Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

27 лютого 2017 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування вимог посилалась на те, що з 11.03.2000 року по 02.06.2016 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. У шлюбі мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Син фактично проживає спільно із нею знаходиться на її утриманні. Відповідач у добровільному матеріальної допомоги на утримання дитини у добровільному порядку не надає, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Просила стягнути з відповідача на свою користь та на утримання неповнолітнього сина аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. В ході судового розгляду справи позивач [PERSON] уточнила свої позовні вимоги, в остаточній редакції яких просила стягнути з відповідача на свою користь та на утримання неповнолітнього сина аліменти у розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON], діюча на підставі довіреності, у судове засідання не прибули, надавши заяви про розгляд справи у їх відсутність, якими уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач [PERSON] також у судове засідання не прибув, надавши заяву про визнання предявленого позову в уточненій редакції у повному обсязі, якою просив вирішувати справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що з 11 березня 2000 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 червня 2016 року, яке набрало чинності 13 червня 2016 року, шлюб між ними розірвано. Згідно із свідоцтвом про народження серії І-НО № 203747, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського РУЮ м. Маріуполя Донецької області від 01.02.2001 року, [PERSON] народився 20 січня 2001 року, про що вчинено актовий запис № 69. Батьками зазначені: батьком [PERSON], матірю [PERSON]. З довідки, наданої ЖКП «Азовжитлокомплекс» від 27.02.2017 року, вбачається, що неповнолітній [PERSON] проживає спільно із матірю [PERSON] у місті Маріуполі по Московській, 26-1. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. При ухиленні від цього обов'язку, відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України, кошти на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу платника аліментів або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з довідки за № 022-6232 від 09.06.2017 року, відповідач [PERSON] є працівником конвертного цеху № 004 ПАТ «МК «Азовсталь». Будь-яких інших доказів на підтвердження обставин, визначених ст. 182 СК України, сторонами в в ході судового розгляду справи не надано і посилань на їх наявність на зазначено. Разом із тим, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України (в редакції станом на день розгляду справи) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. В сенсі наведеної норми вимоги позивача [PERSON] щодо стягнення з відповідача аліментів у розмірі не меншому, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є безпідставними і такими, що суперечать положенням чинного законодавства. Підсумовуючи наведене та дослідивши обставини, передбачені ст. 182 СК України, суд, зважаючи також на визнання відповідачем предявленого позову в уточненій редакції, вважає можливим стягнути з нього на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття, тим самим частково задовольнивши позовні вимоги. Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить вимогам чинного законодавства, не порушує права, свободи чи законні інтереси інших осіб. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 гривень. На підставі ст.ст. 180-184 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial