Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 28 жовтня 2015 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що їй на праві власності належить житловий будинок номер 17 по вулиці Котовського в смт. Згурівка Київської області на підставі договору дарування від 11.04.2003, укладеного між нею та [PERSON], яка померла 27 грудня 2004 року. Відповідно до ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Третя особа у справі повідомила їй, що на імя відповідача виготовлено Державний акт серії ІУ-КВ № 041930 на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,1500 га, та для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,302 га, у звязку з чим вона не може приватизувати ці земельні ділянки, тому просить визнати недійсними рішення [PERSON] селищної ради Київської області від 29.09.1994 № 42 в частині затвердження технічної документації та безкоштовної передачі у приватну власність [PERSON] спірних земельних ділянок та спірний Державний акт на ці ділянки серії ІУ-КВ № 041930. У разі задоволення позову просить не застосовувати до відповідача положення ст. 88 ЦПК України. У своїх письмових запереченнях проти позову відповідач [PERSON] посилається на те, що спірне рішення [PERSON] селищної ради є законним та підстав для визнання його недійсним вона не вбачає. \~ \~ \~ \~ В судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю, представник відповідача [PERSON] селищної ради позов не визнав повністю, відповідач [PERSON] та третя особа повторно не зявилися у судове засідання, про час і місце судового розгляду були оповіщені у встановленому порядку, відповідач [PERSON] позов не визнає повністю, третя особа просить розглянути справу за відсутності її представника, позов визнає повністю. В судовому засіданні представник позивача дала пояснення, які повністю відтворюють зміст позовних вимог. Вважає, що наявність спірних рішення та акта порушує права позивача щодо неможливості отримати у власність спірну земельну ділянку для обслуговування житлового будинку. В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що спірні рішення та акт є дійсними, видані відповідно до вимог чинного законодавства, тому правових підстав для їх скасування не вбачає. Натомість відповідач [PERSON] на підставі ст. 120 ЗК України (у редакції на час виникнення правовідносин) як спадкоємець [PERSON] повинна оформити у встановленому порядку право власності на спірну земельну ділянку та провести її відчуження власнику житлового будинку. \~ \~ \~ \~Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач на підставі договору дарування від 11.04.2003, укладеного між [PERSON] та [PERSON], є власником житлового будинку номер 17 по вулиці Котовського в смт. Згурівка Київської області. Зі змісту \~договору купівлі-продажу житлового будинку\~вбачається, що \~розмір земельної ділянки \~в ньому не визначений (а.с.7-8, 9 копії технічного паспарта, договору, Витягу). [PERSON] померла 27 грудня 2004 року (а.с.19 копія свідоцтва про смерть). Спадкова справа відкрита. Спадщину прийняла дочка померлої [PERSON] (а.с.43-46 копія спадкової справи). До спадкової маси після смерті [PERSON], крім іншого, входить земельна ділянка площею 0,452 га, з якої, 0,150 га - для обслуговування житлового будинку, 0,302 га - для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території смт. Згурівка Київської області, яку [PERSON] отримала у власність на підставі рішення [PERSON] селищної ради від 29 вересня 1994 року № 42 та відповідно отримала Державний акт ІУ-КВ № 041930 (а.с.11 -18 копія технічного звіту). Спірне рішення було прийнято відповідно до вимг чинного законодавства, як й у встановленому порядку було видано спірний Державний акт. [PERSON] селищна рада Київської області відмовила позивачу у надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку та для ведення особистого селянського господарства у звязку з тим, що ці земельні ділянки було передано безоплатно у власність [PERSON] та видано Державний акт (а.с.11-18 копія технічної документації). Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України (у редакції на час виникнення правовідносин - 11.04.2003) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Згідно з ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ст. 3 Земельного Кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативи правовими актами. Ст. 152 Земельного Кодексу України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним\~ особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно зі ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно\~ з ч. 1 ст. 155 ЗК України у\~ разі видання органом виконавчої влади\~ або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи\~ щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що в позові необхідно відмовити повністю, оскільки в судовому засіданні не доведено, що спірне рішення є недійсним та підлягає скасуванню у частині затвердження технічної документації з видачі громадянці [PERSON] Державного акту на право приватної власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, для ведення особистого селянського господарства та безкоштовної передачі їй у приватну власність спірних земельних ділянок та відповідно не підлягає визнанню недійсним спірний Державний акт як похідна позовна вимога від попередньої. Відповідно до чинного на момент укладення договору купівлі-продажу житлового будинку законодавства передати право власності на земельну ділянку можливо було лише на підставі окремої домовленості із її власником. Позивач звільнена від сплати судового збору (а.с.20 копія посвідчення), тому судовий збір підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed