Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

28 вересня 2015 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивачка просить розірвати шлюб з відповідачем. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що сторони знаходяться у шлюбі, зареєстрованому 12 жовтня 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 148. Від спільного шлюбу в них народилася дочка [PERSON], [INFO]. Причиною звернення до суду стало те, що відповідач епізодично зловживав спиртними напоями. Останні два місця перед зверненням до суду це відбувається систематично, що призвело до припинення шлюбних відносин між сторонами, внаслідок чого шлюб носить формальний характер. У судове засідання позивачка не з'явилися, подавши заяву про розгляд справи за її відсутністю та розірвання шлюбу, проти винесення заочного рішення у справі не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся тричі в порядку, передбаченому ч.5 ст.74 ЦПК України, причини неявки суд не повідомив, заперечень та заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. За наявності умов, передбачених ст. 224-226 ЦПК України, суд ухвалив заочне рішення у справі на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши матеріали справи, підстави позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого 12 жовтня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, копія якого долучена до справи, [PERSON] та [PERSON]. 12 жовтня 2012 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис № 148. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON], дружині [PERSON]. Під час шлюбу в них народилася дитина [PERSON], [INFO] батьком якої є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого долучена до матеріалів справи, і яка залишається проживати разом з позивачкою. Як вбачається із змісту позовної заяви, спільне сімейне життя у позивачки та відповідача не склалося. Після офіційного оформлення шлюбних стосунків відповідач став зловживати спиртними напоями. На цьому ґрунті він веде себе агресивно по відношенню до позивачки, принижує, ображає. Така поведінка відповідача негативним чином впливає не тільки на їх взаємні стосунки, але і на виховання малолітньої дитини, внаслідок чого шлюбні відносини припинилися і подружжя два місця проживає окремо. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.2 ст.18, п.3 ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім'ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки та відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається з позовної заяви, спільного майна, набутого за час шлюбу, в сторін немає, тому немає спірних питань з приводу поділу майна. З метою матеріального забезпечення дитини позивачка буде поновлювати стягнення аліментів з чоловіка. У відповідності до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно письмової заяви позивачки після розірвання шлюбу вона бажає залишити за собою право на прізвище [PERSON]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved