Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

27.12.2019 року позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою у якій вказав, що Концерн «Міські теплові мережі» є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, що надаються населенню, яке мешкає в житловому фонді міста Запоріжжя. Відповідачі є споживачами цих послуг, оскільки квартира за адресою: [ADDRESS] , де вони зареєстровані та мешкають, підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води. За період з 01.11.2016 року по 30.11.2019 року позивач надав відповідачам послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води на суму 21594,53 грн., яку відповідачі добровільно сплачувати не бажають. Ухвалою суду від 09.01.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні з викликом сторін. 27.01.2020 року від відповідачів надійшов відзив на позовну заяву в якому вони в задоволені позову просили відмовити в повному обсязі за недоведеністю факту виникнення заборгованості за послуги з теплопостачання через відсутності договірних відносин між сторонами, невірного розрахунку заборгованості на чотирьох осіб та без урахування даних лічильника ГВП, який встановлено з 2008 року, а також просили застосувати строк позовної давності. 13.02.2020 року від представника позивача надійшли письмові пояснення до позовної заяви в якій вказано, що незважаючи на відсутність письмового договору з відповідачами, їх квартира була підключена до мережі централізованого опалення, ці послуги у зазначений період їм надавалися і ними споживались, в зв`язку з чим за спожиті послуги нараховувалась плата, однак відповідачі оплату за спожиту теплову енергію належним чином не здійснювали. Заборгованість за надані послуги утворилась з листопада 2016 року, при цьому нарахування за ГВП (гаряче водопостачання) за період з лютого 2019 року по червень 2019 року здійснювались за нормою споживання для тих споживачів, які своєчасно не зробили повірку засобу обліку ГВП з розрахунку на чотирьох зареєстрованих осіб. При цьому відповідачі не звертались до позивача ні в письмовій ні в будь-якій іншій формі з приводу відсутності за місцем реєстрації двох членів сім`ї, підтверджуючих документів про даний факт не надавали, тому підстави для перерахунку заборгованості з розрахунку на двох осіб, відсутні. 12.02.2020 року від відповідачів до суду надійшли заперечення на письмові пояснення представника позивача в яких вони зазначили, що позивач не довів, що між сторонами існують фактичні договірні відносини. Міжповірочний інтервал лічильника ГВП, який був встановлений в їх квартирі, сплив у 2016 році. При цьому до 2019 року повірка лічильників ГВП проводилась за рахунок виконавця послуг, тому саме з вини позивача - виконавця послуг, повірку лічильника ГВП було проведено несвоєчасно. Нарахування оплати за ГВП на чотирьох осіб вважають неправомірним, оскільки у 2014 році інформацію про те, що [PERSON] та її син - [PERSON] не проживають за місцем реєстрації, була повідомлена начальнику ЖЕКа. Про те, що таку інформацію потрібно повідомляти Концерну МТМ вони не знали через відсутність письмового договору, який би містив умови про необхідність такого повідомлення. 04.03.2020 року позивач Концерн «Міські теплові мережі» до початку розгляду справи по суті подав заяву про зменшення позовних вимог в якій зазначив, що після звернення до суду із вказаним позовом, позивачем було зроблено перерахунок заборгованості в зв`язку з наданням відповідачами в грудні 2019 року документального підтвердження проведеної повірки засобу обліку ГВП (гарячого водопостачання) та частковою оплатою заборгованості в січні 2020 року. Таким чином, наразі позивач просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за період з 01.11.2016 року по 31.01.2020 року в сумі 16260,74 грн. та понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн. 02.03.2020 року від відповідачів до суду надійшли письмові пояснення та відзив на заяву про зменшення позовних вимог в якій вони наполягали на відсутності фактичних договірних відносин між сторонами, відсутності їх вини у несвоєчасній повірці лічильника ГВП, неправомірності нарахування оплати за послуги позивача з розрахунку на чотирьох зареєстрованих осіб. Також вказують, що позивач не довів, по він є виконавцем або постачальником житлово-комунальних послуг для будинку [ADDRESS] , відсутня інформація про складові тарифу, кількість та якість наданих послуг. 04.03.2020 року представник позивача подав до суду додаткові письмові пояснення до позовної заяви в яких вказав, що багатоквартирний житловий будинок [ADDRESS] оснащено приладом обліку теплової енергії, показники якого щомісячно передаються Концерну «МТМ». Нарахування за показаннями будинкового засобі обліку теплової енергії здійснювалось пропорційно опалювальної площі (об`єму) квартири відповідачів. Факт надання позивачем послуги з централізованого опалення у вказаному будинку підтверджується рішеннями ЗМР про початок та закінчення опалювальних сезонів. Тарифи позивачу розраховуються та встановлюються за алгоритмом, затвердженим постановою НКРЕКП від 31.03.2016р. №528. Затверджені тарифи оприлюднені на офіційному сайті НКРЕКП. Наданий розрахунок заборгованості за спірний період складений з чітким зазначенням нарахованих і сплачених сум окремо по кожному виду послуг за кожен місяць, суми заборгованості наростаючим підсумком. При цьому нарахування відповідачам за послуги з централізованого гарячого водопостачання за період лютий-червень 2019 року здійснювалось згідно встановлених норм споживання з розрахунку 0,140 м.