Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

28.11.2018 року [PERSON] в особі представника - адвоката [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Департамент реєстраційних послуг ЗМР про усунення перешкод власнику у здійсненні ним права користування та розпорядження квартирою. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS]. Право власності на нерухоме майно набуте позивачем на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30.10.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вартановою О.С., зареєстрованого у реєстрі за № 4515. У вказаній квартирі на цей час зареєстровані відповідачі по справі: [PERSON] - продавець квартири та члени її родини [PERSON], [PERSON] Відповідно до умов вище вказаного договору продавець зобов'язалася знятися з реєстраційного обліку та сприяти зняттю з реєстраційного обліку з адреси відчужуваної квартири [PERSON], [PERSON], передати квартиру продавцю для вільного користування і безперешкодного володіння нею у стані, що відповідає санітарним та технічним нормам щодо житлових приміщень, разом з приналежностями та документами до цієї квартири (технічний паспорт, ключі, тощо). Але до тепер, зазначена умова даного договору [PERSON] не виконана. З моменту продажу квартири відповідачі жодного дня в неї не мешкали, їх особистих речей та майна в квартирі не має, де вони знаходяться на цей час, позивачу невідомо. Реєстрація відповідачів у належній позивачу квартирі чинить йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження його майном, він змушений нести додаткові витрати у зв'язку з реєстрацією останніх у його квартирі. Все це порушує його право власності. Посилаючись на зазначене, просить суд усунути позивачу перешкоди у здійсненні права власності на квартиру [ADDRESS], шляхом визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою від 03.12.2018 року суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, а також відповідно до ст. 274 ЦПК України вирішив розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку. Свої інтереси довірив представляти адвокату [PERSON], яка надала суду заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві та просить суд їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], повідомлені судом про дату, час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, у судове засідання не з'явилися, але кожний окремо, надали суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечують, зазначили, що змінити місце реєстрації у позасудовому порядку не мають можливості оскільки найближчим часом не планують приїздити на територію України. Представник третьої особи - Департамент реєстраційних послуг ЗМР у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, взявши до уваги, заяви надані представником позивача та відповідачами, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. За вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 30.11.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вартановою О.С., зареєстрованого у реєстрі за № 4515, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.10.2018 року № 143349346, технічним паспортом на квартиру (а.с. 10-13, 14, 15-18). Згідно з п. 4 договору купівлі-продажу відповідач [PERSON] зобов'язалася знятися з реєстраційного обліку та сприяти зняттю з реєстраційного обліку з адреси відчужуваної квартири [PERSON], [PERSON], передати квартиру продавцю для вільного користування і безперешкодного володіння нею у стані, що відповідає санітарним та технічним нормам щодо житлових приміщень, разом з приналежностями та документами до цієї квартири (технічний паспорт, ключі, тощо). Відповідно до відомостей Департаменту реєстраційних послуг ЗМР у зазначеній квартирі зареєстровані відповідачі - [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 28-30). Відповідно до актів про не проживання особи у оселі від 21.11.2018 року, складених комісією у складі [PERSON], [PERSON], у результаті проведення обстеження житлового приміщення, було встановлено, що за адресою: [ADDRESS], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не мешкають, їх особистих речей у квартирі не має (а.с. 19-21). Таким чином, судом встановлено, що відповідачі за адресою реєстрації не проживають, будь-яких витрат на утримання будинку не несуть, їх місце проживання позивачу на теперішній час не відомо. Реєстрація відповідачів за вказаною адресою, перешкоджає позивачу у здійсненні права користування та розпорядження квартирою. Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, яким означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджуватися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди. Згідно з ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а за ч. 1 ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується та розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, та це право в силу ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України - є непорушним. Положенням ст. 391 Цивільного кодексу України, передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 9 Житлового кодексу України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченим законом. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України і ст. 150 ЖК України, які передбачають, що власник використовує житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. За змістом ст. 405 ЦК України лише члені сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим власником. Питання проживання не членів сім'ї власника житла, врегульовано Главою 59 (ст. ст. 810-826) ЦК України, якою передбачено, що підставою проживання таких осіб є договір найму жилого приміщення. Згідно зі ст. ст. 810, 811 ЦК України власник житла (наймодавець) передає наймачеві житло для проживання на певний строк і за плату на підставі договору найму (оренди), який укладається в письмовій формі. Як видно з матеріалів справи, відповідачі не укладали з власником житла (позивачем по справі) договору найму вищевказаної квартири та не є членами сім'ї власника. Відповідачі не знімаються з реєстраційного обліку за вищезазначеною адресою у добровільному порядку шляхом подачі відповідної заяви до Комунарського районного відділу державної міграційної служби у м. Запоріжжі. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» поняття реєстрації визначено як внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Таким чином, аналізуючи у сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що відповідачі з 30 жовтня 2018 року по теперішній час не мешкають у спірній квартирі, не є її власниками, не несуть обов'язків, що випливають з договору найму жилого приміщення, але залишаються зареєстрованими у спірній квартирі, що спричиняє позивачу додаткові матеріальні витрати за прописаних відповідачів, тому позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Outcome: approved