Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

28 лютого 2019 року до Обухівського районного суду Київської області звернувся [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування заявленого позову зазначив, що 20.01.2012 року зареєстрували шлюб, мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось, спільне господарство не ведуть, з січня 2018 року проживають окремо, втрачено взаєморозуміння. Кожний має протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Шлюб носить формальний характер, примирення з відповідачем вважає не можливим. На підставі наведеного просив суд розірвати шлюб. 28 березня 2019 року відповідно ухвали Обухівського районного суду Київської області суддею Проць Т.В. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 15 квітня 2019 року відповідно до ухвали Обухівського районного суду Київської області суддею Кравченко М.В. прийнято справу до свого провадження. 03 червня 2019 року відповідно ухвали Обухівського районного суду Київської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач подала до суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи за її відсутності. Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, суд вважає за можливе здійснювати розгляд у судовому засіданні без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вважав можливим розглянути спір у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, виходячи з такого. Як встановлено судом, 20 січня 2012 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб № [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Деремезнянської сільської ради Обухівського району Київської області. Від шлюбу мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] Із позову та заяв сторін, поданих на адресу суду, встановлено, що подальше спільне проживання між ними є неможливим. Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею п`ятою Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно із частиною першою статті 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналіз наведених положень свідчить про те, що як при укладенні шлюбу так і при його розірванні передбачається реалізація волі жінки та чоловіка без будь-якої дискримінації та примушування та/або утримання у шлюбних відносинах. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зміст наведених норм матеріального права та враховуючи зібрані у справі докази суд доходить висновку, що відносини, які склалися між подружжям вказують на те, що їх подальше спільне проживання є неможливе, а тому надання строку на примирення суд вважає недоцільним. Позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved