Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

27.11.2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить визнати його, особою, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , мотивуючи тим, що вона є власником цього житлового будинку, де на правах члена сім`ї, зареєстрований її колишній чоловік [PERSON] , який фактично вже коло двох років не проживає в будинку, шлюб між ними був розірваний у вересні 2019 року, добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає, зв`язок з ним вона не підтримує та їй не відомо його місце знаходження. Витрати по утриманню будинку та сплаті комунальних послуг вона несе сама, а реєстрація відповідача порушує права позивачки та перешкоджає реалізації права користування і розпорядження своїм майном. Позивачка [PERSON] до суду не з`явилася, в позовній заяві просить розглянути справу за її відсутності (а.с.2). Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України за веб-адресою: http://bg.od.court.gov.ua/sud1507/, та надіслання судової повістки за місцем реєстрації, причину неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не подав, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Представник третьої особи - Владиченської сільської ради Болградського району Одеської області, до суду не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, своєї позиції з приводу позовних вимог не висловив, про причини свого нез`явлення до суду не повідомив. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі ст. 81 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.08.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області, зареєстрованого в реєстрі за №4599 (а.с.6), [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 25998378 від 26.08.2014 року, якій підтверджує державну реєстрацію права приватної власності на увесь вищевказаний житловий будинок за позивачкою (а.с.5). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] за згодою власника вищезазначеного житлового будинку був в ньому зареєстрований, що підтверджується довідками, виданими виконавчим комітетом Владиченської сільської ради Болградського району Одеської області від 04.11.2020 року №360 (а.с.8) та старости с.Владичень Болградського міської ради Ігнатової М.Ф. №13 від 22.01.2021 року, але в зазначеному домоволодінні не проживає більш двох років. Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 23.09.2019 року по справі №497/1206/19 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, рішення набрало законної сили (а.с.7). Також в цьому рішенні було встановлено, що сторони разом не проживають. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і порядку, встановленому законом. У відповідності до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За змістом ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу. Статтею 64 ЖК України встановлено, що до членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] вселився у вказаний житловий будинок на правах члена сім`ї власника будинку та зі згоди власника будинку був зареєстрований в ньому, але з 2018 року відповідач в будинку не проживає, так між сторонами шлюб було розірвано, тому відповідач вже не є членом сім`ї позивачки. Враховуючі, що відповідач майже 2 (два) роки не проживає у зазначеному будинку, суд вважає можливим визнати його таким, що втратив право користування вказаним житловим будинком, оскільки реєстрація відповідача в зазначеному домоволодінні створює перешкоди позивачці, як власнику домоволодіння, у вільному користуванні та розпорядженні належним їй домоволодінням.

Outcome: approved