Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

28.11.2013 року [PERSON] звернулася в суд з позовом, який неодноразово уточнювала, до [PERSON], Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області про скасування розпоряд-ження Комінтернівської райдержадміністрації Одеської області від 09.10.2012 року №1911/А-2012 «Про затвердження технічної документації із землеустрою на видачу державного акту на право власності на земельну ділянку гр.України [PERSON] для ведення садівництва на території Любопільської сільської ради»; визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER], виданий [PERSON] на підставі розпорядження Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області від 09.10.2012 року №1911/А-2012 на земельну ділянку площею 0.0797 га, розташовану на території Любопільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області СМ «Любопіль», СТНП «Надежда», [ADDRESS], діл.[NUMBER], ? [NUMBER], для ведення садівництва. Відповідач [PERSON] позов не визнала і звернулася до [PERSON] із зустрічним позовом в якому просить суд зобов'язати [PERSON] в терміново короткій час звільнити земельну ділянку від складного дачного будинку, встановленого відповідачкою на належній їй на праві власності земельній ділянці та стягнути на її користь моральну шкоду в розмірі 20000 грн. В судовому засіданні представники позивача за первісним позовом позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити по підставам, викладеним у позовній заяві, з урахуванням уточнень. Зустрічний позов не визнали, посилаючись на його необґрунтованість і не відповідність нормам земельного законодавства. Представник позивача за зустрічним позовом позов [PERSON] не визнав і просив в його задоволенні відмовити, а зустрічну позовну заяву задовольнити. Вислухавши представників сторін, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом установлено, що рішенням виконкому Комінтернівської районної Ради народних депута-тів від 15.09.1988 року №221/3 із земель колгоспу ім.Суворова, територія Любопільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, вилучено 270.0 га для ведення колективного садівництва підприємствами, установами і організаціями м.Одеси, з яких 0.4 га землі передано Одеській художній школі №2. В 1989 році Одеська художня школа №2 отримала державний акт на право користування землею безстрокове, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право користування землею за №244. Рішенням трудового колективу і профкому художньої школи №2 м.Одеси члену трудового колективу школи [PERSON] виділено для ведення садівництва земельну ділянку [NUMBER] і ? [NUMBER]. В подальшому 6 ділянок художньої школи №2 м.Одеси було об'єднано із земельними ділянками Київського районного відділу освіти м.Одеси. Зборами садоводів Київського райвідділу освіти прийнято Статут садівничого товариства на паях «Надежда», зареєстрований рішенням Комінтернівської районної Ради народних депутатів №367 від 21.12.1994 року /а.с.44-49, 50-52, 60-62, 112/. Рішенням правлінням СТнП «Надежда» від 07.04.2001 року, протокол №9, членом якого на тої час також був [PERSON], [PERSON] була виключена із членів садоводів СТнП «Надежда» на підставі п.8 розділу ІІІ Статуту за тривале невикористання садової ділянки. Рішенням загальних зборів членів СТнП «Надежда» від 01.05.2001 року, протокол №3, рішення правління від 07.04.2001 року, протокол №9, затверджено. Відомостей про оскарження та скасування рішення загальних зборів членів СТнП «Надежда» від 01.05.2001 року, протокол №3, відповідачем [PERSON] суду не надано і представник відповідача не заперечував, що рішення про своє виключення з членів садівничого товариства [PERSON] в установ-леному законом порядку не оскаржувала. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача, [PERSON], що [PERSON] на законних підставах приватизувала земельні ділянки [NUMBER], ? [NUMBER] в СТнП «Надежда», які їй були передані у власність рішенням Любопільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області №3 від 26.01.1994 року, оскільки його ствердження не ґрунтуються на нормах діючого на тої час законодавства та спростовуються письмовими доказами. Порядок передачі земель у власність для ведення садівництва, регулювався діючим на тої час Земельним кодексом 1990 року. Згідно ст.57 ЗК для ведення колективного садівництва кооперативам громадян за рішенням сільської, селищної, міської, районної Ради народних депутатів передаються у власність земельні ділянки, розмір яких не повинен перевищувати 0.12 га на одного члена кооперативу. На ділянки, що надаються у власність кожному членові садівницького кооперативу, сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів за поданням відповідних кооперативів видається державний акт на право приватної власності на земельну ділянку. Судом установлено, що на день прийняття рішень правлінням та загальними зборами садівничого товариства про виключення [PERSON] з його членів, вона в установленому законом порядку своє право власності на земельну ділянку не оформила. За таких обставин, після виключення її з членів садівничого товариства втратила правовий зв'язок з останнім і не мала законних підстав в подальшому оформлювати своє право власності на садову земельну ділянку. Крім цього, рішення №3 від 26.01.1994 року про безоплатну передачу у власність земельних ділянок членам кооперативу для індивідуального садівництва, прийнято некомпетентним органом - виконкомом Любопільської сільської Ради народних депутатів. Згідно п.17 ст.19 Закону УРСР «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» від 07.12.1990 року №533-ХІІ, втратив чинність на підставі Закону №280/97-ВР від 21.05.1997 року, виключно до компетенції Ради відносилося вирішення питань щодо регулювання земельних відносин. Як убачається з пакету документів про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0.0797 га по [ADDRESS] зем.діл.[NUMBER], ? [NUMBER] в СМ «Любопіль» СТНП «Надежда» на території Любопільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області технічна документ-тація із землеустрою щодо складання документів на виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку виготовлялася на підставі не існуючого рішення місцевого самоврядування. Так, підставою для складання документів, що посвідчують право власності [PERSON] на вище вказану земельну ділянку, зазначено рішення Любопільської сільської Ради №3 від 26.01.1994 року /а.с.145-153/. Проте, згідно архівного витягу, рішення від 26.01.1994 року №3 про безоплатну передачу у власність земельних ділянок членам кооперативу для індивідуального садівництва - приймалося виконкомом Любопільської сільської Ради народних депутатів /а.с.55, 103-108, 165,166/. Суд критично оцінює та не бере до уваги копію рішення Любопільської сільської Ради народних депутатів №3 від 26.01.1994 року, завірену печаткою СТнП «Надежда», яка надана суду представником відповідача [PERSON] в обґрунтування законності підстав одержання [PERSON] правовста-новлюючого документа на землю, оскільки даний документ спростовується документами, виданими районним державним архівом та виконкомом Любопільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області. Таким чином, відповідач [PERSON] без правових підстав, незаконно одержала 13.12.2012 року державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий на підставі розпорядження Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області від 09.10.2012 року №1911/А-2012 та звернулася до суду за захистом своїх неіснуючих прав щодо спірної земельної ділянки. Згідно ч.3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Суд зазначає недобросовісне використання представником відповідача за довіреністю [PERSON] своїх процесуальних прав і обов'язків, як представника сторони, оскільки знаючи про відсутність підстав для отримання своїм довірителем земельної ділянки для ведення садівництва у власність, надавав суду неналежні докази та намагався довести законність отримання [PERSON] у власність земельної ділянки та порушення її прав позивачем [PERSON] Позивач за первісним позовом [PERSON] являється членом СТНП «Надежда» з травня 2006 року, що підтверджується виписками з протоколів засідання правління СТНП «Надежда» (протокол №39 від 02.05.2006 року) і загальних зборів членів СТНП «Надежда» (протокол №10 від 27.05.2006 року) про прийняття в члени садівничого товариства та виділення земельних ділянок [NUMBER] і ? [NUMBER], що раніше були виділені [PERSON] Рішення загальних зборів членів СТНП «Надежда» є діючим, [PERSON] з 2006 року по теперішній час користується спірною земельною ділянкою, у зв'язку з чим, обґрунтовано звернулася до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів. Суд також залишає поза увагою питання до якого товариства сьогодні входить спірна земельна ділянка: Комінтернівської районної громадської організації «Садівниче товариство «Надія» або Садівничого товариства на паях «Надежда», оскільки до існуючого предмета спору дана обставина відношення не має. За викладених обставин первісний позов підлягає задоволенню у повному обсязі, а в зустрічному позові слід відмовити. Відповідно до ст.3 ЦПК, ст.15 ЦК кожна особа має право на судовий захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 2 ст.16 ЦК визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АР Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно ст.21 ЦК суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади АР Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України а абз.2 п.2 постанови від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8,124 Конституції, статей 26,30,87-90,97,100,102,118,123,128, 143-146,149,151,153-158,161,210,212 ЗК, глав 27,33,34 ЦК, ст.15 ЦК , судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно квитанції позивачем [PERSON] сплачено судовий збір у сумі 229.40 грн. /а.с.6/, яка підлягає стягненню на її користь з відповідача [PERSON] На підставі ст.ст.15,16,21 ЦК України, ст.ст.9,22,23,57 ЗК 1990 року, ст.152 ЗК України, п.17 ст.19 Закону УРСР «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» і ке-руючись ст.10, 11, 88, 209, 212-215, 294 ЦПК України, суд -

Outcome: approved