Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

26 лютого 2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , приватного нотаріуса Бородянського районного нотаріального округу Київської області Дунаєнко І.А., Клавдієво-Тарасівської селищної ради Київської області, у якій з урахуванням доповнення позовної заяви від 07 червня 2021 року просив: - визнати недійсною заяву про скасування заповіту, складену [PERSON] 14 жовтня 2014 року, посвідчену виконкомом Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області, зареєстровану в реєстрі за № 68; - визнати недійсним заповіт, складений [PERSON] 16 жовтня 2014 року, посвідчений виконкомом Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області, зареєстрований в реєстрі за № 286; - визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом: на Ѕ частку квартири [ADDRESS] за [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Бородянського районного нотаріального округу Київської області Дунаєнко І.А. 30 вересня 2019 року, реєстровий № 815; на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Бородянського районного нотаріального округу Київської області Дунаєнко І.А. 11 червня 2019 року, реєстровий № 539; на земельну ділянку, яка розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 3221055500:02:009:0011, за [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Бородянського районного нотаріального округу Київської області Дунаєнко І.А. 11 червня 2019 року, реєстровий № 542; - визнати за позивачем право власності на Ѕ частку спірного спадкового майна у порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] . В обґрунтування позову позивач послався на те, що [INFO] померла його мати [PERSON] , спадкоємцями якої є він та його сестра [PERSON] (діти спадкодавця). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на вказані вище спірні житловий будинок, земельну ділянку та Ѕ частку квартири. За заявами дітей спадкодавця приватним нотаріусом Дунаєнко І.А. було відкрито спадкову справу № 52/2018. Позивачу стало відомо, що 12 березня 1997 року [PERSON] склала заповіт, за яким заповіла своїм дітям [PERSON] та [PERSON] належне їй спірне будинковолодіння [ADDRESS] . 14 жовтня 2014 року за заявою [PERSON] вказаний заповіт скасовано. 16 жовтня 2014 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла своїй дочці [PERSON] . За вказаним заповітом приватним нотаріусом Дунаєнко І.А. видано [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірне спадкове майно. Позивач вважає, що при посвідченні заяви від 14 жовтня 2014 року про скасування заповіту від 12 березня 1997 року, а також при посвідченні заповіту від 16 жовтня 2014 року та видачі за вказаним заповітом свідоцтв про право на спадщину були порушені вимоги ст.ст. 203, 207, 215, 1247, 1248, 1251-1253, 1257, 1301 Цивільного кодексу України, ст. 49 Закону України «Про нотаріат» від 02 лютого 2003 року із змінами та доповненнями, п. 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, тому просив визнати недійсними вказані заяву про скасування заповіту, заповіт та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом на Ѕ частку спадкового майна. Позивач зазначає, що вказані заява від 14 жовтня 2014 року та заповіт від 16 жовтня 2014 року, складені від імені [PERSON] , є нікчемними та мають бути визнані у судовому порядку недійсними через порушення вимог щодо форми складення заяви і заповіту та їх посвідчень, а також через відсутність вільного волевиявлення заповідача, оскільки заповідач [PERSON] не зазначила особисто та власноруч не написала, що вона ознайомлена із текстом заяви та заповіту і згодна з цим текстом, що, на думку позивача, підтверджує відсутність її волевиявлення під час складення заяви та заповіту, а посвідчення заяви та заповіту секретарем виконкому Миргородською В.М. із формулюванням фрази, що заява і заповіт записані нею зі слів заповідача та до підписання прочитані вголос заповідачем в її присутності є по суті «свідоцькими» твердженнями, на що дана службова особа не мала права. Позивач також зазначає, що нотаріус повинен був відмовити у вчинені нотаріальної дії під час видачі свідоцтв про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на Ѕ частину спірної квартири, тому що оригінал свідоцтва про право власності на квартиру із зазначенням ще одного власника [PERSON] знаходився у позивача, який надавав нотаріусу оригінал вказаного свідоцтва. Проте, прийнявши до увагу дублікат вказаного свідоцтва, нотаріусом проігноровано наведене. Ухвалою суду від 16 березня 2021 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні. 07 квітня 2021 року відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , у якому просила усунути відповідача, як спадкоємця першої черги, від права на спадкування після померлої [INFO] [PERSON] . В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] послалася на те, що [INFO] померла її мати [PERSON] , яка за життя неодноразово висловлювала бажання позбавити сина права на спадщину шляхом складення заповіту у зв`язку з його відношенням до неї. 16 жовтня 2014 року мати звернулась до Клавдієво-Тарасівської селищної ради з метою складення заповіту. Оскільки відносини із [PERSON] ставали все гіршими мати висловила бажання подарувати спірний будинок їй (відповідачу за первісним позовом) та з цією метою, у зв`язку з тим, що у будинку зареєстрована неповнолітня дитина, звернулась до служби у справах дітей і сім`ї для отримання дозволу на дарування будинку. Проте мати не встигла подарувати майно, оскільки у неї стався інсульт. У зв`язку із гострим порушенням кровообігу мозку мати потребувала стороннього догляду та лікування, але [PERSON] , дізнавшись про те, що є заповіт, замість виконання своїх прямих обов`язків щодо піклування про непрацездатну матір, звернувся до відділення поштового зв`язку та вказав на те, щоб матері припинили виплачувати пенсію, оскільки вона не може самостійно її отримувати у зв`язку із станом здоров`я. З липня 2018 року матері припинили виплату пенсії через відділення Укрпошти. Переоформити пенсію для виплати на картку банку вона не могла, оскільки не розмовляла та не могла ходити. Відповідач за первісним позовом зазначила, що мати залишилась без засобів для існування та перебувала на повному її утриманні, на прохання допомогти хоча б фізично позивач за первісним позовом відмовлявся. Усі ліки на лікування матері було придбано нею (відповідачем за первісним позовом). Ухвалою суду від 09 квітня 2021 року зустрічний позов [PERSON] прийнято до спільного розгляду з позовом [PERSON] , об`єднавши справи в одне провадження. Ухвалою суду від 15 квітня 2021 року до участі у справі за позовом [PERSON] залучено в якості співвідповідача Немішаївську селищну раду Бучанського району Київської області. У ході підготовчого провадження судом отримані письмові заяви учасників по суті справи. Зокрема, 08 квітня 2021 року від [PERSON] та 15 червня 2021 року від її представника - адвоката Дунаєнко О.А. надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] та відзив на доповнену позовну заяву останнього. У відзиві [PERSON] та її представник позовні вимоги [PERSON] не визнали, посилаючись на те, що вказані заява та заповіт складені з дотриманням вимог щодо їх форми та посвідчення. Зазначають, що у перелічених позивачем за первісним позовом статтях Цивільного кодексу України прямо не передбачено, що у заяві про скасування заповіту та у заповіті заповідач повинен власноруч написати текст, що заява та заповіт прочитані ним вголос. Спірні заява та заповіт підписані [PERSON] власноруч, що не оспорюється позивачем за первісним позовом. Крім того, зауважують, що вказаний заповіт визнавався позивачем за первісним позовом під час заведення спадкової справи. [PERSON] звертався до суду із позовом про визнання за ним права на обов`язкову частку у спадщині, проте рішенням суду у задоволенні вказаного позову йому було відмовлено. Отже, протягом двох з половиною років з моменту смерті [PERSON] у позивача не виникало сумнівів у дійсності волі заповідача. Щодо посилань позивача за первісним позовом на те, що ним нотаріусу було надано оригінал правовстановлюючого документа на спірну квартиру, проте нотаріус видав свідоцтво про право на спадщину на підставі дублікату правовстановлюючого документа, представник відповідача за первісним позовом зазначила, що вказані обставини не відповідають дійсності, оскільки такий документ [PERSON] не надавав нотаріусу, а вже після видачі всіх свідоцтв про право на спадщину надав нотаріусу лише його копію, а не оригінал. Враховуючи відсутність інформації щодо місцезнаходження оригіналу правовстановлюючого документа на спірну квартиру, відповідачем за первісним позовом було вчинено законні дії щодо отримання дублікату цього документа, на підставі якого і було видано свідоцтво про право на спадщину. Також у відзиві вказується на необґрунтоване узагальнення вказаної мотивації позивача за первісним позовом (щодо неприпустимості взяття до уваги нотаріусом дублікату свідоцтва про право власності на квартиру) до всіх виданих свідоцтв про право на спадщину, у тому числі і до свідоцтв про право на спадщину на житловий будинок і на земельну ділянку. 14 квітня 2021 року та 05 травня 2021 року від Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області та Немішаївської селищної ради Бучанського району Київської області надійшли відзиви на позов [PERSON] , у яких відповідачі просили відмовити [PERSON] у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що заповіт був складений у відповідності до Закону України «Про нотаріат», Цивільного кодексу України, Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій. [PERSON] підписала заповіт власноручно, що свідчило про її волевиявлення та відповідало її внутрішній волі. [PERSON] постійно до дня своєї смерті проживала зі своєю дочкою [PERSON] по [ADDRESS] , яка постійно опікувалась та доглядала [PERSON] 28 квітня 2021 року від [PERSON] надійшов відзив на зустрічний позов [PERSON] , який він не визнав та просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що його мати [PERSON] ніколи не мала наміру усувати його від спадщини. У нього з матір`ю були нормальні стосунки. Він їй допомагав як фізично, так і матеріально. Деякий час мати проживала з ним. Разом вони приватизували квартиру, яку він отримав у Києві. У подальшому мати прийняла рішення повернутися проживати у село, де і проживала до дня смерті. Щоб бути поруч із матір`ю, він побудував будинок на сусідній вулиці, де фактично і проживав разом з дружиною. Матері він допомагав постійно до дня її смерті. Вони із сестрою по черзі доглядали за матір`ю. Після того як остання захворіла та була прикутою до ліжка, він купував продукти і ліки та надавав [PERSON] грошові кошти на лікування матері. Ухвалою суду від 15 червня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом - адвокат Зайцева О.В. підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Проти зустрічного позову заперечувала повністю з підстав, викладених у письмовому відзиві. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та її представник у судовому засіданні підтримали зустрічний позов та просили його задовольнити з підстав, зазначених у ньому. Проти задоволення первісного позову [PERSON] заперечували повністю з підстав, викладених у письмових заявах по суті справи. Відповідач за первісним позовом - Клавдієво-Тарасівська селищна рада Бородянського району Київської області у судове засідання свого представника не направила, про причини неявки суд не повідомила, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. 14 квітня 2021 року надіслала до суду відзив на позов [PERSON] , в якому просила відмовити йому в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач за первісним позовом - Немішаївська селищна рада Бородянського району Київської області у судове засідання свого представника не направила, про причини неявки суд не повідомила, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. 05 травня 2021 року надіслала до суду відзив на позов [PERSON] , в якому просила відмовити йому в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач за первісним позовом - приватний нотаріус Бородянського районного нотаріального округу Київської області Дунаєнко І.А. у судове засідання не з`явилася, просила розглядати справу без її участі. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що у задоволенні первісного та у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача та відповідача за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] , яка на день смерті була зареєстрована та проживала по [ADDRESS] . Вказані обставини підтверджуються даними свідоцтва про смерть [PERSON] (а.с. 134 т.1), даними свідоцтва про народження [PERSON] , яка після укладення шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 133, зворотній бік а.с. 133 т. 1), даними свідоцтва про народження [PERSON] (а.с. 142 т. 1), витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу, про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя (а.с. 143, 144 т. 1), даними довідки Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області № 602 від 21 листопада 2018 року (зворотній бік а.с. 135 т. 1). За життя [PERSON] 12 березня 1997 року склала заповіт на [PERSON] та [PERSON] , посвідчений секретарем виконкому Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області Столярчуком Т.М. та зареєстрований в реєстрі за № 68, згідно якого належне їй будинковолодіння [ADDRESS] заповіла своїм дітям [PERSON] та [PERSON] (а. с. 13 т. 2). 10 вересня 2014 року [PERSON] заявою, посвідченою секретарем виконкому Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області Миргородською В.М. та зареєстрованою в реєстрі за № 352, скасувала вказаний вище заповіт від 12 березня 1997 року (а. с. 12 т. 2). 16 жовтня 2014 року [PERSON] склала новий заповіт на [PERSON] , посвідчений секретарем виконкому Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області Миргородською В.М. та зареєстрований в реєстрі за № 286, згідно якого все своє майно заповіла своїй дочці [PERSON] (а. с. 21 т.1). Вказані дії внесено до Спадкового реєстру, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 04 грудня 2018 року № 54345896 (а.с. 136-137 т.1). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у виді: житлового будинку [ADDRESS] ; земельної ділянки площею 0,1293 га, кадастровий номер 3221055500:02:009:0011, яка розташована в [ADDRESS] ; Ѕ частини квартири [ADDRESS] (а.с. 155, 163, 178 т. 1). Вказану спадщину після смерті [PERSON] на підставі заповіту, посвідченого виконкомом Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області 16 жовтня 2014 року та зареєстрованого у реєстрі за № 286, прийняла її дочка [PERSON] , яка 11 червня та 30 вересня 2019 року отримала Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідчені приватним нотаріусом Бородянського районного нотаріального округу Київської області Дунаєнко І.А. за реєстровими номерами 539, 542, 815 (а.с. 167, 169, 188 т.1). Як вбачається з рішення Бородянського районного суду Київської області від 28 вересня 2020 року у справі № 939/499/20, позивач за первісним позовом [PERSON] у березні 2020 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на обов`язкову частку спадкового майна після смерті матері [PERSON] , обґрунтовуючи його тим, що [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] , а він має право на обов`язкову частку у спадщині, оскільки 12 лютого 2019 року йому встановлена друга група інвалідності. Вказаним рішенням Бородянського районного суду Київської області у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позову [PERSON] , суд виходив із того, що станом на день відкриття спадщини ( [INFO] ) позивач ні за віком, ні за станом здоров`я непрацездатним не був. Рішення набрало законної сили 18 січня 2021 року (а.с. 79 т. 1). Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є цивільною дружиною позивача за первісним позовом. З сім`єю [PERSON] знайома з січня 2004 року. Весь цей час вона з [PERSON] кожну п`ятницю приїздили до мами [PERSON] та допомагали їй. Відносини між ними, мамою та сім`єю [PERSON] були гарні. Свідок також пояснила, що мама розповідала, що частина будинку буде [PERSON] . У подальшому свідок [PERSON] зазначила, що мама повідомила, що квартира у Києві буде [PERSON] , а будинок [PERSON] , потім пояснювала, що мама розповідала, що усе буде на двох. У 2017 році [PERSON] переніс інсульт. У 2018 році, коли мама захворіла, вона (свідок) по черзі із [PERSON] доглядали мати у лікарні, а [PERSON] вранці привозив її у лікарню, ввечері забирав та привозив у лікарню [PERSON] . Ліки у більшості купувала [PERSON] , а вона (свідок) докупляла підгузки. Свідок зазначила, що вони домовились розподілити витрати [PERSON] на лікування матері, але не дійшли згоди щодо їх розміру. Коли [PERSON] забрали з лікарні, то зайти у будинок було неможливо, оскільки [PERSON] та її чоловік були на роботі, а тому будинок був зачинений. Вона (свідок) не могла зайти у будинок до матері також через неприязні стосунки із [PERSON] . Нею (свідком) було запропоновано [PERSON] допомогу, але остання відмовилась. Свідок спочатку повідомила, що [PERSON] допомагав мамі фізично та матеріально, але матеріально менше допомагав ніж [PERSON] . У подальшому зазначила, що [PERSON] фізично допомагати не міг у зв`язку із перенесеним інсультом. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є рідним братом спадкодавця [PERSON] , відповідно сторонам за первісним та зустрічним позовом він є рідним дядьком. Про розподіл майна [PERSON] він не знав, як і не знав про заповіти. Сестра йому з цього приводу нічого не казала. У подальшому свідок зазначив, що [PERSON] йому повідомляла, що будинок та квартира, яка знаходиться у Києві, дістанеться [PERSON] , а вже на запитання представника позивача за первісним позовом зазначив, що [PERSON] планувала частку квартири у Києві передати [PERSON] , а будинок [PERSON] . Свідок зазначив, що [PERSON] у 2017 році переніс інсульт. У лікарні за [PERSON] доглядали [PERSON] та [PERSON] .. Зі слів [PERSON] та [PERSON] йому відомо, що коли [PERSON] виписали з лікарні, то [PERSON] та її чоловік не пускали їх до будинку, особисто цього він не бачив. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є знайомим сторін за первісним та зустрічним позовом. Знає, що [PERSON] любив маму, допомагав як грошима, так і ремонтом. [PERSON] казала, що одна половина будинку буде [PERSON] , інша [PERSON] . У подальшому свідку стало відомо, що квартира буде [PERSON] , а будинок [PERSON] . Повідомив, що у лікарню їздили [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] їх возив. Зі слів [PERSON] йому стало відомо, що після того як [PERSON] привезли до дому, [PERSON] сказав [PERSON] , щоб вона доглядала за мамою і тоді будинок буде їй. У подальшому свідок вже повідомив, що коли [PERSON] захворіла, [PERSON] надавав допомогу, все куплялося. Свідок також зазначив, що зі слів [PERSON] йому стало відомо, що [PERSON] не пускала [PERSON] до [PERSON] . На похоронах він був свідком того, що [PERSON] не брала гроші від позивача. Щодо стану здоров`я [PERSON] зазначив, що останній переніс інсульт, внаслідок чого проходив реабілітацію. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона посвідчувала оспорювані заяву та заповіт. Зазначила, що завжди при посвідченні заповіту встановлювала особу заповідача, його дієздатність. Заповіт завжди прочитувався заповідачем перед підписанням у її присутності. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є знайомою сторін за первісним та зустрічним позовом. Повідомила, що коли [PERSON] захворіла, то вона (свідок) приходила 2-3 рази на тиждень. Біля [PERSON] постійно була [PERSON] , її чоловік та дочка. [PERSON] та його дружину вона жодного разу не бачила біля [PERSON] . Вона (свідок) та сусіди допомагали коштами. На питання представника позивача за первісним позовом щодо майна, свідок повідомила, що [PERSON] постійно казала їй (свідку) про [PERSON] та внуків. Щодо стану здоров`я [PERSON] зазначила, що ніяких особливостей за станом його здоров`я вона не спостерігала. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є знайомим сторін за первісним та зустрічним позовом. Повідомив, що за [PERSON] доглядала її дочка. Щодо стану здоров`я [PERSON] станом на час хвороби [PERSON] повідомив, що у той час він (свідок) робив у [PERSON] ремонтні роботи з утеплення фасаду, [PERSON] допомагав йому пересувати «ліса». На його запитання щодо того чому [PERSON] не приходить до матері, [PERSON] йому відповів, що там є кому ходить. У лікарні за [PERSON] доглядали [PERSON] та жінка [PERSON] . Після лікарні в основному доглядала дочка. Згідно з частинами першою та другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною третьою статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно із положеннями статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до статті 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт, скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Скасування заповіту провадиться у порядку, встановленому цим Кодексом для посвідчення заповіту. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (стаття 1234 ЦК України). Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем (абзац 1 частини другої статті 1247 ЦК України). Відповідно до статті 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках. З системного аналізу наведених норм можна дійти висновку, що якщо заповідач має фізичні вади, які позбавляють його можливості прочитати заповіт, посвідчення заповіту відбувається лише при свідках. Недотримання вказаної вимоги щодо форми заповіту та його посвідчення відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України має наслідком нікчемність заповіту. Відповідно до положень частин першої та третьої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування (частина перша статті 1251 ЦК України). Судом встановлено, що оспорювані заява та заповіт посвідчені секретарем виконкому Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області Миргородською В.М. за допомогою загальноприйнятих технічних засобів - з використанням комп`ютерного набору та роздруківки. В оспорюваних заяві та заповіті у графі «підпис» міститься рукописний підпис [PERSON] . Вище графи «підпис» в оспорюваному заповіті є запис «На підставі ст. 1248 Цивільного кодексу України заповіт на моє прохання записано з моїх слів за допомогою загальноприйнятих засобів (комп`ютера) секретарем виконкому Клавдієво-Тарасівської селищної ради». В оспорюваному заповіті зазначені місце та дата посвідчення, а також запис «Цей заповіт посвідчено мною, [PERSON] о 15 год. 25 хв., секретарем виконкому Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області. Заповіт записаний мною, секретарем виконкому, зі слів заповідача [PERSON] . Заповіт до підписання прочитаний вголос гр. [PERSON] та власноручно підписаний о 15 год. 25 хв. у моїй присутності. Особу заповідача встановлено, дієздатність її перевірено». Отже, оспорювані заява та заповіт складені [PERSON] 10 вересня 2014 року та 16 жовтня 2014 року відповідно, відповідають вимогам закону щодо їх форми, а саме вони викладені у вигляді письмового документу, підписані власноруч заповідачем, посвідчені посадовою особою органу місцевого самоврядування. Судом не встановлено, що у момент складення заяви та заповіту у [PERSON] були фізичні вади або хвороби, які позбавляли її здатності самостійно прочитати заяву та заповіт та вчинити на них свій підпис. Належних та допустимих доказів про невідповідність оспорюваного заповіту внутрішній волі заповідача суду позивачем надано не було. Отже, було дотримано порядок посвідчення оспорюваного заповіту, зокрема послідовно вчинено всі необхідні для цього дії. Позивачем не доведено порушень вимог закону щодо посвідчення заяви та заповіту. Щодо посилань позивача на те, що заповідач [PERSON] власноруч не написала, що вона ознайомлена із текстом заповіту і згодна з цим текстом слід зазначити, що з урахуванням встановлених вище обставин, наведене не дає підстав для визнання такого заповіту нікчемним або недійсним, оскільки вказана інформація відображена у посвідчувальному написі. У судовому засіданні свідок [PERSON] , яка і посвідчувала оспорювані заяву та заповіт, надала показання, у яких зазначила, що завжди при посвідченні заповіту встановлювала особу заповідача, його дієздатність. Заповіт завжди прочитувався заповідачем вголос перед підписанням у її присутності. З показань інших свідків, заявлених сторонами, не вбачається, що у момент складення заяви та заповіту (2014 рік) у [PERSON] були фізичні вади або хвороби, які позбавляли її здатності самостійно прочитати заяву та заповіт та вчинити на них свій підпис. Верховний Суд у своїй постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 495/6646/16-ц (провадження № 61-20126св19) дійшов висновку, що відсутність рукописного запису заповідача у заповіті про те, що заповіт прочитаний та складений з його слів не дає підстав для визнання такого заповіту нікчемним, оскільки вказана інформація відображена у посвідчувальному написі. Аналогічний висновок зроблений у постановах Верховного Суду від 03 липня 2020 року у справі № 342/434/15-ц (провадження № 61-40143св18), від 09 липня 2020 року у справі № 520/11797/16-ц (провадження № 61-16489св19). Враховуючи наведене, оскільки позивачем не доведено порушень вимог закону щодо посвідчення заяви та заповіту, судом не встановлено, що у момент складення заяви та заповіту (2014 рік) у [PERSON] були фізичні вади або хвороби, які позбавляли її здатності самостійно прочитати заяву та заповіт та вчинити на них свій підпис, як і не встановлено обставин про невідповідність оспорюваного заповіту внутрішній волі заповідача, а тому позовні вимоги про визнання заяви та заповіту недійсними не підлягають задоволенню. При цьому доводи представника позивача за первісним позовом щодо розбіжностей у даті складення заяви [PERSON] , які на думку представника, вбачаються в тому, що у копії заяви [PERSON] зазначена дата складення 10 вересня 2014 року, а у відомостях зі Спадкового реєстру зазначена дата складення вказаної заяви 14 жовтня 2014 року, не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки з копії заяви [PERSON] (а. с. 12 т. 2) та копії інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (а.с. 136-137 т. 1) вбачається, що датою складення заяви є 10 вересня 2014 року, а датою внесення цієї інформації до Спадкового реєстру є 14 жовтня 2014 року. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача за первісним позовом про визнання недійсними заяви та заповіту [PERSON] , що були посвідчені виконкомом Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області у 2014 році та зареєстровані в реєстрі за номерами 68, 286, тому слід відмовити і у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання свідоцтв про право на спадщину за заповітом недійсними та визнання за позивачем права власності на спірне майно у порядку спадкування за законом. Доводи [PERSON] про обізнаність нотаріуса, який видавав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, щодо наявності оригіналу правовстановлюючого документа на спірну квартиру, у ході розгляду справи також не знайшли свого підтвердження, належних та допустимих доказів щодо наведеного позивачем за первісним позовом суду не надано. Вирішуючи зустрічний позов [PERSON] про усунення [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , суд виходить з такого. Статтею 1224 ЦК визначені підстави для усунення від права на спадкування. Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Частиною 5 ст. 1224 ЦК передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Судом встановлено, що 16 жовтня 2014 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області Миргородською В.М. та зареєстрований в реєстрі за № 286, згідно якого все своє майно заповіла своїй дочці [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Позивач за первісним позовом [PERSON] у березні 2020 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на обов`язкову частку спадкового майна після смерті матері [PERSON] . Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 28 вересня 2020 року у справі № 939/499/20 у задоволенні позову [PERSON] відмовлено з підстав того, що станом на день відкриття спадщини ( [INFO] ) позивач ні за віком, ні за станом здоров`я непрацездатним не був. Рішення набрало законної сили 18 січня 2021 року. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача за первісним позовом про визнання недійсним заповіту, посвідченого 16 жовтня 2014 року секретарем виконкому Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області Миргородською В.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 286, яким все своє майно [PERSON] заповіла своїй дочці [PERSON] , позивач за первісним позовом не є особою, яка має право на обов`язкову частку у спадщині відповідно до вимог статті 1241 ЦК України, що встановлено рішенням Бородянського районного суду Київської області від 28 вересня 2020 року, яке набрало законної сили 18 січня 2021 року, а тому при наявності заповіту на іншу особу та відсутності прав [PERSON] на обов`язкову частку у спадщині, у останнього відсутнє право на спадкування за законом після смерті [PERSON] . З огляду на те, що усунути від права на спадкування можливо лише тих осіб, які мають таке право, суд, враховуючи наведені вище обставини, дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування.

Outcome: dismissed