Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

28 грудня 2018 р. Святошинським районним судом м.Києва ухвалено рішення у вищевказаній цивільній справі, яким, позовні вимоги [PERSON] до Товариства з додатковою відповідальністю «Універсам № 12», [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі - задоволено частково, вирішено стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Універсам № 12» на користь [PERSON] компенсацію за невикористані відпустки в розмірі 7308 грн. 47 коп. В задоволенні іншої частини заявлених вимог - відмовлено. Рішення суду не набуло законної сили. 22.01.2019 р. представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення суду в якій просив суд ухвалити додаткове рішення, яким допустити негайне виконання рішення суду щодо стягнення з відповідача компенсації за невикористані відпустки в розмірі 7308 грн. 47 коп. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення суду. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, у відповідності до ч.4 ст.270 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд вказаної заяви про ухвалення додаткового рішення у відсутність вказаних сторін по справі. Дослідивши подану заяву, суд прийшов до висновку, що подана заява підлягає задоволенні з таких підстав. Відповідно до п.4 ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Так, відповідно до п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Основні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання та структуру заробітної плати визначає Закон України від 24.03.1995 року №108/95-ВР «Про оплату плаці» та розроблена відповідно до нього Інструкція зі статистики заробітної плати, затверджена наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року №5. Згідно з нормами Закону №108 та інструкції №5 заробітна плата складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Перелік інших виплат, що не належать до фонду оплати праці, наведено у пункті 3 Інструкції зі статистики заробітної плати. За змістом ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Ч. 1 ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Ч. ч. 4, 5 ст. 97 КЗпП України, ч. 3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Відповідно до ч. 6 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» своєчасність та обсяги заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Відповідно до ч. 1 ст. 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Ч. 1 ст. 74 КЗпП України, ч. ч. 1, 3 ст. 2 Закону України «Про відпустки» передбачено, що громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Відповідно до ч. 1 ст. 75 КЗпП України, ч. 1 ст. 6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» (у ред. станом на 31.10.2014 р.) у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Судом встановлено, про що і зазначено в рішенні суду, що компенсація позивачу за невикористану відпустку становить 7308 грн. 47 коп. яку суд і вирішив стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про оплату праці» мінімальними державними гарантіями в оплаті праці є, зокрема, оплата щорічних відпусток. Окрім того, п. п. 1.3, 2.2.12 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 р. № 5, передбачено, що фонд оплати праці складається, зокрема з фонду додаткової заробітної плати, який, у свою чергу, включає, зокрема, суми грошових компенсацій у разі невикористаних щорічних відпусток. Таким чином, з огляду на те, що відповідно до ч.2 ст.430 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення, може допустити негайне його виконання у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1-3 частини першої вказаної статті, та те, що представником відповідача в судовому засіданні фактично визнавалась суми компенсації за невикористані відпустки які підприємство не виплатило [PERSON] суд вважає можливим заявлені вимоги про ухвалення додаткового рішення суду задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved