Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

28 лютого 2019 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 15 квітня 2004 року у с. Карпівка Словянського району за місцем свого постійного проживання помер його батько [PERSON]. Після його смерті залишилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами № 13 по вїзду Садовому с. Карпівка Словянського району. Заповіт при житті його батько не склав, він є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті батька. Для отримання спадщини позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. За його заявою була заведена спадкова справа та зроблений відповідний запис у Спадкові реєстрі, однак постановою державного нотаріуса Другої словянської державної нотаріальної контори Донецької області від 29.01.2019 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, на житловий будинок, оскільки право власності на вказаний будинок не настало, так як договір на право забудови та безстрокове користування земельною ділянкою не був зареєстрований. Позивач просить суд, визнати за ним, право власності на садибний житловий будинок, загальною площею 139,0 кв.м., житловою площею 40,6 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: Донецька область, Словянський район, с. Карпівка, вїзд Садовий, 13. Позивач та його представник [PERSON] до судового засідання не зявилися, через канцелярію суду надали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач представник Райгородоцької селищної ради Словянського району Донецької області до судового засідання не зявився, через канцелярію суду передав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 15 квітня 2004 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖС № 142236, виданим Райгородоцькою селищною радою 16.04.2004 року, який відповідно до свідоцтва про народження серії І-НО № 037654, був батьком [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими та побутовими будовами та спорудами,(літера «А-3» житловий будинок, літера «Б» літня кухня, літера «В» сарай, літера «Г» погріб, літера «Д» сарай, літера «Е» вбиральня, літера «Ж», «З», «М» навіси, ворота -1, огорожа 2, колодязь 3), що знаходиться в с. Карпівка Словянського району, вїзд Садовий, 13. Відповідно до довідки КП «БТІ» № 492-18/0.45/01 від 21.02.2019 року, житловий будинок (літера «А-3» житловий будинок, літера «Б» літня кухня, літера «В» сарай, літера «Г» погріб, літера «Д» сарай, літера «Е» вбиральня) побудований до 05.08.1992 року, згідно з Прикінцевими положеннями ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності (із змінами та доповненнями», п. 42 Порядку державної реєстрації речових право на нерухоме майно та їх обтяжень (із змінами та доповненнями) не є самовільними і дозволу не потребують. Навіси «Ж», «З», «И», ворота -1, огорожа 2, колодязь 3 є тимчасовими спорудами і згідно постанови КМУ від 07.06.2017 року № 406 не потребують дозвільних документів і не підлягають прийняттю в експлуатацію. \~ \~ \~ \~Постановою державного нотаріуса Другої Словянської державної нотаріальної контори [PERSON] від 11.01.2019 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] на житловий будинок, оскільки право власності на вказаний будинок не настало, так як договір на право забудови та безстрокове користування земельною ділянкою не був зареєстрований. \~ \~ \~ \~Згідно відповіді № 626-2/0.84/01 від 07.03.2019 року на запит від 04.03.2019 року про надання інформації щодо реєстрації права власності на житловий будинок, розташований за адресою: Донецька область, Словянський район, с. Карпівка, вїзд Садовий, 13, видно, що в архівній інвентаризаційній справі по вищезазначеній адресі власником житлового будинку, за вищевказаною адресою є [PERSON], на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однієї до п'яти включно, посвідченого Другою Словянською державною нотаріальною конторою від 31.07.1974 року за реєстровим № 2652, але право власності на вищезазначений будинок в КП «БТІ» не зареєстроване. Згідно з повідомленням Другої Словянської державної нотаріальної контори № 203/02-17 від 14.03.2019 року, після померлого 15 квітня 2004 року [PERSON] було заведено спадкову справу за заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом його сина [PERSON] відповідно до якої крім нього ще були інші спадкоємці, а саме сини померлого [PERSON] та [PERSON], які відповідно до заяви відмовилися від належної їм частки спадщини, яка залишилася після смерті їх батька, на користь сина померлого [PERSON] Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, як це передбачено статтею 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] був його син [PERSON], що вбачається з матеріалів спадкової справи, оскільки інші сини спадкодавця [PERSON] та [PERSON], відповідно до заяви відмовилися від належної їм частки спадщини, яка залишилася після смерті їх батька, на користь сина померлого [PERSON]. Таким чином, спадщину після смерті [PERSON] прийняв його син [PERSON] Однак [PERSON] за життя не зареєстрував право власності на домоволодіння та помер 15 квітня 2004 року. Відповідно до положень частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину, згідно положень частини 1 статті 1298 ЦК України, видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов?язкової реєстрації таких прав. За змістом ЦК УРСР 1963 р. виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 р. і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 р. № 56. Зазначеним нормативним актом було передбачено державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. Таким чином з матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка була відведена для будівництва житлового будинку, у забудовника був належний дозвіл на будівництво. Після завершення будівництва була проведена технічна інвентаризація будинку. Тобто, зазначений будинок не є самочинним будівництвом у відповідності до положення ч.1 ст.376 ЦК України, тому входить до складу спадщини. Згідно розяснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Отже, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 13 по вїзду Садовому с. Карпівка Словянського району увійшов до складу спадщини, що залишилася після смерті [PERSON], позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті спадкодавця, інших спадкоємців за законом немає, однак через відсутність реєстрації права власності на домоволодіння, позбавлений можливості оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку. Аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved