Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

28 вересня 2018 року позивач звернулась до суду із позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС України в Харківській області на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 25250,00 грн., та моральну шкоду в розмірі 75\~000,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 30.06.2015 року ДПІ у [PERSON] районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області, правонаступником якої є [PERSON] ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області, було прийнято податкове повідомлення рішення №3717, яким позивачу згідно з п.п. 54.3.3. п. 54.4 с.54 ПК України, та відповідно до п. 267.2 ст. 267 ПК України визначено суму податкового зобовязання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» у розмірі 25000,00 грн. Позивач не погодилась з вказаним рішенням відповідача, та оскаржила його до суду. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 24.11.2015 року, залишено без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2016 року у задоволенні позову відмовлено. Постановою Верховного суду від 26.06.2018 року вказані судові рішення були скасовані, та було визнано протиправним та скасовано вказане податкове повідомлення, та вирішено питання про розподіл судових витрат. Але, позивачем був сплачений вказаний податок в розмірі 25000 грн., та комісійний збір в розмірі 250,00 грн. Позивач зверталась із заявою про повернення вказаних коштів проте їх повернуто не було. Тому, позивач звернулась до суду з вказаним позовом. Також позивачеві була завдана моральна шкода, яку вона оцінює в 75000 грн., яка полягає в тому, що позивач є вчителем, отримує мізерну заробітну платню, у 2012 році отримала спадщину 2-х кімнатну квартиру, яку продала, та придбала вказаний автомобіль, але щоб сплатити вказаний податок позивачеві довелося змінити свій робочий ритм життя, економити кошти, що погіршило емоційний стан позивача внаслідок бездіяльності відповідача. Представником УДКСУ у [PERSON] районі м. Харкова Харківської області було подано відзив на позовну заяву, в яких він повідомив, що [PERSON] ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області було реорганізовано шляхом приєднання до ГУ ДФС у Харківській області, яку обслуговує ГУ ДКСУ у Харківській області. Представником відповідача [PERSON] ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області було подано відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позову, оскільки заява про повернення коштів в розмірі 25000 грн. знаходиться на розгляді керівництва контролюючого органу, а заявлена моральна шкода є необгрунтованою та не підтверджується жодними доказами. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила їх задовольнити. Представник відповідача ГУ ДФС у Харківській області [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, а саме в розмірі 25000 грн., а в іншій частині просила суд відмовити з підстав зазначених у відзиві. Представник відповідача [PERSON] ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС України в Харківській області, та представники третіх осіб ДКСУ та ГУ ДКСУ у Харківській області в судове засідання не зявились, повідомлялись у встановленому законом порядок. 28.09.2018 року вказана справа надійшла до суду, та розподілена судді Зуб Г.А. Ухвалою судді від 05.10.2018 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 06.11.2018 року залучено в якості співвідповідача ГУ ДФС у Харківській області, та третю особу ДКСУ, та замінено третю особу УДКС у [PERSON] районі м. Харкова на ГУ ДКСУ у Харківській області. Судом встановлено, позивач отримала у спадщину квартиру №18, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Танкопія, буд. 21, та відчужила її, на кошти від продажу якої придбала автомобіль торгової марки NISSAN, модель MURANO HB 3.5 4 WD CVY SE , колір КНЗ (чорний). 30 червня 2015 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 3717, яким [PERSON] згідно з пп.54.3.3 п.54.3 ст.54\~Податкового кодексу\~України та відповідно до п.267.2 ст.267 Податковго кодексу України визначено суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25 000 грн. Не погодившись з вказаним податковим повідомленням рішенням, позивач звернулась до суду, проте постановою Харківського окружного адміністративного суду від 24.11.2015 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2016 року у задоволенні адміністративного позову [PERSON] відмовлено. У звязку з чим позивачем сплачений транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25000 грн., та 250 грн. комісійні витрати. Проте, постановою Верховного суду від 26.06.2018 року вказані судові рішення були скасовані, та визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення №3717 від 30.06.2015 року про нарахування грошового зобовязання за платежем «Транспортний податок з фізичних осіб» у розмірі 25\~000 грн. Внаслідок, чого позивач звернулась до відповідача із заявою про повернення коштів в розмірі 25250 грн., проте вказані кошти повернені не були навіть і на момент розгляду справи, що підтвердила представник відповідача в судовому засіданні. Відповідно до норм\~ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала за наявності вини. Статтею 1176 ЦК України визначені спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Відповідно до ч.1 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень шкода відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Представник позивача в суді обґрунтовуючи позовні вимоги пояснила, що шкода була заподіяна позивачу тим, що відповідач не повертає позивачеві сплачені кошти в розмірі 25250 грн. в якості транспортного податку з фізичних осіб. Як на підставу доведеності вини податкової служби, позивач посилається на постанову Верховного суду від 26.06.2018 року, та свою заяву про повернення коштів від 10.08.2018 року. Саме з підстав не повернення позивачу вказаних коштів, позивач обрала судовий шлях вирішення спору. Згідно з п.\~43.1 ст.\~43 ПК України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до\~ст. 43 ПК України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу. У разі наявності у платника податків податкового боргу повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов'язання проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків (п.\~43.2 ст.\~43 ПК України). Обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми (п.\~43.3 ст.\~43 ПК України). Платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов'язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку (п. 43.4 ст.\~43 ПК України). Згідно з п.\~43.5 ст. 43 ПК України орган доходів і зборів не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів згідно з Порядком взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань, затвердженим\~наказом Міністерства фінансів України від 15 грудня 2015 № 1146, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 31 грудня 2015 за № 1679/28124. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~статі 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Враховуючи, що сплачені позивачем кошти знаходяться на відповідних рахунках ДКСУ, та враховуючи, що представником відповідачем визнається сума коштів в розмірі 25\~000 грн., тому суд вважає за необхідне стягнути [PERSON] обєднаної\~державної податкової\~інспекції м.\~Харкова Головного\~Управління державної\~фіскальної служби\~України в\~Харківській області\~шляхом списання\~з відповідного\~казначейського рахунку,\~на користь\~ позивача\~грошові кошти\~в розмірі\~25\~250 грн., оскільки вони до цього часу повернені, починаючи з 10.08.2018 року повернені не були, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в цій частині. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст.\~1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Умовами для покладення на особу обов`язку відшкодувати шкоду є: протиправна поведінка (дія або бездіяльність) особи; шкода як наслідок такої протиправної поведінки; причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою; вина особи, яка заподіяла шкоду. З огляду на викладене, судовим рішенням не встановлені протиправні дії відповідача, а лише визнано протиправним податкове повідомлення рішення, що призвели до спричинення шкоди, як і доказів самої шкоди, та не встановлено причинно-наслідковий зв'язок між діями [PERSON] ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області та заподіяною позивачу шкодою, оскільки в судовому засіданні належними та допустимими доказами не доведено, що дії відповідача у даному випадку були неправомірними і цими неправомірними діями позивачу було завдано саме моральну шкоду, між цими діями, що призвели до порушення законних прав позивача, та наслідками у вигляді завдання моральної шкоди є причинно-наслідковий зв'язок, а тому в даному випадку безпідставними є вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, а тому в даній частині позову суд вважає за необхідне відмовити. Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати в розмірі 704 грн. 80 коп. . На підставі викладеного,

Outcome: partial