Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

26 червня 2020 року позивач [PERSON] (далі- Позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - Відповідач, ПАТ «КЗРК») про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я в сумі 118 075 гривень без утримання податків з доходу фізичних осіб та інших податкових платежів. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що понад двадцять років працював на підприємстві ПАТ «КЗРК» підземним прохідником в умовах впливу шкідливих факторів. Рішенням МСЕК від 22 червня 2020 року йому вперше було встановлено 40% втрати професійної працездатності, з яких 20% по хронічному обструктивному захворюванню легень, 20% по радикулопатії. У зв`язку із отриманими профзахворюваннями порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, який позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, епізоди утрудненого дихання до 1-2 разів на добу, кашель частіше сухий, приступоподібний, рідше з утрудненим відходженням невеликої кількості слизового, в`язкого харкотиння, біль у грудях та міжлопатковій ділянці, запоморочення, біль та обмеження рухів в попереково-крижовому відділі хребта з іррадіацією в праву ногу по задньо-боковій поверхні правого стегна до коліна, судоми нижніх кінцівок. Процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, страху, на фоні сильних больових відчуттів. Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни в його житті є незворотними, що завдає позивачу душевного болю та страждань. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 червня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 21 липня 2020 року судом отримано клопотання відповідача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, яке за результатами розгляду ухвалою суду від 26 серпня 2020 року залишено без задоволення. 21 липня 2020 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в позові, посилаючись на те, надані позивачем докази підтверджують лише факт виникнення в позивача професійного захворювання і втрату працездатності, проте жодним чином не можуть бути беззаперечними доказами заподіяння позивачу моральної шкоди. Також зазначив, що заявлена позивачем сума моральної шкоди є необґрунтованою, не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Крім того вказав, що позивач з власної волі працював на підприємстві відповідача в шкідливих умовах, задля отримання більшої заробітної плати, більш тривалої відпустки та виходу на пенсію на пільгових умовах, вважає, що саме позивач свідомо порушував законодавство у сфері охорони праці, що виразилося у недбалому ставленні позивача до свого здоров`я та як наслідок спричинило виникнення у нього професійного захворювання. 27 липня 2020 року представником позивача подано відповідь на відзив в якому зазначив, що твердження відповідача про відсутність доведення позивачем факту наявності в нього моральної шкоди спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Позивач оцінив розмір моральної шкоди у розмірі 25 мінімальних заробітних плат, вважаючи, що такий розрахунок в повній мірі відповідає тяжкості та характеру шкоди, принципам розумності, справедливості та співрозмірності. Також вказав, що факт незабезпечення відповідачем позивачу безпечних та нешкідливих умов праці як причини виникнення професійного захворювання позивача встановлений Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12.05.2020, який відповідачем не оскаржувався та є дійсним, що в повному обсязі спростовує аргументи відповідача. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з 25.02.1997 по 02.03.1998 працював підземним прохідником шахти ім. Леніна ВО «Кривбасруда», з 15.06.1999 по 02.01.2003 підземним прохідником шахти ім. Леніна ШУ Криворізький державний залізорудний комбінат, з 02.01.2003 по 28.10.2019 підземним прохідником шахти «Тернівська» ПАТ «Кривбасзалізрудком», і був звільнений з підприємства відповідача 28 жовтня 2019 року за власним бажанням, в зв`язку з виходом на пенсію, згідно зі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки на ім`я [PERSON] (а.с. 31-34). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання ( отруєння) від 12 травня 2020 року, встановлено наявність у [PERSON] професійних захворювань - хронічне обструктивне захворювання легень першої- другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. ЛН-другого ступеня; радикулопатія попереково-крижова L4-S1 з помірними статико-динамічними порушеннями, з больовим синдромом на фоні грижі дисків L4-L5, L5-S1, нейродистрофією у вигляді періартрозу колінних суглобів (ПФ- першого-другого ступеня, із зазначенням їх причин- пил переважно фіброгенної дії, важкість праці (а.с. 9-16) Згідно пункту 17 згаданого Акт професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи з 15.06.1999 по 28.10.2019 підземним прохідником у шахтобудівельному управлінні ПАТ «Кривбасзалізрудком», [PERSON] виконував комплекс робіт з проходки гірничих виробок різної конфігурації, а саме: буріння шпурів та свердловин ручними перфораторами, роботи з заряджання та підривання шпурів, кріплення всіх виробок, зрошення гірничої маси після вибухових робіт, зачищення виробок від просипів гірничої маси, розбирання та ремонтування тимчасового кріплення, навантаження та транспортування гірничої маси навантажувально-доставочними машинами. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати транспортувальні засоби та засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору, перешкоджаючого її застосуванню, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичним перенавантаженням. Відповідно до пункту 20 вказаного Акту враховуючи роботу [PERSON] впродовж 20 років 04 місяців в шкідливих умовах, та неодноразову зміну керівництва, визначити конкретних посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, встановити неможливо. Внаслідок зазначеного вище хронічного професійного захворювання, Позивач 022 червня 2020 року пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 40% (20% по ХОЗЛ, 20% по радикулопатії) внаслідок професійного захворювання, без визначення групи інвалідності з 15 червня 2020 року по 01 липня 2022 року, з переоглядом 01 червня 2022 року. Визначено потреби у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення. Вказані обставини підтверджується копією довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №079088 (а.с. 17) Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 40%, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися умови життя, він відчуває больові почуття, швидку втому, загальну слабкість. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд враховує період роботи позивача на підприємстві відповідача протягом 20 років 4 місяці в шкідливих умовах, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що позивачу первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням до 01 липня 2022 року, без визначення групи інвалідності, і, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 75 000 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 840,80 гривень.

Outcome: partial