Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

29.01.2015 позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача Броварського міського відділу Головного управління МВС України в Київській області, просить усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом звільнення майна з-під арешту, а саме квартири [ADDRESS] та зняти заборону на її відчуження, виключивши запис №9292910 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником квартири [ADDRESS]. Постановою слідчого Броварського міського відділу Головного управління МВС України в Київській області від 27.11.2009 в рамках кримінальної справи №07-5557, порушеної за фактом заволодіння майном накладено арешт на вказану квартиру. Посилаючись на те, що він жодного відношення до розслідуваної вказаної кримінальної справи не має, вважає, що арешт на зазначене майно порушує його право власності, атому просить відновити його порушене право власності на квартиру [ADDRESS] шляхом звільнення її з-під арешту. У судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на викладені в ньому обставини , просив позов задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача позов визнав та не заперечив проти задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення позивача, думку представника відповідача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 19.11.2009, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чухрій О.С. та зареєстровано в реєстрі за №1528.(а.с.4-5) Згідно наявного в матеріалах справи Витягу з Державного реєстру правочинів №7972242, вказана вище квартира зареєстрована в державному реєстрі правочинів за реєстровим номером 2631(а.с.6-7) Як вбачається з Інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 28.01.2015 на підставі постанови Броварського міського відділу Головного управління МВС України в Київській області від 27.11.2009 по кримінальній справі №07-5557 накладено арешт на квартиру [ADDRESS].(а.с.8) Як встановлено судом, позивач звертався до відповідача з заявою щодо обставин накладення арешту на зазначене вище майно. Листом відповідача від 28.01.2015 №Х-86 повідомлено, що арешт на квартиру [ADDRESS] був накладений 27.11.2009 постановою слідчого СВ Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області Циби Н.Д. в рамках кримінальної справи №07-5557, порушеної за фактом шахрайського заволодіння майном [PERSON], за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.4 ст.190, ч.3 ст.358 КК України, досудове слідство по якій зупинено у зв'язку з невстановленням особи, яка вчинила злочин і арешт на вказану квартиру на даний час не скасовано. Одночасно повідомлено про те, що жодних слідчих дій у даному кримінальному провадженні за участю позивача не проводилось.(а.с.10) Водночас, згідно наданого представником відповідача листа за підписом Броварського міжрайонного прокурора Олефіренко Р. від 28.07.2015 №4228 вих 15 постанова старшого слідчого СВ Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області Циби Н.Д. від 27.11.2009 про накладення арешту на квартиру [ADDRESS] в матеріалах кримінальної справи №07-5557 відсутня та одночасно зазначено, що 28.07.2015 міжрайонною прокуратурою до ЄРДР внесені відповідні відомості за №42015110130000096 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України та за №42015110130000097 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, які в подальшому були об'єднані в одне провадження та присвоєно їм остаточний номер №42015110130000096. (а.с.49-50) Відповідно до частини 1 статті 126 Кримінально-процесуального кодексу України (у редакції 1960 року), забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Накладення арешту на вклади зазначених осіб проводиться виключно за рішенням суду. Разом з тим, позивач не є особою, на майно якої відповідно до ч.1 ст.126 КК України можливо накласти арешт. Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом частин 1 та 2 статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до частини 1 статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 41 Конституції України та п.2, ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом зазначених норм та положень ст. 16 ЦК України власник має право вимагати відновлення свого порушеного права, в даному випадку - звільнення з-під арешту майна, яке належить йому на праві власності. У своїй постанові від 15.05.2015 Верховний Суд України дійшов правової позиції № 6-26 цс 13, згідно якої вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна. Оскільки предметом позову не є правильність накладення арешту на майно, суд вважає, що позивач звернувся до суду у передбачений законом спосіб захисту. Виходячи з встановлених судом обставини справи, суд дійшов висновку, що на даний час дія арешту на належну позивачеві на праві власності квартиру та внесення відомостей про її обтяження до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, порушує права позивача як власника, оскільки він не притягувався до участі у кримінальній справі в якості підозрюваного, йому не пред'являлось обвинувачення у вчиненні злочину та йому не заявлялись вимоги за цивільним позовом. Крім того, враховуючи відсутність в матеріалах кримінального провадження №42015110130000096 постанови про накладення арешту на зазначене вище майно, суд вважає прийняти визнання позову відповідачем та відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України задовольнити позов в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved