Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-16 00:00:00

27 жовтня 2017 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом, який уточнили 22 лютого 2018 року, та просять визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що їм на праві власності належить [ADDRESS]. У вказаному будинку зареєстрований, але ніколи не проживав [PERSON]. В зв'язку з тим, що [PERSON] зареєстрований в їхньому будинку вони не мають можливості розпоряджатися ним на власний розсуд та отримати субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, що змушує їх звернутися з позовом до суду. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, однак надали до суду заяви, в яких просять розгляд справи проводити без їх участі, на задоволенні позовних вимог наполягають, проти постановлення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, вважає позовну заяву [PERSON] та [PERSON] обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 грудня 2007 року за [PERSON] визнано право власності на 5/8 частин [ADDRESS], та за [PERSON] на 3/8 частини цього ж будинковолодіння (а.с. 5). Доказів, які б свідчили про скасування вищевказаного рішення, матеріали справи не містять, відтак суд вважає, що таке набрало законної сили та є чинним. Відповідно до довідки №118911 виданої головою квартального комітету №19 Смілянської міської ради Черкаської області 21 жовтня 2017 року, в [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO], її син [PERSON], [INFO], та [PERSON] (а.с.6). Згідно довідки наданої відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Черкаській області 07 листопада 2017 року, [PERSON], [INFO], зареєстрований в [ADDRESS] (а.с.10). З актів обстеження житлового будинку складених комісією у складі: голова кварткому [PERSON], жителі будинків №№21, 22, 26 - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 21 жовтня 2017 року, вбачається, що [PERSON] в [ADDRESS] не проживав та його особистих речей у такому не має (а.с. 3, 4). Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Із змісту ч.1 ст. 317 ЦК України вбачається власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частинами 1, 2 статті 319 ЦК України визначено власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.150 ЖК громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.ч. 1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до Правових позицій висловлених судовою палатою у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ (справи повязані із застосуванням норм про захист права власності) згідно із ст.15, п.4 ч.2 ст.16, ст.ст.386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і обєктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Відповідно до положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи викладене, а також те, що [PERSON], який зареєстрований в [ADDRESS], за цією адресою не проживає та створює перешкоди в користуванні будинком його власникам та можливістю вільно розпорядитися своєю власністю, суд приходить до беззаперечного висновку, що позовні вимоги [PERSON]. та [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом є обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved