Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

28 серпня 2017 року ДП «Жовтневе лісове господарство» звернулося до суду із позовом до [PERSON] «Про стягнення завданої матеріальної шкоди» (вхідний № 1861/17-вх), на обґрунтування якого зазначило, що 27.12.2006 року [PERSON] здійснила на території Рокитянського лісництва ДП «Жовтневе лісове господарство» в кварталі 55, виділ 19, незаконну порубку десяти сиро ростучих дерев породи «сосна звичайна», до стану припинення росту. За зазначеним фактом 27.12.2016 року майстром лісу Рокитянського лісництва ДП «Жовтневе лісове господарство» був складено протокол про адміністративне правопорушення № 000051 про здійснення відповідачем правопорушення, передбаченого статтею 65 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постановою майстром лісу Рокитянського лісництва ДП «Жовтневе лісове господарство» від 27.12.2016 року № 000051 відповідача визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення та на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 85 гривень. Зазначена постанова відповідачем оскаржена не була. Крім того своїми діями відповідач завдала їм майнову шкоду на суму 620,20 гривень. Просили стягнути з відповідача на їх користь зазначену суму матеріальної шкоди та судові витрати у розмірі 1600 гривень (а. с. 2 - 3). Представник позивача ДП «Жовтневе лісове господарство» - [PERSON], що діє на підставі довіреності, виданої 30.12.2016 року директором підприємства [PERSON], скористався правом, визначеним частиною 3 статті 211 цивільного процесуального кодифікованого закону України, й звернувся до суду із відповідним письмовим клопотанням про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи (а. с. 31, 32). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не зявилась, про час та місце розгляду справи сповіщена своєчасно та належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за її відсутності не надавала. Відповідно до змісту частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, а згідно частини 3 статті 211 цього ж кодексу особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у представника позивача свідчить відповідна заява, долучена до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання ним особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. Крім того, відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України у звязку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд вирішив можливим справу розглядати на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення, про що не заперечував представник позивача. Здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно, обєктивно, справедливо, неупереджено та своєчасно зясувавши всі обставини справи і всі фактичні данні в межах заявлених вимог, що мають значення для вирішення справи за суттю й на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, перевіривши їх доказами, отриманими відповідно до правил цивільного процесуального кодифікованого закону й безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: дослідивши письмові докази у справі,- суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій [PERSON] та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області. За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Оскільки на цей час Валківський окружний суд свою діяльність не розпочав, справа перебуває на розгляді належного суду. Крім того, згідно пункту 9 частини 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України № 1618-ІV від 18.03.2004 року (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017 року із змінами та доповненнями) справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання нею чинності. Таким чином, ця цивільна справа підлягає розгляду за правилами, визначеними Цивільним процесуальним кодексом України в редакції, що набрала чинності з 15.12.2017 року (із змінами та доповненнями). Отже, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства, визначеним у частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому згідно частини 1 статті 4 цього ж нормативно-правового акту, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, суд відповідно до приписів частини 1 статті 13 цивільного процесуального кодифікованого закону України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Судом встановлено, що згідно акту огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства від 27.12.2016 року та розрахунку збитку від 27.12.2016 року, складеного майстром лісу обходу Рокитянського лісництва ДП «Жовтневе лісове господарство» [PERSON], 27.12.2016 року об 11 годині 30 хвилин у кварталі 55 виділ 19 Рокитянського лісництва ДП «Жовтневе лісове господарство» було виявлено незаконне вирубування до ступеня не припинених росту десяти вершин молодняка сосни звичайної. У результаті цього порушення заподіяно шкоду лісовому господарству на суму 620, 20 гривень (а. с. 7 - 8). Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 27.12.2016 року № 000051, складеного майстром лісу обходу № 6 Рокитянського лісництва ДП «Жовтневе лісове господарство» [PERSON], 27.12.2006 року об 11 години 30 хвилин [PERSON] здійснила на території Рокитянського лісництва ДП «Жовтневе лісове господарство» в кварталі 55, виділ 9, незаконну порубку десяти сиро ростучих дерев породи «сосна звичайна» до стану припинення росту (а. с. 4). Постановою від 27.12.2016 року № 000051, складеною майстром лісу обходу № 6 Рокитянського лісництва ДП «Жовтневе лісове господарство» [PERSON], [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 65 Кодексу України про адміністративні правопорушення та на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 85,00 гривень (а. с. 5). Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно частини 1 та 2 статті 1192 Цивільного кодексу України З урахуванням\~обставин справи\~суд за\~вибором потерпілого\~може зобов'язати\~особу,\~яка завдала\~шкоди майну,\~відшкодувати її\~в натурі\~(передати\~річ того\~ж роду\~і такої\~ж якості,\~полагодити пошкоджену\~річ тощо)\~або відшкодувати\~завдані збитки\~у повному\~обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вирішуючи згідно підпункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України питання про розподіл між сторонами у справі судових витрат, суд виходить з наступного. Так, відповідно до вимог частини 1 та 2 статті 141 зазначеного цивільного процесуального кодифікованого закону України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тоді як інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приписи частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України передбачають, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Таким законом є Закон України «Про судовий збір» № 3674-VІ від 08.11.2011 року (із змінами та доповненнями), який встановлює правові засади справляння, платників, обєкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та його повернення. Положеннями статті 1 зазначеного Закону визначено, що судовий збір це збір, який справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Згідно із абзацом 1 частини 1 статті 3 вказаного вище нормативно-правового акту, судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством України. Відповідно до змісту частини 1 й підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України Про судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Із зазначеним позовом ДП «Жовтневе лісове господарство» звернулось до суду у 2017 році. На виконання вимог частини 5 статті 119 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції, що діяла на час звернення із позовом до суду) до позовної заяви ДП «Жовтневе лісове господарство» додало документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 1600,00 гривень (а. с. 1). Прожитковий мінімум для працездатних осіб в Україні з 01 січня 2017 року встановлений в розмірі 1600 гривень відповідно до змісту статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2017 рік № 1801-VIII\~від 21.12.2016 року. Отже, ухвалюючи рішення та задовольняючи позов ДП «Жовтневе лісове господарство» звернулося до суду із позовом до [PERSON] «Про стягнення завданої матеріальної шкоди», суд доходить й до висновку про те, що з відповідача пропорційно до задоволеної частини вимог слід стягнути в доход держави судовий збір у сумі 1600,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved