Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

27.07.2020 року позивач подав до суду позовну заяву до відповідача про визнання права власності на частину житлового будинку за набувальною давністю, в якій просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на частину житлового будинку з подальшою приватизацією, загальною площею 41,1 кв.м., що розташований за адресою [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що в серпні 2007 р. йому (позивачу) як працівнику Охтирського Цеху ТП №11 ПАТ «Укртелеком» було надане для проживання нежитлове приміщення за адресою [ADDRESS] . Ордер на житло не видався, договір оренди не укладався. Після передачі йому керівництвом Охтирського Цеху ТП №11 ПАТ «Укртелеком» даного приміщення, він (позивач) зробив там капітальний ремонт, вселився разом із сім`єю та проживає до даного часу. 27.11.2012 р. його було зареєстровано за цією адресою. Також рішенням виконавчого комітету Охтирської міської ради від 21.06.2013 р. № 99 приміщення, в якому він проживає разом із своєю сім`єю, було переведено з нежитлового у житлове. В 2014 р його (позивача) було звільнено з роботи у зв`язку з скороченням штату, однак він залишився проживати в даному будинку. В минулому році в телефонному режимі йому (позивачу) ПАТ «Укртелеком» було повідомлено про можливий варіант виселення його з даного приміщення. На даний час він (позивач) є інвалідом 3 групи, іншого житла в його сім`ї немає, він (позивач) добросовісно отримав вказане приміщення, з 2007 р. відкрито та безперервно користується ним, тому звернувся до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлений у передбаченому законом порядку. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляду справи у його відсутності, позов підтримує у повному обсязі та наполягає на його задоволенні. Представник відповідача ПАТ «Укртелеком» в судове засіданні не з`явився, подав заяву про розгляд справи у відсутності представника відповідача, проти позовних вимог заперечує в повному обсязі. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що ПАТ «Укртелеком» є власником приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER] , виданим 30.01.2004 року виконавчим комітетом Охтирської міської ради; Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.12.2017 р. 01.06.2019 р. за № 59Е000-395/19 між ПАТ «Укртелеком» та [PERSON] укладено договір оренди частини будівлі, розташованої в [ADDRESS] , площею 41,1 кв.м. Згідно даного договору позивач користувався зазначеним приміщенням та сплачував орендну плату. Термін дії договору сплив 01.06.2020 р., але позивач продовжує користуватися приміщенням та ухиляється від продовження дії Договору. Також вказав, що дійсно позивача працював водієм в структурних підрозділах відповідача з 08.02.1983 р. по 31.07.2014 р. та був вселений до приміщення рішенням керівництва Охтирського районного вузла зв`язку Сумської області. Всі ремонтні роботи приміщення позивач проводив для власних потреб. Посилання позивача в обґрунтування позовних вимог на ст. 344 ЦК України є безпідставними, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним, тому просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи - Охтирської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку. В судове засідання сторони та третя особа не з`явились. В зв`язку з чим справа розглядається відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у відсутність учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, при цьому суд виходить з наступного. Судом встановлено, що власником будівлі виробничо-житлової за адресою [ADDRESS] є ПАТ «Укртелеком», що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія САА номер 899164 від 30.01.2004 р., виданого виконавчим комітетом Охтирської міської ради на підставі рішення виконкому Охтирської міської ради №34 від 29.01.2004 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.01.2004 р. Охтирського міжміського бюро технічної інвентаризації, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.12.2017 р., згідно якого нерухоме майно в [ADDRESS] реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1441350559101 загальна площа 118,2 кв.м зареєстроване як приватна власність ПАТ «Укртелеком»(а.с. 54, 55, 56). Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 08.02.1983 р. по 31.07.2014 р. працював водієм в структурних підрозділах ПАТ «Укртелеком», що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 9-11). Встановлено також, що позивач [PERSON] разом з членами своєї сім`ї з 2007 року проживає в приміщенні за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Охтирської міської ради №215 від 02.06.2020 р., довідкою ПАТ «Укртелеком» № 590000/8-2751 від 23.11.2012 р. (а.