Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

27.03. 2014 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла первісна позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Інспекція ДАБК у Львівської області про визнання права власності на майно, як на майно, як на спільну сумісну власність подружжя. У позовній заяві позивач за первісним позовом просить суд: визнати нежитлову будівлю сервісного комплексу на [ADDRESS] загальною площею 560, 30 м. кв. спільним майном подружжя - [PERSON] та [PERSON]; визнати земельну ділянку площею 0,0523 га у межах визначених на плані, яка знаходиться на території с. Зимна Вода, Пустомитівського району, Львівської області, цільове призначення земельної ділянки для будівництва сервісного комплексу, яка належить [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на землю серії ЛВ № 030205 від 12.07. 2001 року спільним майном подружжя - [PERSON] та [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на 1 / 2 ідеальну частину нежитлової будівлі сервісного комплексу на [ADDRESS] загальною площею 560, 30 м. кв.; визнати за [PERSON] право власності на 1 / 2 ідеальну частину земельної ділянки площею 0,0523 га у межах визначених на плані, яка знаходиться на території с. Зимна Вода, Пустомитівського району, Львівської області, цільове призначення земельної ділянки для будівництва сервісного комплексу. 14.04. 2014 року до Пустомитівського районного суду Львівської області найшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Інспекція ДАБК у Львівської області про визнання права власності на майно. Позивач за зустрічним позовом просить суд: визнати нежитлову будівлю сервісного комплексу на [ADDRESS] загальною площею 560, 30 м. кв. особистим приватною власністю [PERSON]; визнати земельну ділянку площею 0,0523 га у межах визначених на плані, яка знаходиться на території с. Зимна Вода, Пустомитівського району, Львівської області, цільове призначення земельної ділянки для будівництва сервісного комплексу, яка належить [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на землю серії ЛВ № 030205 від 12.07. 2001 року особистою приватною власністю [PERSON]. Позивач за первісним позовом у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог покликається на наступні обставини: 22.02. 2001 року [PERSON], як фізична особа - підприємець, перебуваючи у шлюбі з позивачем набув у власність земельну ділянку площею 0,0523 га у межах визначених на плані, яка знаходиться на території с. Зимна Вода, Пустомитівського району, Львівської області, цільове призначення земельної ділянки для будівництва сервісного комплексу. Позивач є власником 1 / 2 ідеальної частини зазначеної земельної ділянки як спільного майна подружжя. На зазначеній вище земельній ділянці сторонами збудовано нежитлова будівля сервісного комплексу на [ADDRESS] Збудована нежитлова будівля сервісного комплексу відповідає вимогам міцності, надійності, та встановлено її готовність і можливість безпечної експлуатації. На підставі наведеного позивач за первісним позовом просить суд задоволити заявлені позовні вимоги. Позивач за зустрічним позовом у позовній заяві визнав факти набуття ним під час шлюбу із первісним позивачем спірного майна, проте таке майно набуте ним при здійсненні підприємницької діяльності, за рахунок особистих коштів позивача за зустрічним позовом, тому таке майно є особистою власністю позивача за зустрічним позовом та не підлягає поділу. Позивач за первісним позовом, а відповідач за зустрічним [PERSON] у судове засідання не з'явилася, проте подала суду письмову заяву у якій просить суд розглядати справу без її участі первісний позов підтримує, а зустрічний заперечує. У процесі судового розгляду справи позивач за первісним позовом пояснювала, що [PERSON] під час здійснення ним підприємницької діяльності використовував особисті кошти, які не були включенні до їх спільного «сімейного бюджету». Відповідач за первісним позовом, а позивач за зустрічним [PERSON] у судове засідання не з'явився, проте подав суду письмову заяву у якій просить суд розглядати цивільну справу без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує, первісний позов заперечує із підстав викладених у зустрічному позові. Представник третьої особи Інспекції ДАБК Львівської області [PERSON] у судове засідання не з'явився, проте подав суду письмову заяву у якій просить суд розглядати справу без його участі. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, повно та всебічно дослідивши докази у справі в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи: сторони у справі: [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 04.09. 1982 року, що стверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 04.09.1982 року /а.с.13/. На теперішній час між сторонами шлюб не розірваний, ця обставина визнана сторонами, тому у відповідності до вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України зазначена обставини доказування не потребує. Встановлено, що 19.07. 1994 року [PERSON] зареєстрований у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, як фізична особа підприємець, що стверджується Випискою з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Серії ААБ № 478476 /а.с. 7/. Встановлено, що 22.02. 2001 року відповідач [PERSON], як фізична особа - підприємець, перебуваючи у шлюбі з [PERSON], на підставі договору купівлі - продажу АВР № 238564 від 22.02. 2001 року, зареєстрований у Пустомитівському районному НО за № 457, набув у власність земельну ділянку площею 0,0523 га у межах визначених на плані, яка знаходиться на території с. Зимна Вода, Пустомитівського району, Львівської області, цільове призначення земельної ділянки для будівництва сервісного комплексу, що стверджуються Державним актом на право власності на землю серії ЛВ № 030205 від 12.07. 2001 року. Встановлено, що на земельній ділянці площею 0,0523 га у межах визначених на плані, яка знаходиться на території с. Зимна Вода, Пустомитівського району, Львівської області, цільове призначення земельної ділянки для будівництва сервісного комплексу збудовано нежитлова будівля сервісного комплексу на [ADDRESS] 01.07. 2013 року на вказану вище нежитлову будівлю сервісного комплексу на [ADDRESS] виготовлено Технічний паспорт /а.с. 14-17/. Відповідно до Технічних висновків про відповідність будівельним нормам збудованої нежитлової будівлі сервісного комплексу на [ADDRESS] що виготовлені ДНД та ПВІ «НДІ Проектреконструкція» нежитлова будівля сервісного комплексу на [ADDRESS] збудована на приватизованій земельній ділянці згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЛВ № 030205 від 21.07.2001 року. Будівля нежитлова - двоповерхова з підвалом. Загальна площа будівлі згідно технічного паспорту становить - 560,30 м2. Планування приміщень виконано з дотримання вимог ДБН В.3.2.2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт» та ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення». Детальним обстеженням основних несучих конструкцій та інженерних мереж будинку встановлено, що загальний технічний стан будівлі - задовільний. Прийняті конструктивні рішення забезпечили несучу здатність конструкцій будівлі в цілому. Збудована нежитлова будівля сервісного комплексу відповідає вимогам міцності, надійності, та встановлено її готовність і можливість безпечної експлуатації. Також Технічними висновками встановлено, що збудована нежитлова будівля сервісного комплексу є ІІ категорії складеності, ІІ група капітальності, ступінь вогнестійкості - ІІ. Зазначене свідчить про те, що спірний об'єкт нерухомого майна - нежитлова будівля сервісного комплексу по [ADDRESS] завершена будівництвом та придатна до експлуатації відповідно до призначення. Проте позивач за зустрічним позовом не взмозі зареєструвати своє право власності у позасудовому порядку оскільки відповідач за зустрічним позовом не визнає права власності Згідно ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України. ВСУ у Висновку Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013 р. зазначив наступне (п. 2): власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи зазначену вище норму права та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Майно фізичної особи - підприємця, яке ним придбане й використовується в його підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку, слід розглядати як його особисту приватну власність відповідно до ст. 57 СК України, а не як об'єкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання статей 60, 61 зазначеного Кодексу (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 р. у справі N 6-79цс13). Сторонами у судовому засіданні визнана, а тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказування не потребує, та обставина, що кошти та праця використанні в процесі набуття спірного майна [PERSON] не були спільними із [PERSON]. На підставі зазначеного суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем за первісним позовом позовні вимоги не обґрунтовані, тому задоволенню не підлягають. Наведене свідчить, що нежитлова будівля сервісного комплексу на [ADDRESS] загальною площею 560, 30 м. кв. та земельна ділянка площею 0,0523 га у межах визначених на плані, яка знаходиться на території с. Зимна Вода, Пустомитівського району, Львівської області, цільове призначення земельної ділянки для будівництва сервісного комплексу є особистою приватною власністю [PERSON] набутою з підстав визначених ст. 328 ЦК України, тому із цих підстав та ст. 392 ЦК України зустрічний позов підлягає задоволенню. Документально підтверджені понесені сторонами судові витрати підлягаю розподілу у відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed