Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

27 листопада 2019 року ФГ «Коваленко Т. М.» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , ТОВ «Білопілля Агросвіт» про визнання недійсними договору оренди земельної ділянки та додаткової угоди до нього. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 03 червня 2005 року фермерське господарство уклало з [PERSON] договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 5920688200:02:001:0365, площею 3,97 га, на строк до 03 червня 2025 року. 22 грудня 2006 року вказаний договір зареєстровано у Білопільському відділі Сумської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі внесено запис за №4577. 10 січня 2019 року ФГ «Коваленко Т. М.» звернулося до органу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно з метою здійснення державної реєстрації права оренди на вказану вище земельну ділянку, однак 15 січня 2019 року отримало відмову з підстав існуючих суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, оскільки право оренди зазначеної земельної ділянки вже зареєстроване в Державному реєстрі від 27 січня 2017 року за №18741250. У подальшому фермерському господарству стало відомо, що право власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування після смерті [PERSON] набув [PERSON] та 01 липня 2011 року останній уклав договір оренди земельної ділянки № [NUMBER] с з ТОВ «Білопілля Агросвіт». Таким чином, земельна ділянка, яка перебуває в користуванні ФГ «Коваленко Т. М.» на підставі договору оренди землі, строк дії якого не закінчився, передана у користування ТОВ «Білопілля Агроствіт». У зв`язку з викладеними обставинами, позивач просить визнати недійсним договір оренди землі №37с від 01 липня 2011 року та додаткову угоду до нього від 19 січня 2018 року, які були укладені між [PERSON] та ТОВ «Білопілля Агросвіт», об`єктом оренди за якими є земельна ділянка з кадастровим номером 5920688200:02:001:0365, площею 3,97 га. Ухвалою від 28 листопада 2019 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом з призначенням її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. У порядку ст. 84 ЦПК України у ТОВ «Білопілля Агросвіт» витребувано укладений між відповідачами договір оренди землі та додаткову угоду до нього від 19 січня 2018 року, об`єктом оренди за яким є спірна земельна ділянка (а. с. 19-20). 19 грудня 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від т. в. о. генерального директора ТОВ «Білопілля Агросвіт» Галицького В. О., в якому останній зазначає, що земельна ділянка з кадастровим номером 5920688200:02:001:0365, площею 3,9726 га знаходиться в користуванні товариства на підставі укладеного з [PERSON] договору оренди №37с від 01 липня 2011 року, зареєстрованого у відділі Держкомзему у Білопільському районі, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 05 жовтня 2012 року за №59206004003113. На підставі цього договору за ТОВ «Білопілля Агросвіт» зареєстровано право оренди вказаної земельної ділянки на строк до 2033 року, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис за №18741306 від 27 січня 2017 року. 19 січня 2018 року між товариством та [PERSON] укладено додаткову угоду до вищевказаного договору оренди. Крім того, т. в. о. генерального директора товариства вказує, що на дату реєстрації договору оренди спірної земельної ділянки, укладеного між позивачем та [PERSON] 03 червня 2005 року, яка була вчинена 22 грудня 2006 року, державна реєстрація договорів оренди здійснювалася відповідно до Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Держкомзему України №174 від 02 липня 2003 року, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 25 липня 2003 року за №641/17962. Відповідно до п. 4.2 вказаного Порядку, державна реєстрація договору оренди землі здійснювалася шляхом внесення записів реєстрації до книги реєстрації, у зв`язку з чим належним доказом реєстрації договору є запис у Книзі записів реєстрації державних актів направо власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Спірна земельна ділянка перебуває у користуванні ТОВ «Білопілля Агросвіт». Жодних вимог про витребування вказаної земельної ділянки з 2011 року по теперішній час від інших орендарів не надходило. У зв`язку з викладеними обставинами другий відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити за їх безпідставністю (а. с. 29-31). 20 січня 2020 року, до початку розгляду справи по суті до суду надійшла заява за підписом генерального директора ТОВ «Білопілля Агросвіт» про застосування строку позовної давності, обґрунтована тим, що з 2011 року позивачу було відомо про укладення між відповідачами договору оренди від 01 липня 2011 року, оскільки з цього часу фермерське господарство не використовувало спірну земельну ділянку та, за словами її власника, не сплачувало орендну плату за період 2011-2019 років (а. с. 70-72). Ухвалою від 20 січня 2020 року задоволено клопотання представника відповідача ТОВ «Білопілля Агросвіт» Подибайла А. Ю. про виклик свідка [PERSON] (а. с. 75-75). 29 січня 2020 року представник позивача [PERSON] . через канцелярію суду подав заперечення на заяву про застосування строку позовної давності, в якій зазначає, що єдиним доказом, на який вказує відповідач щодо обізнаності ФГ «Коваленко Т. М.» про порушення його прав, є показання з чужих слів, що є недопустимим у даних правовідносинах. Крім того, укладений між позивачем та власником договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5920688200:02:001:0365 є дійсним. ФГ «Коваленко» використовує вказану земельну ділянку для цілей здійснення господарської діяльності по теперішній час. Про порушення свого права позивач дізнався 15 січня 2019 року, коли державний реєстратор прийняв рішення про відмову в державній реєстрації договору оренди ФГ «Коваленко Т. М. на означену земельну ділянку, а про особу та спосіб, у який було порушено право 15 березня 2019 року, отримавши інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав, яка містить дані про право оренди ТОВ «Білопілля Агросвіт» на спірну земельну ділянку (а. с. 84-85). У судовому засіданні представник позивача ФГ «Коваленко Т. М.» адвокат Ломака Ю. М., який діє на підставі ордеру, позов підтримав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Повідомлення про вручення поштового відправлення судової повістки про виклик у судове засідання, направлене за зареєстрованим місцем проживання відповідача, повернулося без вручення з відміткою про відсутність адресата (а. с. 24, 58). Разом з тим, 20 лютого 2020 року через канцелярію суду надійшла заява останнього про розгляд справи без його участі, позов не визнає. У вказаній заяві відповідач [PERSON] зазначає, що зі змісту позовної заяви він дізнався про укладений 03 червня 2005 року між ФГ «Коваленко Т. М.» та [PERSON] договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5920688200:02:001:0365, яку він отримав у спадок після смерті останньої. За зазначеним договором орендну плату позивач йому не сплачував. Голова ФГ « [PERSON] » [PERSON] є його сусідом. Він неодноразово зустрічав його на вулиці, однак останній не повідомив, що орендує належну йому земельну ділянку, хоча, напевне, був обізнаний про прийняття ним спадщини після смерті [PERSON] . Вказує, що за користування спірною земельною ділянкою з 2011 року отримує орендну плату від ТОВ «Білопілля Агросвіт», до якого у нього претензій немає. Посилаючись на викладене, просить відмовити ФГ «Коваленко Т. М.» у задоволенні позову за безпідставністю (а. с. 116-118). Представник відповідача ТОВ «Білопілля Агросвіт» за довіреністю Подибайло А. Ю. позов не визнав. Крім того, 20 лютого 2020 року через канцелярію суду надійшли письмові пояснення останнього, в яких зазначено, що позивачу було відомо про існування оспорюваного договору. Протягом 2011 - 2014 років між ТОВ «Білопілля Агросвіт» та ФГ «Коваленко Т. М.» велися постійні суперечки, щодо користування спірною земельною ділянкою. Починаючи з 2015 року, вказаною земельною ділянкою користується ТОВ «Білопілля Агросвіт». У свою чергу ФГ «Коваленко Т. М.», будучи обізнаним про факт порушення права користування земельною ділянкою з кадастровим номером 5920688200:02:001:0365, з 2012 року не здійснило жодних заходів щодо захисту своїх прав, маючи при цьому об`єктивну можливість довідатися про їх порушення. Крім того, зі слів відповідача [PERSON] , починаючи з 2011 року, оренду плату від позивача він не отримував. У зв`язку з вказаними обставинами, позивач вважається таким, що пропустив строк позовної давності. Також, на думку представника другого відповідача, доводи представника позивача про відсутність вини «ФГ «Коваленко Т. М.» у несплаті орендної плати, так як господарство не знало про спадкоємців померлої [PERSON] , є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 537 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі: 1) відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; 2) ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; 3) відсутності представника недієздатного кредитора. Однак таких дій позивачем здійснено не було (а. с. 97-115). Заслухавши представника позивача [PERSON] , представника другого відповідача [PERSON] , повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Судом встановлено, що на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії IV-CM №027201, виданого Супрунівською сільською радою 31 травня 1999 року на підставі рішення 6 сесії 23 скликання від 04 травня 1999 року, [PERSON] належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 5920688200:02:001:0365, розташована на території Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області, загальною площею 4,13 га в межах згідно з планом, з яких 3,97 га ріллі та 0,16 га кормових угідь (а. с. 8). 03 червня 2005 року між [PERSON] та ФГ «Коваленко Т. М.» укладено договір оренди земельної ділянки, зареєстрований у Білопільському відділі Сумської регіональної філії, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 22 грудня 2006 року за №4577 про державну реєстрацію цього договору у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди за №040662604577 (а. с. 5-7, 11). За умовами вказаного договору, на підставі акту прийому передачі земельної ділянки [PERSON] передала в оренду ФГ «Коваленко Т. М.» належну їй на підставі державного акту серії IV-CM №027201 земельну ділянку сільськогосподарського призначення, розташовану на території Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області, площею 3,97 га ріллі, на строк 20 років, з 03 червня 2005 року по 06 червня 2025 року (а. с. 9). Пунктами 37, 38 вказаного договору передбачено, що його дія припиняється у разі: закінчення строку, на який було укладено; придбання земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи; договір припиняється також у інших випадках передбачених законом. Дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав визначених законом. Умовами розірвання договору в односторонньому порядку є несвоєчасна сплата орендної плати та неналежне виконання умов договору. Згідно з п. 40 договору оренди перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Відповідно до п. 43 договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (а. с. 5-7). Разом з цим судом також встановлено, що 01 липня 2011 року між [PERSON] та ТОВ «Білопілля Агросвіт» укладено договір оренди землі №37с, зареєстрований у відділі Держкомзему у Білопільському районі 05 жовтня 2012 року за №592060004003113, за яким перший відповідач на підставі акту прийому-передачі та акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передав другому відповідачу в строкове платне користування, на строк 10 років, належну йому на підставі державного акту серії IV-CM №027201 земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 5920688200:02:001:0365, площею 3,97 га ріллі, яка знаходиться на території Супрунівської сільської ради (а. с. 34-45). 19 січня 2018 року між відповідачами укладено Додаткову угоду №1, згідно з якою продовжено строк дії означеного договору до 30 червня 2033 року та погоджено інші істотні умови договору (а. с. 50-53). Зі змісту витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованого 15 березня 2019 року вбачається, що 27 січня 2017 року на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії IV-CM №027201, виданого Супрунівською сільською радою 31 травня 1999 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом №106, виданого державним нотаріусом Бойко О. І. 28 січня 2011 року, за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 5920688200:02:001:0365, розташовану на території Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області, площею 3,97 га ріллі, номер запису 18741250. В цей же день, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені відомості за номером 18741306 про державну реєстрацію за ТОВ «Білопілля Агросвіт» права оренди вказаної земельної ділянки на підставі договору оренди землі №37с від 01 липня 2011 року та додаткової угоди №1 від 19 січня 2018 року (а. с. 13). Рішенням Державного реєстратора прав на нерухоме майно від 15 січня 2019 року [PERSON] , який діяв на підставі довіреності від ФГ «Коваленко Т. М», відмовлено в реєстрації речового права оренди земельної ділянки, що розташована в межах адміністративної території Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області, з кадастровим номером 5920688200:02:001:0365 у зв`язку з тим, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27 січня 2017 року зареєстровано інше речове право на цю земельну ділянку під №18741306 (а. с. 12). Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України, Закону України «Про оренду землі» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При цьому ФГ «Коваленко Т. М.» хоча і не виступає стороною оспорюваного договору від 01 липня 2011 року та додаткової угоди до нього від 19 січня 2018 року, але як орендар вказаної земельної ділянки, має право на оспорювання цього договору, оскільки цей правочин порушує його переважне право на використання спірної земельної ділянки, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України викладеною у постановах №6-605цс16 від 25 травня 2016 року, №594/153/16-ц від 23 листопада 2016 року. Крім того, відповідно до статті 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, в тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу, а відповідно до статті 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Відповідно до ч. ч. 1, 9 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (ч. 4 ст. 124 ЗК України). Законом України «Про оренду землі» (далі Закон №161-ХІV) визначається порядок укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. За змістом ст. 1, ст. 13 вказаного закону оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 14 Закону №161-ХІV встановлено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально, типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України. Згідно з ст. 18 Закону України «Про оренду землі», в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (ст. 20 Закону №161-ХІV). Частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За нормами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до приписів статей 125, 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. На період укладення договору оренди земельної ділянки від 03 червня 2005 року діяло два нормативних акти, відповідно до яких проводилася державна реєстрація договорів оренди землі, зокрема - Порядок державної реєстрації договорів оренди землі, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року №2073, який втратив чинність 05 серпня 2011 року та Тимчасовий порядок ведення державного реєстру земель, затверджений наказом Держкомзему України від 02 липня 2003 року №174, який втратив чинність з 20 серпня 2012 року. Відповідно до вказаних нормативних актів реєстрація договорів оренди землі відрізнялася лише процедурною складовою. Таким чином, суд приходить до висновку, що державна реєстрація договору оренди землі, укладеного між позивачем ФГ «Коваленко Т. М.» та [PERSON] 03 червня 2005 року, яка була проведена Білопільським відділом Сумської регіональної філії, здійснена у відповідності з чинним на період її проведення законодавством. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 10 вказаного Закону, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, державний реєстратор запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Однак, відповідачами не надано належних і допустимих доказів, що при здійсненні державної реєстрації оспорюваного договору оренди землі та додаткової угоди до нього 27 січня 2017 року, державний реєстратор виконав зазначені вимоги закону та перевірив відсутність державної реєстрації договору оренди на спірну земельну ділянку в органі, до компетенції якого раніше належали відповідні функції. Крім того, у п. п. 37, 38, 40 договору оренди земельної ділянки від 03 червня 2005 року, укладеного між ФГ «Коваленко Т. М.» та [PERSON] , визначено, що дія цього договору припиняється у разі: закінчення строку, на який було укладено; придбання земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи; договір припиняється також у інших випадках передбачених законом. Дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав визначених законом. Умовами розірвання договору в односторонньому порядку є несвоєчасна сплата орендної плати та неналежне виконання умов договору. Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору (п. п. 37-38, 40 договору). Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що вказаний договір оренди землі від 03 червня 2005 року набрав чинності з моменту державної реєстрації права оренди позивача у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 22 грудня 2006 року та на даний час є дійсним. У той же час, у період дії означеного договору між [PERSON] та ТОВ «Білопілля Агросвіт» укладено договір №37с від 01 липня 2011 року щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5920688200:02:001:0365, площею 3,97 га ріллі та додаткову угоду №1 до цього договору від 19 січня 2018 року. Право оренди другого відповідача за вказаним договором додатковою угодою до нього зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27 січня 2017 року. При цьому суд звертає увагу на ту обставину, що право оренди ТОВ «Білопілля Агросвіт» за оспорюваною додатковою угодою від 19 січня 2018 року зареєстроване 27 січня 2017 року, тобто за рік до укладення зазначеної додаткової угоди. За вказаних встановлених обставин, суд приходить висновку, що договір оренди землі укладений між ФГ «Коваленко Т. М.» та [PERSON] 03 червня 2005 року, на час укладення оспорюваних правочинів між [PERSON] та ТОВ «Білопілля Агросвіт» не припинив своєї дії, а відтак, укладені до закінчення строку його дії новий договір та додаткова угода щодо оренди тієї ж земельної ділянки з іншим орендарем, на переконання суду, є недійсним в силу вимог ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною. Оскільки, укладений між відповідачами правочин порушує речове право позивача на спірну земельну ділянку, одночасне існування двох договорів оренди та їх державної реєстрації суперечать вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який спрямований на забезпечення визнання та захист державою речових та інших прав, які підлягають державній реєстрації, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна, суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову повністю. Заперечення відповідача [PERSON] про те, що позивач не виплачував йому орендну плату за користування спірною земельною ділянкою відповідно до укладеного з [PERSON] договору оренди землі, у даному випадку не є підставою для відмови в задоволенні позову про визнання недійсними укладених між відповідачами договору оренди землі та додаткової угоди з підстав одночасного існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну і ту ж земельну ділянку. При цьому суд зазначає, що систематична несплата орендної плати може бути підставою для розірвання договору, проте така вимога не була предметом даного судового розгляду. Стосовно заяви ТОВ «Білопілля Агросвіт» про застосування позовної давності суд зазначає наступне. Статтею 256 ЦК України поняття позовної давності визначено як це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною першою статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. ч. 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини такого порушення. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Перебіг строку позовної давності в даній справі починається з часу, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого майнового права, тобто укладення оскаржуваного договору. У даному випадку про порушення свого права позивач дізнався 15 січня 2019 року, тобто з моменту винесення державним реєстратором рішення про відмову у державній реєстрації іншого речового права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5920688200:02:001:0365. Доводи представника другого відповідача про те, що про порушення свого права позивачу стало відомо у 2011 році, оскільки з цього часу з приводу вказаної земельної ділянки між ТОВ «Білопілля Агросвіт» та ФГ «Коваленко Т. М.» тривали постійні суперечки, а починаючи з 2015 року товариство користується спірною земельною ділянкою, суд не приймає до уваги, оскільки всупереч ст. 81 ЦПК України вони не підтверджені належними та допустимими доказами. Таким чином, враховуючи, що одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну і ту ж земельну ділянку суперечить вимогам чинного законодавства України, спрямованого на забезпечення та захист державою речових та інших прав, що підлягають державній реєстрації, та призводить до порушення права позивача, як орендаря, суд приходить до висновку про задоволення позову ФГ «Коваленко Т. М.» у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved