Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-22 00:00:00

26 червня 2018 року [PERSON] звернулась до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона на підставі договору про передання житлової площі наймачам в орендне користування, є наймачем квартири [ADDRESS], в якій разом із нею як члени її сім'ї значаться зареєстрованими її син - відповідач [PERSON] та його син - малолітній [PERSON], [INFO], які в дійсності, у вказаному житловому приміщенні не проживають з 2000 року, та їх речі в квартирі відсутні. За наведених обставин, враховуючи, що відповідачі не проживають у вказаному житловому приміщенні вже більш як шість місяців, добровільно знятися з реєстрації бажання не виявляють, а їх реєстрація в квартирі змушує позивачку нести зайві витрати з оплати комунальних послуг по утриманню квартири, вона вимушена була звернутися до суду із даним позовом та просити суд ухвалити рішення яким визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] Позивачка [PERSON], у судовому засіданні просила позов задовольнити. Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача [PERSON] який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] про місце, день та час розгляду справи. Судом були спрямовані судові повістки та виклики за останньою відомою адресою місця його реєстрації, однак в жодне із призначених судових засідань він так і не з'явився. У зв'язку із цим, про місце, дату та час розгляду справи його було повідомлено через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Втім, [PERSON] не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з'явився у судове засідання без повідомлення причин своєї неявки, не подав відзив, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності від нього до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. З огляду на викладене, оскільки відповідач, будучи повідомленим належним чином про дату, час і місце судового засідання повторно не з'явився у судове засідання без повідомлення причин неявки, не подав відзив у встановлений судом строк без поважних причин, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди позивачки, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів із постановленням заочного рішення. Представник Органу опіки та піклування Миколаївської міської ради Слов'янського району Донецької області, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, пояснень стосовно розв'язання спору суду не надав. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. Як встановлено у судовому засіданні з досліджених письмових доказів, позивачка [PERSON] на підставі договору про передання житлової площі наймачам в орендне користування до ордера № 000884 «А» від 13 січня 1988 року № 1, укладеним між нею та ЖКС Слов'янської ГЕС, є наймачем квартири [ADDRESS] (а.с.4-5). Згідно із довідкою про склад сім'ї виданою КП Миколаївської міської ради «Сервіскомуненерго» № 04/603 від 16 травня 2018 року, в квартирі [ADDRESS], окрім позивачки значаться також зареєстрованими [PERSON], 1982 року народження та малолітній [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Згідно із актом Миколаївської міської ради Слов'янського району Донецької області від 30 травня 2018 року № 2080, в квартирі [ADDRESS], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], не проживають з 2000 року, та їх речі в квартирі відсутні, що підтвердили сусіди (а.с. 7). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК), зокрема від вирішення вимог про позбавлення права користування жилим приміщенням. Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідач [PERSON] який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON], у судове засідання не з'явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивачки. Оскільки, в судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON], як член сім'ї позивачки, яка є наймачем спірного житлового приміщення, не проживає у вказаній квартирі з 2000 року, тобто понад шість місяців, з урахуванням того, що його реєстрація в квартирі змушує позивачку нести зайві витрати з оплати комунальних послуг по утриманню цього житлового приміщення, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] Вирішуючи питання про визнання таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням малолітнього [PERSON], [INFO], суд виходить з такого. За приписами ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Оскільки суд дійшов до висновку, що батько малолітнього [PERSON], втратив право користування квартирою [ADDRESS], а дитина [PERSON] залишив місце проживання разом із ним, суд приходить до висновку, що [PERSON] також втратив право користування вказаним житловим приміщенням, оскільки воно є похідним від такого права його батька. При цьому, суд виходить з того, що діти за своїм віком не можуть залишатися за місцем проживання окремо від батьків, що в такому разі буде суперечити наведеним вище вимогам ст. 29 ЦК України. Права малолітніх осіб, на користування житловим приміщенням є також похідним від права їх батьків на яких у відповідності до норм чинного сімейного законодавства покладається обов'язок щодо утримання, піклування та створення належних умов існування малолітньої дитини. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання малолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] також підлягають задоволенню. Позивачка не вимагає компенсації понесених нею витрат при зверненні до суду із даним позовом. На підставі наведеного,

Outcome: approved