Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

27 серпня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визначити йому додатковий строк - два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . На день смерті спадкодавець проживав один за адресою: [ADDRESS] . Єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті спадкодавця [PERSON] є його син - позивач [PERSON] , [INFO] . Передбачений ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) строк (шість місяців) для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 31 липня 2020 року. Позивач пропустив цей строк з тієї причини, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з 12 березня 2020 року в Україні введено карантинні заходи, які діяли і на час його звернення з позовом до суду. У зв`язку з цим, позивач постійно знаходився вдома за адресою: [ADDRESS] , нікуди не виходив, а тому вчасно не звернувся у встановлений шестимісячний строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] . Зазначені обставини позивач просив вважати поважними. На теперішній час спадкова справа не заводилася, спадкове майно не успадковане. Позивач має намір і бажає прийняти спадщину після смерті свого батька [PERSON] . Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 31 серпня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 17 вересня 2020 року. У подальшому підготовче судове засідання у справі відкладалося на 05 та 26 жовтня 2020 року. У підготовче судове засідання 26 жовтня 2020 року сторони не з`явилися, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи. У поданих до суду заявах позивач [PERSON] підтримав позов, просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач у заявах просив справу розглянути за відсутності його уповноваженого представника та не заперечував проти визнання заявлених позовних вимог, просив ухвалити рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги. Відповідно до ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. Статтею 206 ЦПК України встановлено, що відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Перевіривши матеріали справи, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, ухвалити в підготовчому судовому засіданні рішення у справі. Таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тобто в цьому разі наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося. Судом установлено, що [INFO] помер [PERSON] - батько позивача [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] від 10 серпня 1966 року та копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 31 січня 2020 року (а. с. 7, 8). На день смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки № 224 від 12 серпня 2020 року, виданої Виконавчим комітетом Ніжинської міської ради (а. с. 9). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] (а. с. 10, 11). У відповідь на запит суду Ніжинська районна державна нотаріальна контора повідомила, що спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] не заводилася (а. с. 17, 18). Відповідно до ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1272 ЦК України передбачено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом ст. 1272 ЦК України поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, як джерело права. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. З огляду на наявні у справі матеріали суд вважає, що позивач пропустив строк для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини з поважної причини - внаслідок введення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 (зі змінами) «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з 12 березня 2020 року в Україні карантинних заходів, дію яких продовжено до 31 грудня 2020 року. При цьому суд враховує визнання позову відповідачем, і таке визнання з огляду на наявні у справі матеріали, не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що є також підставою в порядку ст. 200, 206 ЦПК України для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні.

Outcome: approved