Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

\~ \~ \~ \~27.07.2020 року позивачка через свого представника звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої вказала, що 12.05.2015 року рішенням Горохівського районного суду Волинської області було розірвано шлюб, укладений між нею та [PERSON] . Крім того, 05.05.2016 року Горохівським районним судом Волинської області прийнято рішення про стягнення з [PERSON] на її користь аліменти на утримання їх спільних дітей доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі по 500 грн. на кожну дитину, щомісячно починаючи з 29.03.2019 року та до досягнення дітьми повноліття. Зазначає, що відповідача не приймає участі у вихованні дочок, не цікавиться їх розвитком і станом здоров`я, жодної матеріальної допомоги для них не надає. Неповнолітні діти перебувають на її повному утримання, однак вона не має змоги в повній мірі забезпечувати останніх. Вважає, що розмір стягуваних на даний час аліментів є недостатнім для належного забезпечення доньок, а тому просить суд ухвалити рішення, яким їх розмір, визначений судовим рішенням від 05.05.2016 року збільшити та стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітніх доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі по 500 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подання даного позову і до досягнення дитиною повноліття. Також просить стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати по справі. До початку судового засіданні від позивачки надійшла заява з проханням розгляд справи здійснювати у її відсутності, заявлені позовні вимоги вона підтримує у повному обсязі та будь-яких заперечень щодо заочного розгляду справи не має (а.с. 19). Відповідач в судове засідання не з`явився, подав суду клопотання в якому просив розглянути справу за його відсутності, зазначив, що позов визнає частково. Так, відповідач погоджується сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 1200 грн. на кожну дитину щомісячно. Разом з тим, аліменти у збільшеному розмірі підлягають стягненню з дати набрання рішенням законної сили, а не з дати подачі позову, як про це просить сторона позивача у своєму позові. Крім того, вважає, що заявлений розмір на відшкодування витрат на правничу допомогу є необгрунтований, а надані на її підтвердження докази не належні та містять суперечності (а.с. 17-18). Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення обсязі виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.02.2006 року, який було розірвано заочним рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 12.05.2015 року. Рішення набрало законної сили (а.с. 5). Судом також встановлено, що за час шлюбу у сторін народилося двоє спільних дітей доньки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Неповнолітні діти сторін проживають разом зі своєю матір`ю позивачкою [PERSON] . Зазначена обставина стороною відповідача не оспорюється. Неповнолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є здорові та самостійних доходів не мають. Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 05.05.2016 року було постановлено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх спільних дітей доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі по 500 грн. на кожну дитину, щомісячно починаючи з 29.03.2019 року та до досягнення дітьми повноліття Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що розмір аліментів, який на даний час стягується з відповідача на утримання дітей є недостатнім для належного матеріального забезпечення доньки. Згідно вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти присуджуються у частці від доходу її матері, батька і ( або ) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз вищевказаних норм законодавства свідчить про те, що за позовом одержувача аліментів суд може збільшити їх розмір лише за наявності поважних причин, а саме: зміни його матеріального чи сімейного стану; погіршення його здоров`я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Даний перелік обставин, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Обов`язок доказування наявності наведених обставин покладається на позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідач є здоровим, працездатним, на обліку в лікарів не перебуває, інших утриманців не має, розмір його заробітної плати (доходів) суду не відомий. В ході розгляду справи по суті, судом не встановлено обставин, зміни матеріального або сімейного стану відповідача, або ж погіршення його здоров`я, з моменту ухвалення рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 05.05.2016 року. В свою чергу, суд вважає доведеним, що у зв`язку з підвищенням цін на продовольчі та непродовольчі товари, підвищенням рівня прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, матеріальний стан позивача погіршився, розмір аліментів, що стягуються з відповідача не відповідає звичайним потребам неповнолітніх доньок. Діти мають потреби в соціальному розвитку та навчанні, на що необхідні матеріальні витрати, якими позивач не може забезпечити доньок в повній мірі. Одночасно з цим жодних доказів на підтвердження того, що у зв`язку з наявним захворюванням потреби доньки є значно вищими, ніж звичайні потреби дитини відповідного віку, позивачкою суду не надано. Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від\~ 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 2 ст. 182 СК України, передбачений мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що сума аліментів, яка стягується на утримання неповнолітніх доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Горохівського районного суду Волинської області від 05.05.2016 року, є недостатньою для належного забезпечення їх потреб, а тому заявлені вимоги позивачки [PERSON] про збільшення розміру аліментів підлягають до часткового задоволення та вважає за необхідне їх розмір збільшити до 1500 грн. на кожну дитину місячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає, що визначений розмір аліментів є достатнім та справедливим. В свою чергу, відповідачем не доведено тієї обставини, що аліменти він має можливість сплачувати лише у визначеному ним розмірі, оскільки жодних доказів на підтвердження цих обставин суду не надано. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного суду України 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів (п. 23) відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, аліменти у зміненому розмірі на користь позивача підлягають стягненню з моменту набранням даним рішенням законної сили. Наведене свідчить про необґрунтованість вимоги сторони позивача про стягнення аліментів з дня пред`явлення даного позову. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частинами 3 та 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як слідує з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01.10.2018 в справі № 569/17904/17, - на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати у тому числі розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо. Крім того, у своїй постанові від 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17 Верховний Суд прийшов до висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії. Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 прийшла до висновку, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України, яка кореспондується з приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України імперативно визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такий підхід відповідає практиці Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ), яка, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є джерелом права. Так, у п. 272 рішення від 21.07.2011 року у справі «Нечипорук, Йонкало проти України», суд зазначає, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Міра, до якої застосовується обов`язок обґрунтовувати рішення, може бути різною залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Аналогічної позиції дотримався ЄСПЛ і у рішенні від 28.01.2011 року у справі «Трофимчук проти України», де суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (п. 54). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Дослідивши докази, надані відповідачами на підтвердження понесених ними витрат, пов`язаних з розглядом справи, на предмет їх належності, достовірності та достатності, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, на підтвердження понесених витрат на послуги з надання правничої допомоги, адвокатом Лавренчуком О.В. до матеріалів справи було долучено прибутковий касовий ордер № 117 від 30.06.2020 року та відповідну квитанцію до прибуткового касового ордеру № 117 від 30.06.2020 року, відповідно до якої [PERSON] було сплачено своєму представнику 1500 грн. (а.с. 6). Однак, вищевказані документи жодним чином не свідчать про ту обставину, що сплачені позивачкою кошти своєму представнику в розмірі 1500 грн. були надані за правничу допомогу саме в межах розгляду цивільної справи № 161/11810/20, яке є предметом даного судового провадження. Тобто, матеріали справи не містять докази, що кошти, сплачені відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 117 від 30.06.2020 року, були спрямовані на оплату послуг адвоката в межах цивільної справи про збільшення розміру аліментів, які сплачуються саме на [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Горохівського районного суду Волинської області від 05.05.2016 року. При цьому, ані відповідний договір про надання правничої допомоги, ані акт приймання-передачі виконаних робіт стороною позивача надано не було. Враховуючи вищевикладене та з урахуванням відсутності обставин документального підтвердження та доведеності факту понесення позивачкою судових витрат, пов`язаних з розглядом даної справи, суд вважає за необхідне в задоволенні заявлених вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правничу допомогу відмовити. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Оскільки позивач за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі ст.ст. 180-183, 192 СК України,

Outcome: partial