Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

27 листопада 2013 року ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» звернулось до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] 6 558 грн. 70 коп. суми страхового відшкодування, а також судові витрати. Представник позивача просила справу розглядати без її участі, позов задовольнити, дала згоду на заочний розгляд справи, про що подала до початку судового засідання письмову заяву. Відповідач до суду не зявився, про час і місце розгляду справи оповіщений завчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося відповідно до ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 грудня 2011 року на 5 км 700 м автодороги Н-03 Житомир-Чернігівці сталась дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів «OPEL», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та «Mitsubishi», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], винним в якій, як вбачається з матеріалів справи, визнано водія автомобіля «OPEL» [PERSON] Внаслідок ДТП автомобіль [PERSON] отримав механічні ушкодження, що підтверджуються первісною та розширеною довідкою ДАІ. Постановою старшого інспектора ДПС ВДАІ Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області старшого лейтенанта міліції [PERSON] від 19 грудня 2011 року відмовлено у порушенні кримінальної справи відносно водія [PERSON] за відсутністю у його діях складу злочину на підставі п. 2 ст. 6 КПК України, а [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. На момент ДТП між [PERSON] та позивачем було укладено договір добровільного страхування від 30 вересня 2011 року № 3574018/05АВ, за яким позивач застрахував майнові інтереси потерпілого, повязані з експлуатацією наземного транспортного засобу легкового автомобіля [NUMBER]. На підставі договору [PERSON] виплачено страхове відшкодування у сумі 56 058 грн. 70 коп., що підтверджується платіжним дорученням та матеріалами справи. Таким чином, з моменту виплати, позивач отримав право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована ТОВ «Страхова компанія «Кредо» за полісом № АА/1096108, ліміт за шкоду майну якого складає 50 000 грн., розмір франшизи 500 грн., а тому сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 6558 грн. 70 коп. (56 058 грн. 70 коп. сума страхового відшкодування 50 000 грн. ліміт полісу за шкоду майну). 10 вересня 2013 року відповідачу позивачем направлено лист з вимогою про сплату заборгованості, проте на даний [PERSON] заборгованість не сплачено. Відповідно до ст. 980 Цивільного кодексу України та ст. 4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За положеннями ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Така ж позиція викладена у ст. 27 Закону України «Про страхування». Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно ст. 1187 ЦК України, діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб є джерелом підвищеної небезпеки. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року роз'яснено, що спір про відшкодування шкоди, завданої самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 000 гривень на одного потерпілого. Також, ст. 12 Закону визначено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 % від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Частиною 1 ст. 1194 ЦК України, передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи усе вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь позивача суми страхового відшкодування обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved