Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

29.03.2021 [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 06.04.2021, мотивуючи тим, що він є власником земельної ділянки з кадастровим номером: 3220480500:01:007:0004, загальною площею 5,4990 га, яка розміщена на території Биковогребельської сільської ради Білоцерківського району Київської області. Враховуючи те, що він фактично не проживає у селі Бикова Гребля, він доручив своїй сестрі [PERSON] діяти в його інтересах та надав їй 31.03.2009 нотаріально посвідчену довіреність, строком на три роки до 31.03.2012 - без права передоручення. 14 лютого 2011 року [PERSON] , діючи в його інтересах, уклала договір оренди земельної ділянки з ТОВ «Озерна-Агро» в особі директора Піскарьової Н.С., договір знаходився безпосередньо у неї та ТОВ «Озерна-Агро». В 2014 році він повідомив [PERSON] , що в подальшому не бажає укладати договір оренди з ТОВ «Озерна-Агро», тому не надавав їй доручення, щоб вона не вчинила дії без його згоди. У вересні 2015 року він звернувся до [PERSON] , щоб остання надала йому оригінал договору, який мав закінчуватись, для того, щоб направити своєчасно заяву орендарю про припинення договірних зобов`язань. Тоді ж [PERSON] йому повідомила, що договір дійсний до кінця 2016 року і надати договір на даний час неможливо, оскільки не може його знайти. В кінці 2016 року після збирання врожаю, він звернувся до [PERSON] щоб вона йому надала оригінал договору, але вона договір навмисно не надала. Потім він звернувся до ТОВ «Озерна-Агро», щоб отримати копію договору, на що ТОВ «Озерна-Агро» відмовила у прийнятті його звернення. Декілька разів він направляв звернення через поштове направлення, але листи навмисне не отримувались відповідачем та повертались на його адресу. В серпні 2017 року директор ТОВ «Озерна-Агро» [PERSON] повідомила, що договір дійсний до травня 2022 року на підставі додаткової угоди та надала копію договору оренди від 14.02.2011 та копію додаткової угоди до договору оренди землі від 10.03.2015, які він побачив вперше та з`ясував, що додаткова угода підписана іншою особою, яка не мала повноважень на вчинення такого правочину. Особисто він не підписував додаткову угоду та нікого на це не уповноважував, так як не мав на це волевиявлення. Про що він відразу повідомив орендаря - ТОВ «Озерна -Агро» та вимагав негайно розірвати дану додаткову угоду. У вересні 2017 року він звернувся до своєї сестри з вимогою надати оригінали договорів, які вона не хотіла надавати, та згодом була змушена надати. Тоді 25 вересня 2017 року він звернувся з листом до ТОВ «Озерна-Агро» з вимогою про проведення звірки бухгалтерських документів щодо нарахування та отримання належних йому коштів та отримання відповідних копій документів. 25 жовтня 2017 року ТОВ «Озерна-Агро» надало відповідь №38, якою його повідомило, що товариство вже провело виплати за оренду за 2016 рік в повному обсязі з посиланням на договір оренди землі від 14.02.2011 та додаткову угоду до договору оренди землі від 10.03.2015. 11 січня 2018 року він звернувся до Білоцерківської місцевої прокуратури із заявою про вчинення кримінального правопорушення, та просив розпочати кримінальне провадження за ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України. Згодом слідчим було розпочато досудове слідство відносно [PERSON] , а не посадових осіб, ТОВ «Озерна-Агро», які в свою чергу на власну користь використали літню жінку та ввели її в оману, щодо укладення правочину, адже ТОВ «Озерна-Агро» (а точніше їх посадові особи), мали б чітко розрізнити орендодавця - [PERSON] від [PERSON] , натомість переслідуючи мету незаконного заволодіння його земельними ділянками, та за безцінь користуватися ними, вони підписали додаткову угоду, якою збільшили терміни використання земельної ділянки. Не зважаючи на всі його пояснення та зауваження в ході слідства не було оцінено кваліфікації щодо правопорушення посадовими особами ТОВ «Озерна-Агро», які весь цей час незаконно використовують його земельну ділянку без його згоди, достеменно знаючи, що він згоди на обробіток належної йому земельної ділянки не надавав. Крім того, весь цей час ТОВ «Озерна-Агро», захопивши незаконно належну йому на праві власності земельну ділянку, не виплатила жодної копійки, а її наміри це зробити є неприпустимим, адже фактичні виплати, які здійснює відповідач орендодавцям в рази відрізняються від виплат, які відповідач показує в бухгалтерських документах. Своїми незаконним діями ТОВ «Озерна-Агро» завдає йому збитків, адже він не мав можливості користуватися земельними ділянками та обробляти їх за цільовим призначенням та отримувати урожай, він фактично позбавлений права власності, не має можливості ні користуватися ні розпоряджатися належною йому на праві власності земельною ділянкою. За наслідками його звернення до прокуратури, було проведено розслідування, його сестрі [PERSON] вручено обвинувальний акт, а матеріали скеровані до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області та 23.06.2020 судом було ухвалено рішення, яким задоволено клопотання прокурора про звільнення від кримінальної відповідальності [PERSON] , яка в рамках кримінального провадження №420181811103000011 визнала свою вину, та була звільнена від кримінальної відповідальності за строками притягнення до відповідальності згідно п.1ч.2 ст. 49 КПК України (особа звільняється від кримінальної відповідальності , якщо з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості і до дня набрання вироку законної сили, - минуло три роки). 12.08.2020 він звернувся до відповідача ТОВ «Озерна-Агро» із заявою про повернення йому земельної ділянки, так як незаконність користування, доведена у вище зазначеному кримінальному провадженні №420181811103000011. Додаткову угоду він з відповідачем не укладав, даний договір є нікчемним в силу його неукладеності. На підтвердження відповідного доказу, направив копію клопотання прокурора про звільнення від відповідальності та ухвалу суду про звільнення від кримінальної відповідальності [PERSON] , у зв`язку з закінченням строків для притягнення. Однак, відповідач проігнорував його звернення, оскільки вважає, що законно користується земельною ділянкою. Відповідачу достеменно відомі всі обставини справи, адже у товариства витребовувались оригінали справи в рамках кримінального провадження, також, директор ТОВ «Озерна-Агро» - [PERSON] давала з цього приводу свої пояснення 13.02.2018. Відповідач ТОВ «Озерна-Агро», в особі генерального директора Вільд Бертольд Карл Алоіса, надав відповідь, якою повідомив про не бажання повертати земельну ділянку не зважаючи, що дану Додаткову угоду від 10.03.2015 він не укладав. В зв`язку з цим 30.06.2020 ним було подано повторну заяву до Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області про вчинення злочину ТОВ «Озерна Агро» за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст.192, КК України. Проте прокуратурою м. Біла Церква було відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст. 366 КК України «Службове підроблення». На даний час вже майже рік відкрито кримінальне провадження №1202011003002693 і триває слідство. З урахуванням уточнених у підготовчому засіданні позовних вимог позивач просив у судовому порядку усунути перешкоди в користуванні належною позивачу на праві власності земельною ділянкою, шляхом зобов`язання ТОВ «Озерна -Агро» повернути належну [PERSON] на праві власності земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3220480500:01:007:0004, яка розташована на території Биковогребельської сільської ради, Білоцерківського району Київської області та як похідне, скасувати державну реєстрацію іншого речового права, номер запису 12180815 від 18.11.2015 і припинити право користування земельною ділянкою, також, просив стягнути з відповідача на його користь понесенні судові витрати по справі. 09.04.2021 судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання 05.05.2021 представник відповідача - адвокат Левіт Віктор Семенович подав до суду відзив на позов мотивуючи тим, що у задоволенні позову слід відмовити враховуючи наступне. Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку від 08 вересня 2009 року серії ЯЖ № 682196 [PERSON] є власником земельної ділянки загальною площею 5,4990 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 3220480500:01:007:0004, яка розташована на території Биковогребельської сільської ради Білоцерківського району Київської області. Вказаний вище акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010993600251.14 лютого 2011 року між [PERSON] та ТОВ «Озерна-Агро» укладено договір оренди землі на вищевказану земельну ділянку, строком на 5 років (тобто до 14 лютого 2016 року), який 23 лютого 2011 року управлінням Держкомзему у Білоцерківському районі зареєстрований у Державному реєстрі земель за №322048054000111. 10 березня 2015 року між [PERSON] та ТОВ «Озерна-Агро» укладено додаткову угоду до договору оренди землі про продовження терміну дії договору до 01 травня 2022 року. Державним реєстратором реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області Поповою Л.О., 23 листопада 2015 року прийнято рішення № 26396192 про державну реєстрацію вказаної вище додаткової угоди від 10 березня 2015 року. Позивач стверджує, що він не підписував вказану додаткову угоду, разом з тим, ТОВ «Озерна-Агро» про вказані обставини не було відомо. До кримінального провадження, на яке посилається позивач, ТОВ «Озерна-Агро» у якості учасника не залучалося. Також, не відповідають дійсності твердження позивача, щодо неотримання орендної плати, оскільки банківські реквізити позивачем в договорі оренди не вказано, особисто до орендаря останній не з`являвся для отримання орендної плати з каси підприємства, а орендарем здійснювалося перерахування орендної плати через Укрпошту та неодноразово надсилалися листи з пропозицією отримання плати. Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. ТОВ «Озерна-Агро» вважає оспорювану додаткову угоду правомірною та чинною, тому, просить у задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «Озерна-Агро» відмовити повністю. 17.05.2021 представник позивача, адвокат Кузьменко Євгеній Анатолійович, подав до суду висновок експерта №55/21 від 02.04.2021 за результатами проведення почеркознавчої експертизи. 10.08.2021 судом закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Позивач - [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та зазначив, що земельну ділянку загальною площею 5,4990 га він отримав у спадщину, його сестра [PERSON] від його імені поставила підпис на додатковому договорі, тобто він договір не укладав. Відповідач користувався земельною ділянкою. Він у 2017 році пробував розірвати договір оренди, але відповідач ТОВ «Озерна-Агро» відмовилися. Орендну плату не сплачували та він її не отримував. Також, зазначив, що в провадженні суду є окремо позов про стягнення коштів за користування земельною ділянкою та 2 кримінальні справи щодо відповідача. Представник позивача, адвокат Кузьменко Євгеній Анатолійович, у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити вимоги у повному обсязі та зазначив, що у 2012 році позивач дав доручення своїй сестрі укласти договір оренди з ТОВ «Озерна-Агро». Однак, по закінченню договору оренди землі та довіреності, вона уклала додаткову угоду і продовжила дію договору оренди до 01.05.2022. У вересні 2017 року він дізнався від сестри про таку додаткову угоду, з якої він побачив вказані обставини. Додаткову угоду позивач не підписував, що підтверджується висновком експерта. Позивач звернувся до правоохоронних органів, 2018 року порушена кримінальна справа та у 2019 році кримінальне провадження було закрито по строках, однак [PERSON] визнала обставини, що вона без згоди позивача уклала додаткову угоду. 12.08.2020 позивач звертався до ТОВ «Озерна-Агро» із заявою про повернення земельної ділянки, однак товариство не виявило бажання повертати земельну ділянку, тому позивач вимушений був звернутися до суду. Представник відповідача, адвокат Кукса Ольга Володимирівна, в судове засіданняне з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Так, ч.1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Власник порушеного права може скористатися не будь - яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та проживає а адресою: [ADDRESS] , є власником земельної ділянки з кадастровим номером: 3220480500:01:007:0004, загальною площею 5,4990 га, що розташована на території Биковогребельської сільської ради Білоцерківського району Київської області, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЖ №682196, виданого 08.09.2009 (а.с. 7-9). З матеріалів справи (а.с.18), вбачається, що 10.03.2015 між [PERSON] та ТОВ «Озерна-Агро» було укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 14.02.2011 за яким [PERSON] передав ТОВ «Озерна-Агро» в оренду земельну ділянку загальною площею 5,4990 га з кадастровим номером: 3220480500:01:007:0004, розташовану на території Биковогребельської сільської ради Білоцерківського району Київської області. Згідно даної додаткової угоди від 10.03.2015 до договору оренди землі від 14.02.2011, сторони домовились п. 8 договору викласти в такій редакції: «договір укладено на термін до 01.05.2022 з урахуванням ротації культур» та п. 9 договору викласти в такій редакції: «річна орендна плата за користування земельної ділянкою встановлюється в розмірі 4,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки в п. 5 даного договору і складає 3905,28 грн. за один рік оренди». 23.11.2015 державний реєстратор Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області Попова Людмила Олександрівна прийняла рішення про державну реєстрацію прав за індексним номером 26396192, яким зареєструвала право користування (оренди) земельною ділянкою з кадастровим номером: 3220480500:01:007:0004 строком до 01.05.2022 за ТОВ «Озерна-Агро», що підтверджується матеріалами справи (а.с. 10). 23.06.2020 ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №357/4241/20, 1кп/3571222/20, яка набрала законної сили 30.06.2020, клопотання прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури Постельги О.А. про закриття кримінального провадження №42018111030000011 внесене до ЄРДР 16 січня 2018 року за підозрою [PERSON] у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, задоволено та звільнено [PERSON] , [INFO] , уродженку с. Бикова Гребля Білоцерківського району Київської області підозрювану у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України. З тексту даної ухвали вбачається, що прокурор Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області Постельга О.А. ініціював клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності [PERSON] , підозрюваної у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України у кримінальному провадженні №42018111030000011 внесеному до ЄРДР 16 січня 2018 року у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності передбачених ст. 49 КК України. 14 лютого 2011 року між [PERSON] та ТОВ «Озерна-Агро» в особі генерального директора Піскарьової Н.С. укладено договір оренди землі на земельну ділянку з кадастровим номером: 3220480500:01:007:0004, загальною площею 5,4990 га, що розташована на території Биковогребельської сільської ради Білоцерківського району Київської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 5 років, який 23 лютого 2011 року управлінням Держкомзему у Білоцерківському районі зареєстрований у Державному реєстрі земель за № 322048054000111. 10 березня 2015 року [PERSON] , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: [ADDRESS] , отримавши від представника ТОВ «Озерна-Агро» додаткову угоду до договору оренди землі, укладеного 14 лютого 2011 року і в той же час, усвідомлюючи протиправний характер і значення своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, шляхом проставляння власного підпису, підробила підпис в реквізитах сторін «Орендодавець» за [PERSON] про продовження терміну дії договору від 01 травня 2022 року, чим надала йому статус офіційного документа. Державним реєстратором реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області Поповою Л.О., 23 листопада 2015 року прийнято рішення № 26396192 про державну реєстрацію вказаної вище додаткової угоди від 10 березня 2015 року.Таким чином, [PERSON] підозрювалась у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, тобто підроблення іншого офіційного документа, який видається підприємством, і який надає права, з метою використання його іншою особою. В підготовчому судовому засіданні від 23 червня 2020 року підозрювана [PERSON] , якій роз`яснено суть підозри, підстави звільнення від кримінальної відповідальності та право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, проти задоволення клопотання прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області Постельги О.А. не заперечувала. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Також, встановлено, що 12.08.2020 позивач [PERSON] звертався до відповідача ТОВ «Озерна-Агро» із заявою про повернення йому земельної ділянки (а.с. 11, 12), так як незаконність користування доведена у кримінальному провадженні №420181811103000011, в рамках якого [PERSON] визнала свою вину щодо підробки додаткової угоди від 10.03.2015 до договору оренди землі від 14.02.2011 та 23.06.2020 ухвалою суду задоволено клопотання прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності за закінченням строків для притягнення докримінальної відповідальності. 20.08.2020 генеральний директор ТОВ «Озерна-Агро» Вільд Бертольд Карл Алоіса надав відповідь на заяву позивача [PERSON] (а.с.13), в якій зазначив, що пропозиція про повернення земельної ділянки є передчасною та не відповідає положенням вказаного договору оренди та додаткової угоди. При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як встановлено вище у рішенні власником земельної ділянки з кадастровим номером: 3220480500:01:007:0004, загальною площею 5,4990 га, яка розміщена на території Биковогребельської сільської ради Білоцерківського району Київської області є позивач у справі - [PERSON] . Згідно з частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, та не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У статті 11 ЦК України надано перелік підстав виникнення юридичних прав та обов`язків (юридичних фактів), які виникають як із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, так і з дій, що не передбачені такими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Однією з таких підстав є відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України договори та інші правочини. Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законами, зокрема Земельним кодексом України та Законом України «Про оренду землі». Аналогічні положення містить ст. 6 Закону України «Про оренду землі», згідно якої орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності, зокрема, громадян, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (ст.124 ЗК України, ст.13 Закону України «Про оренду землі»). Ст. 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно з ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди. При цьому, ст. 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до абзацу першого частини першої ст. 792 ЦК України, статті 13 Закону України «Про оренду землі» за договором оренди землі орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено. Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом, Договір може бути розірваний за згодою сторін та на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 Земельного кодексу України. За ст.27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Як встановлено в ході розгляду справи, 14 лютого 2011 року між [PERSON] (за підписом його сестри [PERSON] , на підставі довіреності, яка була дійсна до 31.03.2012) та ТОВ «Озерна-Агро» було укладено Договір оренди землі на земельну ділянку з кадастровим номером 3220480500:01:007:0004, загальною площею 5,4990 га, яка розміщена на території Биковогребельської сільської ради Білоцерківського району Київської області, строком на 5 років, тобто до 14 лютого 2016 року, який 23 лютого 2011 року управлінням Держкомзему у Білоцерківському районі зареєстрований у Державному реєстрі земель за №322048054000111, що визнається відповідачем та підтверджується матеріалами справи (а.с. 13, 16-18). Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Позивач на підтвердження порушення його прав, як власника земельної ділянки зазначає, що його сестра [PERSON] повідомила йому, що договір оренди дійсний до кінця 2016 року, водночас, в серпні 2017 року він дізнався, що договір оренди дійсний до травня 2022 року на підставі додаткової угоди від 10.03.2015 до договору оренди землі від 14.02.2011 року, яка підписана особою, яка не мала повноважень на вчинення такого правочину, адже він особисто не підписував додаткову угоду та нікого на це не уповноважував, так як не мав на це волевиявлення. 11 січня 2018 року він звернувся до Білоцерківської місцевої прокуратури із заявою про вчинення кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України та згодом слідчим було розпочато досудове слідство відносно [PERSON] . За наслідками його звернення було проведено розслідування, його сестрі [PERSON] вручено обвинувальний акт, а матеріали скеровані до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області та 23.06.2020 судом ухвалено рішення, яким задоволено клопотання прокурора про звільнення від кримінальної відповідальності [PERSON] , за строками притягнення до відповідальності згідно п.1ч. 2 ст. 49 КПК України. 12.08.2020 року він звернувся до відповідача ТОВ «Озерна-Агро» із заявою про повернення йому земельної ділянки, так як незаконність користування, доведена у вище зазначеному кримінальному провадженні №420181811103000011, Додаткову угоду він з відповідачем не укладав, даний договір є нікчемним в силу його неукладеності. Однак, відповідач проігнорував його звернення, оскільки вважає, що законно користується земельною ділянкою та не бажає її повертати, отже, своїми незаконним діями ТОВ «Озерна-Агро» завдає йому збитків, адже він не має можливості користуватися земельною ділянкою, обробляти її за цільовим призначенням та отримувати урожай, що підтверджено відповідними доказами наявними у матеріалах справи та не спростовані відповідачем. Відповідач заперечуючи проти позовних вимог [PERSON] , зазначає, що 10 березня 2015року між [PERSON] та ТОВ «Озерна-Агро» було укладено додаткову угоду до договору оренди землі та продовжено термін дії договору оренди до 01 травня 2022 року. Про те, що позивач не підписував вказану додаткову угоду їм не було відомо. До кримінального провадження, на яке посилається позивач, ТОВ «Озерна-Агро» у якості учасника не залучалося. Також, зазначає, що не відповідають дійсності твердження позивача, щодо неотримання орендної плати, оскільки орендарем здійснювалося перерахування орендної плати через Укрпошту та неодноразово надсилалися листи з пропозицією отримання плати, через те, що банківські реквізити позивача в договорі оренди не вказано та особисто до орендаря останній не з`являвся для отримання орендної плати зкаси підприємства. Крім того, 20.08.2020 генеральний директор ТОВ «Озерна-Агро» Вільд Бертольд Карл Алоіса надав відповідь на заяву позивача [PERSON] , в якій зазначив, що пропозиція про повернення земельної ділянки є передчасною та не відповідає положенням вказаного договору оренди та додаткової угоди. Однак, суд критично оцінює дані твердження відповідача, оскільки обставини справи щодо підписання додаткової угоди від 10.03.2015 до договору оренди землі від 14.02.2011, іншою особою, зокрема, [PERSON] , а не позивачем [PERSON] , знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, підтверджуються висновком експерта №55/21 від 02.04.2021 (а.с. 67-74) та ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 32.06.2020 про звільнення [PERSON] , підозрювану у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, з якої вбачається, що в підготовчому судовому засіданні від 23 червня 2020 року підозрювана [PERSON] , якій роз`яснено суть підозри, підстави звільнення від кримінальної відповідальності та право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, проти задоволення клопотання прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області Постельги О.А. не заперечувала. Надані до відзиву письмові докази, на підтвердження виплат орендної плати, а саме поштовий переказ від 30.11.2017 р. на суму 8276,00 грн., поштовий переказ від 29.11.2018 на суму 8276,00 грн., поштовий переказ від 06.11.2019 на суму 8276,00 грн., поштовий переказ від 23.11.2020 на суму 8276,00 грн., платіжні відомості за 2015 та 2016 (а.с. 36-51), суд оцінює критично, оскільки дані поштові перекази були здійснені [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , яка була зазначена його сестрою в додатковій угоді від 10.03.2015, а не за адресою місця реєстрації та проживання [PERSON] : [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта позивача (а.с. 7-8). Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається в письмовій формі. За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки);дата укладення та строк дії договору оренди;орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Отже, у разі якщо сторони договору не досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Аналогічна правова позиція Великої Палати Верховного суду від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц Судом встановлено, що додаткова угода від 10.03.2015 до договору оренди землі від 14.02.2011 є правочином, який не вчинено, а саме договором, який не укладено (не підписано). Тож, у даному випадку ефективним способом захисту права, яке позивач, як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення земельної ділянки. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97)). За змістом статті 391 ЦК України та статті 155 ЗК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Порушення, невизнання або оспорювання права власності особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю (негаторний позов) (ст. 391 ЦК України). Статтею 41 Конституції України гарантовано право щодо володіння, користування і розпорядження своєю власністю. Згідно ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Тому, враховуючи, що договір оренди землі від 14.02.2011 укладений між [PERSON] та ТОВ «Озерна-Агро» є дійсним, однак, строк оренди за ним закінчився ще 14 лютого 2016 року, позивач надав до суду належні та допустимі докази порушення відповідачем ТОВ «Озерна-Агро» його права користування та розпорядження земельною ділянкою, суд приходить до висновку про задоволення вимог щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Озерна-Агро» повернути належну [PERSON] на праві власності земельну ділянку з кадастровим номером: 3220480500:01:007:0004, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Биковогребельської сільської ради, Білоцерківського району Київської області. Як наслідок усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, позивач просить суд скасувати державну реєстрацію Додаткової угоди від 10.03.2015 року за №26396192 від 23.11.2015. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Слід зазначити, що з 16.01.2020 року такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачав, на відміну від положень ч. 2 ст. 26 ЗУ № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення: про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, змінюючи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Наведена вище правова позиція викладена у постанові КГС ВС від 28.10.2020 року № 910/10963/19. Таким чином, обставини даної справи, суд за можливе задовольнити вимоги позивача про скасування в ДРРПНМ запису про державну реєстрацію Додаткової угоди від 10.03.2015 року за №26396192 від 23.11.2015 18:18:24 та припинити право ТОВ «Озерна-Агро» користування земельною ділянкою з кадастровим номером: 3220480500:01:007:0004, загальною площею 5,4990 га, яка розміщена на території Биковогребельської сільської ради Білоцерківського району Київської області. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Суд, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ч. 4, 6 ст. 139 ЦПК України суми, що підлягають виплаті залученому судом експерту, спеціалісту, перекладачу або особі, яка надала доказ на вимогу суду, сплачуються особою, на яку суд поклав такий обов`язок, або судом за рахунок суми коштів, внесених для забезпечення судових витрат. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (п. 2 ч.2 ст.141 ЦПК України). Позивач при подачі позову до суду сплатив судовий збір в розмірі 908,00 грн. (а.с.23) та поніс витрати на проведення експертизи у розмірі 9000,00 грн. (а.с. 20,21), тому, сплачені позивачем вказані судові витрати у загальному розмірі 9908,00 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Outcome: approved