Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

27.08.2020 року [PERSON] (далі по тексту позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту відповідачка) за участю органу опіки\~та піклування\~Мологівської сільської\~ради Одеської\~області(далі по тексту третя особа) про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та участі в її вихованні (а.с.1-2). Так,\~позивач,\~просить суд зобов`язати [PERSON] \~усунути перешкоди у його спілкуванні з донькою [PERSON] , [INFO] та визначити наступний порядок його участі у вихованні доньки, а саме: -особисті побачення кожного понеділка, четверга, п`ятниці протягом трьох годин без присутності матері; -з 10:00 години суботи до 18:00 години неділі з ночівлею за місцем його проживання; -один тиждень на рік спільного відпочинку в літній період без супроводу матері. Ухвалою Білгород-Дністровського\~міськрайонного суду\~Одеської області\~від 09.09.2020\~року відкрито\~загальне позовне\~провадження по\~цивільній справі\~№ 495/5124/20\~за позовом\~ [PERSON] \~до [PERSON] за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору органу опіки та піклування Мологівської СР про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та участі в її вихованні. По справі призначено підготовче судове засідання (а.с.39-40). 12.01.2021 року відповідачка [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, згідно із яким з позовними вимогами погодилась частково та просила суд встановити наступний графік зустрічі батька з донькою, а саме: кожну 2 та 4 неділю місяця з 10:00 години до 13:00 години, з її участю. Так, відповідачка зазначила, що підстави викладені в позовній заяві є надуманими, так як вона не чинить ніяких перешкод позивачу у спілкуванні з їх спільною донькою, а навпаки позивач відсторонився від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не цікавився її життям, матеріальну допомогу оказує на неналежному рівні. Після припинення спільного життя та розірвання шлюбу, всі витрати по оплаті лікування та розвитку дитини, яка відвідує різноманітні гуртки, вона здійснює сама, а позивач не приймає ніякої участі і по теперішній час. Також, відповідачка вказала, що донька не може знаходитися з батьком під час учбової неділі, так як це не відповідає інтересам її навчання, виховання та розвитку. У з в`язку з тим, що позивач своєю відсутністю, як батько у житті доньки втратив з нею зв`язок, тому зустрічі з батьком без участі матері можуть призвести до погіршення емоційного стану доньки, а викладений графік участі позивача у житті дитини суперечить її інтересам, відвідуванням гуртків та розпорядженням своїм вільним часом, якого в неї взагалі не вистачає. На підставі наведеного позивачка просить позовні вимоги задовольнити частково та встановити запропонований нею графік участі батька у вихованні доньки, який не суперечить її нормальному існуванню (а.с.59-66). 23.02.2021 року позивач - [PERSON] подав до суду відповідь на відзив, відповідно до якої зазначив, що він не має наміру порушувати графік занять доньки, а навпаки має намір відводити її на заняття, забирати з них та забезпечувати необхідний догляд. Вказав, між ним та донькою до подачі позову до суду були добрі стосунки, що підтверджується спільними фото та відео з дитячого садочку, що окрім аліментів він також надавав додаткову матеріальну допомогу та має бажання брати дитину до себе з ночівлею, де б вона також могла бачитися зі своїми дідусем та бабусею. На підставі наведеного просив у задоволенні відзиву відмовити в повному обсязі (а.с.99-101). Позивач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, але подав заяву, згідно із якою просив суд розглядати справу без його участі за наявними в справі матеріалами. Вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.120). Відповідачка [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, але її представник адвокат Братінов І.П. подав заяву, згідно із якою вказав, що позовну заяву підтримує частково, а саме у частині зустрічі батька з донькою кожну суботу з 12 години до 15 години в присутності матері, відповідно до висновку органа опіки та піклування. В іншій частині позову просив відмовити (а.с.137). Представник третьої особи - органу опіки та піклування Мологівської СР, в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі та визначити спосіб участі у вихованні дитини, згідно із наданим висновком органу опіки та піклування (а.с.113). Відповідно до ч.3 ст.211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи. У відповідності до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 14.06.2013 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] . В шлюбі у сторін [INFO] народилася донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.3). Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 21.09.2015 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Позивач вказує, що після фактичного припинення шлюбних відносин донька проживає разом з відповідачкою та зустрічі з нею можливі тільки з дозволу відповідачки, яка маніпулює можливістю вирішувати побачення з дитиною, може дозволити побачення, а потім передумати, а може взагалі заборони бачитися з донькою. 17.07.2020 року, у зв`язку зі складністю питання щодо спілкування з дитиною, позивач звернувся до служби у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації, але відповіді не отримав . За твердженням позивача, він бажає виконувати свій батьківській обов`язок в повній мірі, хоче брати участь у вихованні дитини, має велике бажання виховувати її, спілкуватися з нею та проявляти батьківську любов особисто. Заборгованості по аліментам на утримання доньки не має, надає додаткову матеріальну допомогу, з донькою перебуває у теплих стосунках, але відповідачка чинить перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини. Дані обставини і стали підставою для звернення [PERSON] до суду із позовною заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні та спілкування з нею. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно із ст.3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року (набрала чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із\~ст.7\~ Конвенції передбачено, що кожна дитина\~має право\~знати своїх\~батьків і\~право на\~ їх піклування. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) визначено принцип\~загальної відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також всі найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У п. 54 рішення ЕСПЛ « Хант проти України» (від 07.12.2006 року), суд і інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівної справі Olssonv. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (ріі Johansen у. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне грунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшої об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «Мак Майкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Ухвалюючи рішення від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) у справі «М. С. проти України», Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) наголосив, що в таких справах основ значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, ще всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення Верховний Суд враховуючи вказане рішення ЄСПЛ у Постанові від 30 травня 2018 року справі № 343/1500/15-ц (касаційне провадження № 61-23861св18) зробив наступний правовий висновок. Врахувавши положення ст. 51 Конституції України, статтей 7. 157 СК України, а та рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) «М. С. проти України», суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше,\~інтересам дитини\~найкраще відповідає\~збереження зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною, по-друге, у як найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Відповідно до ч.1 ст.151 Сімейного кодексу України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Завдяки природній близькості між батьками та дітьми, тому особливому емоційно-психологічному мікроклімату, створити який можливо лише в умовах родини, інтенсивності та результативності впливу на дітей, сімейне виховання виступає необхідною умовою успішного формування особистості. Право на здійснення особистого виховання дітей покликане сприяти найефективнішому здійсненню батьками своїх обов`язків щодо виховання дитини. Здійснюючи право на особисте виховання своїх дітей, батьки тим самим виконують обов`язки щодо виховання дітей та забезпечують реалізацію права на одержання належного сімейного виховання. Тому сутність батьківського права на особисте виховання своїх дітей полягає перш за все в активному його здійсненні шляхом виконання батьківських обов`язків. Пріоритетність батьківського виховання забезпечується наявністю у батьків цілого комплексу інших немайнових прав, які покликані забезпечити ефективне виконання батьками їхніх прав та обов`язків по вихованню дитини. Так, батьки мають право, зокрема, на безперешкодне спілкування з дитиною (ст.ст. 153, 157, 168 СК України). Статтею 153 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Спілкування важлива складова частина соціального буття людини як суспільної істоти, джерело її життєдіяльності, умова формування особистості. Людина не може існувати поза спілкуванням з іншими людьми. Потреба у спілкуванні одна з базових потреб індивіда. Спілкування батьків і дітей повинне будуватися на повазі гідності один одного, дотриманні вироблених людством простих норм моральності та звичок. Спілкування може бути включеним в діяльність (праця, навчання, гра) або визначатися самою потребою в спілкуванні як такому; може бути безпосереднім, тобто здійснюватися «лицем до лиця», або опосередкованим різними системами комунікації (пошти, телефону, комп`ютеру тощо); вербальним або невербальним. Зниження інтенсивності і якості спілкування дитини з іншими людьми, особливо у дитячому і ранньому віці, звичайно призводить до затримки і відхилення у психічному розвитку. Закріплення права батьків та дитини на спілкування у чинному законодавстві України відповідає світовим стандартам захисту прав дитини. Стаття 9 Конвенції прав дитини передбачає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Аналогічні положення містяться у ст.ст. 14, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Спілкування є необхідною умовою здійснення батьками виховання дитини. Саме спілкування є основним способом здійснення батьками свого права на особисте виховання дитини. Легальне визнання права батьків та дітей на спілкування є правовим засобом забезпечення права дитини на належне батьківське виховання, а також правовою гарантією належного здійснення батьками своїх обов`язків щодо виховання дитини. Згідно із ч.ч. 1-3 статті 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Процес сімейного виховання дитини включає в себе безліч питань переважно педагогічного характеру. Вони вирішуються або обома батьками, або одним з них за погодженням або мовчазною згодою другого. При цьому презюмується, що батьки дотримуються інтересів дитини. Різного роду суперечності між батьками по питанню виховання дитини повинні долатись самими батьками. Батько (мати), що проживає окремо від дитини має право на спілкування з дитиною і право брати участь у її вихованні. Формою здійснення батьківських прав особою, яка не проживає зі своєю дитиною, є участь у вихованні. Така участь передбачає використання різних способів позитивного впливу на дитину, що робить благотворний вплив на формування її особистості. Для цього використовується не лише особистий контакт (спілкування), але й телефонний зв`язок, переписка і т.д. Право на спілкування з дитиною належить до особистих немайнових прав батьків, про що прямо зазначає закон. Порушення цього права, створення умов, за яких неможливе його реалізація, є правопорушенням. Причому порушуються права не тільки батька (матері), але й дитини. Тому дані положення забороняють тому із батьків, з ким проживає дитина, перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 159 Сімейного кодексу України визначено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Спілкування дитини і батьків є неодмінним елементом належного розвитку і виховання дитини. Таке спілкування слугує задоволенню життєво важливих потреб як дитини, так і дорослих членів сім`ї. Судовий порядок захисту прав батьків, що проживають окремо від дитини, слугує надійною гарантією здійснення права на спілкування. Таким чином, матеріалами справи встановлено, що донька [PERSON] проживає біля матері [PERSON] , про що свідчить висновок органу опіки та піклування про визначення способу участі батька [PERSON] у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , № 45 від 19.02.2021 року (а.с.115-117). Відповідачка з вимогами позивача згодна частково, а саме в цілому не заперечує щодо його вимог про можливість спілкування з донькою, але просить встановити графік зустрічі батька з донькою кожну другу та четверту неділю місяця, з 10 години до 13 години, що не буде суперечить її інтересам та емоційному стану, так як батько тривалий час не спілкувався з донькою, у зв`язку з чим вона боїться його та немає бажання спілкуватися. Висновком органу опіки та піклування № 45 від 19.02.2021 року визначено спосіб участі батька [PERSON] у спілкуванні та вихованні малолітньої доньки наступним чином: кожну суботу з 12 години до 15 години в присутності матері, за місцем проживання дитини або в громадських місцях культурно-розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, режиму та потреб; в разі неможливості зустрічі у визначенні години через будь які обставини [PERSON] погодити години зустрічі з дитиною за попередньою домовленістю з матір`ю; кожну середу з 14 години до 15 години в навчальному закладі в присутності шкільного психолога, та першу зустріч в присутності матері; рекомендовано батькові [PERSON] встановити з дитиною доброзичливі відносини та через пів року переглянути спосіб участі у вихованні доньки; зобов`язано батьків [PERSON] та [PERSON] взаємно інформувати один одного про стан здоров`я дитини. (а.с.115-117). Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про часткову законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог [PERSON] \~до [PERSON] за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору органу опіки та піклування Мологівської СР про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та участі в її вихованні, у зв`язку з чим такий позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial