Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

28 вересня 2020 року до Шевченківського районного суду м.Києва надійшла заява [PERSON] , заінтересовані особи: Шевченківський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [PERSON] про встановлення факту народження дитини. В своїй заяві заявник просить: встановити факт народження дитини - [PERSON] , [INFO] , в м. Донецьк, матір`ю якого є [PERSON] , [INFO] , а батьком - [PERSON] , [INFO] . Свою заяву заявник обґрунтовує тим, що [INFO] в пологовому будинку, який знаходиться на території м. Донецьк, заявниця народила дитину чоловічої статі - [PERSON] . При цьому, як зазначає заявниця, що вона та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі та є батьком і матір`ю цієї дитини. Метою встановлення факту народження дитини є необхідність її реєстрації та отримання свідоцтва про народження українського зразка, оскільки по факту дитина народилась на території України в м. Донецьк, що перебуває на тимчасово окупованій території. В судовому засіданні заявниця - [PERSON] підтримала подану заяву та просила її задовольнити. В судовому засіданні заінтересована особа - [PERSON] не заперечував щодо задоволення вказаної заяви та встановлення факту народження дитини. Заінтересована особа -Шевченківський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання представника не направила, до суду надійшла заява уповноваженого представника про слухання справи за його відсутності. У вирішенні даної заяви про встановлення факту народження дитини - представник покладався на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, врахувавши заяви сторін, вислухавши думку учасників справи та пояснення свідків, суд приходить до висновку про задоволення заяви виходячи з наступного. Вивчивши матеріали справи, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є громадянами України, проте їх місце проживання зареєстроване у встановленому законом порядку на території м. Донецьк, про що свідчить відповідні копії їх паспортів. Водночас, згідно довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 15.04.2015 року та 16.01.2018 року, фактичне місце перебування [PERSON] та [PERSON] зареєстроване в м. Києві. Крім того, як вбачається з копії свідоцтва про одруження, 19 серпня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис №531. Як зазначила заявниця, від шлюбу [INFO] в м. Донецьк народився син [PERSON] , матір`ю якого є [PERSON] , [INFO] , а батьком - [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, в судовому засіданні були опитані в якості свідків заявниця [PERSON] , заінтересована особа - [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили, що дійсно [INFO] [PERSON] народила хлопчика [PERSON] в пологовому будинку м. Донецьк, а його батьком є [PERSON] . Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 7) ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактународження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Пунктом 2 глави 1 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції від 24 грудня 2010 року № 3307/5) встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є: медичне свідоцтво про народження (форма N ЮЗ/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 N 545 ( гі 150-06 ), зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024 (далі - медичне свідоцтво про народження), що видається закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я державна реєстрація народження проводиться на підставі медичного свідоцтв а про народження або медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма N 103-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства здоров`я України від 08 серпня 2006 року N 545 (гі 150-06 ), зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за ТМ 1150/13024 (із змінами) (далі - медична довідка про перебуванні дитини під наглядом лікувального закладу), та висновку про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров`я за формою,встановленою у додатку 3 до Порядку підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров`я (9-2013-п), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 січня 2013 року N 9. Звертаючись з даною заявою до суду, заявник посилається на те, що батьки дитини позбавлені можливості отримати свідоцтво про народження дитини встановленого українським законодавством зразка, оскільки факт народження дитини відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати документ, що може бути прийнятий відповідним відділом державної реєстрації актів цивільного стану. Так, згідно змісту відмови Шевченківського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за №1240/20.12-45 від 25.09.2020 року на заяву [PERSON] про проведення державної реєстрації народження, заявником для підтвердження факту народження дитини чоловічої статі [PERSON] , [INFO] у громадянки [PERSON] було пред`явлено свідоцтво про народження [NUMBER] від 05.05.2020, яке видано на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, що і стало підставою для відмови в реєстрації народження дитини. В свою чергу, відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Стаття 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина. Частинами 2, 3, 4 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України. Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в`їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї. Відповідно до ч.1 ст.17 цього ж Закону, у разі порушення його положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Розглядаючи справу згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, за умовами ч.3 ст. 317 ЦПК у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Оскільки заявниця не має можливості надати для реєстрації народження дитини документи, встановленого законодавством України зразка, з метою захисту законних прав та інтересів заявника як громадянина України та народженої у неї дитини, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає за можливе встановити факт народження від матері [PERSON] та батька [PERSON] , дитини чоловічої статі [PERSON] , [INFO] . На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved