Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

28.07.2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (на далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та третьої особи Служби у справах дітей про виселення. Відповідно до ухвали Заводського районного суду м.Миколаєва від 17.11.2015 року, позовні вимоги в частині виселення [PERSON] - залишені без розгляду. Свій позов позивач обґрунтував тим, що 24.04.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір № NKIPGA00000098, відповідно до умов якого він надав відповідачу кредит у розмірі 29105,00 доларів США, строком до 24.04.2018 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядки, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та [PERSON], було укладено договір іпотеки № NKIPGA00000098 від 24.04.2015 року, відповідно до якого остання надала в іпотеку нерухоме майно, яке належить їй на праві власності на підставі Рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 25.11.2004 року, а саме: житловий будинок загальною площею 70,90 кв.м., житловою площею 31,70 кв.м., який розташований за адресою: м.Миколаїв вул. Новий інвалідний Хутір,41. У звязку з тим [PERSON] порушила умови кредитного договору та не повернула вчасно кредитні кошти, рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 31.10.2014 року, було звернуто стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до повідомлення від 23.04.2015 року за № 30.1.0.0/2-993, Банком на адресу відповідачів була направлена вимога про добровільне звільнення приміщення квартири, що є предметом іпотеки. Але до теперішнього часу вказана вимога відповідачами виконана не була, у звязку з чим, позивач просив виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] із житлового будинку, який розташований за адресою м.Миколаїв, вул.Новий інвалідний Хутір,41 В судове засідання представник позивача не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. В судове засідання відповідачі не зявилися, причину неявки суду не повідомили, про день розгляду справи були повідомлені належним чином. Суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224ЦПК України. В судове засідання представник служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, рішення просив ухвалити з урахуванням інтересів дітей. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що 24.04.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір № NKIPGA00000098, відповідно до умов якого він надав відповідачу кредит у розмірі 29105,00 доларів США, строком до 24.04.2018 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядки, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та [PERSON], було укладено договір іпотеки № NKIPGA00000098 від 24.04.2015 року, відповідно до якого остання надала в іпотеку нерухоме майно, яке належить їй на праві власності на підставі Рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 25.11.2004 року за №2-6786 та зареєстрованого в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі №101, номер запису 17544 та в ЄРПВНМ за р.№ 16700636, а саме: житловий будинок загальною площею 70,90 кв.м., житловою площею 31,70 кв.м., який розташований за адресою: м.Миколаїв вул. Новий інвалідний Хутір,41. Відповідно до ст.629 ЦК України, передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.526 ЦК України, передбачено, що зобовязання повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до умов договору. У пункті 2 ст.1050 ЦК України, зазначено якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинам, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частинами позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.589 ЦК України у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки. Частиною 1 ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Так, судом встановлено, що [PERSON] порушила умови кредитного договору та не повернула вчасно кредитні кошти, у звязку з чим рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 31.10.2014 року, було звернуто стягнення на предмет іпотеки житловий будинок по вул. Новий інвалідний Хутір,41 в м.Миколаєві. Відповідно до довідки комітету самоорганізації населення Залізничного селища Заводської районної адміністрації Миколаївської міської ради від 04.12.2012 року за № 1053, за адресою м.Миколаїв вул. Новий інвалідний Хутір,41 проживають відповідачі по справі: [PERSON], [PERSON], малолітні діти [PERSON] та [PERSON], а також [PERSON] Відповідно до повідомлення від 23.04.2015 року за № 30.1.0.0/2-993, Банком на адресу відповідачів була направлена вимога про добровільне звільнення приміщення квартири, що є предметом іпотеки. Суд встановив, що до теперішнього часу вказана вимога Банку як заставодержателя виконана не була. Таким чином, з часу ухвалення вказаного рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідачі не звільняють приміщення спірної квартири, чим порушують права позивача як заставодержателя та перешкоджають виконанню вказаного вище рішення суду. Відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку», в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотеко держателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною 1 ст.40 Закону України «Про іпотеку», передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ч.3 ст.109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимоги іпотеко держателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Частиною 2 ст.109 ЖК УРСР громадянам яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбанні ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про виселення відповідачів є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved