Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

28.11.2018 [PERSON]звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 06.06.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис за реєстровим №4893 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ», який є правонаступником АТ «[PERSON] Капітал» заборгованості за кредитним договором №GP-4907085 від 13.08.2013, укладеним між [PERSON] та АТ «[PERSON] Капітал», яка складає 36526,54 грн.. 21.07.2018 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва [PERSON] було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №ВП 56819850 про стягнення заборгованості з [PERSON] за вищезазначеним виконавчим написом нотаріуса. Вважає, що вчинений виконавчий напис від 06.06.2018, є незаконним та таким, що не підлягає виконанню у звязку з тим, що строк давності по вимозі банку сплинув; сума заборгованості, на думку позивача, складається із суми основного боргу, пені та штрафів, а з огляду на положення ЦК України, штраф і пеня це різновиди однієї і тієї самої неустойки. На підставі викладеного, позивач просив суд визнати таким, то не підлягає виконанню виконавчий напис від 06 червня 2018 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №4893, про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» заборгованості в розмірі 36526,54 грн.. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.79). Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON], позовні вимоги [PERSON] підтримала, просила позов задовольнити в повному обємі, як законний та обґрунтований, з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач ПАТ «ПУМБ» в судове засідання свого представника не направив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.84). Суд, у відповідності до положень ст.ст.280,281 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилася, на адресу суду направила клопотання про розгляд справи у її відсутність (а.с.85), Третя особа Миргородський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління у Полтавській області в судове засідання свого представника не направив, про день та час розгляду справи установа була повідомлена належним чином (а.с.81). Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що 13.08.2013 між [PERSON] та АТ «[PERSON] Капітал», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», було укладено кредитний договір №GP-4907085, відповідно до якого позивачу надано споживчий кредит на суму 22880 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 16 % річних. Строк дії договору 36 місяців. (а.с.70). 06.06.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], за заявою представника ПАТ «ПУМБ», було вчинено виконавчий напис №4893 про стягнення з [PERSON] 36526,54 грн. заборгованості за кредитним договором №GP-4907085 від 13.08.2013, в тому числі: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 18133,02 грн.; простроченої заборгованості за комісією - 14803,63 грн.; простроченої заборгованості за процентами - 3589,89 грн.. Крім того, за вчинення цього виконавчого напису окремо стягнуто витрати, пов'язані із його вчиненням у розмірі 430 грн. (а.с.52-53). 21.07.2018 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва [PERSON] було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №ВП 56819850 про стягнення заборгованості з [PERSON] з виконання вищезазначеного виконавчого напису нотаріуса (а.с.11). Відповідно до\~ст.18 ЦК України, \~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно ст.\~87\~Закону України\~«Про нотаріат» №3425-XII\~від 02.09.1993, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Ст.88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї\~статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. П.п. 3.2, 3.5 п. 3 гл. 16 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172\~(далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України «Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому\~ст.50 Закону України «Про нотаріат»\~передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15,\~16,\~18 ЦК України, ст.ст. 50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку\~може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст.87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчить про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Викладене повністю узгоджується, з правовим висновком, наведеним в постанові Верховного суду України від 05 липня 2017 року №6-887цс 17. Зі змісту, документів, які надіслані на адресу суду третьою особою - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], на підставі яких було вчинено оспорюваний виконавчий напис, вбачається, що представником банку нотаріусу не надано Загальні умови Договорів кредитування, відкриття, та ведення рахунків (надалі «Умови»), а надано лише Пропозицію позичальника/страхувальника укласти договори (оферта). Згідно якої, після прийняття Банком цієї пропозиції вона є невідємною частиною Умов, положення яких разом складають повний текст Кредитного договору. Викладене свідчить про відсутність у нотаріуса на час вчинення виконавчого напису кредитного договору з інформацією про повний обсяг його умов, зокрема, щодо підстав та розміру нарахування комісії, процентів, порядку погашення кредиту тощо. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що письмова вимога (повідомлення) про погашення виниклої заборгованості за кредитним договором №GP-4907085 від 13.08.2013 в строк\~ до\~20.04.2018\~року направлялася Банком [PERSON] за вих.№1247 від 13.04.2018 (а.с.71-73) та була ним отримана 24.04.2018 (а.с.74). Тобто, боржник не мав можливості в строк запропонований Банком або оспорити вимоги ПАТ «ПУМБ», або виконати їх, що не може свідчити про безспірність наявності боргу та його розміру. Судом спростовується твердження позивача, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису минуло більше трьох років з дня виникнення права вимоги, оскільки, строк дії кредитного договору №GP-4907085 від 13.08.2013, укладеного між АТ «[PERSON] Капітал» та [PERSON], становить 36 місяців. Тобто, визначені ст.88 Закону України «Про нотаріат» умови, стосовно строків протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, нотаріусом не порушено. Що стосується доводів позивача, що при нарахуванні суми заборгованості Банком здійснено одночасне стягнення неустойки, зокрема штрафу та пені, що суперечить вимогам діючого законодавства, суд виходить з наступного. Як вбачається зі змісту виписки з рахунку [PERSON] із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за Кредитним договором №GP-4907085 від 13.08.2013 та виконавчого напису нотаріуса, до суми заборгованості [PERSON] перед Банком, яка складає 36526,54 гривень, неустойка, зокрема штраф і пеня, не входить (а.с.52-53). Виходячи з викладеного, встановивши, що стягнута за виконавчим написом заборгованість не є безспірною, приймаючи до уваги, що нотаріус, при вчиненні виконавчого напису, не мав повного обсягу документів, зокрема Загальних умов Договорів кредитування, відкриття, та ведення рахунків (в редакції чинній на день укладення кредитного договору); не перевірив відсутність спору між кредитором та позичальником щодо розміру заборгованості, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. При здійснені розподілу судових витрат між сторонами, суд керується положеннями ст.141 ЦПК України. При зверненні до суду позивач від сплати судового збору звільнений у відповідності до п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». У відповідності до ч.ч.1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тому судовий збір у розмірі 704,80 грн., від сплати якого позивач був звільнений в силу закону, підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved