Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

27 вересня 2018 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом. На підтвердження позовних вимог зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 26 листопада 2016 року. Від даного шлюбу у подружжя є неповнолітня дитина, син -[PERSON], [INFO]. [PERSON] в позовній заяві зазначила, що спільне життя між нею та [PERSON] не склалося у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння. Спору майнового характеру між сторонами немає. Спільне господарство не ведеться. Шлюбні відносини між сторонами припинено з березня 2018 року. Позивач, [PERSON], в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просила розгляд справи провести у її відсутність, позовну вимогу про розірвання шлюбу підтримала та просила задовольнити. Позовну вимогу про стягнення аліментів просила залишити без розгляду. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій розгляд справи просив провести у його відсутність. Позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнав, на розірвання шлюбу згоден. Проти задоволення позовної вимоги про стягнення аліментів повністю заперечив, оскільки дитина проживає з ним. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 листопада 2016 року. Шлюб зареєстровано Миргородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис - № 344 (а.с.6). Від даного шлюбу у подружжя має неповнолітню дитину, сина - [PERSON], [INFO] (копія свідоцтва про народження а.с.8). Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки, це суперечило б інтересам сторін. Позивач не бажає продовжувати подружні стосунки з відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки сторони наполягали на розірванні шлюбу позов підлягає до задоволення. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки позивачем [PERSON] до початку розгляду справи по суті було подано заяву про залишення позовної вимоги про стягнення аліментів на своє утримання до досягнення дитиною трьох років, суд у відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, залишає дану позовну вимогу без розгляду. Відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved