Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

27 червня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за кредитним договором, зазначивши, що відповідно до умов кредитного договору №849, укладеного 4 вересня 1995 року між Костянтинівським відділенням № 2866 Ощадбанка України, правонаступником якого є позивач, [PERSON] отримала від позивача кредит в розмірі 200000000крб. строком на два роки зі сплатою 75% річних за користування кредитними коштами. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором [PERSON] 4 вересня 1995 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір, відповідно до умов якого остання взяла на добровільних засадах на себе зобов'язання перед банком відповідати в повному обсязі за зобов'язаннями позичальника, які виникають з умов кредитного договору. Приймаючи до уваги, що позичальник [PERSON] неналежним чином виконувала передбачені договором зобов'язання щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків, станом на 16 травня 2014 року заборгованість за кредитним договором становить 4570грн.11коп., яку позивач просить стягнути на його користь [PERSON], судові витрати покласти на відповідача. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомила, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином в порядку ч.3 ст.76 ЦПК України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 4 вересня 1995 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір №849(а.с.4). Згідно п.п.1.1, 1.2 кредитного договору, позивач відкриває [PERSON] позичковий рахунок №5060/104 шляхом видачі готівки на суму 200000000крб. на невідкладні потреби на строк до двох років із розрахунку 75% річних. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором №849 від 4 вересня 1995 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки (а.с.5), відповідно до умов якого остання взяла на себе зобов'язання у випадку невиконання [PERSON] своїх зобов'язань по своєчасному повернення кредиту погашати платежі по кредиту та нараховані відсотки в строки і розмірах, встановлених зобов'язанням позичальника. Відповідач [PERSON] не виконала належним чином зобов'язань як щодо поетапного, так і щодо остаточного повернення кредитних коштів. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку (а.с.7) заборгованість [PERSON] за кредитним договором №849 від 4 вересня 1995 року становить 4570грн.11коп. і складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 675грн.54коп., пені по кредиту - 3894грн.57коп. Відповідно до п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим кодексом. Таким чином, в даному випадку судом застосовуються положення саме Цивільного кодексу УРСР (редакція 1963 року), відповідно до ст.71 якого загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Згідно ст.76 ЦК України (в редакції 1963 року) перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Як вбачається із змісту кредитного договору №849 від 4 вересня 1995 року, зазначений кредитний договір укладений на строк два роки, остаточною датою погашення кредиту є 4 вересня 1997 року, і на цей час зобов'язання за кредитним договором виконані не були. Таким чином, в зв'язку з невиконанням боржником [PERSON] своїх зобов'язань за договором на день закінчення строку договору, суд вважає, що позивач знав або повинен був знати про порушення свого права і тому набув право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав в зв'язку з неналежним виконанням останньою зобов'язань за кредитним договором з 4 вересня 1997 року, тому строк позовної давності підлягає застосуванню саме з цієї дати. Стаття 75 ЦК України (в редакції 1963 року) передбачає обов'язковість застосування позовної давності, а саме: позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Відповідно до ст.ст.80,84 ЦК України (в редакції 1963 року) закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. З закінченням строку позовної давності по головній вимозі вважається, що строк позовної давності минув і по додатковій вимозі (неустойка, поручительство тощо). Приймаючи до уваги викладене, враховуючи, що на час звернення позивача до суду з даним позовом минув строк позовної давності, позовна давність підлягає обов'язковому застосуванню судом, суд вважає за необхідне у задоволенні позову до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №849 від 4 вересня 1995 року - відмовити в повному обсязі. В силу ст. 88 ЦПК України судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed