Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

27 червня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання їхнього малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 700,00 грн. щомісячно, починаючи з 01.03.2011 року і до досягнення їхньою дитиною повноліття. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги до відповідача, позивач зазначає, що їх сімейне життя не склалось, в зв'язку з чим вони припинили шлюбно-сімейні відносини і сумісне проживання, та з цього часу відповідач не бере участь у матеріальному забезпеченні їхнього малолітнього сина [PERSON], хоча є працездатним та платоспроможним. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги, а відповідач [PERSON] повністю визнав позовні вимоги в частині розірвання шлюбу та частково визнав позовні вимоги в частині стягнення аліментів, вказуючи, що він згоден сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 400,00 грн. щомісячно. Дослідивши матеріали справи і вислухавши пояснення сторін, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони зареєстрували шлюб 27 червня 2009 року в Третьому Приморському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 170 ; у сторін це перший шлюб ; від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Однак сторонам не вдалося створити міцну сім'ю, оскільки різні погляди на життя і сімейні відносини негативно впливали на відносини сторін, що в свою чергу призвело до того, що між сторонам зникли почуття взаєморозуміння та взаємної пошани один до одного. Будучи незадоволеними таким сімейним життям, сторони в березні 2014 року припинили шлюбно-сімейні відносини. З цього ж часу сторони живуть окремо, а їхній малолітній син [PERSON] перебуває на вихованні матері - позивача [PERSON] та живе разом з нею. В судовому засіданні сторони заперечували проти надання їм судом будь-яких строків для примирення, посилаючись, що вони остаточно переконались в тому, що більше не бажають бути разом. З огляду на наведене та враховуючи положення ч.1 ст.24 СК України, згідно з якою шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд доходить висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження їх шлюбу суперечило б їх інтересам. Вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя сторони у даній справі не заявляли. Також судом установлено, що з березня 2014 року відповідач [PERSON] не бере участі у утриманні свого малолітнього сина [PERSON], який з цього часу знаходиться на повному утриманні і вихованні матері - позивача [PERSON], яка працює в Одеському інституті стоматології молодшою медичною сестрою та отримує заробітну плату у розмірі 1100,00 грн. на місяць, але цих грошей позивачу разом з сином не вистачає. Будь-які інші джерела доходів у позивача та її дитини відсутні. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідач [PERSON] тимчасово офіційно не працює, але неофіційно підробляє та отримує доход біля 2000,00 грн. - 2500,00 грн. на місяць. Стягнень за виконавчими листами з відповідача не проводиться. Інших неповнолітніх дітей або непрацездатних утриманців у сторін немає. З огляду на наведене, суд вважає, що малолітній син сторін потребує матеріальної допомоги батька, який може надавати дитині таку допомогу. У відповідності до ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1, 2 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Проте позивач взагалі не обгрунтувала свої позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання їхнього малолітнього сина [PERSON] за минулий час, тобто з 01.03.2011 року, а так само не надала суду доказів на підтвердження того, що починаючи з березня 2011 року вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Виходячи з викладеного, суд доходить висновку, що позивач не довела в суді свої позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання їхньої дитини за минулий час, тобто починаючи з 01 березня 2011 року. Частково задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати в сумі 243,60 грн., пов'язані із сплатою судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: partial