Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

28 травня 2015 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позов. Свої вимоги мотивує тим, що стосовно нього в період з 02.09.2013 року по 02.10.2014 року тривало незаконне кримінальне переслідування. У процесі якого позивачу було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобовязання, накладено арешт на належне йому на праві власності майно. 25.06.2014 року вироком Охтирського міськрайонного суду його визнано невинуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України та виправдано за відсутністю в його діях складу злочину. 02.10.2014 року ухвалою апеляційного суду Сумської області вирок Охтирського міськрайонного суду залишено без змін. Незаконне притягнення до кримінальної відповідальності за тяжкий злочин, тривале перебування під запобіжним заходом у вигляді особистого зобовязання, неможливість тривалий час працювати за фахом та освітою призвели до моральних страждань позивача. Внаслідок довгого правового вирішення проблеми сталася тривала ізольованість [PERSON] від активного суспільного життя, від повноцінних соціальних контактів, від можливостей набуття професійного досвіду та карєрного росту, налагодження особистого життя, що спричинило формування почуттів загубленості та нереалізованих можливостей, соціального відставання, втраченого життєвого часу. Крім того, внаслідок стресової ситуації та суттєвої зміни життєвого кладу виникли певні зімни в характері [PERSON] та психоемоційному стані, що призвело до порушення адаптованого гармонійного існування, до негативних змін налагодженого життєвого ритму, до необхідності неконструктивного використання продуктивного життєвого часу, до залучення інтенсивних душевних, фізичних та матеріальних ресурсів на подолання та компенсацію наслідків. В звязку з чим, в подальшому збільшивши позовні вимоги, позивач просить стягнути з державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання з єдиного казначейського рахунку 2\~232\~360 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності. В судовому засіданні позивач [PERSON], допитаний як свідок в порядку ст.184 ЦПК України, пояснив, що з 2009 по 2011 рік працював начальником районного відділу Держземагенства, був державним службовцем. Після чого у жовтні 2011 року звільнився за власним бажанням. З 2014 року працював директором МКП «Гео-Сервіс», а також мав статус фізичної особи-приватного підприємця, займаючись обробкою даних та землевпорядними роботами у власному приміщенні по вул. Жовтневій, 26, м. Охтирка. Коли його звинуватили у скоєнні злочину у період перебування на посаді начальника райвідділу Держземагенства та нанесенні державі збитків у 700 тисяч грн., справа набула гучного розголосу. Це все мало негативні наслідки для його підприємницької діяльності, зменшилася кількість замовлень. Дружина покинула його через відсутність коштів, розлучення не оформлювали. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити. Представники Головного управління Національної поліції в Сумській області в судове засідання не зявилися, в письмових запереченнях зазначають, що чинним законодавством передбачено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду, і він полягає в зверненні, з відповідною заявою до органу, який закрив кримінальну справу, а не в подачі цивільного позову до суду. Окрім того, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої прямо передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду», прямо передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати, а не встановлюватися позивачем особисто. В задоволенні позову просили відмовити. Представник прокуратури Сумської області [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що доводи позивача про негативні наслідки, які він зазнав внаслідок дій органів міліції та прокуратури, не підтверджено належними і допустимими доказами. Позовні вимоги є обґрунтованими лише в частині стягнення моральної шкоди, виходячи із мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування позивача під слідством та судом, тобто за 13 місяців в сумі 18\~850 грн. Висновок судово психологічної експертизи №878 від 30.03.2016 року є субєктивним, складений із пояснень [PERSON] Дослідження психоемоційного стану [PERSON] проводилося майже через два роки після набрання законної сили вироком. В звязку з чим, позов визнав частково в сумі 18\~850 грн., в іншій частині просив відмовити. Представники Державної казначейської служби України в судове засідання не зявились, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. Про причини неявки до суду не повідомили. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є донькою позивача, проживає разом з ним. Коли батька звинуватили у скоєнні злочину, загострилася його хвороба псоріаз, він став знервованим, внаслідок чого зіпсувалися відносини з матірю (дружиною позивача). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що був захисником [PERSON] у кримінальному провадженні, і може засвідчити, що той під час провадження перебував у напруженому стані, почав палити, хвилювався, що про нього можуть погано подумати. Вислухавши пояснення позивача та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову [PERSON] виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач з 28.01.2009 року по 04.10.2011 року працював начальником відділу Держземагенства в Охтирському районі Сумської області, з посади звільнився за власним бажанням. З 02.01.2014 року по 10.07.2015 року працював виконавчим директором МКП «Гео-Сервіс». 02.09.2013 року заступником начальника СВ Охтирського МВ УМВС України в Сумській області [PERSON] було повідомлено [PERSON] про підозру в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України (а.с. 5-6). 03.09.2013 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області по справі №583/3420/13-к накладено арешт на майно [PERSON], а саме: автомобіль марки «ВАЗ - 21051», 1991 року випуску, автомобіль марки «FORD F 150», 2006 року випуску, домоволодіння за адресою с. Пологи, вул. Охтирська, 42, Охтирського району, Сумської області. Заборонено [PERSON] відчужувати, розпоряджатися або користуватися автомобілями, домоволодінням (а.с.22-23). 03.09.2013 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області по справі №583/3419/13-к до [PERSON] застосовано запобіжний захід у виді особистого зобовязання та покладено на нього на строк два місяці, тобто до 03.11.2013 року наступні обовязки: прибувати до слідчого, суду за викликом; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або місця роботи (а.с.24-25). 01.11.2013 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області по справі №583/4201/13-к [PERSON] продовжено строк особистого зобовязання та строк дії обовязків, покладених ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 03.09.2013 року на обвинуваченого [PERSON], до 29.11.2013 року включно (а.с. 26). 29.11.2013 року старшим прокурором Охтирської міжрайонної прокуратури радником юстиції [PERSON] затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №42012200120000011 від 28.11.2013 року (а.с. 7-8). Ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 11.12.2013 року вищевказаний обвинувальний акт повернуто прокурору (а.с.28). 30.12.2013 року [PERSON] було вручено новий обвинувальний акт щодо підозри у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30.01.2014 року по справі №583/3420/13-к виправлено описку в ухвалі суду від 03.09.2013 року, виключено посилання про накладення заборони користуватися автомобілем марки «ВАЗ - 21051», автомобілем марки «FORD F 150», домоволодінням за адресою с. Пологи, вул. Охтирська, 42, Охтирського району, Сумської області ( а.с 29). Вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25.06.2014 року, залишеним без зміни ухвалою судової колегії з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області від 02.10.2014 року, [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України та виправдано за відсутністю в його діях складу злочину (а.с. 30-34, 35-38). Таким чином, в період з 02.09.2013 року по 02.10.2014 року, а саме, протягом 13 місяців позивач перебував під слідством та судом в якості обвинуваченого. Відповідно до ч.5 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, прийнятих Радою Європи 04 листопада 1950 року, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка в силу ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання,здійсненого всупереч положенням цієї статті, має забезпечене правовою санкцією право на відшкодування шкоди. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відшкодування шкоди, завданої органами дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду, також передбачено Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон), відповідно до положень якого така шкода відшкодовується у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження справи за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Статтею 4 Закону встановлено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У той же час, відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частинами 2, 3 ст. 13 Закону встановлено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Як убачається з матеріалів справи, позивачу було незаконно предявлена підозра у вчиненні злочину, було застосовано запобіжний захід особисте зобовязання, накладено арешт на його майно (будинок та автомобілі), тобто відбувалося втручання в його особисте життя. Згідно з висновком судово-психологічної експертизи №878 від 30.03.2016 року, виконаною судовим експертом Полтавського відділення Харківського НДІ судових експертиз ім.засл.проф.М.С.Бокаріуса, ситуація, що досліджується у справі (перебування під слідством і судом у період з 02.09.2013 року по 02.10.2014 року та наслідки притягнення до кримінальної відповідальності), є психотравмувальною для [PERSON], завдані йому моральні страждання з огляду на їх інтенсивність, тривалість, широкий діапазон деструктивного впливу на основні сфери життєдіяльності підекспертного та негативні наслідки для його соціально-психологічного функціонування як особистості є суттєвими. З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що позивачу завдано моральної шкоди. У відповідності до правового висновку Верховного Суду України у справі №6-2203цс15 від 02.12.2015 року, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом визначаються у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Відповідно до\~Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», мінімальна заробітна плата з 01 травня 2016 року становить 1450 грн. Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди позивачу не може бути меншим 18\~850 грн. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує, що висновок психологічної експертизи, яким встановлений орієнтовний розмір відшкодування, є лише науково-практичною рекомендацією, носить ймовірний характер. Крім того, відповідно до ч.6 ст.147 ЦПК України, висновок експерта для суду не є обовязковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст.212 цього Кодексу. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Суд погоджується з тим, що за час перебування під слідством та судом, що тривало 13 місяців, була знижена ділова репутація [PERSON] як директора приватного підприємства, що здійснює землевпорядні послуги, що безумовно призвело до моральних страждань, відбулися зміни в його життєвих і виробничих стосунках, що потребує зусиль для відновлення попереднього стану, однак враховує, що позивач не був обмежений у здійсненні нормальних життєвих звязків, не було порушено його право власності на майно та право на зайняття підприємницькою діяльністю. З урахуванням засад розумності, поміркованості і справедливості, враховуючи характер, обсяг, глибину та тривалість моральних страждань позивача, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, зниження ділової репутації, час та зусилля, які необхідні для відновлення попереднього стану, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен становити 25000 грн. Суд критично відноситься до тверджень позивача про те, що внаслідок незаконного перебування під слідством та судом розпалася його сімя та занепав його бізнес, оскільки на підтвердження цих фактів суду не надані належні допустимі докази. Шлюб позивача офіційно не розірваний, куди і з яких причин виїхала дружина позивача, суду невідомо. Той факт, що в МКП «Гео-Сервіс», який з січня 2014 року очолював позивач, почала поступово зменшуватися кількість замовлень у порівнянні з 2012 роком, однозначно не свідчить про прямий вплив на прибуток підприємства поширеної інформації про кримінальне провадження, а може бути також наслідком інших процесів і явищ, зокрема економічної ситуації в країні, зростання конкуренції на ринку послуг, насищення попиту населення на землевпорядні послуги, тощо. Крім того, суд враховує, що позивач зазнав кримінального переслідування саме за дії, вчинені ним під час перебування на державній службі, а не під час керування приватним підприємством, що здійснює землевпорядні послуги. Позивачем у справі понесені судові витрати в сумі 6930 грн., які підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 77,62 грн. (6930 х 1,12%). На підставі викладеного,

Outcome: partial