Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

28 серпня 2015 року до суду надійшов вищевказаний цивільний позов, у якому позивач просить стягнути з [PERSON] (ІПН [NUMBER]), на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER]) заборгованість за договором позики в розмірі 399224грн.65коп., з яких: 220000грн. (основний борг), 48035грн.34коп. (пеня), 8209грн.31коп. (3% річних), 122980грн. (індекс інфляції). Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в звязку з тяжким фінансовим становищем, та відсутністю коштів, відповідач в грудні 2013р. звернулась до позивача з проханням позичити їй грошові кошти в борг. Позивач, дав згоду на позику, та передав відповідачу грошові кошти у розмірі 220000грн. про що сторони склали розписку. Для надання грошових коштів відповідачу позивач уклав кредитний договір №500445485 з Альфа-Банком, згідно з умовами якого, йому було надано в борг грошові кошти у розмірі 144902грн., під 35,5% річних. Згідно умов позики відповідач зобовязалася повернути кошти до 30.05.2014р. З 30.05.2014р. позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення суми боргу, однак відповідач борг повертати відмовилася, мотивуючи це відсутністю коштів, та до теперішнього часу борг позивачу не повернула. Таким чином ціна позову складає 399224грн.65коп., яких 220000грн. (основний борг), 48035грн.34коп. (пеня), 8209грн.31коп. (3% річних), 122980грн. (індекс інфляції). Позивач та представник позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили задовольнити позов. Відповідач та представник відповідача позовні вимоги не визнали та заперечували проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. 30 грудня 2013 року між [PERSON] (позикодавцем) та [PERSON] (позичальником) було укладено договір позики грошей, відповідно до п.п.1-6 якого позикодавець позичив позичальнику гроші в сумі 220000грн. із строком виплати: до тридцятого травня 2014р.; повернення позиченої суми грошей повинно здійсшоватись шляхом повернення всієї позиченої суми у м.Дніпропетровську, [PERSON], має право повернути, а [PERSON] зобовязаний прийняти позичену суму грошей і до вказаної дати; цей договір вважається укладеним з моменту фактичної передачі грошей позичальнику, [PERSON]; [PERSON], підтверджує, що фактично отримала гроші до підписання цього договору; сторони своїми підписами підтверджують: дійсність намірів щодо позики грошей, відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину, однакове розуміння значення умов договору позики грошей та його правових наслідків для кожної із сторін, відсутність стороннього впливу на волевиявлення сторін (а.с.12). Позивачем було надано відповідачу грошові кошти (позику) у сумі 220000грн., що підтверджується розпискою позичальника від 30.12.2013р. на суму 220000грн. (а.с.13). Втім, [PERSON] отримані за договором позики грошові кошти у загальній сумі 220000грн. в установлений договором позики термін (до 30.05.2014р.) ні повністю, ні частково не повернула. Згідно із ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, позичальник зобов'язаний виконувати договір у відповідності до його умов та вимог закону. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст.1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, оскільки відповідачем своєчасно не було виконано обов'язку повернути суму позики в строк до 30 травня 2014р., окрім того, у судовому засіданні відповідач безпосередньо зазначила, що дійсно вона підписувала договір позики та розписку, суд доходить висновку про те, що вимоги позивача про стягнення суми боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд виходить із положень ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved