Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

28 березня 2016 року представник позивача [PERSON], - [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із вищеназваним позовом, в якому просить стягнути з відповідача, - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь позивача [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька внаслідок професійного захворювання, - 220 000,00 гривень, без утримання податку на доходи фізичних осіб. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначав, що протягом більше ніж 29 років, батько позивача, - [PERSON], працював на підприємстві відповідача на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування. Вказував на те, що тривала праця в умовах впливу шкідливих факторів викликала у нього професійне захворювання, а саме: хронічне обструктивне захворювання легень І-II ступеня (пиловий бронхіт І-II ступеня, ускладнений раком верхньої долі правої легені, кл. група-2. Емфізема легень І-ІІ ступеня) ЛН 2 ступеня. Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання №31 від 13 вересня 2005 року, причиною виникнення професійного захворювання у батька позивача було визнано його роботу протягом 29 років 03 місяців в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, зокрема пилу в повітрі робочої зони, в тому числі з вмістом вільного двооксиду кремнію, рівень якого перевищував гранично допустиму концентрацію. Зазначав, що [INFO], батько позивача [PERSON], - [PERSON] помер у віці 53 років. Відповідно до довідки розширеної експертної комісії Комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи», серії ДНА-03 №000183 від 25 січня 2008 року, встановлено причинний зв'язок смерті [PERSON] зі встановленим йому за життя професійним захворюванням. Посилався на ті обставини, що смертю батька, позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у тому, що вона втратила рідну їй людину, яку дуже любила і поважала, оскільки за життя, батько постійно піклувався про неї, підтримував її у складних життєвих ситуаціях, надавав певну матеріальну допомогу. Смерть батька призвела до того, що позивач постійно перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про смерть батька не залишають її навіть до теперішнього часу, що призвело до завданню їй глибоких моральних страждань. На підставі викладеного, зважаючи на втрату позивачем батька, смерть якого настала у зв'язку із систематичним порушенням роботодавцем вимог щодо безпеки праці, що призвело до його професійного захворювання і згодом до його смерті, глибину та тривалість моральних страждань позивача, суттєвих незворотних негативних змін, які відбулись у особистому її житті, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні позивач [PERSON] присутньою не була, скориставшись правом представництва відповідно до ст.38 ЦПК України. Представник позивача [PERSON], - [PERSON] (договір про надання правової допомоги від 19 лютого 2016 року (а.с.12), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.13), надав пояснення по суті справи, підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача, - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», - Останкова А.Б. (довіреність №14-191юр. від 19 квітня 2016 року, дійсна до 20 липня 2016 року), в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог у повному обсязі вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Надала до суду письмові заперечення, в яких посилалася на ті обставини, що в позовній заяві позивач зазначає, що відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання №31 від 13 вересня 2005 року, у її батька, - [PERSON], було встановлено професійне захворювання, хронічне обструктивне захворювання легень І-II ступеня (пиловий бронхіт І-II ступеня, ускладнений раком верхньої долі правої легені, кл. група-2. Емфізема легень І-ІІ ступеня) ЛН 2 ступеня. Обставини виникнення захворювання: «ВАТ «Криворіжсталь», коксохімічне виробництво, ВПЦ з лютого 1976 року по травень 2005 року, - електромонтер з ремонту обслуговування електроустаткування. Протягом зазначеного стажу (більше 29 років), підпадав під шкідливу дію пилу, що перебільшував ГДК через недосконалість робочого місця». Крім того, в Акті №31 вказано, що умови праці на робочому місці хворого відносились по важкості праці до III класу 3 ступеня шкідливості. Відповідно до Гігієнічної класифікації праці (за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу), затвердженої Головним державним лікарем СРСР 12 серпня 1986 року №4137-86, що діяла на момент встановлення професійного захворювання [PERSON], III клас характерний для шкідливих і небезпечних умов і характеру праці, при яких можливий вплив небезпечних і шкідливих факторів виробничого середовища в значеннях, що перевищують гігієнічні нормативи, і психофізіологічних факторів трудової діяльності, що викликають функціональні зміни організму, які можуть призвести до стійкого зниження працездатності та/або порушення здоров'я працюючих. При цьому, 3 ступінь шкідливих та небезпечних умов праці встановлюється щодо умов і характеру праці з підвищеною небезпекою розвитку професійних захворювань, підвищеної захворюваності з тимчасовою втратою працездатності. В даному конкретному випадку, при укладенні трудового договору з [PERSON], відповідно до ст.29 КЗпП України, йому було роз'яснено його права і обов'язки, про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. Вважає, що [PERSON] свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров'я та його наслідки. В свою чергу, відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував. Більше того, на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» відповідно до вимог законодавства повсякчас застосовуються заходи щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, позитивного досвіду з охорони праці. Вказувала також на те, що в якості причини виникнення професійного захворювання в Акті №31 зазначено «пил, що перебільшував ГК», а ніяким чином не порушення відповідачем вимог щодо безпеки праці, як стверджує позивач та її представник. Таким чином, можна зробити висновок, що протиправних дій відносно позивача, які б знаходились у причинному зв'язку з настанням професійного захворювання, відповідач не вчиняв. Також вражає, що у спірних правовідносинах не було встановлено вчинення з боку відповідача будь-яких неправомірних дій, що могли б призвести до виникнення у батька позивачки професійного захворювання, отже відсутня одна з обов'язкових передумов для відшкодування моральної шкоди, а отже розмір моральної шкоди, визначений позивачем, належним чином не вмотивований, завищений та не відповідає тяжкості та характеру шкоди, про наявність якої стверджує позивач. На підставі викладеного просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Вислухавши думку представників сторін, повно, всебічно та об'єктивно вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд приходить до наступних висновків. Так, згідно положень ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав, це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України). За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з вимог ст.ст.10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Відповідно до ст.ст.1167, 1168 ЦК України, відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження здоров'я або у випадку смерті працівника, здійснюється винною особою, яка її завдала. За змістом ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. З письмових матеріалів справи судом встановлено, що позивач [PERSON] (а.с.10, 11) є донькою [PERSON], що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про народження позивача (а.с.8), та якою у зв'язку з реєстрацією шлюбу було змінено прізвище на «[PERSON]», що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про одруження (а.с.9). [INFO] батько позивача [PERSON], - [PERSON], помер у віці 53 років, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про смерть (а.с.4). Відповідно до наявної в матеріалах справи копії Акту розслідування хронічного професійного захворювання №31 від 13 вересня 2005 року, встановлено, що батькові позивача [PERSON], - [PERSON], було встановлено професійне захворювання, а саме: хронічне обструктивне захворювання легень І-II ступеня (пиловий бронхіт І-II ступеня, ускладнений раком верхньої долі правої легені, кл. група-2. Емфізема легень І-ІІ ступеня) ЛН 2 ступеня. Вказано, що професійне захворювання виникло за таких обставин: «ВАТ «Криворіжсталь», коксохімічне виробництво, ВПЦ з лютого 1976 року по травень 2005 року, - електромонтер з ремонту обслуговування електроустаткування. Протягом зазначеного стажу (більше 29 років), підпадав під шкідливу дію пилу, що перебільшував ГДК через недосконалість робочого місця». Умови праці на робочому місці хворого відносились по важкості праці до III класу 3 ступеня шкідливості (а.с.5-6). Відповідно до наявної в матеріалах справи копії довідки розширеної експертної комісії Комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи», серії ДНА-03 №000183 від 25 січня 2008 року, встановлено причинний зв'язок смерті [PERSON] зі встановленим йому за життя професійним захворюванням (а.с.7). Отже, в судовому засіданні встановлено, що смерть батька позивача [PERSON], - [PERSON] настала в результаті професійного захворювання, викликаного роботою в умовах впливу шкідливих факторів та недосконалості робочого місця. Отже, з урахуванням вищенаведених норм, з урахуванням ст.1168 ЦК України, право члена сім'ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв'язку зі смертю особи, спричиненої професійним захворюванням, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності професійного захворювання і причинного зв'язку між смертю і професійним захворюванням, а тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члена сім'ї померлого виникають лише після смерті померлого та регулюються законодавством, яке діє на цей момент. Оскільки судом встановлено, що позивач є донькою померлого, то вона має право на відшкодування моральної шкоди. Згідно ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною третьою ст.13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Суд вважає, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди з відповідача є обґрунтованими, так як відповідно до ст.153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Представник відповідача, з урахуванням ст.ст.57 - 61 ЦПК України, не надав суду доказів на спростування тверджень позивача та на обґрунтування своїх заперечень проти позову. З урахуванням встановлених судом обставин та наданих в порядку ст.60 ЦПК України доказів, суд вбачає наявність спричинення позивачеві моральної шкоди. Факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв'язку зі смертю батька встановлений у судовому засіданні, підтверджується матеріалами справи. Позивач переносить моральні страждання, що позбавляє її нормальних життєвих зв'язків та вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, адже постійно перебуває у напруженому психічному стані, думки про смерть батька та обставини смерті, страшні муки, що він переніс перед смертю, не залишають її навіть до теперішнього часу, змінилося її матеріальне становище, оскільки батько час від часу надавав їм матеріальну допомогу. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає частковій компенсації з урахуванням наступного. Позивач оцінює моральну шкоду, заподіяну їй в наслідок смерті батька, внаслідок професійного захворювання, у 220 000,00 гривень, які просить стягнути з відповідача без урахування податку з доходів фізичних осіб. Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд враховує роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року, з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Визначаючи розмір відшкодування, суд, приходить до висновку, що внаслідок незабезпечення відповідачем безпечних і нешкідливих умов праці, недодержання вимог законодавства про охорону праці позивачка [PERSON] втратила свого батька. Втратою батька їй завдана моральна шкода, оскільки вона втратила дорогу собі людину і ця втрата не може бути відновлена, супроводжується невимовними моральними стражданнями, тугою та душевним болем, який неможливо загасити ніяким співчуттям. Все це призвело до порушення її звичайного способу життя та спонукає до пошуку додаткових зусиль для організації свого життя. Суд також бере до уваги, характер та обсяг її душевних, психічних страждань, в зв'язку із смертю та обставинами смерті близької людини, враховує той факт, що дійсно позивач є донькою померлого; вину підприємства, - відповідача, у неналежній організації умов праці, що призвело до отримання батьком позивача хронічного захворювання, що послугувало причиною його смерті, та завданні позивачу немайнової (моральної) шкоди; перенесені і по теперішній час душевні страждання та переживання; тривалість перенесених страждань; зміни в житті викликані смертю батька, час, що пройшов з моменту смерті близької людини та до моменту звернення до суду. Враховуючи ступінь фізичних і моральних страждань позивача, її тривалість і тяжкість, незворотність втрати, істотність вимушених змін у її житті, а також з урахуванням конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька внаслідок професійного захворювання, підлягає 35 000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач пережила та переносить на теперішній час, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнена від сплати судового збору. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial