Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-01 00:00:00

27.06.2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду, яка була спричинена ДТП у розмірі 122056 грн. 50 коп., моральну шкоду у розмірі 12000 грн., та судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що 28.08.2017 року близько 19 год. 00 хв. в м. Харкові на перехресті вул. Мироносицька та вул. Весніна, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Опель Аскона» д.н.з. [NUMBER] , по вул. Весніна, при початку руху, повертаючи ліворуч, не впевнилась в безпеці та скоїла зіткнення з належним позивачу мотоциклом «Kavasaki» д.н.з. [NUMBER] під його керуванням, від чого транспортні зсоби отримали механічні пошкодження. Свої діями відповідач порушила вимоги п. 10.1 ПДР України, на підставі чого було складено протокол про адміністративне правопорушення у відношенні відповідача. Постановою Київського районного суду м. Харкова, яка набула чинності, відповідача визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Внаслідок вказаної ДТП мотоцикл позивача отримав ряд механічних пошкоджень. Матеріальний збиток, в результаті пошкодження автомобілю складає 128056 грн. 50 коп., що підтверджується звітом дослідження спеціаліста-автотоварознавця №361/2017 від 09.12.2017 року. Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «Європейський страховий союз», позивач 30.08.2017 року звернувся до останнього із повідомленням про ДТП, та виплату страхового відшкодування, однак ПрАТ «Європейський страховий союз» було анульовано всі ліцензії на провадження господарської діяльності, тому позивач звернувся до МТСБУ, у зв`язку з чим останнім було виплачено страхове відшкодування у розмірі 6000 грн., та повідомлено, що доплата відшкодування буде проводитись у випадку, якщо ПрАТ «Європейський страховий союз» буде визнано у встановленому законом банкрутом. Тому, позивач звернувся до суду з вказаним позовом про стягнення фактичної різниці за завдану шкоду, що складає 122056 грн. 50 коп. Також, внаслідок ДТП позивачу була спричинена моральна шкода, оскільки з виниклою ДТП позивач переніс значні моральні страждання та нервовий стрес, втратив душевний спокій, та вимушений тривалий час обходитись без мотоциклу, тому в результаті ДТП позивач зазнав незручностей, завдану моральну шкоду позивач оцінює в 12000 грн., які просить стягнути з відповідача. 03.09.2018 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що викладені позовні вимоги є необгрунтованими, та не відповідають дійсності, та протокол про адміністративне правопорушення складено відносно відповідача, оскільки працівники поліції змусили його підписати, та написати заяву про розгляд матеріалу про ДТП за своєї відсутності, а постанова суду про визнання її винною не є належний доказом провини відповідача у здійсненій ДТП, розмір матеріального збитку викликає у відповідача сумніви, та завдану шкоду позивачу повинна відшкодувати МТСБУ. 12.09.2018 року надано відповідь на відзив, в якому представник позивача просить задовольнити позов, посилаючись на те, що позивач як раз і просить стягнути фактичну різницю між завданою шкодою, та страховою виплатою, та твердження, на які посилається відповідач не підтверджуються жодними та допустимими доказами по справі. 10.10.2018 року подано до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідача не було повідомлено про проведення автотоварознавчого дослідження, та позивач повинен звернутись до суду з даним позовом до страхової компанії. Представник позивача [PERSON] та позивач в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги, та просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач та її представник [PERSON] в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову, посилаючись на обставини викладені у відзиві та запереченнях. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, повідомлялись у встановленому законом порядку. Від представника МТСБУ надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності представника, проти задоволення позову не заперечував. 27.06.2018 року вказана позовна заява надійшла до Київського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Зуб Г.А. Ухвалою судді від 05.07.2019 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді від 05.07.2018 року клопотання позивача про забезпечення позову задоволено частково, та накладено заборону відчуження на 59/100 частки квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належить відповідачу в межах заявлених позовних вимог в розмірі 134056 грн. 50 коп. - до закінчення розгляду справи. В судовому засіданні задоволено клопотання відповідача про виклик свідків. Ухвалою суду від 01.02.2019 року по справі призначено судову-автотехнічну експертизу, проведення якої доручено експертам ХНДІСЕ ім. Бокаріуса, та провадження по справі зупинено. Ухвалою суду від 03.06.2019 року відновлено провадження по справі. Ухвалою суду від 02.08.2019 року в задоволенні клопотання позивача [PERSON] про залишення позовної заяви без розгляду - відмовлено. Судом встановлено, що 28.08.2017 року о 19.00 год. в м. Харкові на перехресті вул. Мироносицька та вул. Весніна, відповідач керуючи транспортним засобом «Опель Аскона» д.н.з. [NUMBER] , по вул. Весніна, при початку руху, повертаючи ліворуч, не впевнилась в безпеці та скоїла зіткнення з мотоциклом «Kavasaki» д.н.з. [NUMBER] , від чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. За фактом вказаної ДТП було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно відповідача за ст. 124 КУпАП. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 02.10.2017 року, яка набрала законної сили 02.04.2019 року, на відповідача за результатами розгляду вказаного протоколу було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн., та стягнуто судовий збір. Постановою Харківського апеляційного суду від 01.04.2019 року в задоволенні клопотання [PERSON] про новлення строку на апеляційне оскарження вказаної постанови відмовлено. Мотоцикл «Kavasaki» д.н.з. [NUMBER] в момент ДТП належав позивачу на праві власності, в судовому засіданні позивач повідомив, що на разі його було продано. В результаті ДТП, позивачу був заподіяний матеріальний збиток в розмірі 128056,50 грн., що підтверджується наданим до суду звітом дослідження спеціаліста-автотоварознавця від 09.12.2017 року складеного на замовлення позивача. Автомобіль відповідача на момент ДТП застрахований відповідачем за Полісом №АК/ 6629210 ПрАТ «ЄСС», який станом на 28.08.2017 року був діючим, ліміт за завдану шкоду майну складає 100 000 грн., з франшизою - 0,00 грн. (а.с. 41). Позивач звертався до третьої особи ПрАТ «Європейський Страховий Союз» із заявою про виплату страхового відшкодування, та у зв`язку з тим, що ліцензія у останнього була анульована, третьої особою МТСБУ було виплачено позивачу страхове відшкодування в розмірі 6000 грн., та повідомлено, що доплата буде здійснена після визнання ПрАТ «Європейський Страховий Союз» банкрутом. За вказаних обставин, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення фактичної різниці між страховою виплатою та завданою шкодою з відповідача. Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Посилання представника відповідача на приписи ч.5 ст. 82 ЦПК України, є необгрунтованими, оскільки, вказані обставини повинні встановлюватись рішення суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, а в даному випадку розглядалась справа за приписами КУпАП, а не КАС України. За вказаних обставин, факт ДТП стороною відповідача спростований не був. Постанову про притягнення до адміністративної відповідальності відповідачем фактично виконано. Крім того, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, міститься заява про розгляд справи за відсутності відповідача, та штраф зобов`язувалась сплатити. Постанову було оскаржено відповідачем вже після відкриття провадження по дійсній справі. Відповідачем на виконання постанови суду сплачено адміністративний штраф у розмірі 340 грн; тобто вчинено дії, що свідчать про визнання нею вини у вчиненні ДТП. Посилання сторони відповідача, що вказану заяву вона не писала власноручно, не підписувала її, та штраф не сплачувала не підтверджується жодними належними та допустимими доказами, крім усних тверджень відповідача. Крім того, в квитанції про сплату штрафу, платником зазначена сама відповідач. Отже, вважати, що факт спричинення шкоди позивачу відповідачем не доведено- не можна. Допитані в судовому засіданні в якості свідків відповідач, та її чоловік [PERSON] , який знаходився в автомобіля відповідача в момент ДТП, в судовому засіданні вказали, що дана ДТП мала місце з провини позивача, який виїхав на перехрестя. За клопотання відповідача по справі була призначена ухвалою суду судово-автотехнічна експертиза, та до суду надійшов висновок експерта за результатами проведення судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №4017/9964 від 20.05.2019 року, відповідно до висновків якої: пояснення водія [PERSON] про обставини ДТП являються з технічної точки зору неспроможними, дії водія [PERSON] не відповідали вимогам п. 8.10 ПДР України, і, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з виникненням ДТП. Технічна можливість уникнути ДТП діями водія [PERSON] не визначалася і в її діях невідповідностей вимогам ПДР України, які б, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з ДТП, не вбачається. Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Разом з тим, свої особливості має порядок відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки. Відповідно до частини другої статті 1188 ЦК України якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. За загальним правилом, закріпленим у статті 541 ЦК України, у разі неподільності предмета зобов`язання виникає солідарний обов`язок. Таким чином, виходячи з положень статті 1188 ЦК України у взаємозв`язку зі статтею 541 ЦК України, особи, які спільно завдали шкоди і визначити їх ступінь участі у завданні шкоди неможливо, є солідарними боржниками перед потерпілою особою. Відповідно до частини першої статті 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування. Тобто, лише встановивши ступінь вини кожного, суд вирішує питання щодо відшкодування шкоди і при вирішенні цього питання враховуються висновки експертиз, оскільки необхідно довести причинний зв`язок між ДТП і визначеним пошкодженням автомобіля, а відповідно і сумою збитків. Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Устатті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд враховує, що дорожньо-транспортна пригода сталася за участі двох джерел підвищеної небезпеки, та у такому випадку ці правовідносини регулюються ст. 1188 ЦК України, а не ст. 1187 ЦК України, згідно з якою поданий позов одноособово. Таким чином, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши висновки експертизи, проаналізувавши висновки, викладені в ній, постанову Київського районного суду м. Харкова від 02.10.2017 року, суд приходить до висновку, що вина [PERSON] у ДТП, яке сталося 28.08.2017 року доведена згідно постанови суду від 02.10.2017 року, але в даній ДТП винен також і водій [PERSON] , при цьому його вина значно більша , а тому суд вважає, що в процентному співвідношенні вина [PERSON] складає 10% , а вина [PERSON] - 90%. Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц(провадження № 14-176цс18), покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика. Доказів про виплату страхового відшкодування ПрАТ «ЄСС» позивачу до суду не надано, а наявне лише звернення. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регулюється Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон). Пунктом 22.1ст.22 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до положень ст.29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг «Про анулювання ліцензій на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг» ПрАТ «ЄСС» було анульовано всі ліцензії на провадження господарської діяльності, та позбавлено членства в МТСБУ через заборгованість до фондів МТСБУ. Статтею 52 Закону передбачено, що членство страховика в МТСБУ припиняється у разі виключення такого страховика із членів МТСБУ або втрати цим страховиком статусу асоційованого члена МТСБУ. Виключення страховика з членів МТСБУ та/або позбавлення статусу повного члена МТСБУ здійснюється рішенням загальних зборів членів МТСБУ за поданням дирекції МТСБУ з таких підстав відсутність у страховика ліцензії на обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності або її анулювання. Страховик у разі припинення його членства в МТСБУ втрачає право укладати будь-які договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Припинення повного членства в МТСБУ позбавляє страховика права укладати договори міжнародного страхування. Страховик, членство (у тому числі повне) якого припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Таким чином, припинення діяльності ПрАТ «ЄСС» у відповідності до ст.52 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не звільняє страхову компанію від обов`язку відшкодування шкоди у разі настання страхового випадку у межах встановленого ліміту. Відповідно до статті 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем страхову компанію залучено до участі в справі у якості третьої особи, клопотання про залучення до участі в справі в якості співвідповідача - ПрАТ «ЄСС» не надходило. Оскільки із зазначених позивачем підстав позов заявлено не до усіх належних відповідачів, а вирішення справи є неможливим без участі усіх співвідповідачів у зв`язку із характером спірних правовідносин, то вимоги [PERSON] , що пред`явлені лише до відповідача [PERSON] , з урахуванням встановленого судом ступеню її вини у здійсненій ДТП та встановленого страхового ліміту, задоволенню не підлягають, а тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки судом встановлено про відсутність правових підстав для задоволення заявлених вимог про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП, а тому і відсутні на разі правові підстави для відшкодування моральної шкоди. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з частиною першою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача (пункт 2 частини другої статті 141 ЦПК України). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, потребує доказуванню. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, у відповідності до вимог ст. 137 ЦПК України, представником відповідача надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатами, та здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Підстав вважати, що надані докази є неналежними у суду не має. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з того, що дана справа перебувала в провадженні суду тривалий час, справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, та по справі було проведено лише 3 судові засідання, за участю адвоката відповідача Грічаніченко О.О., який подавав до суду відзив, знайомився з матеріалами справи в суді, заперечення на відзив, клопотання про призначення експертизи, та допит свідків, але враховуючи це, суд вважає вказаний розмір витрат на правничу допомогу в розмірі 16700 грн. є значно завищеним, тому суд вважає, що спімірним розміром судових витрат на надання правничої допомоги, враховуючи складність даної справи, є 4000 грн., що підлягають відшкодуванню на користь відповідача. Що стосується відшкодування витрат в розмірі 10060,05 грн. за проведення експертизи по справі, то вказані витрати підлягають також стягненню з позивача, а в іншій частині суд вважає за доцільне відмовити за наведених вище підстав. Відповідачем заявлено клопотання про скасування вжитих заходів забезпечення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Відповідно до ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови в задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. За таких обставин, підстав для забезпечення позову, передбачених ст. 150 ЦПК України, не існує, тому суд вважає за можливим скасувати забезпечення позову по даній справі щодо накладення заборони відчуження на 59/100 частки квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 82,8 кв.м., житловою площею 65,0 кв.м., реєстраційний номер майна 1949938, яка належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] - в межах заявлених позовних вимог в розмірі 134056 грн. 50 коп., що вжите ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 05 липня 2018 р. по справі №640/11306/18, н/п 2-з/640/146/18. Судові витрати позивача, понесені у зв`язку з оплатою судового збору, відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України, компенсуються за рахунок самого позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved