Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

28 листопада 2014 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся позивач [PERSON] з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що він працював у ТОВ «КРИВБАС-БЕЛАЗ-СЕРВІС СП» на посаді начальника відділу з охорони праці з 27 січня 2014 року по 31 жовтня 2014 року. Звільнений з роботи на підставі ст.36 п.1 КЗпП, за угодою сторін. Після звільнення він виявив, що нарахування його заробітної плати в період з лютого по жовтень місяці 2014 року, на підприємстві здійснювалось з порушенням закону. Згідно трудового договору, укладеного між ним та ТОВ «КРИВБАС-БЕЛАЗ-СЕРВІС СП», основна заробітна плата на посаді начальника відділу з охорони праці, встановлюється у вигляді посадового окладу в розмірі 3 500 грн., з тривалістю робочого часу - 40 годин на тиждень, згідно правил внутрішнього трудового розгляду ТОВ «КРИВБАС-БЕЛАЗ-СЕРВІС СП». В лютому місяці 2014 року він відпрацював на підприємстві 20 змін по 8 годин, що складало всього (20х8)=160 годин, але роботодавець в незаконний спосіб провів нарахування основної заробітної плати тільки за 80 відпрацьованих годин, що склало 50% від фактичного відпрацьованого ним часу, таким чином ним було недоотримано основна заробітна плата: у лютому місяці 2014 року - 3 500 грн. - 50%=1750 грн. В березні місяці 2014 року керівництвом підприємства в незаконний спосіб було зменшено його посадовий оклад до 2 650 грн., після проведених ним розрахунків недоотримана основна заробітна плата складає: у березні місяці 2014 року - 850 грн.; у квітні місяці 2014 року - 850 грн.; у травні місяці 2014 року - 850 грн.; у червні місяці 2014 року - 850 грн.; у липні місяці 2014 року - 850 грн.; у серпні місяці 2014 року - 850 грн.; у вересні місяці 2014 року - 695 грн.; у жовтні місяці 2014 року - 813 грн. Загальна сума недоотриманої ним основної заробітної плати склала 8 358 грн. Вважає дії відповідача незаконними. На підставі вищевикладеного просив суд позовні вимоги задовольнити, та винести рішення, яким стягнути з відповідача на його користь недоотриману заробітну плату у сумі 8 358,00 грн., та моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн. Присутній у судовому засіданні позивач [PERSON] надав пояснення по суті справи, підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити. Присутній у судовому засіданні представник відповідача ТОВ «КРИВБАС-БЕЛАЗ-СЕРВІС СП» - Ільїн В.В. надав пояснення по суті справи, проти позовних вимог заперечував у повному обсязі, надав до суду письмові заперечення, в яких посилався на те, що дійсно, позивач працював у ТОВ «КРИВБАС-БЕЛАЗ-СЕРВІС СП» на посаді начальника відділу охорони праці з 27 січня 2014 року (наказ №27-к-693) по 31 жовтня 2014 року (наказ №481-к-693). В лютому 2014 року позивачу було нараховано заробітну плату у розмірі 1 750,00 грн., тобто 50% від його посадового окладу у розмірі 3 500,00 грн., але зазначене нарахування було здійснено не з причини порушення законодавства про працю з боку підприємства чи з будь-яких інших підстав, а випадково, у зв'язку із системним порушенням роботи відповідної комп'ютерної програми, в чому позивач мав можливість самостійно переконатися уважно вивчивши розрахунковий листок за лютий 2014 року, наявний у нього та наданий в якості додатку до позовної заяви. Тобто позивач не звернувся до підприємства для негайного усунення вказаної помилки. За результатами розгляду позовної заяви, цю помилку було виявлено та наказом по підприємству №40 від 05 лютого 2014 року було здійснено перерахунок заробітної плати та повідомлено позивача про отримання грошових коштів, що підтверджується платіжним дорученням від 09 лютого 2015 року. Таким чином, вимога позивача про стягнення грошових коштів у сумі 1 750,00 грн. за лютий 2014 року вже задоволена підприємством в позасудовому порядку до початку розгляду справи по суті, а тому в задоволенні цієї вимоги просить суд відмовити. Щодо залишку недоотриманої позивачем заробітної плати у сумі 6 608,00 грн. (8 358,00 грн. - 1750,00 грн.), то у зв'язку з погіршенням фінансово-економічного стану та зниженням кількості замовлень на роботи підприємства, керівництвом було прийнято рішення про зміну діючих умов оплати праці шляхом зменшення посадових окладів з 01 березня 2014 року, про що, згідно ч.3 ст.32 та ст.103 КЗпП України, позивача було попереджено шляхом ознайомлення його з наказом №98-к від 04 березня 2014 року під особистий підпис. Позивач відмовився від підпису про ознайомлення з даним наказом, а також не повідомив про свою відмову в подальшому працювати в змінених умовах оплати праці, про що відповідальними працівниками підприємства було зазначено в наказі та складено комісійний акт від 04 березня 2014 року. Замість цього, позивач продовжив працювати на займаній посаді за зменшеним посадовим окладом, чим фактично надав згоду на подальше продовження своїх трудових правовідносин з підприємством в нових умовах оплати праці з 01 березня 2014 року та не надав будь-яких письмових заяв на спростування цього. У зв'язку з наведеним, підприємство не застосувало до нього норми діючого законодавства про працю щодо звільнення позивача після його двохмісячного попередження згідно ч.4 ст.32 КЗпП України, тобто з 01 травня 2014 року відповідно до п.б ч.1 ст.36 КЗпП України. При цьому, продовжуючи працювати за зміненими умовами оплати праці, позивач в період з березня по жовтень 2014 року щомісячно отримував розрахункові листки із детальним зазначеннях нарахувань та утримань із його заробітної плати (що підтверджується розрахунковими листками, доданими позивачем до позовної заяви), тобто мав можливість вже в квітні 2014 року звернутися до керівництва підприємства з заявою про порушення його трудових прав та необхідності їх відновлення або надання відповідних пояснень. Між тим, позивач жодного разу у вказаний період до керівництва не звертався, що є додатковим доказом відсутності будь-якого спору щодо оплати праці між сторонами у справі. Таким чином, підприємством в повній мірі було дотримано приписи ст.103 КЗпП України та ст.ст.29-30 Закону України «Про оплату праці», а тому в задоволенні позовної заяви в цій частині також необхідно відмовити. На підставі викладеного, не відбулося порушення законних трудових прав позивача в його правовідносинах з підприємством, а тому для задоволення заявлених позивачем вимог про стягнення недоотриманої позивачем заробітної плати у сумі 8 358,00грн. немає правових підстав. Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди у сумі 5 000,00 грн., то вона не підлягає задоволенню, оскільки ст.237-1 КЗпП України передбачає обов'язкову наявність причинно-наслідкового зв'язку між порушенням трудових прав позивача та відшкодуванням моральної шкоди, а вданих правовідносинах не відбулося порушення його трудових прав. До того ж, в період нетривалої роботи наказами по підприємству №219 від 20 серпня 2014 року, та №246 від 19 вересня 2014 року позивачу оголошувались догани за результатами його роботи у серпні-вересні 2014 року за порушення ним положень посадової інструкції начальника відділу охорони праці, на посаді якого працював позивач, тобто мали місце підстави для звільнення позивача за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання ним своїх посадових обов 'язків. Однак, за наявних фактичних обставин керівництво підприємства погодилось на відповідне прохання позивача та, за його заявою, здійснило звільнення позивача на пільгових підставах згідно п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін, що підтверджується наказом №481-к-693 від 31 жовтня 2014 року. Крім того, позивач не зазначив, в чому саме полягали нібито нанесені йому моральні страждання, які саме нормальні життєві зв'язки були втрачені позивачем, оскільки наявні підстави його звільнення з підприємства не створювали будь-яких перешкод для його подальшого працевлаштування, а тому факт заподіяння моральної шкоди позивачем не доведений і заявлену ним вимогу про відшкодування моральної шкоди у сумі 5 000,00 грн. не підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Допитаний в ході судового розгляду справи свідок [PERSON] суду пояснила, що працювала начальником юридичного управління ТОВ «КРИВБАС-БЕЛАЗ-СЕРВІС СП». Працювала на підприємстві до липня 2014 року. На підприємстві пропрацювала п'ять років. З лютого місяця 2014 року по ТОВ «КРИВБАС-БЕЛАЗ-СЕРВІС СП» було внесено зміни до штатного розпису та посадових окладів працівників підприємства. Всіх співробітників підприємства з наказом було ознайомлення, в тому числі і позивача [PERSON], однак останній в наказі не розписався про ознайомлення з ним, ніяких заперечень на нього також не подав. Позивача було ознайомлено в її присутності. З приводу не підписання [PERSON] наказу, було складено відповідний акт. Допитаний в ході судового розгляду справи свідок [PERSON] суду пояснила, що працює бухгалтером ТОВ «КРИВБАС-БЕЛАЗ-СЕРВІС СП». Пояснила, що бере безпосередню участь в нарахуванні заробітної плати працівникам підприємства. Заробітна плата працівників підприємства складається з посадового окладу та премії. З 01 березня 2014 року по підприємству було внесено зміни у штатний розпис та посадові оклади, підстава - наказ по підприємству. В ознайомленні співробітників підприємства з наказом безпосередньої участі не брала, однак нею було підписано акт про відмову позивачем [PERSON] від підписання наказу про внесення змін до штатного розпису та посадових окладів. Змінений розмір посадового окладу [PERSON] бачив у своїх табуляграмах, ніяких претензій ним пред'явлено не було. З [PERSON] у нас виникла помилка при нарахуванні його заробітної плати за лютий місяць 2014 року, помилка сталася в програмі, вибило 50% її розміру. Дана помилка сталася тільки із [PERSON], однак із будь-якими зверненнями останній до підприємства не звернувся. Якби він звернувся, то дана помилка була б виправлена. Допитаний в ході судового розгляду справи свідок [PERSON] суду пояснила, що працює секретарем керівника ТОВ «КРИВБАС-БЕЛАЗ-СЕРВІС СП». Пояснила також, що працює на підприємстві з вересня 2013 року, дотеперішній час. В ознайомленні робітників підприємства з наказом про внесення змін до штатного розпису та окладів робітників участі безпосередньо не брала, підписала акт про відмову [PERSON] від його підписання. Вислухавши пояснення сторін та свідків, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови у позовних вимогах у повному обсязі виходячи із наступного. Так, з матеріалів справи встановлено, що позивач [PERSON] працював на ТОВ «КРИВБАС-БЕЛАЗ-СЕРВІС СП» на посаді начальника відділу з охорони праці з 27 січня 2014 року по 31 жовтня 2014 року (а.с.2-5), відповідно до наказу (розпорядження) №27-к-693 (а.с.66). Звільнений з роботи на підставі ст.36 п.1 КЗпП, за згодою сторін (а.с.2-5), на підставі наказу №481-к-693 (а.с.65). Згідно колективного договору, укладеного між позивачем [PERSON] та ТОВ «КРИВБАС-БЕЛАЗ-СЕРВІС СП», основна заробітна плата на посаді начальника відділу з охорони праці, встановлюється у вигляді посадового окладу в розмірі 3 500 грн., з тривалістю робочого часу - 40 годин на тиждень (а.с.9-16, 17-20), згідно правил внутрішнього трудового розгляду ТОВ «КРИВБАС-БЕЛАЗ-СЕРВІС СП» (а.с.21-25). З пояснень сторін, даний факт не заперечувався позивачем [PERSON] в ході судового засідання встановлено, що в лютому 2014 року, позивачу було нараховано заробітну плату у розмірі 1 750,00 грн., тобто 50% від його посадового окладу у розмірі 3 500,00 грн., зазначене нарахування було здійснено у зв'язку із системним порушенням роботи відповідної комп'ютерної програми. Позивач не звернувся до підприємства для негайного усунення вказаної помилки. За результатами розгляду позовної заяви, помилку було виявлено та наказом по підприємству №40 від 05 лютого 2014 року (а.с.52) було здійснено перерахунок заробітної плати та повідомлено позивача про отримання грошових коштів, що підтверджується платіжним дорученням від 09 лютого 2015 року та відомістю зарахувань на картрахунки працівників №234 від 09 лютого 2015 року (а.с.48, 49). Наказом №98-к від 04 березня 2014 року по ТОВ «КРИВБАС-БЕЛАЗ-СЕРВІС СП» «Про доповнення №1 до штатного розкладу від 01 грудня 2013 року» (а.с.53), у зв'язку із виробничою необхідністю, було введено в дію з 01 березня 2014 року доповнення №1 до штатного розкладу підприємства в кількості 169 одиниці, з фондом оплати праці 316973 грн. (а.с.54-55). Згідно ч.3 ст.32 та ст.103 КЗпП України, позивача було попереджено шляхом ознайомлення його з наказом №98-к від 04 березня 2014 року під особистий підпис. Позивач відмовився від підпису про ознайомлення з даним наказом, а також не повідомив про свою відмову в подальшому працювати в змінених умовах оплати праці, про що відповідальними працівниками підприємства було зазначено в наказі та складено комісійний акт від 04 березня 2014 року (а.с.56). Однак, позивач продовжив працювати на займаній посаді за зменшеним посадовим окладом, даний факт ним не оспорював ся під час розгляду справи. Позивач, в період з березня по жовтень 2014 року щомісячно отримував розрахункові листки із детальним зазначеннях нарахувань та утримань із його заробітної плати (а.с.6-8), а отже мав можливість вже в квітні 2014 року звернутися до керівництва підприємства з заявою про порушення його трудових прав та необхідності їх відновлення або надання відповідних пояснень. Між тим, позивач жодного разу у вказаний період до керівництва не звертався. З наказів ТОВ «КРИВБАС-БЕЛАЗ-СЕРВІС СП» №219 від 20 серпня 2014 року, та №246 від 19 вересня 2014 року «Про винесення догани [PERSON]» вбачається, що [PERSON], начальнику відділу охорони праці оголошено догану за результатами роботи в серпні 2014 року, та вересні 2014 року (а.с.57,58). Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Відповідно до ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частиною 2 ст.233 КЗпП України передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Однак, з пояснень сторін та досліджених матеріалів справи, судом встановлено, що зі зміною свого посадового окладу позивач [PERSON] був ознайомлений, від підпису про ознайомлення з ним відмовився, про що було складено відповідний акт. Ніяких заяв по підприємству з цього приводу не подавав, продовжив працювати на ньому на своїй посаді. А отже, суд приходить до висновку, що заборгованості перед позивачем [PERSON], ТОВ «КРИВБАС-БЕЛАЗ-СЕРВІС СП» не має. Що стосується вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, згідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.5 своєї Постанови №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд вважає, що в судовому засіданні позивачем не доведений факт наявності моральної шкоди, протиправності дій керівництва ТОВ «КРИВБАС-БЕЛАЗ-СЕРВІС СП» з порушення його трудових прав, оскільки, як встановлено під час розгляду справи, ніякої заборгованості по оплаті з заробітної плати ТОВ «КРИВБАС-БЕЛАЗ-СЕРВІС СП» перед позивачем [PERSON] не має, а отже позовні вимоги позивача, стосовно відшкодування моральної шкоди також задоволенню не підлягають. Згідно п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: dismissed