Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

28 грудня 2018 року позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до Маріупольської міської ради про визнання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 23.07.2013 року, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 1936324 від 26.07.2013 року на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0019 га для обслуговування будівель торгівлі, у відповідній редакції. В обгрунтування заявленого позову зазначили, що на підставі рішення Маірупольської міської ради від 18.06.2013 року між Маріупольською міською радою та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки від 23.07.2013 року, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0019 га, строком на 5 років, а саме з 18.06.2013 року до 18.06.2018 року. 20 листопада 2015 року [PERSON] було відчужене майно розміщене за адресою: [ADDRESS] на їх користь на підставі договору купівлі-продажу від 20.11.2015 року. Вважають, що з моменту набуття права власності на нерухоме майно, вони набули право оренди земельної ділянки, на якій розміщене вказане майно. При цьому договір оренди не припиняється в цілому, має місце заміна сторони в зобов`язанні. На сьогоднішній день умови договору з обох сторін виконуються, вони фактично користуються земельною ділянкою у тій самій площі та конфігурації, що передбачено умовами договору, є добросовісними орендарями земельної ділянки. Крім того, вони своєчасно та в повному обсязі сплачують орендну плату встановлену договором оренди земельної ділянки. Отже, вони, як орендарі, які належними чином виконують свої обов`язки за договором оренди, мають пререважне право на продовження договору оренди на новий строк. 08 лютого 2019 року до суду надійшов відзив Маріупольської міської ради в особі представника Дзюбенко Н.А., на позовну заяву, в якому остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, за наступних підстав. На підставі рішення Маірупольської міської ради від 18.06.2013 року між Маріупольською міською радою та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки від 23.07.2013 року, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0019 га, строком на 5 років, а саме з 18.06.2013 року до 18.06.2018 року. Відповідно до нотаріально посвідченої заяви [PERSON] , він надав згоду на оформлення договору оренди земельної ділянки згідно із планом за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] та [PERSON] . Позивач звернувся до Маріупольської міської ради із заявою про передачу в оренду земельної ділянки при переході права власності на об`єкти нерухомого майна від 09.02.2017 року. Проте, виходячи із норм Земельного кодексу України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», позивачам для укладення додаткової угоди до Договору оренди та узгодження її змісту необхідно звернутися безпосередньо до Маріупольської міської ради. Проте, позивачем не було жодного разу направлено в адресу Маріупольської міської ради клопотання про укладання додаткової угоди до Договору оренди земельної ділянки. Пропозицій про викладення договору оренди в редакції направленій позивачем до суду, також не надходило. Позивачі в судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги просили задовольнити. Представник відповідача Мащенко Д.О. , в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, за наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі рішення Маріупольської міської ради від 18 червня 2013 року між Маріупольською міською радою та фізичною особою-підприємцем [PERSON] 23 липня 2013 року було укладено договір оренди земельної ділянки [ADDRESS] , площею 0,0019 га, строком на 5 років, з 18.06.2013 року до 18.06.2018 року. За ч.ч.3,4 ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. 20 листопада 2015 року між [PERSON] , з одного боку та [PERSON] та [PERSON] , з іншого боку, укладено договір купівлі - продажу торгівельного павільйону площею 10,5 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,0019 га. Цього ж дня, 20 листопада 2015 року [PERSON] надано заяву про згоду на оформлення договору оренди земельної ділянки згідно з планом за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0019 га на користь [PERSON] та [PERSON] у зв`язку з набуттям ними права власності не нерухомість за цією адресою за договором купівлі - продажу. Вказана заява посвідчена приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Никоненко Т.В. 20.11.2015 року за реєстровим номером 1409. Згідно з ч.ч.1-3 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому землевласнику (землекористувачу). Вказана мнорма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачає механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Аналогічним чином перехід права користування на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовано у ст.377 ЦК України, згідно якої до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч.3 ст.7 Закону України «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда. Аналіз наведених норм права дає підстави суду прийти до висновку про те, що у разі переходу права власності на майно, що знаходиться на орендованій земельній ділянці, до нового власника з моменту набуття права власності на це майно переходить право оренди земельної ділянки, на якій вказане майно розміщене у тому самому обсязі та умовах, які були у попереднього власника. Отже, з моменту набуття права власності на нерухоме майно особа, яка стала новим власником такого майна, одночасно набуває права оренди земельної ділянки, на якій розміщене це майно у зв`язку з припиненням права власності на нього та, відповідно, припиненням права користування попереднього власника земельною ділянкою, на якій це майно розміщене, згідно з ч.2 ст.120 ЗК України. Тобто особа, яка набула права власності на це майно фактично стає орендарем земельної ділянки, на якій воно розміщене у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника. При цьому договір оренди цієї земельної ділянки щодо попереднього її користувача (попереднього власника нерухомого майна) припиняється відповідним договором, на підставі якого новим власником набуто право власності на розташоване на цій земельній ділянці майно. Після відчуження об`єкта нерухомості, розташованого на орендованій земельній ділянці, договір оренди землі у відповідній частині припиняється щодо відчужувача, однак діє на тих самих умовах стосовно нового власника нерухомості, який з моменту набуття такого права набуває також права оренди земельної ділянки, на якій це майно розміщене, а отже й відповідні права та обов`язки орендаря, у тому числі зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою. Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що уразі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Суд аналізуючи наведені вище норми законодавства, враховуючи те, що позивачі звернулися безпосередньо до Маріупольської міської ради з приводу переоформлення договору оренди земельної ділянки у зв`язку з переходом права власності на будівлі та подовження строку дії договору 09 лютого 2017 року, однак міською радою відповідне рішення не прийнято протягом тривалого часу, а позивачі продовжують користуватися земельною ділянкою на тих самих умовах, що були у колишнього орендаря та сплачують орендну плату за користування земельною ділянкою, приходить до висновку про визнання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки укладеною та задоволення позовної заяви в повному обсязі. На підставі ст.377 ЦК України, ст.120 ЗК України, ст.ст.7,33 Закону України «Про оренду землі», ст.263-265 ЦПК України, суд

Outcome: approved