Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

27 квітня 2016 року [PERSON], який діяв від імені та в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до Четвертої Донецької державної нотаріальної контори про визнання незаконною постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобовязання видати свідоцтво про право на спадщину, посилаючись на наступні обставини. 08 вересня 2014 року померла дружина позивача [PERSON]. У звязку із цим [PERSON] звернувся до Четвертої Донецької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири за № 8 у будинку № 44 по вул.. Комунарів у м. Донецьку Донецької області, яка належала померлій після смерті її батька [PERSON]. Але, 04 серпня 2015 року державний нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, посилаючись на те, що свідоцтво на право на спадщину за законом, видане Четвертою Донецькою державною нотаріальною конторою від 07.04.2009 року за реєстровим № 1-1913 на підставі якого 1/3 вказаної квартири належала [PERSON] не зареєстрована належним чином. Вважав, що державним нотаріусом порушені вимоги Закону України «Про нотаріат», просив визнати постанову державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії неправомірною та зобовязати нотаріуса видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири за № 8 у будинку № 44 по вул.. Комунарів у м. Донецьку Донецької області. У судове засідання представник позивача подав заяву в якій уточнив позовні вимоги, просив замінити неналежного відповідача - Четверту Донецьку державну нотаріальну контору належним Донецькою обласною державною адміністрацією, а також просив визнати за позивачем [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину квартири за № 8 у будинку № 44 по вул.. Комунарів у м. Донецьку Донецької області після смерті його дружини [PERSON]. Крім того просив розглянути справу за відсутності позивача та його представника. Ухвалою суду від 22 липня 2016 року клопотання представника позивача про заміну відповідача було задоволено. Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав письмові пояснення, згідно яких Донецька обласна державна адміністрація не є правонаступником органу місцевого самоврядування Донецької міської ради. Заперечень по суті заявлених позовних вимог у поясненнях не наведено. Відповідно до ч.2\~ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи проводиться судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. З огляду на це, на підставі\~ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Зясувавши вищенаведену позицію сторін, дослідивши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], згідно паспорту громадянина України серії ВС, № 272885, виданого Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області, зареєстрований за постійним місцем проживання у [INFO] у Кіровському районі міста Донецька Донецької області. У звязку із проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, позивач тимчасово перемістився до м. Львова, де набув відповідний статус та отримав довідку про це від 26.12.2014 р. № [NUMBER] (а.с. 17). Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення Ради національної безпеки України від 13 квітня 2014 року\~Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України\~та розпочато проведення антитерористичної операції (АТО) на території Донецької і Луганської областей. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р, затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, у якому, серед інших населених пунктів, зазначено м. Донецьк Донецької області, де зареєстрований позивач [PERSON] Квартира [ADDRESS] у Кіровському районі міста Донецька Донецької області належала на праві приватної спільної часткової власності по 1/3 частки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № 7024 від 17.09.2007 року, виданого Управлінням комунальних ресурсів Донецької міської ради (а.с. 16). Вказане право власності було належним чином зареєстровано у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з реєстру № 21886016 від 16.02.2009 року (а.с. 10). Співвласник квартири [PERSON] помер 21.08.2008 року. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Четвертою Донецькою державною нотаріальною конторою 07.04.2009 року за реєстровим № 1-1913 спадкоємицею 1/3 вказаної квартири стала донька померлого [PERSON] (а.с. 9). Але, всупереч вимогам ст. 182 ЦК України, перехід права власності на цю нерухомість у встановленому порядку зареєстрований не був. Оскільки [PERSON] померла 08 вересня 2014 року у м. Донецьку, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НО, № 797345 від 10.09.2014 року, здійснити державну реєстрацію прав власності померлої на набуту нею спадщину неможливо. Позивач [PERSON] фактично прийняв спадщину, проживаючи разом із спадкодавцем на день його смерті, звернувся до Четвертої Донецької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно після смерті дружини. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 серпня 2015 року, виданого державним нотаріусом Четвертої Донецької державної нотаріальної контори за реєстровим номером 1-338, позивач отримав у спадщину 1/3 квартири [ADDRESS] у Кіровському районі міста Донецька Донецької області, яка належала померлій дружині безпосередньо (а.с. 8). У той же час, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на іншу 1/3 частку цієї квартири, позивачу було відмовлено згідно Постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 04.08.2015 року, оскільки право власності померлої на цю частку не було зареєстровано належним чином (а.с. 6). На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1) ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. На підставі ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Відповідно ст. 346 ЦК України право власності припиняється в разі смерті власника. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Тому за позивачем [PERSON], який відповідно до ст.1261 ЦК України відноситься до спадкоємців першої черги, слід визнати право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті його дружини [PERSON].

Outcome: approved