с.12) та не заперечується відповідачем. Як вбачається зі змісту позовної заяви, вселення позивача в спірне приміщення в 2007 році відбулося з дозволу керівництва ВАТ «Укртелеком» (на даний час ПАТ «Укртелеком») як власника даного приміщення, в зв`язку з тим, що позивач [PERSON] на той час перебував у трудових відносинах з цим підприємством, що не заперечує відповідач у своєму відзиві. 27.11.2012 р. за клопотанням ПАТ «Укртелеком» позивача було зареєстровано за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта позивача, клопотанням ПАТ «Укртелеком» від 26.11.2012 р. (а.с.6-7, 29). В подальшому рішенням виконавчого комітету Охтирської міської ради №99 від 21.06.2013 року нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] було переведене в житлове (а.с. 31). 01.06.2019 р. між ПАТ «Укртелеком» та [PERSON] було укладено договір оренди комерційної нерухомості № 59Е00/395/19 від 01.06.2019 р., згідно якого ПАТ «Укртелеком» (орендодавець) передав, а [PERSON] (орендар) взяв у строкове платне користування комерційну нерухомість, а саме частину будівлі розташованої в м. Охтирка Сумської області на 1 поверсі, 1-поверхового будинку [ADDRESS] , загальною площею 41,1 м2\~ терміном до 01.06.2020 р (а.с. 57-62). Позивачем [PERSON] були укладені договори про надання послуг з електро-, водо- та газопостачання до квартири по [ADDRESS] , а саме: 13.09.2019 р. з ПАТ «Сумиобленерго» укладено договір № 182134547 споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії; 01.06.2020 р. з ТОВ «Водоторгрприлад» укладено договір № 2369 з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водопостачання; 14.07.2008 р. з Публічним акціонерним товариство по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» укладено договір № 98/0251/1 про надання населенню послуг з газопостачання. Підтвердженням оплати позивачем даних комунальних послуг є квитанції про оплату (а.с.25-27). Відповідно до частини першої\~статті 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до частини четвертої\~статті 344\~ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) зазначено, що умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі\~статті 344 ЦК України\~є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. За змістом частини першої\~статті 344 ЦК України\~добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном\~\~\~(у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. У постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі\~\~\~\~№ 3-87гс15 зроблено висновок, що норми\~статті 334 ЦК України\~не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. У постанові Верховного Суду України від 18.12.2019 року у справі\~\~\~\~№ 645/2540/17-ц зроблено висновок, що аналізуючи поняття добросовісності володіння як ознаки набувальної давності за\~статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений в тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Згідно частини першої\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом.\~ Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Звернувшись до суду із вимогами про визнання права власності на частину житлового будинку за набувальною давністю, позивач свої вимоги обґрунтував тим, що він добросовісно заволодів майном частиною житлового будинку загальною площею 41,1 кв.м., розташованого по [ADDRESS] , з серпня 2007 року відкрито та безперервно нею користується, а тому у відповідності до ст. 344 ЦК України набув право власності на це майно. Однак суд не погоджується з такими доводами позивача з огляду на наступне. Спірне приміщення, розташоване по [ADDRESS] , весь час залишалося у власності відповідача ПАТ «Укртелеком». З дозволу керівництва ВАТ «Укртелеком» як власника спірного нерухомого майна позивач був вселений в спірне приміщення та за клопотанням відповідача позивач був зареєстрований в ньому. Наявність договору оренди комерційної нерухомості № 59Е00/395/19 від 01.06.2019 р., укладеного між ПАТ «Укртелеком» та [PERSON] , свідчить про те, що ПАТ «Укртелеком» як власник спірного нерухомого майна розпорядилось цим майном, передавши його в оренду позивачу, і не втратило свого зв`язку з цим майном, а позивач за всіма обставинами справи знав, що у нього відсутні підстави для набуття права власності на\~\~спірне майно, що виключає можливість визнання за ним права на це майно за набувальною давністю, оскільки відсутня одна із обов`язкових умов для цього - добросовісність заволодіння майном. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] та ПАТ «Укртелеком» про визнання права власності на частину житлового будинку за набувальною давністю - необхідно залишити без задоволення. На підставі\~викладеного,\~ст.\~344ЦК\~України,\~

Outcome: dismissed