Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

27 грудня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на\~її користь\~аліменти на\~утримання дитини\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~у розмірі\~ј частини\~всіх видів\~його доходів\~щомісячно,\~але не\~менше ніж\~50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку,\~починаючи з\~дня пред`явлення\~позову і\~до досягнення\~дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивує тим, що з 18.07.2009 року перебуває з відповідачем у шлюбі від якого народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні. На протязі тривалого часу позивач з відповідачем не проживають разом, оскільки вони різні по характеру люди, з різними поглядами на життя. Оскільки домовленості про добровільну допомогу відповідача в утриманні дитини між сторонами не досягнуто, а відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, офіційно працює та має стабільний дохід то позивач просить визначити аліменти в частці від його заробітку. Відповідно до ч.2-6\~ст. 19 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3\~ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Враховуючи викладене, Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.01.2020 року, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Копію ухвали про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження відповідачу було направлено 16.01.2020 року і яку він отримав 31.01.2020 року. Однак, у наданий судом строк та станом на 10 лютого 2020 року відповідач своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористався, 03.02.2020 року подав заяву в якій зазначив, що позовні вимоги визнає, не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини, заперечення щодо розгляду справи в спрощеному порядку подано не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст.\~178\~та ч. 5 ст.\~279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі\~ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті без фіксування судового процесу. Дослідивши письмові матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; зловживання процесуальними правами недопустиме (ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст.\~12,\~13,\~44,\~76-82\~ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.77 ч. 2 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог ( ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України). Як вбачається\~з матеріалів\~справи [PERSON] \~та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження, серії [NUMBER] видане відділом державної реєстрації актів цивільного станупо м.Мукачеву реєстраційної служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції від 24.12.2013 року), який перебуває на утриманні матері та проживає разом з нею (а.с.4). Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесіє Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989p., батько (- ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2\~ст.51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). Відповідно із\~ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно до ч. 1\~ст. 184 СК України\~і роз`яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № З «Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу України\~при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі; вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При прийнятті рішення щодо розміру аліментів суд виходить з прожиткового мінімуму для дитини встановленого\~Законом України «Пpo Державний бюджeт на 2020 рік», який на період з 01 січня 2020 року по 30 червня 2020 становить: для дитини віком від 6 років до 18 років 2218\~ гpивень. Законом України від 17.05.2017 № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів»\~частину другу ст.182 викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв`язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо. Слід враховувати також, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин, законодавства тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах і т.ін. Згідно частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2\~ст. 51 Конституції України) та закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Проаналізувавши надані в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи позицію позивача, та відповідача, який не заперечував щодо стягнення з нього аліментів, спільного обов`язку\~батьків щодо\~утримання дитини,\~беручи до\~уваги,\~що розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача на утримання дитини необхідно стягнути аліменти у розмірі ј частини всіх видів його доходів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки обставин, які б давали підстави стягувати аліменти в меншому розмірі судом не встановлено. Згідно ч. 1\~ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць, згідно із вимогами\~ст. 430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved