Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~29.05.2018 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] миколаївської ДНК ГТУЮ у Миколаївській області про зняття арешту з майна, в якій просить суд скасувати арешт квартири №14 за адресою: м. Миколаїв, вул. Правди 2а, який 07.08.2006 р. зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за №3567542 реєстратором першою Миколаївською ДНК ГТУЮ у Миколаївській області ; зобовязати відповідача виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис від 07.08.2006 р. за №3567542 про реєстрацію обтяжень за типом «арешт» спірної квартири. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що спірна квартира на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 24.02.1994 р. службою приватизації державного житлового фонду виконавчого комітету Миколаївської ради народних депутатів належить [PERSON] та члену його сімї [PERSON], за ними й зареєстровано право власності. Власники квартири померли. Для прийняття спадщини після їх смерті, звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, проте отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру, оскільки було виявлено факт накладення на неї арешту 07.08.2006 року [PERSON] миколаївською ДНК на підставі ухвали від 26.05.1999 р. Народного суду Заводського району. Зясувати правові підстави накладення арешту на спірну квартиру не представилося можливим, оскільки за повідомленням [PERSON] миколаївської ДНК, КП ММБТІ, суду відомості про накладення арешту та відповідна справа у зазначених органах відсутні, у звязку з чим позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні 15.06.2018 року надав пояснення аналогічні змісту заяви, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. В подальшому, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] Миколаївської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Міністерства Юстиції України в судове засідання не зявився, надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення вимог позивача не заперечував, одночасно повідомивши, що документи ( листи, заяви, повідомлення), на підставі яких було накладено арешти у період до 1998 року або не передавалися до нотаріальної контори або вже знищені. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи та надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 24.02.1994 року, виданого Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду, квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної приватної власності [PERSON] та [PERSON], видано свідоцтво згідно з розпорядженням від 22.02.1994 р. за №416/к. Право власності на вказану квартиру зареєстровано за [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою від 16.04.2018 р. за №62, виданою ММБТІ. 05.03.2004 р. померла [PERSON], про що Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського обласного управління юстиції зроблено актовий запис за №1521 та видано свідоцтво про смерть від 18.03.2004 р. серії І- ФП №187176. Відповідно до свідоцтва про смерть від 14.06.2017 року серії І-ФП №263240, виданого Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, 12.06.2017 року помер [PERSON]. 23.05.2014 р. помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видано 24.05.2014 р. Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції серії І-ФП №201815. Згідно розяснень державного нотаріуса Третьої миколаївської державної нотаріальної контори від 15.02.2018 р. за №344/01-16 з питань оформлення спадкових прав [PERSON], під час перевірки відсутності заборон відчуження та арештів за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, було виявлено арешт на квартиру №14 по вул. Олега Григорєва (Правди), будинок 2 а, накладений 07.08.2006 р. за №3567542 [PERSON] миколаївською ДНК на підставі ухвали б/н, від 26.05.1999 р. Народного суду Заводського району. Видача свідоцтва про право на спадщину за законом можливо лише після зняття арешту з вказаної квартири, яке вирішується в судовому порядку. \~ \~ \~ \~Факт накладення арешту на спірну квартиру також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєктів нерухомого майна від 15.02.2018 року за №114104871. За повідомленням Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.04.2018 р. за № 01-06/31/2018 цивільна справа за позовом [PERSON] за період з 1998 по 2000 рр. згідно алфавітних покажчиків цивільних справ не зареєстрована, до архіву суду не передавалася. Відповідно до інформації, яка викладена у листі [PERSON] миколаївської ДНК Миколаївської області від 03.05.2018 р. №954/01-16 документи, які стали підставою для внесення записів про обтяження до Державного реєстру речових прав або не передавалися до [PERSON] миколаївської державної нотаріальної контори або вже знищенні згідно номенклатури справ. Оскільки неможливо встановити дійсні правові підстави накладення арешту на спірну квартиру внаслідок відсутності відповідних документів, позивач звернувся до суду з даним позовом. \~ \~ \~ \~Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 1 [PERSON] Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно з положеннями ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Таким чином, враховуючи те, що зняття арешту зі спірної квартири необхідно позивачу для оформлення спадкових прав, а його зняття можливо лише в судовому порядку, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved