Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

27 вересня 2013 року позивач ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості з оплати спожитої електроенергії. В обґрунтування позову зазначає, що відповідачі зареєстровані і проживають у [INFO], є споживачами електричної енергії. Плату за використану електроенергію вносять не своєчасно на не у повному обсязі, у звязку із чим за період з 01.07.2000 року по 18.12.2012 року утворилася заборгованість у загальній сумі 2774,35 гривень. Просив стягнути з відповідачів зазначену заборгованість, а також судові витрати. В ході судового розгляду справи позивачем було уточнено позовні вимоги, в остаточній редакції яких просив стягнути з відповідачів заборгованість з оплати спожитої електроенергії за період з 01.07.2000 року по 18.01.2014 року у загальній сумі 2006,05 гривень. Представник позивача [PERSON], діюча на підставі довіреності, у судове засідання не прибула, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, якою позовні вимоги кінцевої редакції позову підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в ході судового розгляду справи позовні вимоги не визнала, надавши спільні із відповідачами [PERSON] та [PERSON] письмові заперечення, згідно із якими відповідачі посилаються на наступне. Прилад обліку електроенергії, за яким провадилося нарахування заборгованості, було демонтовано представниками позивача, у взязку із закінченням строку експлуатації, та встановлено новий. Станом на момент предявлення позову нарахування заборгованості позивачем здійснювалося у відповідності із середньомісячним показником, без урахування фактичних показань лічильника. На час заміни приладу юристом ПЕС ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» було зроблено розрахунок остаточної заборгованості у відповідності до фактичних показань електролічильника станом на 17.10.2013 року та надано квитанцію з відповідним розрахунком у сумі 1525,42 гривень. Також ним було надано квитанцію про відключення та підключення приладу обліку на суму 305,87 гривень. Вказані суми ними було сплачено у повному обсязі. Будь-яких претензій стосовно наявності іншої заборгованості представниками позивача до них не вставилося. Крім того, вважають, що позивачем пропущено строк позовної давності, який просять застосувати. З цих підстав просили відмовити у задоволенні позову. У судове ж засіданні відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], будучи своєчасно та належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, не прибули з невідомих причин, а тому суд вважає можливим ухвалити рішення у їх відсутність на підставі наявних у справі письмових доказів та з урахуванням наданих заперечень. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позову з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Матеріалами справи, як то копією особового рахунку № 9469, встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані та проживають у [INFO], наданій для проживання на підставі ордеру № 002769 від 16.06.2000 року (а.с. 3). Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Відповідно до ч. 1 ст. 68 ЖК України наймач зобовязаний своєчасно вносити квартиру плату та плату за комунальні послуги. Згідно із ч. 1 ст. 64 ЖК України члени сімї наймача, які проживають разом із ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обовязки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обовязком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обовязком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством і умовами договору. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу (ч. 1 ст. 714 ЦК України) одна сторона (постачальник) зобовязується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобовязується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Аналогічні положення закріплені Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими постановою КМУ від 8 жовтня 1992 р. № 572. Згідно із договором № 792/69 про користування електричної енергії, укладеним від 28.10.2013 року, відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є споживачами електричної енергії (а.с. 22). Наявність договору між сторонами про користування електричною енергією у термін до 28.10.2013 року судовим розглядом не встановлена, проте, за письмовими запереченнями відповідачі не спростовують наявності у цей період між ними фактичних договірних зобовязань, що випливають з надання/споживання електричної енергії. Згідно із актом № 429322 від 28.10.2013 року у квартирі [ADDRESS] було встановлено новий прилад обліку електроенергії із показаннями лічильника «00001», при цьому показання лічильника старого приладу обліку склали «18347» (а.с. 20). З наданого представником позивача розрахунку вбачається, що за період з 01.07.2000 року по 18.01.2014 року заборгованість за спожиту електроенергію становить 2006,05 гривень, в тому числі за новим приладом обліку у розмірі 111,62 гривень (а.с. 40). Будь-яких належних та допустимих доказів, як то первісних платіжних документів, актів попередніх звірок тощо, які б спростовували наявність заборгованості у розмірі 2006,05 гривень, відповідачами в ході розгляду справи не надано та посилань на їх наявність не наведено, а тому суд вважає встановленою наявність заборгованості саме у наведеному розмірі. Разом із тим, статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановляється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного з кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Встановлено, що 07.02.2012 року ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з відповідачів заборгованості з оплати спожитої електроенергії. Судовим наказом № 538/1525/2012, виданим Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя донецької області від 10 лютого 2012 року. з боржників [PERSON] та [PERSON] було стягнуто заборгованість з оплати спожитої електричної енергії у сумі 1837,16 гривень. Ухвалою цього ж суду від 19 жовтня 2012 року судовий наказ скасовано. В сенсі наведених норм та викладених обставин перебіг позовної давності у прийдешніх спірних правовідносинах було перервано поданням заяви про видачу судового наказу та поновлено з поданням позову після його скасування. Таким чином, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, а саме за період з 07 лютого 2009 року по 18 січня 2014 року. З наданого представником позивача розрахунку вбачається, що за період з 07.02.2009 року по 18.01.2014 року заборгованість відповідачів за спожиту електроенергію становить 473,42 гривень, а отже саме ця сума підлягає солідарному стягненню з них. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України суд пропорційно до розміру задоволених вимог стягує з відповідачів на користь позивача понесені ним та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у розмірі 54,14 гривень. На підставі п.п. 42, 48, 53 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою КМУ від 26.07.1999 р. № 1357, ст.ст. 19-21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 64, 67, 68 ЖК України, ст.ст. 11, 14-16, 509, 526, 530, 610, 611 ЦК України,

Outcome: partial