Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

27 квітня 2015 року позивач звернувся в суд з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що відповідачка являється власницею земельної ділянки для сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер якої 4824882000:02:000:0271, що розташована на території Гурївської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, через територію якої проходить магістральний аміакопровід УДП «Укрхімтрансаміак». Зазначив, що для обслуговування цього аміакопроводу, для забезпечення безпечної його експлуатації, необхідно на земельній ділянці, що належить відповідачу, встановити антенну опору радіорелейної вишки, яка буде забезпечувати безперебійний теле-радіозвязок, з метою створення системи оповіщення при виникненні надзвичайної ситуації. Посилаючись на те, що відповідачка проігнорувала лист-пропозицію позивача укласти з нею договір встановлення земельного сервітуту, позивач обґрунтовуючи свої вимоги посиланням на вимоги ст.ст.98-100 ЗК України, ст.ст.15-16, 402 ЦК України, просив суд встановити земельний сервітут на користь Українського державного підприємства «Укрхімтрансаміак» щодо земельної ділянки громадянки [PERSON], кадастровий номер 4824882000:02:000:0271, площею 0,0036 га, яка знаходиться в с. Гурївка Новоодеського району Миколаївської області для визначення права: 1. будівництва, реконструкції, капітального ремонту, технічного переоснащення, ремонту, розміщення та експлуатації споруд та обладнання радіорелейної лінії звязку; 2. проходу, проїзду, а також перевезення обладнання, будівельних та інших матеріалів через земельну ділянку для реконструкції, капітального ремонту, технічного переоснащення, ремонту, розміщення та експлуатації споруд та обладнання радіорелейної лінії звязку; 3. проведення вишукувальних, дослідних та інших робіт для будівництва, реконструкції, капітального ремонту, технічного переоснащення, ремонту, розміщення та експлуатації споруд та обладнання радіорелейної лінії звязку. Ухвалою суду від 13.08.2015 року до участі в судовому розгляді даної справи було залучено в якості третіх осіб на стороні відповідача ПАТ «Укртранснафта» та ТДВ «Сільгоспгосподарство Гурївка». В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлений позов та посилаючись на викладені в ньому обставини, просила суд позов задовольнити повністю. Відповідачка [PERSON] позову не визнала. Посилаючись на безпідставність заявленого позову, вимоги якого, на її думку, не ґрунтуються на законі, відповідач просила суд відмовити в задоволені цього позову, зазначивши, що вона проти того, щоб на її земельній ділянці будували радіорелейну вишку. Представник третьої особи ПАТ «Укртранснафта» в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на необхідність встановлення земельного сервітуту з метою обслуговування магістрального аміакопроводу. В подальші судові засідання представник ПАТ «Укртранснафти» не зявилась, надавши суду письмову заяву про розгляд справи у відсутність представника цього товариства. Представник третьої особи ТДВ «Сільгоспгосподарство Гурївка» заперечив проти позову та посилаючись на те, що земельна ділянка, що належить відповідачу, на якій позивач просить встановити сервітут, перебуває в оренді ТДВ «Сільгоспгосподарство Гурївка» і, що товариство бажає використовувати цю земельну ділянку за її цільовим призначенням без наявності сервітуту, який, на його думку, буде обмежувати використання земельної ділянки та буде порушувати права, як власника землі так і орендаря. Крім того, представник ТДВ «Сільгоспгосподарство Гурївка» зазначив, що цільове призначення земельної ділянки це сільськогосподарське виробництво і, що на цій земельній ділянці встановлено заборону проведення будь-яких будівельних, вишукувальних та інших робіт. Також, посилаючись на безпідставність позовних вимог, представник третьої особи в заперечення позовних вимог зазначив, що вони не містять строку встановлення земельного сервітуту, платності чи безоплатності його використання, а вимоги щодо встановлення проходу, проїзду по земельній ділянці не містять відправних точок, де саме будуть починатися і де будуть закінчуватися ці проходи та проїзди, їх довжина, ширина. Також, представник третьої особи зазначив про безпідставність доводів позивача про те, що тільки на земельній ділянці відповідача можна побудувати радіорелейну вишку, пояснивши, що зовсім неподалік проходить лісопосадка на території якої можна було б побудувати цю вишку без шкоди правам та інтересам обох сторін. Посилаючись на безпідставність позову, не відповідність позовних вимог чинному земельному і цивільному законодавству, визначеному ст.16 ЦК України способу захисту прав, посилаючись на ст.ст.99-100,102- 102-1 ЗК України, просив суд в задоволені цього позову відмовити. Вислухавши в судовому засіданні пояснення сторін та представників третіх осіб, дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що заявлений позов - безпідставний, а тому не підлягає задоволенню. Цей висновок ґрунтується на наступному: Як вбачається з досліджених в суді обставин справи, відповідач [PERSON] являється власником земельної ділянки для сільськогосподарського виробництва, площею 9,19 га, що розташована на території Гурївської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, кадастровий номер якої 4824882000:02:000:0271, через територію якої проходить магістральний аміакопровід УДП «Укрхімтрансаміак», нафтопровід ПАТ «Укртранснафта», лінія електромережі, лінія кабельного звязку. Цю земельну ділянку відповідач отримала 25.04.2007 року у спадщину після смерті своєї матері [PERSON], що підтверджується дослідженим в суді відповідним документом свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, державним актом на право власності на земельну ділянку. Як вбачається з дослідженого в суду договору на встановлення земельного сервітуту №36 від 22.11.2002 року, на цій земельній ділянці, а саме на її частині, по території якої проходить магістральний нафтопровід, було встановлено земельний сервітут згідно плану-схеми, який в додатку №1 до договору є невідємною частиною цього договору, а в додатку №2 цього договору встановлені обмеження по користуванню цієї земельної ділянки. Серед обмежень, які встановлені земельним сервітутом, є наявна заборона споруджувати будівлі і споруди, споруджувати проходи, проїзди, переїзди, здійснювати будівельні, монтажні та вишукувальні, геодезичні роботи. Відповідно до договору оренди землі №645 від 25.01.2012 року, укладеного між відповідачкою [PERSON] та ТДВ «Сільгоспгосподарство Гурївка», [PERSON] передала дану земельну ділянку в оренду цьому товариству на строк 5 років, до 16.03.2017 року. ТДВ «Сільгоспгосподарство Гурївка» використовує дану орендовану у відповідача земельну ділянку за цільовим призначенням для сільськогосподарського виробництва. У відповідності з вимогами ст.ст.401-403 ЦК України, передбачено право користуватися чужим майном, в тому числі земельною ділянкою у випадку неможливості задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Такий земельний сервітут може встановлюватися договором, законом або рішенням суду. За судовим рішенням земельний сервітут може бути встановлений у разі недосягнення домовленостей про встановлення такого сервітуту, на що і посилається позивач в своїх заявлених позовних вимогах. Відповідач та третя особа ТДВ «Сільгоспгосподарство Гурївка», як орендар, категорично не погоджуються на встановлення земельного сервітуту та заперечують правомірність позовних вимог позивача. Як вбачається із змісту позову, ці позовні вимоги не містять даних про строковість чи безстроковість цього сервітуту, а також не зазначено вимог про його платність чи безоплатність, що не узгоджується з вимогами ч.ч.1-3 ст.403 ЦК України, а також з вимогами ст.98 ЗК України. Крім того, згідно ч.4 ст.98 ЗК України, земельний сервітут повинен здійснюватися способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений, а позивач в суду не довів, що земельний сервітут, який ним пропонується, являється найменш обтяжливим для відповідача. Так, позивачем не було надано суду, в обґрунтування заявлених позовних вимог, доказів того, що з технічної точки зору саме на земельній ділянці відповідача, а не на будь-якій іншій земельній ділянці, чи місцевості буде доцільним будівництво такої радіорелейної вишки звязку для забезпечення роботи аміакопроводу. Позивач, як вид права земельного сервітуту, у відповідності до ст.99 ЗК України, просить суд встановити для нього земельний сервітут на земельній ділянці відповідача, розміром 0,0036 га для права будівництва, реконструкції, капітального ремонту, технічного переоснащення, ремонту, розміщення та експлуатації споруд та обладнання радіорелейної лінії звязку; проходу, проїзду, а також перевезення обладнання, будівельних та інших матеріалів через земельну ділянку для реконструкції, капітального ремонту, технічного переоснащення, ремонту, розміщення та експлуатації споруд та обладнання радіорелейної лінії звязку, для. проведення вишукувальних, дослідних та інших робіт для будівництва, реконструкції, капітального ремонту, технічного переоснащення, ремонту, розміщення та експлуатації споруд та обладнання радіорелейної лінії звязку. Просячи встановлення такого виду права земельного сервітуту, позивач разом з тим у своїх вимогах, не зазначає відправні точки меж земельної ділянки, на яку буде розповсюджуватися сервітут, не зазначається відправні точки меж, де саме будуть починатися і де будуть закінчуватися ці проходи та проїзди, їх довжину, ширину та яким видом транспорту буде здійснюватися проїзд, що не узгоджується з вимогами ст.99 ЗК України. Не надав позивач в суду і доказів того, що інші суміжні землевласники і землекористувачі дали своє погодження на встановлення такого земельного сервітуту. Не може суд погодитися із безоплатністю земельного сервітуту, про що в своїх поясненнях зазначав представник позивача, поскільки, згідно ч.3 ст.101 ЗК України, власник, землекористувач земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право вимагати від осіб, в інтересах яких встановлено земельний сервітут, плату за його встановлення, якщо інше не передбачено законом. Відповідач та третя особа орендар ТДВ «Сільгоспгосподарства Гурївка» категорично заперечує проти безоплатності встановлення земельного сервітуту. Також, як одну з підстав відмови в задоволені заявленого позову, суд зазначає, що відповідно до вимог ст.ст.22,23 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення повинні використовуватися за своїм цільовим призначенням, а саме для виробництва сільськогосподарської продукції, а для будівництва різного роду обєктів повинні використовуватись несільськогосподарські угіддя або сільськогосподарські угіддя гіршої якості і, що обовязок власника земельної ділянки використовувати земельну ділянку тільки за її цільовим призначенням. Також суд зазначає, що не узгоджуються заявлені позовні вимоги з положеннями ст.102-1 ЗК України, де зазначається про виникнення правовідносин суперфіцію тільки на підставі договорів, а не за судовим рішенням. Тому, за таких вищевикладених обставин, враховуючи відсутність передбачених законом підстав для задоволення заявлених позовних вимог у викладеній позивачем редакції, суд приходить до висновку, що заявлений позов являється безпідставним, недоведеним, а тому не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, в звязку з відмовою позивачу в задоволені позовних вимог, понесені ним судові витрати, відшкодуванню не підлягають..

Outcome: dismissed