородської міської ради від 7.04.2014 року за №1323, з якої вбачається, що на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] із спадкодавцем проживав син - [PERSON].(а.с.57); записами в домовій книзі для прописки громадян, що проживають в м. Шаргород на [ADDRESS], з яких вбачається, що позивач проживав із спадкодавцем на день смерті (а.с.54-55). Також, вказані обставини в судовому засіданні підтверджуються поясненнями представника відповідача Баланчук О.А. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок, що знаходиться в м. Шаргород на [ADDRESS], позивачу [PERSON] відмовлено 24.01.2014 року завідуючою Шаргородською державною нотаріальною конторою Вінницької області Масилюк Р.М., про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.13). Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначає відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] була власником житлового будинку з надвірними господарськими будівлями загальною вартістю 33142 грн., що знаходяться в м. Шаргород Вінницької області, на [ADDRESS]. Вказаний факт, крім пояснень в судовому засіданні позивача, його представника та представника відповідача - Шаргородської міської ради, підтверджується показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], іншими доказами, дослідженими судом. Так, свідок [PERSON] суду показала, що народилася в 1950 році в с. Шостаківка, де і проживає на [ADDRESS], поруч із домогосподарством [PERSON], яка померла у 2012 році. Їй достовірно відомо, що будинок, який знаходиться на [ADDRESS], в м. Шаргород, будували дід та бабуся позивача по батьковій лінії, а матір та батько позивача - [PERSON] та [PERSON] добудовували господарські споруди та капітально перебудовували будинок. Після смерті батька позивача будинок успадкувала матір позивача, яка була записана головою двору в погосподарських книгах. Земельна ділянка, на якій знаходиться будинок, перебувала в користуванні [PERSON] Позивач народився і постійно проживав з матір'ю в будинку по [ADDRESS], спочатку в с. Шостаківка, а після приєднання до міста - в м. Шаргород. Свідок [PERSON] суду показала, що народилася 1936 року в с. Шостаківка, де і проживає [ADDRESS]. Їй достовірно відомо, що матері позивача належав будинок по [ADDRESS], в с. Шостаківка (тепер це м. Шаргород), який вона успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] Інші власники цього будинку їй не відомі. Позивач народився у цьому спадковому будинку, завжди проживав з матір'ю. Згідно з даними з погосподарських книг по Шостаківській сільській раді за 1983-1985 роки, [PERSON] записана головою господарського двору, членами двору були зазначені діти останньої [PERSON] та [PERSON] Зазначені відомості про наявність на той час у господарства житлового будинку 1928 року забудови, хліва 1930 року забудови (а.с.21-22). Відповідно до даних з погосподарських книг по Шостаківській сільській раді за 1961-1963 роки, головою господарського двору записаний батько позивача - [PERSON], членами двору були зазначені дружина останнього [PERSON] та діти (а.с.63-65). Зазначені відомості про наявність на той час у господарства житлового будинку, сараю. Будинок на [ADDRESS], знаходиться на земельній ділянці площею 0,17 га, яка перебувала в користуванні матері позивача [PERSON], що підтверджується довідкою відповідача (а.с.56). 22.08.1986 року Шостаківська сільська рада прийняла рішення про ліквідацію і приєднання до смт. Шаргород с. Шостаківка (а.с.58). 23.10.1986 року рішенням виконавчого комітету Вінницької обласної ради ліквідовано Шостаківську сільську раду, с. Шостаківка передано в підпорядкування Шаргородської селищної ради, а 1.12.1986 року Указом Президії Верховної Ради Української РСР смт. Шаргород Вінницької області віднесено до категорії міст районного підпорядкування (а.с.59). Відповідно до рішення виконкому Шаргородської міської ради від 11.02.1987 року за №25, у зв'язку із приєднанням до м. Шаргорода с. Шостаківка, визнано право власності на домоволодіння громадян, які раніше знаходилися на території Шостаківської сільської ради відповідно до записів у погосподарських книгах Шостаківської сільської ради (а.с.82). Свідоцтво про право власності на будинок матір позивача [PERSON] не отримувала, проте, зареєстрована, як власник будинку по [ADDRESS] в м. Шаргород в Книзі нумерації міста Шаргород (а.с.44-45). Відповідно до довідки КП «Могилів-Подільське міжрайбюро технічної інвентаризації» від 17.07.2013 року № 155, згідно з архівними даними БТІ, на ім'я [PERSON] будинок в м. Шаргород по [ADDRESS], не зареєстровано (а.с.11). Із інвентаризаційної справи №19045, оглянутої в судовому засіданні, вбачається, що будинковолодіння в м. Шаргород на [ADDRESS], складається з житлового будинку під літерою «А» загальною площею 84,23 м.кв., житловою площею 34,15 м.кв.; господарських будівель - веранди під літерою «а», ганку під літерою «а-1», ганку під літерою «а-2», підвалу під літерою «А-1», - загальною вартістю 33142 грн. Загальний фізичний стан будинку - ветхий, має 63% зносу (а.с.15). Проте, відповідно до п.5.1 Правил визначення фізичного зносу житлових будинків СОУ ЖКГ 75.11-35077234. 