Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

27.12.2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Кам`янець-Подільський міський відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, про звільнення майна з під арешту. Ухвалою суду від 02.01.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 22.01.2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду, про що постановлено ухвалу суду та повідомлено учасників справи. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач вказує, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за Генеральним договором № 966/16 - ГД 4 від 25.01.2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки, згідно якого на забезпечення виконання основного зобов`язання відповідачка, як іпотекодавець передала в іпотеку належне їй на праві власності майно: квартиру [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що [PERSON] не виконує своїх зобов`язань перед банком за кредитним договором і має заборгованість з повернення кредиту та сплати відсотків, позивач має намір скористатись правами кредитора та іпотекодержателя. Однак, позивачу стало відомо, що на іпотечне майно, тобто на вищевказану квартиру постановою державного виконавця накладено арешт. Зазначене обтяження було накладено на іпотечне майно вже після підписання договорів іпотеки та їх реєстрації, а тому просять позов задовольнити. Представник позивача Панченко Д.В. , який діє за довіреністю № 011920/20 від 30.01.2020 року, надіслав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує і просить зняти арешт з іпотечного майна. Відповідачка [PERSON] подала суду заяву про визнання позову та розгляд справи у її відсутності. Представник Кам`янець-Подільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області в судове засідання не з`явився, про день розгляду справи повідомлявся своєчасно належним чином. Суд розглядає справу у відсутності сторін. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за Генеральним договором № 966/16 - ГД 4 від 25.01.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки, згідно якого на забезпечення виконання основного зобов`язання [PERSON] , передала в іпотеку належне їй на праві власності майно: квартиру [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Крім того ст. 33 цього закону, передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. У зв`язку з тим, що [PERSON] не виконує своїх зобов`язань перед банком за кредитним договором і має заборгованість з повернення кредиту та сплати відсотків, позивач має намір скористатись, правами кредитора та іпотекодержателя. Однак, позивачу стало відомо, що на іпотечне майно, тобто на вище вказану квартиру постановою державного виконавця накладено арешт. Зазначене обтяження було накладено на іпотечне майно вже після підписання договорів іпотеки та їх реєстрації, а тому просять позов задовольнити. Згідно ст. 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», визначено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику. Статтею 3 Закону України «Про іпотеку», передбачено, що іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Частиною 1 статті 59 Зкону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Outcome: approved