Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

27 березня 2017 позивачка звернувся до суду із позовом до відповідачів про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування з тих підстав, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON], спадкоємцем першої черги після смерті останнього є позивачка. Протягом строку, встановленого ст.ст. 1269, 1270 ЦК України, позивачка звернулась до Першої Миколаївської ДНК Миколаївської області із заявою про прийняття спадщини, у зв'язку із чим остання є особою, яка прийняла спадщина. Після сплину шестимісячного строку та збору всіх необхідних документів, 22.03.2017 позивачка звернулася до державного нотаріуса Першої Миколаївської ДНК Миколаївської області Постарниченко Н.В., з метою отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця, на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS], яка фактично на час смерті, перебувала у власності померлого батька позивачки. Проте, нотаріусом з тієї підстави, що у позивачки відсутній додаток до наявного цивільно-правового договору (договору купівлі-продажу земельної ділянки) у вигляді державного акту про право власності на земельну ділянку, що спадкується, було відмовлено у видачі свідоцтва та роз'яснена необхідність звернення до суду з позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування. Позивачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнають в повному обсязі. Третя особа у судове засідання не з'явилась, про місце та час розгляду зазначеної цивільної справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, оглянувши надані матеріали спадкової справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Спадкодавцеві [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.08.2005, посвідченого приватним нотаріусом ММНО Лаштиною О.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 2987 належала земельна ділянка з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування індивідуального будинку, що розташована за адресою: [ADDRESS], площею 1 000 кв.м., кадастровий номер: [NUMBER]. [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить відповідне свідоцтво про смерть. Після смерті останнього відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. У встановлені законодавством терміни, позивачка, яка є донькою спадкодавця, звернулась до державної нотаріальної контори, за місцем знаходження спадщини із заявою про прийняття спадщини. У той же строк відповідачі подали відповідні заяви, зі змісту яких вбачається, що вони відмовляються від спадщини на користь позивачки. Поряд із тим, нотаріус відмов позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність у останньої додатку до наявного цивільно-правового договору (договору купівлі-продажу земельної ділянки) у вигляді державного акту про право власності на земельну ділянку, що спадкується та роз'яснена необхідність звернення до суду з позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, відповідно до листа № 19-32/319 Міністерства юстиції України «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», оформлення спадщини на нерухоме майно особи, яка померла, може бути здійснене у разі наявності правовстановлюючих документів на це майно. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується в судовому порядку. У відповідності до п.п. 4.12, 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 за № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів, а саме на нерухоме майно за наявності правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцю, а у разі відсутності відповідних документів нотаріус роз'яснює процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до вимог ст. 46 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій, повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, громадянин набуває право власності на підставах, що не заборонені законом. Згідно ч. 2 ст. 373 ЦК України, право власності на землю гарантується Конституцією України. Як вбачається зі змісту ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Зі змісту диспозиції ст. 392 ЦК України випливає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вбачається зі змісту ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Згідно роз'яснень, викладених у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтверджені цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Зі змісту ст. 125 ЗК України, в редакції від 11.01.2005, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Окрім того, згідно вимог ст. 126 ЗК України, в редакції від 11.01.2005, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України № 439 від 06.05.2009 «Про деякі питання посвідчення права власності на земельну ділянку», був затверджений Порядок здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку, яким, зокрема, передбачено, що нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, проставляє на державному акті відмітку про перехід права власності за наявності витягу з Державного реєстру земель. На підставі вищевикладеного, згідно зі ст.ст. 125, 126 ЗК України, суд приходить до висновку, що позивачка є спадкоємицею за законом після смерті [PERSON], виконала вимоги, передбачені ст.ст. 1269, 1270 ЦК України, у зв'язку із чим є особою, яка прийняла спадщину, іншого порядку оформлення прав на майно у зв'язку з відсутністю необхідного для вчинення нотаріальної дії правовстановлюючого документу немає, тому

Outcome: approved