Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-01 00:00:00

26 лютого 2020 року до Балаклійського районного суду Харківської області надійшла позовна заява [PERSON] до Комунальної установи Безмятеженський психоневрологічний інтернат (далі КУ БПІ) про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Ухвалою судді Балаклійського районного суду Харківської області від 02.03.2020 позовну заяву [PERSON] було залишено без руху, надано строк для усунення недоліків позовної заяви. 23.03.2020 у встановлений судом строк [PERSON] подав уточнену позовну заяву. Ухвалою судді Балаклійського районного суду Харківської області від 24.03.2020 уточнену позовну заяву [PERSON] було залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків. 07.04.2020 у встановлений судом строк [PERSON] подав уточнену позовну заяву, згідно якої просив визнати незаконним наказ КУ БПІ № 17-ВК від 31.01.2020 про його звільнення з посади молодшої медичної сестри (санітарки палатної) медичного персоналу з 01.02.2020, поновити його на роботі в КУ БПІ на посаді молодшої медичної сестри (санітарки палатної) медичного персоналу та стягнути з КУ БПІ на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 13 131,60 грн, станом на 30.04.2020. Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] зазначив, що згідно наказу № 38 від 14.08.2015 він був прийнятий на роботу у КУ БПІ. Наказом КУ БПІ № 17-ВК від 31.01.2020 його було звільнено з посади молодшої медичної сестри (санітарки палатної) медичного персоналу з 01.02.2020 за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення (п. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України)). Вважає своє звільнення незаконним, оскільки 28.01.2020 комісія почала перевірку виконання посадових обов`язків молодшим медичним персоналом зразу ж після обіду о 13 год. 40 хв. (обід триває з 13 год. 00 хв. до 13 год. 30 хв.). Під час обіду проводити прибирання він не мав можливості. Саме в цей час він зобов`язаний був отримувати білизну і знаходився в банно-пральному корпусі, тобто перевірка проводилася без його особистої участі. Крім того, за кожним молодшим медичним персоналом закріплені конкретні палати і відповідно хворі, які знаходяться у цих палатах. Наказом № 17-ВК від 31.01.2020 його було звільнено з роботи з 01.02.2020, що є вихідним днем. Також зазначає, що він був членом профспілки, проте згоди на його звільнення профспілковий комітет не надавав. Вважає своє звільнення помстою за неодноразову критику керівництва установи. Ухвалою від 10.04.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 21.05.2020 відповідач подав до суду відзив, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Обґрунтовуючи відзив відповідач зазначив, що [PERSON] отримав першу догану через загибель одного з підопічних [PERSON] , оскільки як санітарка-палатна повинен був слідкувати за підопічними, в т.ч. не допускати їх виходу на вулицю. 28.01.2020 на підставі наказу з основної діяльності № 30 була створена комісія для проведення позапланової перевірки виконання посадових обов`язків молодшим медичним персоналом, яка провела перевірку всього житлового корпусу. На час проведення перевірки [PERSON] був відсутній на робочому місці, оскільки він пішов до банно-прального корпусу і на телефонні вимоги повернутися не реагував. Комісією були виявлені такі недоліки: в палатах крісла-стільці (туалети) були брудні, а деякі неприбрані; в туалеті не прибрано, на підлозі валявся папір та недопалки; ліжко-хворий [PERSON] був непереодягнений, знаходився у мокрій піжамі; у ліжко-хворого [PERSON] необроблені шкіряні покрови; в тумбочках, шафах та на полицях багато пилу; прибиранням в корпусі займалися підопічні (мили поли). Молодша медична сестра (санітарка палатна) [PERSON] проігнорував присутність комісії. Після проведення позапланової перевірки директор видав наказ про оголошення доган [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Оскільки у [PERSON] це була друга догана, його було звільнено. 02.07.2020 через канцелярію до суду надійшла заява позивача, в якій він просив відмовити КУ БПНІ в прийнятті відзиву, з тих підстав, що йому не були надані додатки, долучені до відзиву. Разом з уточненою позовною заявою позивачем була подана заява про витребування доказів, яка ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 05.05.2020 була частково задоволена. 02.07.2020 через канцелярію до суду надійшли доповнення до уточненої позовної заяви, якими позивач [PERSON] збільшив розмір позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 02.07.2020 позивачу було відмовлено у прийнятті до розгляду доповнень до уточненої позовної заяви та повернуто заявнику. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Крім того, представник позивача пояснив, що [PERSON] був членом профспілкового комітету КУ БПІ, а відтак на його звільнення необхідно було отримати згоду вищого виборного органу цієї професійної спілки. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову [PERSON] з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Також підтвердив ту обставину, що [PERSON] був членом профспілкового комітету КУ БПІ. Вислухавши вступне слово учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Частиною 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч. 1, 5, 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 82 ЦПК передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Частинами 1-3, 5, 8, 9 статті 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору. Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті. Згідно ч. 3 ст. 252 КЗпП України та ч. 3 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки» звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок). Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Згідно ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Судом встановлено, що згідно наказу директора КУ БПІ № 38 від 14.08.2015 [PERSON] було тимчасово прийнято на роботу до КУ БПІ на посаду підсобного робітника (а.с. 86). Відповідно до наказу директора КУ БПІ № 52 від 16.11.2015 [PERSON] було переведено на посаду підсобного робітника постійно (а.с. 85). Наказом директора КУ БПІ № 102-ВК від 18.11.2016 [PERSON] переведено на посаду молодшої медичної сестри (санітарки палатної) в медичний персонал (а.с. 87). Зазначені обставини також підтверджуються копією трудової книжки [PERSON] (а.с. 5). Згідно посадової інструкції молодшої медичної сестри (санітарки палатної), затвердженої директором КУ БПІ 20.11.2017, з якою [PERSON] в цей же день був ознайомлений, молодша медична сестра (санітарка-палатна) працює під керівництвом медичної сестри з догляду за хворими. Забезпечує чистоту та охайність хворих і приміщення. Проводить догляд за шкірою хворих, обробляє пролежні. Годує тяжкохворих. Стежить за використанням і зберіганням предметів догляду за хворими. Проводить заміну постільної і натільної білизни. Бере участь у транспортуванні тяжкохворих. Стежить за додержанням хворими і відвідувачами правил внутрішнього розпорядку лікувального закладу (а.с. 71). 15 жовтня 2019 року наказом директора БПІ № 81-ВК [PERSON] за неналежне виконання своїх функціональних та посадових обов`язків було оголошено догану (а.с. 90, 91). Підставою застосування дисциплінарного стягнення став нещасний випадок з підопічним [PERSON] , в результаті якого останній загинув. Неналежне виконання з боку [PERSON] своїх функціональних обов`язків, що призвели до нещасного випадку, було встановлено під час адміністративного розслідування, яке проводилося з 01.10.2019 по 15.10.2019, за наслідками якого складено відповідний акт (а.с. 95-100). 28 січня 2020 року у КУ БПІ було створено комісію для проведення позапланових перевірок виконання посадових обов`язків молодшого медичного персоналу (наказ директора КУ БПІ № 30) (а.с. 101). В цей же день була проведена позапланова перевірка виконання посадових обов`язків молодшим медичним персоналом та санітарного стану в житловому корпусі, під час якої були виявлені такі недоліки: в палатах крісла-стільці з санітарним оснащенням (туалети) були брудні; в туалеті було не прибрано, на підлозі валявся папір та недопалки; ліжко хворий підопічний [PERSON] був не переодягнений, знаходився в мокрій піжамі; у ліжко хворого підопічного [PERSON] необроблені шкіряні покрови; в тумбочках, шафах та на полицях багато пилу; під матрацами було сміття; прибиранням в корпусі займалися підопічні (мили підлогу). Молодша медична сестра (санітарка-палатна) [PERSON] проігнорував присутність комісії в житловому корпусі та пішов до банно-прального корпусу отримувати білизну, не повідомивши присутню комісію ( а.с. 102-103). За наслідками проведеної перевірки, на підставі зазначеного вище акту комісії, наказом директора КУ БПІ № 15-ВК від 30.01.2020 [PERSON] було оголошено догану (а.с. 89). Наказом директора КУ БПІ № 17-К від 31.01.2020 [PERSON] було звільнено з посади молодшої медичної сестри (санітарки палатної) з 01.02.2020, за п. 3 ст. 40 КЗпП України (а.с. 84). Як убачається з протоколу засідання профспілкового комітету КУ БПІ № 7 від 18.05.2020, рішення адміністрації щодо звільнення [PERSON] за п. 3 ст. 40 КЗпП України профспілковим комітетом КУ БПІ було підтримано (а.с. 104-109). Допитана за клопотанням позивача свідок [PERSON] пояснила, що також працює у КУ БПІ на посаді молодшої медичної сестри (санітарки-палатної). 28.01.2020 вона знаходилася на зміні разом зі [PERSON] . В цей день у них був банний день і до обіду вони займалися купанням підопічних. Прибирання вони планували робити після обіду. Відразу після обіду, який триває з 13.00 до 13.30 години [PERSON] пішов до банно-прального корпусу, щоб отримати білизну. Приблизно о 13.40 годині з`явилася комісія і почала проводити перевірку санітарного стану у корпусі, під час якої і були встановлені порушення. Проте можливості в цей день займатися прибиранням до обіду, вони не мали. Також пояснила, що між молодшим медичним персоналом є розподіл обов`язків. Чоловіки займаються підопічними, які можуть самостійно пересуватися, жінки лежачими підопічними. За підопічних [PERSON] та [PERSON] відповідала вона. Крім того, зазначила, що була свідком телефонної розмови [PERSON] з директором, під час якої директор змушував [PERSON] виконувати роботу, що не входить до його посадових обов`язків. На відмову [PERSON] директор погрожував йому звільненням. Допитана за клопотанням представника відповідача свідок [PERSON] пояснила, що працює у КУ БПІ на посаді старшої медичної сестри. Вона входила до складу комісії з перевірки виконання посадових обов`язків молодшим медичним персоналом КУ БПІ. За наслідками перевірки були виявлені порушення, які викладено в акті. Також пояснила, що є головою профспілкового комітету. За заявою юрисконсульта КУ БПІ та у зв`язку зі зверненням [PERSON] до суду з позовом про поновлення на роботі, 18.05.2020 було проведено засідання профспілкового комітету КУ БПІ, на якому підтримано рішення адміністрації щодо звільнення [PERSON] згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України. При цьому [PERSON] на засідання запрошено не було у зв`язку з тим, що на цей час його вже було звільнено. Крім того, свідок підтвердила, що 28.01.2020 у КУ БПІ був банний день і в першій половині дня молодший медичний персонал займався купанням підопічних. Допитаний за клопотанням представника відповідача свідок [PERSON] пояснив, що про виявлені під час перевірки порушення йому відомо з самого акту перевірки. До складу комісії він не входив. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про незаконність звільнення позивача з посади молодшої медичної сестри (санітарки палатної) медичного персоналу КУ БПІ з таких підстав. Так, акт перевірки виконання посадових обов`язків молодшим та середнім медичним персоналом КУ БПІ від 28.01.2020 не містить конкретизації порушень, допущених саме [PERSON] . Зазначаючи виявлені недоліки, комісія не вказала в яких саме приміщеннях (палатах) вони були виявлені та за ким саме ці приміщення були закріплені. Комісією також не було враховано те, що 28.01.2020 в КУ БПІ був банний день і в першій половині дня молодший медичний персонал займався саме купанням підопічних, а відтак не мав можливості одночасно проводити прибирання. Суд також вважає безпідставними твердження відповідача про те, що [PERSON] при проведенні перевірки був відсутній на робочому місці, оскільки як достовірно встановлено, саме в цей час [PERSON] отримував білизну в банно-пральному корпусі, що є його посадовим обов`язком. Враховуючи пояснення свідка [PERSON] про те, що підопічні [PERSON] та [PERSON] закріплені за нею, їх незадовільний фізичний стан на момент перевірки, взагалі не може бути поставлений в вину [PERSON] . Зазначені обставини свідчать про необґрунтованість даного акту перевірки. Також судом встановлено, що [PERSON] було звільнено без згоди профспілкового комітету КУ БПІ. В подальшому, проводячи 18.05.2020 засідання профспілкового комітету КУ БПІ, на якому підтримано рішення адміністрації щодо звільнення [PERSON] , самого [PERSON] на нього запрошено не було, що є порушенням вимог ч. 3 ст. 43 КЗпП України. Також, враховуючи, що [PERSON] був членом профспілкового комітету КУ БПІ, на його звільнення необхідно було отримати попередню згоду виборного органу, членами якого він є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки. Згоди вищого виборного органу цієї професійної спілки на звільнення [PERSON] отримано не було. Крім того, як було встановлено, [PERSON] наказом директора КУ БПІ № 15-ВК від 30.01.2020 було оголошено догану, а наказом директора КУ БПІ № 17-К від 31.01.2020 звільнено з роботи. Таким чином, враховуючи, що догана та звільнення є видами дисциплінарного стягнення, [PERSON] було двічі притягнуто до дисциплінарної відповідальності за одне й те саме правопорушення, що є порушенням ст. 61 Конституції України. Таким чином, суд дійшов висновку про порушення вимог закону щодо процедури звільнення позивача та незаконність звільнення позивача з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, чим порушено його трудові права, які підлягають судовому захисту. Відповідно до ст. 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235 та статті 240 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі. Аналогічна правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду України №6-33цс14. Вирішуючи позов [PERSON] в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає таке. Частиною 2 ст. 235 КЗпП України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці», п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. При цьому згідно з п. 5 наведеного вище Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства. Відповідно до п. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Згідно довідки КУ БПІ № 04/235 від 18.05.2020 середньоденна заробітна плата [PERSON] за грудень 2019 року січень 2020 року склала 151 грн 46 коп. З часу звільнення [PERSON] з роботи 01.02.2020 пройшло 103 робочих дні. Таким чином, середній заробіток [PERSON] за час вимушеного прогулу складає 15\~600,38 грн (151,46х103=15\~600,38). Разом з цим, згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених особою вимог. З врахуванням вищезазначеного, стягненню на користь позивача підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах заявлених [PERSON] вимог, в розмірі 13 131,60 грн. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Так, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено 840,80 грн судового збору, що стосується позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а.с. 17). Оскільки позов в цій частині задоволено повністю, вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, враховуючи, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» [PERSON] був звільнений від сплати судового збору за позовною вимогою про поновлення на роботі, а позов в цій частині також задоволено, суд стягує судовий збір за цією позовною вимогою з відповідача на користь держави, в розмірі 840,80 грн (п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

Outcome: approved