Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

26 лютого 2019 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 13 586, 62 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 23 серпня 2018 року [PERSON] позичив у позивача грошові кошти у розмірі 500 доларів США зі строком повернення до 26.08.2018 року. На підтвердження отримання позичених коштів відповідач надав позивачу відповідну розписку. В свою чергу відповідач в установлений у розписці строк грошові кошти не повернув. На теперішній час борг залишається неповернутим, у зв'язку з чим позивач і вимушений був звернутися до суду з відповідною позовною заявою. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 лютого 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Призначено судове засідання. Представник позивача Черняк А.Л., який діє на підставі Ордеру Серії ХВ № 136 000033 від 27.03.2019 року, в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач по справі в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв'язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення, виходячи з наступних обставин. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами, Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В судовому засіданні було встановлено, що 23 серпня 2018 року [PERSON] взяв у борг 500 доларів США, на строк 3 дні у [PERSON]. Зобов'язався повернути їх у строк. Вказане підтверджується написаною [PERSON] розпискою. (а.с. 5) Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, в судовому засіданні було встановлено, що позикодавець свої зобов'язання за договором позики виконав в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач, в судове засідання не з'явився та не надав суду жодних належних та допустимих доказів того, що він свої зобов'язання за договором позики виконав, а отже суд приходить до висновку, що відповідач - [PERSON], не повернув позикодавцеві суму позики у встановлений договором строк. 06 травня 2019 року через канцелярію суду представником позивача було надано оригінал розписки від 23.08.2018 року. Наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов'язання. (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2012 р. у справі № 6-24ц12). В ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається з розписки від 23.08.2018 року, відповідач повинен був повернути грошові кошти через три дні, тобто до 26.08.2018 року. Стаття 610 ЦК України встановлює, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частина 4 статті 631 ЦК України встановлює, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим, частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюти, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] просив стягнути суму боргу, що підлягає сплаті у гривнях, визначену за офіційним курсом грошового еквіваленту в іноземній валюті, обумовленого сторонами зобов'язання, на день подачі позову - 26.02.2019 року, а не на день проведення платежу по поверненні відповідачем позичених ним коштів, що не суперечить нормам ст. 11 ЦПК України та ч. 2 ст. 533 ЦК України. Відтак, в судовому засіданні було встановлено, що на теперішній час сума боргу залишається неповернутою, а тому суд приходить до висновку про, те що є всі підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 13 586, 62 грн. (500 доларів США Х 2717,3251 / 100) У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768, 40 грн., сплачений останнім відповідно до квитанції від 25.02.2019 року №1311761F13. (а.с. 2) На підставі викладеного та

Outcome: approved