Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

28 лютого 2020 року [PERSON] , звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про встановлення юридичного факту та визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що [INFO] у с. Кустин Радехівського району, одружилися [PERSON] та [PERSON] , що значиться у свідоцтві про одруження, серії [NUMBER] , дата видачі 24.02.1967 року. За час шлюбу, у [PERSON] та [PERSON] народилися діти, які зазначені у позові в якості відповідачів та частина яких померла, що підтверджується свідоцтвами про смерть серії: [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] . [INFO] помер [PERSON] , а [INFO] померла [PERSON] . За життя [PERSON] заповідального розпорядження на випадок своєї смерті не складала, а відтак внаслідок її смерті відкрилася спадщина за законом у склад якої, окрім іншого увійшло на право приватної власності на земельні ділянки загальною площею 1,1412 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Кустинської сільської ради Радехівського району Львівської області та на які виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ №092499. На момент смерті [PERSON] була уже людиною похилого віку і потребувала сторонньої допомоги, а від так проживала без реєстрації у [ADDRESS] разом із дочкою [PERSON] та зятем і внучкою - [PERSON] (Позивачем у справі). Після смерті [PERSON] , [PERSON] , як один із претендентів на спадкову масу, прийняла належну померлій спадщину шляхом взяття на себе відповідальності за зберігання правовстановлюючих документів та використовує належні померлій земельні ділянки, про що вказано у довідці №36 від 20.01.2020 року. Серед правовстановлюючих документів, які позивач взяла на відповідальне зберігання був і Державний акт на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №092499, який належить [PERSON] , однак такий був втрачений. Зазначає, що значний проміжок часу у органи нотаріату із заявою про прийняття спадщини, після смерті [PERSON] вона не зверталася, оскільки вважала, що спадкові права після смерті спадкодавця набула автоматично шляхом вступу в оперативне управління спадковою масою та прийняття такої в цілому. Таким чином, прийнявши спадщину та маючи намір оформити свої права на спадкове майно, вона звернувся до нотаріус із заявою про прийняття спадщини, проте їй було відмовлено у зв`язку з втратою оригіналу документа. Просить суд, встановити факт, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Визнати за [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , право власності на земельні ділянки загальною площею 1,1412 га, у склад яких увійшли дві земельні ділянки площами 0.6549 га та 0.4863 га, які виділено для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Кустинської сільської ради Радехівського району Львівської області і які належали [PERSON] , відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЛВ №092499, виданого 10.03.2000 року, в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.2-6). У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила постановити рішення про задоволення позовних вимог. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заявили до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнали та просили прийняти рішення про задоволення вимог в повному обсязі (а.с.85-90). За правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно із ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] померла, [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого повторно Радехівським РВ ДРАЦС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) 17 січня 2020 року (а.с.49). [INFO] помер [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть, серії [NUMBER] від 20 вересня 1975 року (а.с.45). [PERSON] , народилася [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] виданого повторно 24 лютого 1967 року(а.с.47). 28 лютого 1935р. [PERSON] одружився з [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про одруження, серії [NUMBER] від 24.02.1967 року, після одруження чоловіку та дружині присвоєно прізвища « [PERSON] - [PERSON] »(а.с.46). [PERSON] , народилася [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження, серії [NUMBER] від 03 липня 1951 року, батьками якої зазначаються [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). [PERSON] , народився [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] від 31.07.1958 року, батьками якого зазначаються [PERSON] та [PERSON] (а.с.20). [PERSON] , помер [INFO] , свідоцтво про смерть, серії [NUMBER] ; [PERSON] , помер [INFO] , свідоцтво про смерть, серії [NUMBER] ; [PERSON] , помер [INFO] , свідоцтво про смерть, серії [NUMBER] ; [PERSON] помер [INFO] , свідоцтво про смерть, серії [NUMBER] , видане повторно 28 лютого 2001р; [PERSON] , помер [INFO] , свідоцтво про смерть, серії [NUMBER] від 20.04.2005 р.; [PERSON] , померла [INFO] , свідоцтво про смерть, серії [NUMBER] (а.с.37-42). [INFO] народився [PERSON] , як вбачається з свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 7 липня 1954 р.(а.с.24). 11 січня 1964 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження, серії [NUMBER] , після реєстрації шлюбу чоловікові та дружині присвоєно прізвище « [PERSON] »(а.с.15, 25). Від вищевказаного шлюбу у сторін народилися: [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження, серії [NUMBER] від 13.10.1964 р.; [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження, серії [NUMBER] , повторно виданим 21.01.1969 року; [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження, серії [NUMBER] від 19 червня 1967 року(а.с.10,29,32). 22 жовтня 1988 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серії [NUMBER] від 22 жовтня 1988 року, після укладення шлюбу чоловіку та дружині присвоєні прізвища « [PERSON] »(а.с.11). 21.04.2005 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , що знаходить своє підтвердження в свідоцтві про шлюб, серії [NUMBER] від 21 квітня 2005 року(а.с.28,36). 19 серпня 2003 року [PERSON] одружився з [PERSON] , про що свідчить, свідоцтво про одруження, серії [NUMBER] видане 19 серпня 2003 року(а.с.33). Довідками №29 та №35 від 16.01.2020 року виданими виконкомом Кустинського старостинського округу, стверджується те, що гр. [PERSON] , [INFO] постійно по день смерті ( [INFO] ) була зареєстрована в [ADDRESS] , але за вказаною адресою не проживала. Разом з померлою був зареєстрований - [PERSON] - 1959р.н. Вище вказане також підтверджується будинковою книгою. Від імені померлої [PERSON] заповіт не посвідчувався.(а.с.50-51, 55-59). З довідки №8 від 10.01.2020 року вбачається, що гр. [PERSON] [INFO] постійно по день смерті ( [INFO] ) проживала без реєстрації в [ADDRESS] разом з: дочкою - [PERSON] [INFO] зятем [PERSON] [INFO] , онукою - [PERSON] [INFO] (а.с.52). Після смерті гр. [PERSON] , яка померла [INFO] , та проживала без реєстрації з [PERSON] , остання взяла на себе відповідальність за зберігання правовстановлюючих документів [PERSON] та використовує належні померлій земельні ділянки, вище вказане підтверджується довідкою №36 від 20.01.2020 року, виданою виконкомом Кустинського старостинського округу(а.с.53). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №092499, виданого 10 березня 2000 року, на підставі розпорядження голови Радехівської райдержадміністрації Ради народних депутатів від 05 травня 1999 року №225, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №6191, вбачається, що земельна ділянка, площею 1,1412 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кустинської сільської ради, належала [PERSON] (а.с.54 - 54 зворот). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Перешкодою в реалізації позивача її законних прав та інтересів, є те, що вона позбавлена у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті [PERSON] . Факт, того що [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном [PERSON] , підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , які проживають в с.Кустин Радехівського району, не довіряти показам яких в суду немає підстав (а.с.91-92). Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved