Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

28 листопада 2019 року позивач [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовною заявою до Державного підприємства «Ремонтно-будівельне управління Міністерства внутрішніх справ України» про стягнення заборгованості по заробітній платі, та середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку при звільненні . В обґрунтування свої позовних вимог позивач зазначила, що з 01 жовтня 2018 року по 23 серпня 2019 року знаходилася у трудових відносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована але не виплачена заробітна плата за червень, липень та серпень 2019 року. Згідно штатного розпису посадовий оклад бухгалтера становить 6501,00 грн. 23 серпня 2019 року позивач була звільнена за власним бажанням згідно наказу №60 о/с від 23 серпня 20129 року. За таких обставин позивач просила суд стягнути з відповідача 14250,33 грн. (червень - 5233,30 грн., липень - 5286,61 грн., серпень - 3730,42 грн.). Згідно наданих розрахунків середньоденна заробітна плата позивача становить 309,57 грн. У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільнені позивача, та враховуючи те що з моменту звільнення до моменту звернення до суду пройшло 60 робочих днів, позивач просила стягнути з відповідача середній заробіток за час несвоєчасного розрахунку при звільненні, який на момент звернення до суду складає 18574,20 грн. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності вимоги позову підтримала, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі. За письмовою згодою позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Вивченням матеріалів встановлено, що дану справу можливо вирішити в спрощеному позовному провадження, враховуючи положення ст. ст.19,274 ЦПК України, оскільки з урахуванням предмету та підстав позову,обраного позивачем способу захисту вона відноситься до справ незначної складності. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] перебувала у трудових відносинах з Державним підприємством «Ремонтно-будівельне управління Міністерства внутрішніх справ України», перебуваючи на посаді бухгалтера, що підтверджується копією трудової книжки. 23 серпня 2019 року позивач була звільнена за власним бажанням згідно наказу №60 о/с від 23 серпня 20129 року. Згідно штатного розпису посадовий оклад бухгалтера становить 6501,00 грн. Відповідачем не була виплачена позивачу заробітна плата за червень, липень та серпень 2019 року, що разом становить 14250,33 грн. Частиною першою статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» N 13 від 24.12.99 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Отже, для задоволення вимог про виплату середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні слід встановити, що невиплата заробітної плати відбулася з вини роботодавця. Відповідачем не надано доказів виплати [PERSON] заробітної плати. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 14 25,33 грн. підлягають задоволенню. Також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь період затримки розрахунку у розмірі 36 819,65 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн. На підставі вищевикладеного, керуючис ст.ст., 116, 117 КЗпП України суд, ст.ст. 12, 13, 81, 83, 89, 258, 259, 263-265, 268, 280-281 ЦПК України-

Outcome: approved