Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

27.06.2019 року позивач [PERSON] звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області із позовом до Херсонського державного університету. Просив суд поновити його на посаді провідного фахівця експлуатаційно-технічного відділу Херсонського державного університету з 03.06.2019 року; стягнути з Херсонського державного університету середній заробіток за час вимушеного прогулу; допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення на посаді провідного фахівця експлуатаційно-технічного відділу Херсонського державного університету. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 04.09.2000 року працював у Херсонському державному університеті, який є правонаступником Херсонського педагогічного інституту, на посаді завідувача комп`ютерного кабінету експлуатаційно-технічного відділу комп`ютерної техніки і зв`язку. З 25.10.2002 року на посаді завідувача комп`ютерного кабінету експлуатаційно-технічного відділу комп`ютерної техніки і зв`язку. З 28.11.2002 року на посаді спеціаліста експлуатаційно-технічного відділу комп`ютерної техніки та зв`язку. З 02.01.2003 року на посаді фахівця експлуатаційно-технічного відділу комп`ютерної техніки і зв`язку. З 28.04.2003 року на посаді завідувача кабінету експлуатаційно-технічного відділу комп`ютерної техніки і зв`язку. З 01.03.2004 року на посаді завідувача комп`ютерного кабінету експлуатаційно - технічного відділу комп`ютерної техніки і зв`язку. З 03.10.2011 р оку позивач працював на посаді завідувача комп`ютерного кабінету експлуатаційно-технічного відділу забезпечення інформаційно-комунікаційної інфраструктури. З 01.09.2016 року на посаді завідувача комп`ютерного кабінету експлуатаційно-технічного відділу та з 02.07.2018 року на посаді провідного фахівця експлуатаційно-технічного відділу. На засіданні вченої ради Херсонського державного університету ухвалено рішення про зміни в структурі Херсонського державного університету, щодо припинення діяльності експлуатаційно-технічного відділу з 31.05.2019 року, яке оформлено протоколом засідання вченої ради № 7 від 21.02.2019 року. Вважає, що протокол засідання вченої ради не містить належного обґрунтування необхідності скорочення штату працівників. 25.03.2019 року позивача було попереджено про звільнення з 31.05.2019 року у зв`язку зі скороченням штату працівників, після чого було запропоновано ряд вакантних посад, які не відповідали кваліфікаційно-освітньому рівню, у зв`язку з чим, була надана відмова від працевлаштування на запропонованих вакантних посадах. Відповідачем не було запропоновано всіх вакантних посад, наявних у штатному розкладі Херсонського державного університету. 31.05.2019 року його було звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, проте при звільненні відповідачем не було дотримання процедури, відповідно до ст. 49-2 КЗпПУ. Позивач зазначає, що звільнення носило вибірковий характер, а скорочення штату працівників штучний характер та підстав для скорочення штату працівників не було, оскільки відбулося «фіктивне» скорочення штату працівників. З цього приводу позивач [PERSON] подав заяв про вчинення кримінального правопорушення до правоохоронних органів, внаслідок чого до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за зверненням № ЄО 16275 за ч. 2 ст. 191 Кримінального кодексу України - привласнення бюджетних коштів службовими особами Херсонського державного університету, номер кримінального провадження 12018230030002485, досудове розслідування триває. Посилаючись на викладені обставини просив позов задовольнити. Ухвалою від 04.07.2019 року відкрито провадження у справі. 29.10.2019 року відповідачем через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні та надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у наданій до суду позовній заяві. При цьому посилався на ті обставини, що його звільнення відбулося всупереч Закон України «Про запобігання корупції», оскільки він є викривачем та за його заявою щодо службових осіб Херсонського державного університету проводиться досудове розслідування. Представник відповідача в судовому засідання заявлені вимоги вважала необґрунтованими, зазначила, що звільнення відповідача відбулося відповідно до вимог діючого законодавства, проти задоволення позову заперечувала з підстав викладених у відзиві на позов. Зазначила, що посилання позивача на положення ЗУ «Про запобігання корупції» не може бути прийнято до уваги, оскільки позивач неодноразово звертався до правоохоронних органів з приводу його звільнення. В межах кримінального провадження, за заявами позивача, посадові особи Херсонського державного університети допитувалися у якості свідків, повідомлення про підозру пред`явлено не було, досудове розслідування на час розгляду справи не завершено. Суд, дослідивши матеріали справи, наявні докази, заслухавши пояснення учасників справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з огляду на наступне. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно витягу з наказу №188-К від 15.09.2000 року [PERSON] з 04.09.2000 року працював у Херсонському державному університеті, який є правонаступником Херсонського педагогічного інституту, на посаді завідувача комп`ютерного кабінету експлуатаційно-технічного відділу комп`ютерної техніки і зв`язку, Згідно витягу з наказу №281-К від 31.10.2000 року позивач працював з 25.10.2002 року на посаді завідувача комп`ютерного кабінету експлуатаційно-технічного відділу комп`ютерної техніки і зв`язку. З копії трудової книжки позивача убачається, що з 28.11.2002 року останній працював на посаді спеціаліста експлуатаційно-технічного відділу комп`ютерної техніки та зв`язку, з 02.01.2003 року на посаді фахівця експлуатаційно-технічного відділу комп`ютерної техніки і зв`язку, з 28.04.2003 року на посаді завідувача кабінету експлуатаційно-технічного відділу комп`ютерної техніки і зв`язку, з 01.03.2004 року на посаді завідувача комп`ютерного кабінету експлуатаційно - технічного відділу комп`ютерної техніки і зв`язку, з 03.10.2011 року на посаді завідувача комп`ютерного кабінету експлуатаційно-технічного відділу забезпечення інформаційно-комунікаційної інфраструктури, з 01.09.2016 року на посаді завідувача комп`ютерного кабінету експлуатаційно-технічного відділу та з 02.07.2018 року на посаді провідного фахівця експлуатаційно-технічного відділу. З витягу з наказу Херсонського державного університету від 29.05.2019 року №266-к убачається, що [PERSON] звільнено з роботи 0,5 ставки провідного фахівця експлуатаційно-технічного відділу за сумісництвом 31.05.2019 року у зв`язку з ліквідацією структурного підрозділу «Експлуатаційно-технічний відділ» і відмовою від переведення на іншу роботу, згідно п. 1 ч. 1 ст.40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги, згідно ст. 44 КЗпП України. [PERSON] звільнений з роботи з посади провідного фахівця експлуатаційно-технічного відділу з 31.05.2019 року у зв`язку з ліквідацією структурного підрозділу «Експлуатаційно-технічний відділ» і відмовою від переведення на іншу роботу, згідно п. 1 ч. 1 ст.40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги, згідно ст. 44 КЗпП України. Підстава: пункт 3.3 наказу від 21.02.2019 № 150-Д «Про зміни структури Херсонського державного університету», п. 2 наказу від 27.02.2019 № 169-Д «Про внесення змін до штатного розпису (зміни структури Херсонського державного університету)», список пропонованих вільних вакансій від 11.04.2019 року, 19.04.2019 року, 14.05.2019 року, 21.05.2019 року, згода первинної профспілкової організації (протокол №10 від 10.05.2019 року). Частиною 2 пунктом 6 статті 36 Закону України «Про вищу освіту» визначено, що Вчена рада закладу вищої освіти ухвалює за поданням керівника закладу вищої освіти рішення про утворення, реорганізацію та ліквідацію структурних підрозділів. З протоколу вченої ради від 21.02.2019 року № 7 убачається, що на засіданні вченої ради Херсонського державного університету прийнято рішення про необхідність внесення змін до структури Херсонського державного університету та припинення діяльності експлуатаційно-технічного відділу. Наказом в.о. ректора Херсонського державного університету від 21.02.2019 р. № 150-Д «Про зміни структури Херсонського державного університету» припинено діяльність експлуатаційно-технічного відділу. Згідно наказу в.о ректора Херсонського державного університету від 27.02.2019 року № 169-Д «Про внесення змін до штатного розпису (зміни структури Херсонського державного університету)» передбачено внесення змін до штатного розпису з 31.05.2019 року - переведено із загального до спеціального фонду підрозділ «Експлуатаційно-технічний відділ» у кількості 23,5 ставки. Скорочено по спеціальному фонду підрозділу «Експлуатаційно - технічний відділ» у кількості 23,5 ставки (а.с. 16). 28.02.2019 року В.о ректора Херсонського державного університету направлено подання голові профспілкового комітету співробітників Херсонського державного університету з повідомленням про зміни у структурі університету і про планування звільнення працівників експлуатаційно-технічного відділу до 31.05.2019 року. 05.03.2019 року на засіданні зборів первинної профспілкової організації за результатами розгляду подання В.о ректора Херсонського державного університету від 28.02.2019 року було прийнято рішення погодитись з рішенням вченої ради щодо звільнення працівників експлуатаційно-технічного відділу, проведення консультацій, узгодження строків, вироблення заходів, спрямованих на пом`якшення несприятливих наслідків звільнення працівників у зв`язку з ліквідацією відділу, дотримуючись вимог соціального захисту працівників та необхідність пропонування робочих місць співробітникам, які відносяться до категорій соціально-незахищених. Наказом В.о ректора Херсонського державного університету № 198-Д від 11.03.2019 року «Про роботу робочої комісії з контролю за виконанням умов Колективного договору щодо припинення діяльності експлуатаційно-технічного відділу» скликано робочу комісію з контролю за виконанням умов Колективного договору щодо припинення діяльності експлуатаційно-технічного відділу. Склад робочої комісії з контролю за виконанням умов Колективного договору затверджено конференцією трудового колективу ХДУ 15.06.2016 року та є додатком № 15 до Колективного договору . Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. У частині першій статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених в цьому пункті цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України). Аналіз положень ст. 40 КЗпП України дає підстави дійти висновку про те, що гарантією для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Частиною третьою статті 49-2 КЗпП України передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Верховний Суд у своїй постанові від 10.09.2018 року по справі № 487/6407/16-ц зауважив, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статті 58 та 59 ЦПК України вказують на те, що докази повинні бути належними та допустимими. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи встановлено і підтверджується наданими відповідачем доказами, що відповідачем були запропоновані усі наявні вакансії, які відповідали кваліфікаційно-освітньому рівню позивача [PERSON] , інших доказів з боку позивача не надано. Доводи позивача [PERSON] про те, що його звільнення носило вибірковий характер, а скорочення штату працівників мало штучний характер, не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи, відповідних доказів з боку позивача також не надано. Посилання позивача [PERSON] стосовно порушення відповідачем процедури припинення діяльності експлуатаційно-технічного відділу Херсонського державного університету спростовуються наданими відповідачем доказами. З листа Прокуратури Херсонської області від 26.04.2019 року № 04/2/2-112-19 убачається, що СВ Дніпровського ВП Херсонського ВП ГУНП в Херсонській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12018230030002485 за заявою [PERSON] за фактом можливого привласнення бюджетних коштів службовими особами Херсонського державного університету з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 191 КК України. Зазначені обставини не спростовано представником відповідача під час розгляду справи. Відповідно до ст. 45 КК України корупційними кримінальними правопорушеннями відповідно до цього Кодексу вважаються кримінальні правопорушення, передбачені статтями 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем, а також кримінальні правопорушення, передбачені статтями 210, 354, 364, 364-1, 365-2, 368-369-2 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції» викривач - фізична особа, яка за наявності переконання, що інформація є достовірною, повідомила про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону, вчинених іншою особою, якщо така інформація стала їй відома у зв`язку з її трудовою, професійною, господарською, громадською, науковою діяльністю, проходженням нею служби чи навчання або її участю у передбачених законодавством процедурах, які є обов`язковими для початку такої діяльності, проходження служби чи навчання. Статтею 53-4 ЗУ «Про запобігання корупції» визначено, що викривачу, його близьким особам не може бути відмовлено у прийнятті на роботу, їх не може бути звільнено чи примушено до звільнення, притягнуто до дисциплінарної відповідальності чи піддано з боку керівника або роботодавця іншим негативним заходам впливу (переведення, атестація, зміна умов праці, відмова у призначенні на вищу посаду, зменшення заробітної плати тощо) або загрозі таких заходів впливу у зв`язку з повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону. Викривач, його близькі особи, звільнені з роботи у зв`язку з повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону, підлягають негайному поновленню на попередній роботі (посаді), а також їм виплачується середній заробіток за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення викривача, його близької особи на роботі (посаді) розглядається більше одного року не з їхньої вини, їм виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. З моменту набуття особою статусу викривача вона здобуває певний імунітет. Працівник або член його сім`ї не може бути звільнений чи примушений до звільнення, притягнутий до дисциплінарної відповідальності чи підданий з боку керівника або роботодавця іншим негативним заходам впливу (переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, скорочення заробітної плати тощо) або загрозі таких заходів впливу у зв`язку з повідомленням ним про порушення вимог цього Закону іншою особою. Водночас такий імунітет не є абсолютним і має певні межі. Про наявність зв`язку між негативними заходами впливу або загрозою їх застосування та повідомленням викривачем про вказані порушення може свідчити, зокрема, але не виключно такі обставини: - певна послідовність подій (спочатку повідомлення особою про факти корупції, потім - застосування до викривача негативних наслідків, а не навпаки); - наближеність в часі цих подій; - наявність різного роду погроз до викривача після повідомлення ним про факти корупції; - відсутність в минулому (до моменту повідомлення) претензій до працівника, в тому числі й з боку осіб, про корупційні діяння яких ним повідомлено. Відповідна правова позиції відображена у постанові ВСУ по справі № 815/2074/18 від 15.08.2019 року. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Отже, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що звільнення позивача [PERSON] проведено всупереч положень ст. 53-4 ЗУ «Про запобігання корупції», а тому позовні вимоги щодо поновлення на позивача на посаді провідного фахівця експлуатаційно-технічного відділу Херсонського державного університету підлягають задоволенню. Суд зазначає, що у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису - ввести скорочену посаду. Зазначене узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2019 року в справі № 756/6746/16-ц (провадження № 61-17594св18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 квітня 2020 року у справі № 808/2741/16 (адміністративне провадження № К/9901/21219/18) Частиною другою статті 235 КЗпП України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Відповідно до пункту 5 розділу ІV вказаного Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку). Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, відповідно до абз. 3 п. 2. якого середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто що передують дню звільнення працівника з роботи, а саме: за березень-квітень 2019 року. Згідно з довідкою, виданою Херсонським державним університетом (за підписом в.о. ректора та головного бухгалтера) від 21.05.2019 р. № 47-30/107 дохід за березень 2019 року склав 6281,70 грн., за квітень 2019 р. - 6 281,70 грн., разом 12 563, 40 грн. В березні 2019 року - 20 робочих днів, у квітні 2019 року - 21 робочий день, разом 41 робочий день. Середньоденна заробітна плата за березень - квітень 2019 року складає 306, 42 грн. (12 563, 40 грн. : 41 робочий день). Період вимушеного прогулу складає 460 днів та обраховується починаючи з першого робочого дня після звільнення - 03.06.2019 року оскільки 01.06.2019 року припадає на вихідний день - суботу, по день ухвалення рішення, тобто по 01.04.2021 року, а отже втрачений заробіток за час вимушеного прогулу становить 140955,22 грн. (460 днів х 306,42 грн. = 140955,22 грн.), яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Судові витрати, у виді судового збору, суд розподіляє відповідно до положень ст. 141 ЦПК України На підставі викладеного,

Outcome: approved