Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

27 жовтня 2020 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» від імені якого діє філія Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивує тим, що 13 листопада 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про споживчий кредит №12682. Відповідно до п. 2.2. кредитного договору [PERSON] було надано кредит в розмірі 18 000 грн. на строк 60 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 10.11.2023 року. Процентна ставка за кредитом є фіксованою, і складає 56% річних за користування кредитними коштами. Однак, відповідач не здійснював повернення Кредиту, а тому за Кредитом виникла прострочена заборгованість. Внаслідок невиконання взятих на себе зобов`язань відповідачем, заборгованість його перед АТ «Ощадбанк» станом на 01.10.2020 року становить 13611,15 грн., з яких: заборгованість за основним боргом 11 700,00 грн.; проценти за користування кредитом 1900,07 грн.; пеня за несвоєчасне погашення основного боргу 8,39 грн.; пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 21,18 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) 3,45 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 7,63 грн. Одночасно зазначає, що відповідачем сплачено пеню в розмірі 29,57 грн. Просить суд стягнути з відповідача в користь позивача 13611,15 грн. та судові витрати по справі. Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судовому засіданні позову не визнав, зазначив, що договір підписував, однак майже не читав, сплатити зараз заборгованість не має можливості, оскільки є інвалідом, не працює. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.11.2018 року між [PERSON] та АТ «Ощадбанк» укладено договір про споживчий кредит №12682 (4-12). Згідно зп.1.1.12, п. 2.2 договору про споживчий кредит [PERSON] відкрито поточний рахунок № [NUMBER] та було надано кредит в загальному розмірі 18000 грн. на строк 60 місяців з терміном остаточного повернення кредиту 10.11.2023 року. Процентна ставка за кредитом є фіксованою, і складає 56% річних за користування кредитними коштами. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Банк свої зобов`язання за договором виконав, надав відповідачу кошти в сумі 17100\~грн, що підтверджується меморіальним ордером № 12682 від 13.11.2018 року Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , порушуючи умови договору, свої зобов`язання за договором в частині погашення заборгованості за кредитом та сплати відсотків за користування ним належним чином не виконував. Так, з дослідженого в судовому засіданні розрахунку заборгованості за договором вбачається, що станом на 01.10.2020 року становить 13611,15 грн., з яких: заборгованість за основним боргом 11 700,00 грн.; проценти за користування кредитом 1900,07 грн.; пеня за несвоєчасне погашення основного боргу 8,39 грн.; пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 21,18 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) 3,45 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 7,63 грн. З розрахунку заборгованості за комісією та пенею та 3% річних за несвоєчасну сплату комісії вбачається, що відповідачем сплачено пеню в розмірі 29,57 грн. (а.с.13-16). Статтею 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, а також у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Як передбачено ч.1 ст.612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч.1 ст.631 ЦК). Із договору про споживчий кредит вбачається, що термін остаточного повернення кредиту є 10 листопада 2023 року, доказів того, що строк дії договору закінчився до матеріалів справи не додано. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17, акцентовано увагу, що інтереси кредитора забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, а не у будь-який визначений ним час. Строк кредитного договору на момент звернення банку із позовом до суду не закінчився а отже сума 3 % річних та заборгованість по пені не підлягає до стягнення з відповідача. Щодо пені, то заборгованість по пені відповідачем сплачена в добровільному порядку, що банком визнається в позовній заяві. Таким чином, відповідно до встановлених обставин справи та наведених норм Закону, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення заборгованості за основним боргом та процентів за користування кредитом. Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що слід стягнути з відповідача в користь позивача кредитну заборгованість в сумі 13600,07 грн, з яких: заборгованість за основним боргом 11700 грн, проценти за користування кредитом 1900, 07 грн. В судовому засіданні відповідачем було подано копію довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ № 188825, з якої вбачається, що він є інвалідом ІІ групи. Згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Так, як відповідача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», то позивачу пропорційно до задоволеної частини позовних вимог компенсуються судові витрати за рахунок держави в розмірі 2100 грн. На підставі ст.ст. 509, 510, 525, 526, 536, 1048, 1054, ЦК України,

Outcome: partial