куб. на 1 особу, оскільки у лютому 2019 року лічильник ГВП був знятий з комерційного обліку через не проведення його повірки, державна повірка лічильника була проведена відповідачами у липні 2019 року. 16.03.2020 року відповідачі подали до суду додаткові письмові пояснення в яких наполягали на тому, що позивач не довів, що між сторонами існують фактичні договірні відносини; несвоєчасна повірка лічильника ГВП сталась з вини позивача; в квартирі фактично проживають дві особи, а не чотири; просили застосувати строк позовної давності. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не прибула, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та заяві про зменшення позовних вимог. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача за наявними у справі матеріалами. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув за невідомими причинами, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача [PERSON] . Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судовому заперечили проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві та письмових поясненнях по суті спору, просили в задоволені позову відмовити. Вислухавши пояснення відповідачів [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до ст.15, 16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ст.525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст.610-611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Частиною 1 ст.639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною та вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця діє є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004р., який діяв в період виникнення спірних правовідносин і втратив чинність з 01.05.2019р., а також Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 2189-VIII від 09.11.2017р., який введено в дію з 01.05.2019р., правовідносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, мають ознаки зобов`язання, в силу яких споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004р., плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. Згідно з п.5 ч.2 ст.7, ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017р. (введений в дію з 01.05.2019р.), індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Згідно з ч.3 ст.9 цього Закону дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до п.10 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005р. № 630 (далі - Правила №630), оплата послуг за показаннями засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу), проводиться лише у разі здійснення обліку в усіх точках розбору холодної та гарячої води у квартирі (будинку садибного типу) незалежно від наявності засобів обліку на вводах у багатоквартирний будинок. Справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абз.5 п.15 цих Правил (у разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання). Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку. Згідно з п.9, 15 Правил №630, квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік. Засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку проводяться за рахунок виконавця. Згідно з п.12 Правил №630, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Згідно з п.18 Правил №630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно з п.20, 21 Правил №630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства. Згідно з п.29 Правил №630, споживач має право на зменшення розміру плати у разі, зокрема, тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання). Згідно з п.30 Правил №630, споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. 05.06.2014р. було прийнято Закон України «Про метрологію та метрологічну діяльність» (далі - Закон №1314-VII), який набрав чинності з 01.01.2016р. Відповідно до ч.4 ст.17 цього Закону періодична повірка засобів вимірювальної техніки, які використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду, що є власністю фізичних осіб, здійснюються за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Останні несуть відповідальність за своєчасність проведення такої повірки. 22.06.2017р. було прийнято Закон України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (далі - Закон № 2119-VIII), який набрав чинності з 02.08.2017р. Відповідно до п.6 ч.1 ст.1, ч.2 ст.6 Закону № 2119-VIII вузол розподільного обліку - це вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів. Обслуговування та заміна вузлів розподільного обліку здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено законом або договором. Крім того, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017р. (введений в дію з 01.05.2019р.) до ч.4 ст.17 Закону №1314-VII внесені зміни, відповідно до яких періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування і монтаж) вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання теплової енергії та води в квартирах (приміщеннях) будинку, здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено договором. Міжповірочний інтервал лічильників води становить 4 роки (наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016р. № 1747) Відповідно до ч.4 ст.8 Закон України «Про метрологію та метрологічну діяльність» законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки дозволяється застосовувати, випускати з виробництва, ремонту та в продаж і видавати напрокат лише за умови їх відповідності цьому Закону та іншим нормативно-правовим актам, що містять вимоги до таких засобів вимірювальної техніки. Відповідно до п.1,2 р.IV Порядку проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженого наказом Мінекономрозвитку від 08.02.2016р. №193, результати вимірювання та інші дані, отримані під час проведення повірки, повинні бути задокументовані відповідно до методики повірки. Результати повірки ЗВТ вважають позитивними, якщо їх метрологічні і технічні характеристики відповідають вимогам Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» та технічних регламентів щодо ЗВТ. Суд встановив, що Концерн «Міські теплові мережі» (код ЄДРПОУ 32121458) зареєстрований у Єдиному державному реєстрі підприємств, установ, організацій і є виробником теплової енергії, яка, в тому числі, надається населенню для побутових потреб. Згідно п.1.1 Статуту Концерну «Міські теплові мережі», Концерн «МТМ» створено на підставі рішення Запорізької міської ради від 11.01.2002р. №17, згідно із Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». Пунктом 2.1 Статуту зазначено, що основною метою діяльності Концерну «МТМ» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально - економічних інтересів трудового колективу Концерну. Пунктом 2.2 Статуту встановлено, що основним предметом діяльності Концерну «МТМ» є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії для обігріву житла, а також для побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій і її збут (арк.11-12). Квартира [ADDRESS] , який підключений до мережі централізованого опалення та гарячого водопостачання, оснащено приладом обліку теплової енергії, що підтверджено паспортом лічильника, актом розмежування балансової належності, технічною характеристикою теплотраси від 15.09.2017р. (арк.68-71). У вказаній квартирі зареєстровані відповідачі: [PERSON] з 16.10.1978р. по теперішній час, [PERSON] з 23.06.1989р. по теперішній час, [PERSON] з 13.11.1978р. по теперішній час, які є споживачами послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання (арк.15-17). Згідно з випискою по особовому рахунку № [NUMBER] , відкритому на вказану квартиру, в квартирі зареєстровано місце мешкання чотирьох осіб (арк.52). Вказана обставина відповідачами не оспорюється. Разом з тим відповідач [PERSON] наполягає, що вона та її неповнолітній син - [PERSON] , 2005 року народження, зареєстровані у вказаній квартирі, але в ній фактично не проживають. Судом також встановлено, що в квартирі відповідачів з 2008 року на вводі гарячої води встановлено і прийнято позивачем на абонентський облік квартирний прилад обліку води. Вказана обставина сторонами не спростовується. Згідно з паспортом СІТ параметрів та характеристик середи від 02.07.2019р., водомір марки «КВ-1,5, заводський номер [NUMBER] », визнаний придатним для експлуатації (арк.24). Відповідно до останніх даних особового рахунку № [NUMBER] , відкритого на вищевказану квартиру, за період 01.11.2016 року по 31.01.2020 року позивачем нараховано плату за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води на загальну суму 33888,06 грн., оплачено відповідачами за цей період 17627,32 грн., заборгованість відповідачів за спірний період становить 16260,74 грн. (арк. 52-53). З даної виписки вбачається, що відповідачі здійснювали оплату за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води, але не в повному обсязі. Також судом встановлено, що відповідачам, як споживачам послуг Концерну «МТМ», починаючи з липня 2018 року у рахунках на сплату комунальних послуг було розміщене попередження про необхідність проведення періодичної повірки квартирних лічильників гарячої води до кінця 2018 року за рахунок підприємства. У разі ігнорування даного попередження квартирний прилад обліку буде знято з абонентського обліку (арк. 43-46). З лютого 2019 року, після попередження у рахунках на сплату житлово-комунальних послуг щодо необхідності здійснення держповірки квартирного приладу обліку, позивачем було знято прилад обліку відповідачів з абонентського обліку, оскільки документи, які підтверджують своєчасну повірку приладу обліку гарячої води підприємству не надано. В подальшому, до червня 2019 року включно, позивачем були здійснені нарахування за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води на житлове приміщення - квартиру [ADDRESS] за нормативами (нормами) споживання. Також судом встановлено, що ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 11.09.2019р. Концерну «МТМ» в особі філії Концерну «МТМ» Хортицького району відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг (послуги з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води) у зв`язку з відсутністю письмового договору, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості (арк.5). 27.12.2019р. даний позов Концерну «МТМ» надійшов до суду. Оцінивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи та сукупність наданих сторонами доказів в їх взаємозв`язку і достатності, їх належність та допустимість, суд вважає, що відповідачі, як зареєстровані мешканці та користувачі квартири [ADDRESS] , і відповідно споживачі комунальних послуг, в порушення вищенаведених норм діючого законодавства, неналежним чином виконували свої зобов`язання щодо оплати спожитих послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, у зв`язку з чим за період з 01.11.2016 року по 31.01.2020 року утворилась заборгованість у сумі 16260,74грн. При цьому, суд виходить з того, що вказана квартира відповідачів була підключена до мережі централізованого постачання та постачання гарячої води, ці послуги у зазначений період їм надавались і ними споживались, з приводу неналежної якості послуг або їх відсутності відповідачі до позивача не звертались, факт отримання вказаних послуг ними не спростовано, за спожиті послуги нараховувалась помісячна плата, однак відповідачі здійснювали оплату нерегулярно та не в повному обсязі. Посилання відповідачів на ту обставину, що між ними та Концерном «МТМ» відсутній договір, як підстава виникнення цивільних прав та обов`язків між позивачем та відповідачами, є безпідставними. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідачів обов`язку оплачувати надані їм послуги. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі № 12-153гс18. Щодо нарахування плати за комунальні послуги, то слід вказати, що плата за централізоване опалення та централізоване постачання гарячої води, береться за затвердженими постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг в установленому поряду тарифами та вноситься щомісячно. На момент отримання, споживання з 01.11.2016 року по 31.01.2020 року житлово-комунальних послуг, ціна цих послуг була визначена за чинними тарифами, відомості про скасування тарифів відповідачами не надано та судом не встановлено. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що твердження відповідачів про необґрунтованість розрахунку оплати за отримані послуги через невизначеність тарифів не заслуговує на увагу. Щодо тверджень відповідачів про безпідставність нарахування оплати за послуги постачання гарячої води не за показниками обліку води, а за нормативами (нормами) споживання, то суд відхиляє такі доводи, оскільки як встановлено судом, в 2008 році в квартирі відповідачів був встановлений і прийнятий на абонентський облік лічильник гарячої води, який як засіб вимірювальної техніки підлягає періодичній повірці. Така повірка до набрання чинності Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (02.08.2017р.) здійснювалась відповідно до Правил №630 та ст.17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» за рахунок суб`єкта господарювання, який надавав такі послуги, тобто позивача Концерну «МТМ». Як встановлено судом та визнається сторонами, строк проведення повірки лічильника гарячої води, встановленого в квартирі відповідачів настав ще в 2016 році, але періодична повірка, в період дії вищезазначених норм здійснена не була. Отже, оскільки у визначений строк та в подальшому періодична повірка лічильника води в квартирі відповідачів здійснена не була, відповідальність за що була покладена законом на Концерн «МТМ», то будь-які нарахування за нормативами (нормами) споживання ГВП позивач відповідачам до січня 2019р. не здійснював. З прийняттям Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» змінився підхід до обліку цих житлово-комунальних послуг та обслуговування засобів їх обліку. Так, вказаним Законом обов`язок обслуговування і проведення періодичної повірки квартирних приборів обліку води покладено власників таких приборів за їх рахунок, якщо інше не встановлено договором. Власником квартирного приладу обліку води є споживач. Впродовж 2018 року Концерном «МТМ» проводилась інформаційна кампанія щодо необхідності проведення періодичної повірки квартирних лічильників гарячої води за рахунок їх власників, відповідні попередження з липня 2018 року стали розміщатись і в рахунках на сплату житлово-комунальних послуг. Таке ж попередження міститься в рахунку на сплату ЖКП за січень 2019р. по особовому рахунку відповідачів. Оскільки таке попередження було відповідачами проігноровано, а використання засобу вимірювальної техніки, який не пройшов періодичну повірку і щодо якого не підтверджена відповідність нормам законодавства та технічним стандартам (прирівнюється до несправності), заборонено, позивач з 01.02.2019р. зняв квартирний прилад обліку гарячої води з абонентського обліку та почав здійснювати нарахування відповідачам плати за послуги з централізованого постачання гарячої води за нормативами (нормами) споживання. Таке нарахування здійснювалось позивачем по червень 2019 року включно (з урахування перерахунку в грудні 2019р.), оскільки 02.07.2019р. відповідачі здійснили періодичну повірку квартирного приладу обліку гарячої води і підтвердили його відповідність/придатність, про що надали позивачу відповідні документи. Таким чином, за період з лютого 2019р. по червень 2019р. (включно) позивач здійснив по особовому рахунку відповідачів №602804052 нарахування плати за послуги централізованого ГВП за нормативами (нормами) споживання, затвердженими рішенням виконкому Запорізької міської ради №474 від 28.11.2014р. (0,140 куб.м. на добу на 1 особу). Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що таке нарахування здійснено відповідно до п.10,15 Правил №630, за змістом яких плата за послуги у разі відсутності (несправності) приладу обліку води нараховується за нормативами (нормами) споживання, тобто такі дії позивача є правомірними. Також суд вважає безпідставними доводи відповідачів про невірне нарахування плати за послуги гарячого водопостачання за нормою споживання на чотирьох осіб. Як встановлено судом, в квартирі [ADDRESS] у спірний період було зареєстровано місце проживання чотирьох осіб. Вказана обставина відповідачами не оспроюється, але вони наполягають, що в квартирі з серпня 2014 року фактично мешкало 2 особи. На цей час діяв Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004р. №1875-IV і відповідно до п.6 ч.1 ст.20 цього Закону, споживач мав право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні. Оскільки відповідачі не надали належних та допустимих доказів на підтвердження звернення до позивача з приводу відсутності за зареєстрованим місцем проживання двох членів сім`ї основного споживача, тому підстави для здійснення перерахунку заборгованості за певний період з урахування фактичного непроживання двох зареєстрованих мешканців квартири, відсутні. Доводи відповідачів про неотримання рахунків на оплату за житлово-комунальні послуги, не позбавляє позивача права вимагати оплати за фактично надані послуги. Отже, оскільки судом встановлено, що відповідачі зобов`язання своєчасно оплачувати надані послуги не виконували, вони мають заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг (послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води) за період з 01.11.2016 року по 31.01.2020 року у розмірі 16260,74 грн. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за спірний період складений з чітким зазначенням нарахованих і сплачених сум окремо по кожному виду послуг за кожен місяць, суми заборгованості наростаючим підсумком. Доказів, які б спростовували цей розрахунок, відповідачами не надано, тому суд приймає його за основу при ухваленні судового рішення. Разом з тим, відповідачі просять застосувати строк позовної давності до вимог позивача. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст.267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1 та ч.5 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ст.264 ЦК України). Виходячи з вимог п.18 Правил №630, оплата за послуги теплопостачання вноситься споживачами не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, а тому в разі неналежного виконання споживачем обов`язку щодо сплати послуг за теплопостачання, з 21 числа місяця, що настає за розрахунковим, зобов`язання вважається простроченим та розпочинається перебіг строку позовної давності щодо конкретного місячного платежу. Позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за період з 01.11.2016 року по 31.01.2020 року. Оплата за послуги надані в листопаді 2016 року повинна була внесена відповідачами не пізніше 20.12.2016 року. В зв`язку з неналежним виконанням відповідачами такого обов`язку, з 21.12.2016 року зобов`язання за листопад 2016 року вважається простроченим та розпочинається перебіг строку позовної давності щодо оплати послуг за листопад 2016р. При цьому суд враховує, що в даному випадку також діють правила переривання перебігу позовної давності, які суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що в даному випадку заява відповідачів про застосування строку позовної даності не підлягає задоволенню, оскільки вимоги про сплату заборгованості з листопада 2016 року пред`явлені позивачем у грудні 2019 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності. При цьому відповідно до розрахунку заборгованості, відповідачами здійснювалися часткові погашення заборгованості, а в певних випадках (квітень 2017р. - серпень 2017р., квітень 2018р. - червень 2018р., серпень 2018р. - вересень 2018р.) в сумах, які перевищують нараховану оплату за поточний місяць, що свідчить про визнання відповідачами попереднього боргу перед позивачем та, в силу вимог ч 1 ст.264 ЦК України, перериває перебіг позовної давності. Враховуючи викладене, вказана заборгованість підлягає стягненню з відповідачів у судовому порядку в повному розмірі в солідарному порядку. Згідно з ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн. Повний текст рішення виготовлено 14.05.2020р.

Outcome: approved