0015:2009, 61-80% зносу означає, що стан несучих конструктивних елементів аварійний, а не несучих - дуже ветхий, але використання його є обмеженим. Всі зазначені вище докази підтверджують факт належності [PERSON] житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться в м. Шаргород на [ADDRESS]. При цьому, зазначеного вище висновку суд дійшов, виходячи із того, що постановою Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року за № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» постановлено завершити реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду у сільській місцевості. На виконання означеної постанови виконавчий комітет Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області ухвалив рішення від 22.10.1987 року за № 244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району», пунктом 1 якого передбачалось забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, які мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району. Із 1979 року в Україні (УРСР) погосподарський облік у сільських Радах народних депутатів здійснюється за особливою формою статистичного обліку. Так, згідно з п. 1 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13.04.1979 року за №112/5, документами погосподарського обліку для сільських Рад народних депутатів, зокрема, є форма № 1 - «Погосподарська книга». Крім того, відповідно п.п.6,7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, сільські Ради один раз у п'ять років здійснюють закладку погоподарських книг станом на 1 січня. Закладка погосподарських книг здійснюється шляхом суцільного обходу дворів і опитування населення в період з 1 по 15 січня… Дані книг погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Пунктами 18 та 40 і 18 та 39 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, відповідно, 1979 року та 1985 року, передбачено, що погосподарська книга складається, зокрема, із розділу: «Споруди, які є особистою власністю господарства», у якому записуються дані про житловий будинок, назву інших споруд і рік їх будівництва. Згідно з пунктом 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року за № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися, в тому числі, і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками №№ 32 та 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 року за № 1/5, було встановлено зразки форм довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. Із зазначених додатків вбачається, що довідка про власника житлового будинку видається згідно із записами у погосподарській книзі виконавчого комітету сільської (селищної) Ради депутатів трудящих. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої з заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року за № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах, реєстрації не підлягали. Таким чином, станом на 1920 рік (рік забудови спірного житлового будинку та господарських будівель) в сільській місцевості, тобто в с. Шостаківка, державна реєстрація об'єктів нерухомості взагалі не передбачалася. Відтак, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, зокрема, у сільській місцевості, не залежало від державної реєстрації цього права. Аналіз вказаних нормативно-правових актів переконує суд у тому, що до компетенції виконкомів місцевих рад належало питання внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Таким чином, враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, суд вважає, що факт належності спадкодавцю [PERSON] на праві власності житлового будинку з надвірними господарськими будівлями в с. Шостаківка по [ADDRESS], що з 1986 року віднесено до адміністративної території м. Шаргород Вінницької області, - підтверджений, а тому зазначений будинок з господарськими будівлями входить до складу спадщини після смерті [PERSON] Встановлення факту належності спадкодавцю [PERSON] будинку з господарськими будівлями на праві власності має для позивача [PERSON], що є спадкоємцем останньої, юридичне значення, оскільки від його встановлення залежить реалізація права на отримання спадщини після смерті [PERSON] Іншого порядку встановлення даного факту - немає. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок, що знаходиться в м. Шаргород на [ADDRESS], позивачу [PERSON] відмовлено 24.01.2014 року державним нотаріусом Шаргородської ДНК, про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.13). Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначає відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України. Так, згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1 ст.1258 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її… Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.ч.1,3 ст.1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст.1296 ЦК України). Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п. 3.1. Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. Оскільки право [PERSON] на оформлення його спадкових прав на майно померлої [PERSON] порушено, то воно підлягає судовому захисту, а позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved