Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

27.01.2015 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що [INFO] року в с. Тарасівка, Первомайського району, Миколаївської області померла її мати - [PERSON]. 14.01.2014 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON], за реєстровим № 45, за умовами якого все своє майно з чого б воно не складалося і взагалі все те, що могло б належати їй на день смерті вона заповіла позивачці. Після смерті матері позивачки відкрилася спадщина на все її майно, що складається з житлового будинку [ADDRESS], земельної ділянки для його обслуговування розміром 0,25 га, земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства розміром 0,32 га та земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальним розміром 11,54 га. Позивачка у встановленому законодавством порядку, прийняла спадщину, про що свідчить Витяг про реєстрацію у Спадковому реєстрі, та на даний час має отримати свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказані вище земельні ділянки, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок їй було відмовлено. Так, листом № 38/02-14 від 20.01.2015 року, нотаріусом Другої Первомайської державної нотаріальної контори Сіраченко Т.П. їй було роз'яснено, що в свідоцтві про право особистої власності на жилий будинок від 08.06.1990 року, виданого на підставі рішення виконкому Тарасівської сільської ради № 56 від 22.11.1989 року відсутня печатка органу місцевого самоврядування, а саме виконкому Тарасівської сільської ради народних депутатів та підпис голови виконкому. Тому дане питання може бути вирішене лише в судовому порядку. Як вбачається зі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, у ньому дійсно відсутня печатка виконкому Тарасівської сільської ради та підпис голови виконкому, що здійснював свої повноваження в той період. У відповідності до ст. 331 ЦК України право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації і виникає з моменту державної реєстрації, а оскільки право власності на дане домоволодіння зареєстроване за [PERSON], про що свідчить здійснений реєстраційний напис про реєстрацію будинку в Первомайському міжміському бюро технічної інвентаризації за № 67 від 08.06.1990 року, то відповідно вона являється власником даного майна. На сьогоднішній день внести зміни у свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок неможливо, тому що свідоцтво видавалося в 1990 році і на даний час не збереглася печатка органу, що його видавав та не має особи, яка на той час мала право підпису таких документів. Дублікат вказаного документу також неможливо отримати, оскільки із набранням чинності ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно і їх обтяжень» припинені повноваження міських, сільських та селищних рад по державній реєстрацій прав власності на житлові будинки. Вказані повноваження передані Державній реєстраційній службі Міністерства юстиції України. Дана служба видає дублікати зазначених документів лише власникам або уповноваженим ними особам. Отже, з підстав зазначених вище [PERSON] не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS], тому, відповідно до ст.16 ЦК України, єдиним правовим способом захисту її прав буде визнання в судовому порядку за нею права власності в порядку спадкування за законом на зазначений вище житловий будинок. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити. Від відповідача надійшла заява, в якій він вказав, що не заперечує проти задоволення позову та просив розглядати справу у його відсутність. Згідно ст. 174 ч.4 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення представника позивача по справі, дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті її матері [PERSON], яка померла [INFO] року. До складу спадщини після смерті [PERSON] входить: житловий будинок [ADDRESS], земельна ділянка для його обслуговування розміром 0,25 га, земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства розміром 0,32 га та земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальним розміром 11,54 га. Нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва на право на спадщину на житловий будинок, через те, що в свідоцтві про право особистої власності на жилий будинок від 08.06.1990 року, виданого на підставі рішення виконкому Тарасівської сільської ради № 56 від 22.11.1989 року відсутня печатка органу місцевого самоврядування, а саме виконкому Тарасівської сільської ради народних депутатів та підпис голови виконкому. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 332 ЦК України право власності на нерухоме майно, якщо відповідно до закону таке право підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує будь-чиї права, свободи чи інтереси, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved