Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

28 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що він є власником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі крім позивача, зареєстрований відповідач [PERSON]. Однак вже більше пяти років відповідач у квартирі позивача не проживає, так як виїхав в інше місто, а точне місце його знаходження позивачу невідоме. Позивач зазначає, що факт реєстрації відповідача у квартирі позивача порушує його право власності та утворює перешкоди у користуванні, що виражається у сплаті зайвих комунальних платежів, неможливості отримання соціальних пільг, субсидій тощо. Посилаючись на ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі позивача та зняти його з реєстраційного обліку Позивач [PERSON] подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи за зареєстрованою адресою місця проживання в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Будь-яких письмових пояснень чи заперечень відповідач до суду не надав. Зі згоди позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В звязку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.197 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. [PERSON] встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], і зареєстрованій у вказаній квартирі (а.с. 6). Згідно довідки ТОВ «Техкомсервіс» від 20.10.2016 року, у квартирі [ADDRESS], крім власника, зареєстрований піднаймач: [PERSON], [INFO] (а.с.6) . Згідно відомостей ЦНАП Сумської міської ради від 12.01.2017 року, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с.13). Згідно тверджень позивача, викладених ним у позові, [PERSON] був зареєстрований у квартирі позивача як піднаймач, але протягом пяти років відповідач у квартирі позивача не проживає, так як виїхав до іншого міста, а точне місце його знаходження позивачу невідоме. Вказані доводи позивача відповідачем не спростовані. Як вбачається з акту від 20.10 2016 року, складеному мешканцями будинку № 134 по вул. Г. Кондратьєва у м. Суми, сусіди позивача підтвердили факт відсутності громадянина [PERSON] за адресою його реєстрації в квартирі № 107, що належить позивачу (а.с.7). Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 156 Житлового Кодексу України, члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилась туди і проживала як член сім'ї власника приміщення, або ж для відмови їй у цьому.\~\~ З пояснень позивача, зазначених ним у позові, та письмових матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] не є членом сімї власника квартири, і що відповідач не проживає за місцем реєстрації останні пять років. Сам відповідач [PERSON] не надав суду будь-яких доказів того, що він має право і підстави подальшого користування житловим приміщенням в квартирі позивача. [PERSON] також не надано доказів щодо існування домовленості між власником житла [PERSON] та відповідачем [PERSON] про подальше користування [PERSON] вказаним житлом. Суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача в квартирі порушує права позивача як власника, так як позивач обмежений у своєму праві розпорядження власністю, а крім того фактично відповідач не є членом сімї власника квартири, у квартирі не проживає, витрат по утриманню житла не несе, і позивач несе зайві комунальні витрати та позбавлений можливості оформити субсидію. Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання відповідача втратившим право користування житлом є обґрунтованою, і відповідач [PERSON] визнається судом таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 107 будинку № 134 по вул. Г. Кондратьєва у м. Суми. В задоволенні позовної вимоги про зняття відповідача з реєстраційного обліку суд вважає необхідним відмовити, оскільки при визнанні судом особи втратившою право користування житлом дана особа автоматично знімається з реєстраційного обліку за рішенням суду, без її особистого звернення і без її особистої присутності в органі, що здійснює реєстрацію місця проживання особи, тобто дана позовна вимога є зайвою. Судові витрати суд залишає за позивачем. На підставі ст.ст. 391 ЦК України,

Outcome: approved