Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

27 грудня 2013 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПП «СеОл-агро» про стягнення заборгованості з орендної плати. В заяві послався на таке. [PERSON] на праві приватної власності належать дві земельні ділянки загальною площею 4,23га в межах Баратівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області. 01 вересня 2010 року [PERSON] і відповідач уклали два договори оренди земельних ділянок площею 1,8 га та 2,43га терміном на десять років, які 29 березня 2012 року зареєстровані відділом Держкомзему у Снігурівському районі Миколаївської області. Пунктом 3.1 вказаного Договору розмір орендної плати визначено відповідно 428грн. та 1042грн., що становить 3% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, які на момент укладення договору становили 14284грн.16коп. та 34757грн.22коп. На думку позивача, відповідач протягом 2012-2013 років, в порушення умов вказаних договорів, орендну плату виплатив частково, без застосування коефіцієнта 1,756 до нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення згідно Постанови Кабінету Міністрів України №1185 від 31 жовтня 2011 року та не врахував, що у 2012-2013 році загальна нормативна грошова оцінка земельної ділянки [PERSON] становить 86224грн.65коп. і саме з цієї суми потрібно було робити розрахунок орендної плати. Позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати, виходячи з нормативної грошової оцінки двох земельних ділянок загальною сумою 86224грн.65коп. у розмірі 1113грн.74 коп. за кожен рік та 0,2% пені за несвоєчасну сплату орендної плати в межах позовної давності, що становить 810грн.30коп. на рік, а всього за два роки заборгованість у сумі 3037грн.78коп. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю та просив про їх задоволення, а також стягнути з відповідача судові витрати у справі у сумі 229грн.40коп. - судовий збір та 250грн. за надання [PERSON] юридичної допомоги. Відповідач позовні вимоги позивача не визнав та пояснив, що дійсно уклав з [PERSON] два договори оренди земельних ділянок загальною площею 4,23га. Розмір орендної плати був погоджений з [PERSON] при укладенні договору, виходячи з 3% нормативної грошової оцінки земельної ділянки на день укладення договору. Умови договору ним виконуються у повному обсязі, у 2012-2013 році він повністю і своєчасно розрахувався за оренду земельних ділянок , а тому просив суд відмовити позивачеві у задоволенні його вимог. Дослідивши докази, суд прийшов до наступного. Відповідно до Положень ст.ст.626, 627,629, 651 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За змістом положень ст.21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені у договорі оренди, не можуть суперечити чинному законодавству на час укладення договору оренди. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Статтєю 23 Закону України «Про оренду землі», з якою узгоджується п.3.2 договору оренди земельної ділянки, між сторонами, орендна плата на земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Як свідчить Державний акт на право приватної власності на землю серії МК № 046141 (а.с.12), [PERSON] є власницею земельної ділянки площею 4,23га, розташованої на території Баратівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 01 вересня 2010 року між [PERSON] та ПП «СеОл-агро» укладено два договори оренди земельних ділянок площею 1,8 га та 2,43га, які зареєстровано 29 березня 2012 року відділом Держкомзему у Снігурівському районі Миколаївської області строком на десять років кожний (а.с.4-7). Пунктом 1.4 вказаних договорів грошова оцінка земельних ділянок відповідно складає 14284грн.16коп. та 34757грн.22коп. На підставі п.3.1-3.2 вказаних договорів орендна плата визначається за згодою сторін і складає 428грн., 1042грн. щороку або 3% від вартості земельної ділянки. Орендна плата може переглядатися за згодою сторін. Відповідач відповідно до умов договору оренди земельної ділянки у 2012-2013 році розрахувався з [PERSON] у повному обсязі, що не заперечував позивач і стверджується наданими відповідачем відомостями про нарахування та виплату орендної плати. Судом встановлено, що при укладенні договорів оренди земельної ділянки сторони погодили розмір орендної плати, виходячи з 3%, визначеної відповідно до законодавства, вартості земельної ділянки на день укладення договору, за розрахунку: 34757грн.22коп.х 3%=1042грн. та 14284грн.16коп.х3%=428грн. Збільшення в односторонньому порядку з боку позивача орендної плати договором не передбачено, а тому його посилання на ту обставину, що у 2012-2013 році збільшилася нормативна грошова оцінка земельних ділянок, що автоматично веде до збільшення орендної плати, не заслуговує на увагу, суперечить умовам договору та діючому законодавству. Суд вважає, що положення Постанови Кабінету Міністрів України №1185 від 31 жовтня 2011 року, на які посилається позивач у позовній заяві, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки стосуються орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Відповідно до положень ч.4 ст.201 Земельного кодексу України при здійсненні цивільно-правових угод щодо земельних ділянок використовується експертна грошова оцінка. За такого, суд дійшов висновку, що вимоги позивача не ґрунтуються на законі, а тому відмовляє у їх задоволенні у повному обсязі.

Outcome: dismissed