Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

28.02.2017 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що вона є власником квартири [ADDRESS], на підставі договору іпотеки, укладеного 25.12.2014 року між нею та відповідачем, як одним із іпотекодавцем. У зв'язку з невиконанням боржником основного зобов'язання, яке було забезпечено договором іпотеки, позивачу було передано право власності на предмет іпотеки на зазначену вище квартиру. Проте, до теперішнього часу відповідача продовжує перебувати на реєстраційному обліку у належній позивачці квартирі, чим порушує, як власника квартири, у повній мірі користуватися та розпоряджатися своїм майном. Просить усунути їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою [ADDRESS], шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] та судові витрати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечувала.. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, а саме: судовими повістками за адресою місця реєстрації, проте вони не одноразово поверталися до суду за закінченням терміну зберігання, що дає підстави вважати, що відповідач відсутній за місцем реєстрації, тому був повідомлений відповідно до вимог ч. 3 ст. 76 ЦПК України. Згідно ч. 3 ст. 76 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. За таких обставин, враховуючи згоду позивача на слухання справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 08.07.2016 року за № 15303079 . Згідно до п. 1.3 договору іпотеки та змінами до нього, іпотекою забезпечено в повному обсязі виконання грошового зобов'язання за договором позики, укладеним між [PERSON] та [PERSON] від 25.08.2015 року. Згідно акту від 15.09.2017 року складено КП «Дніпровський » за адресою: [ADDRESS] [PERSON] не проживає, його особисті речі відсутні. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України, зокрема, передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не має бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст. 391 ЦК України передбачає захист права власності, а саме власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у випадку, зокрема, відчуження власником свого майна. Права власника визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. З моменту переходу права власності на квартиру до позивача, відповідач втратив право власності на квартиру і як наслідок втратив право користування нею, проте до теперішнього часу продовжує перебувати в ній на реєстраційному обліку, про що свідчить довідка № 921 від 13.12.2016 року КП «Днепровський», чим порушує права [PERSON], як власника, у вільному володінні, користуванні та розпорядженням нерухомим майном. При цьому, позивач є власником квартири [ADDRESS], а відповідач по справі не мешкає у ній і не має на неї будь-яких майнових прав, та при цьому перебуває в ній на реєстраційному обліку, чим чинить позивачці перешкоди у здійснені права власності, між сторонами відсутня будь-яка домовленість, щодо користування спірною квартирою, а тому суд вважає, що усунення цих перешкод можливе шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Також, на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею та документально підтверджений судовий збір у розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України, та

Outcome: approved