Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-12 00:00:00

28 серпня 2013 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі -АТ КБ «Приватбанк») звернулося до Комінтернівського районного суду м. Харкова із зазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що відповідно до укладеного договору № DNH4KS40010280 від 09.08.2005 року [PERSON] отримав кредит у pозмipi 5741,18 грн. зi сплатою відсотків за користування кредитом у poзмipi 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення,09.08.2007 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за цим кредитним договором 22.03.2011 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» в особі філії ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Комінтернівському районі міста Харкова був укладений договір поруки, відповідно до якого ТОВ «Верус» поручилося за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором як солідарний боржник, розмір відповідальності поручителя обмежується 200 грн. На порушення умов кредитного договору [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 08.07.2013 року утворилася заборгованість в розмірі 51970,41 грн., яка складається: із заборгованості за кредитом в сумі 3666,60 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 17381,51 грн., а також пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в сумі 30922,30 грн. На підставі викладеного позивач просив стягнути зі [PERSON] заборгованість у розмірі 51770,41 грн. та у солідарному порядку зі [PERSON] і ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус» в особі філії ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Комінтернівському районі м. Харкова 200грн., а також судові витрати за сплату судового збору. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 17 жовтня 2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено і на його користь стягнуто зі [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 51770,41 грн. та судовий збір в сумі 519,70 грн. Також стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у солідарному порядку зі [PERSON] і ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус» в особі філії ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Комінтернівському районі м. Харкова 200 грн.(а.с.300. Ухвалою Комінтернівського районного суду міста Харкова від 02 листопада 2017 року задоволена заява [PERSON] та скасовано заочне рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 17 жовтня 2013 року, а справа призначена до розгляду у визначеному ЦПК України загальному порядку (а.с.52-53). Ухвалою Комінтернівського районного суду міста Харкова від 09 листопада 2017 року провадження у справі в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агенство «Верус» в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агенство «Верус» у Комінтернівському районі міста Харкові про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито.(а.с.62-63). Ухвалою Комінтернівського районного суду міста Харкова від 09 листопада 2017 року цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором направлено за підсудністю на розгляд до Дзержинського районного суду міста Харкова (а.с. 64-65). Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 13 грудня 2017 року вищевказану цивільну справу № 641/8821/13-ц передано на розгляд за підсудністю до Чугуївського міського суду Харківської області (а.с.77-78). Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 21 лютого 2018 року вищевказана цивільна справа прийнята та призначена до розгляду у порядку спрощеного провадження (а.с.87). 10 серпня 2018 року до суду надійшли відповідь на відзив та уточнена позовна заява АТ КБ «Приватбанк» про стягнення зі [PERSON] заборгованості по відсоткам за договором № DNH4KS40010280 від 09.08.2005 року, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 23.07.2010 року по 23.07.2013 року у розмірі 8029,85 грн. та понесених судових витрат по сплаті судового збору. Обґрунтовуючи уточнений позов, АТ КБ «Приватбанк» посилається на те, що оскільки сплата відсотків за вищевказаним кредитним договором повинна здійснюватись щомісячно, то і позовна давність за вимогами, пов`язаними зі стягненням заборгованості по простроченим щомісячним платежам (відсотків за користування кредитом ), повинна обчислюватись за період відповідно терміну загальної позовної давності (ст. 256 ЦК України) від дати звернення до суду, якщо термін не збільшено умовами договору. Просив розглянути справу за відсутності свого представника. У червні 2018 року та у листопаді 2018 року [PERSON] надав до суду заяви про застосування до виниклих правовідносин строків позовної давності , посилаючись на те, що згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості останнє погашення заборгованості по кредиту відбулося 23.10.2006 року. Тобто прострочена заборгованість за договором виникла з 10.11.2006 року. Кредит надавався строком по 09.08.2007 року включно (п.1.1 кредитного договору), а з позовом АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду 28.08.2013 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Просив розглянути справу за його відсутністю, відмовивши у задоволенні позову банку та стягнути з позивача на його користь понесені судові витрати по перегляду заочного рішення. Учасники справи до суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, у зв`язку із чим суд вважає можливим розглянути справу за їх відсутністю на підставі наданих доказів. Дослідивши та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, враховуючи вимоги ч.1 ст.13 ЦПК України, суд приходить до висновку, що уточнений позов АТ КБ «Приватбанк» задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № DNH4KS40010280 від 09.08.2005 року [PERSON] отримав кредит у pозмipi 5741,18 грн. на термін 24 місяці по 09.08.2007 року зi сплатою відсотків за користування кредитом у poзмipi 2,09% на місяць (25,08 % на рік )на суму залишку заборгованості за кредитом на придбання товарів, зазначених в п.1.3 договору). Кредит надається в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків в зазначені даним договором строки. Позичальник доручає банку здійснити списання кредитних засобів з позикового рахунку на користь продавця і банку(пункт 1.1 договору). Погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку: щомісяця у період сплати, за який приймається період з 10 по 17 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 307,65 грн. для погашення заборгованості . яка складається із заборгованості за кредитом та відсотками, а також інші витрати банку відповідно до п.3.9,3.17 договору. З метою забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за цим кредитним договором 22.03.2011 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» в особі філії ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Комінтернівському районі міста Харкова був укладений договір поруки, відповідно до якого ТОВ «Верус» поручилося за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором як солідарний боржник, розмір відповідальності поручителя обмежується 200 грн. Ухвалою Комінтернівського районного суду міста Харкова від 09 листопада 2017 року провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ТОВ «Українське Фінансове Агенство «Верус» в особі філії ТОВ «Українське Фінансове Агенство «Верус» у Комінтернівському районі міста Харкові про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито(а.с.62-63). Зазначена ухвала не скасована та не змінена в установленому законом порядку. Посилаючись на порушення [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, АТ КБ «Приватбанк» в уточнених позовних вимогах зазначає, що розмір простроченої заборгованості за кредитом станом на 23.07.2013 року складає 3666,60 грн. При цьому вказує, що датою 09.08.2007 року в кредитному договорі визначено кінцеву дату виконання позичальником дій щодо повернення кредиту за умови відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання позичальником своїх грошових зобов`язань за договором та зобов`язань в цілому. АТ КБ «Приватбанк» посилається й на те, що оскільки сплата відсотків за вищевказаним кредитним договором повинна здійснюватись щомісячно, то і позовна давність за вимогами, пов`язаними зі стягненням заборгованості по простроченим щомісячним платежам (відсотків за користування кредитом ) повинна обчислюватись за період відповідно терміну загальної позовної давності (ст. 256 ЦК України) від дати звернення до суду, якщо термін не збільшено умовами договору. Тому, змінюючи позовні вимоги, просив стягнути зі [PERSON] заборгованість по відсоткам за договором № DNH4KS40010280 від 09.08.2005 року, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 23.07.2010 року по 23.07.2013 року у розмірі 8029,85 грн. Суд не може погодитися з такою позицією АТ КБ «Приватбанк» з огляду на наступне. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Тому після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов`язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України). Згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами кредитного договору № DNH4KS40010280 від 09.08.2005 року його сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 24 місяці до 09 серпня 2007 року включно. Відтак, у межах строку кредитування до 09 серпня 2007 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами з 10 до 17 числа кожного місяця. Починаючи з 10 серпня 2007 року відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Таким чином право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після\~спливу визначеного\~договором строку\~кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 провадження № 14-10 цс 18. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на вищевказане суд відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України АТ КБ «Приватбанк» має право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом, і відмовляє в задоволенні уточнених позовних вимог. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Тобто, позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Оскільки після спливу строку кредитування у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, то до вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення таких процентів за період з 23 липня 2010 року до 23 липня 2013 року позовна давність не може бути застосована. Відповідно до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Оскільки АТ КБ «Приватбанк» не заявляв позовних вимог до [PERSON] про відповідальність за порушення грошового зобов`язання за кредитним договором № DNH4KS40010280 від 09.08.2005 року після спливу визначеного договором строку кредитування відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, суд не має можливості самостійно застосувати цю норму права до виниклих правовідносин Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, покладаються на останнього. Крім того, витрати відповідача [PERSON] у вигляді судового збору в сумі 320 грн., сплачені ним за подання заяви про перегляд заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2013 року (а.с.39), підлягають стягненню з АТ КБ «Приватбанк» на користь відповідача.

Outcome: approved