Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

26 серпня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Український [PERSON]» звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № КЗАВКФ/1012275.3 від 30 серпня 2013 року у розмірі 163468,57 грн., пославшись на такі обставини: 30 серпня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Український бізнес банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № КЗАВКФ/1012275.3, за умовами якого [PERSON] надав Позичальнику у тимчасове користування грошові кошти у сумі 160000,00 грн. строком до 30.08.2018 р. зі сплатою 14,44 процентів річних. Банк свої зобовязання за Кредитним договором виконав у повному обсязі належним чином, про що свідчить відсутність будь-яких претензій та зауважень з боку Відповідача. Однак, Позичальником зобовязання за Кредитним договором належним чином виконанні не були, чим порушено умови договору та вимоги ст.ст.11, 509, 629, 1054 ч.1, 1048 ч.1, 1050 ч.2, 526, 610 ЦК України. Внаслідок порушення виконання зобовязань за Кредитним договором у Відповідача утворилась заборгованість перед Банком, яка станом на 31 липня 2015 року складає 163468,57 грн., з яких: - сума заборгованості по кредиту 138261,13 грн., в т.ч. прострочена сума 24237,01 грн.; - сума заборгованості за процентами 18165,97 грн., в т.ч. прострочена сума 16173,93 грн.; - сума заборгованості по щомісячній комісії 7041,47 грн., в т.ч. прострочена сума 6337,47 грн., яку просить стягнути з відповідача на свою користь. В судове засідання позивач явку представника не забезпечив, надавши суду заяву про розгляд справи у відсутність представника та з посиланням на підтримання позову. Відповідачка, повідомлена про час та місце розгляду справи належним чином, до суду не зявилася, скориставшись інститутом представництва. Представник відповідачки адвокат [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, пославшись на таке: 30 серпня 2013 рокуміж позивачем і його довірителем дійсно був укладений кредитний договір № КЗАВКФ/1012275.3. Проте цей Договір без документального підтвердження його виконання сторонами є лише договором про наміри. Будь-яких належних доказів виконання умов Договору сторонами його довіритель не має, підтвердити або спростувати наявність заборгованостів певному розмірі не може. Оскільки відповідачка постійно проживає на неконтрольованій території у м. Донецьку, виконувати умови Договору у теперішній час вона не в змозі через припинення діяльності відділень Банку відповідача на цій території. Просить у позові відмовити у повному обсязі через недоведеність. Заслухавши представника відповідача, дослідивши надані сторонами докази у справі, суд дістає таких висновків: Судом встановлено, що 30 серпня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Український бізнес банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № КЗАВКФ/1012275.3, за умовами якого [PERSON] надав Позичальнику у тимчасове користування грошові кошти на споживчі цілі у сумі 160000,00 грн. строком до 30.08.2018 р. зі сплатою 14,44 процентів річних. Ця обставина підтверджена копією кредитного договору № КЗАВКФ/1012275.3 від 30.08.2013 р. (а.с.65). За п.п.3.1.,3.2. Договору кредит, наданий за цим Договором, забезпечується заставою транспортного засобу, яка оформлюється окремим письмовим договором, що додається до Договору і є його невідємною частиною. Заявляючи вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № КЗАВКФ/1012275.3 від 30 серпня 2013 року у розмірі 163468,57 грн., позивач на підтвердження наявності заборгованості у певному розмірі надав суду «Виписку/Особовий рахунок з 29/08/2013 по 07/08/2015». Вирішуючи питання щодо належності та допустимості наданого стороною позивача доказу, суд виходив з такого: Згідно зі статтею 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1). Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ч.2). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3). Згідно зі ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1). Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч.2). Частиною 2 статті 59 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч.1). Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (ч.3). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4). Наданий стороною позивача доказ щодо розміру заборгованості містить відомості про рух коштів за кредитними зобовязаннями відповідача з 30.08.2013 р. по 23.10.2014 р. (а.с.9-10). Доказів на підтвердження руху коштів за кредитними зобовязаннями відповідача в період з 23.10.2014 р. по 31.07.2015 р. позивачем суду не надано і про такі не заявлено. За відповідним клопотанням позивача на виконання приписів ч.4 ст.10 ЦПК України щодо сприяння судом всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та у відповідності до ч.1 ст.137 ЦПК України суд 29.10.2015 р. ухвалив про витребування у відповідача таких доказів як кредитний договір та всі додаткові угоди до нього, договори забезпечення виконання кредитних зобовязань (договір іпотеки/застави/поруки тощо), докази сплати платежів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, всі документи, повязані з виконанням Кредитного договору (заяву про видачу кредиту, листування з Банком тощо). Проте прийнятими судом заходами отримати зазначені докази не вдалося. У відсутність таких відомостей і доказів на їх підтвердження зробити висновок про наявність заборгованості в сумі 163468,57 грн. неможливо. Крім того, за умовами Кредитного договору [PERSON] має право вимагати від Позичальника дострокового розірвання кредитного договору та/або дострокового погашення та повернення виданих кредитних коштів, сплати процентів, нарахованих за кредитом, комісій, неустойок і збитків у випадку, зокрема, непогашення Позичальником процентів та/або щомісячного внеску по кредиту згідно з графіком, недотримання Позичальником умов цього Договору, несплати Позичальником комісій (штрафу та пені), передбачених Кредитним договором. Про намір дострокового розірвання кредитного договору та/або дострокового погашення суми кредиту, процентів, комісій, сплати неустойки і збитків, [PERSON] письмово повідомляє Позичальника. Позичальник зобовязаний протягом 30 днів з моменту отримання письмової вимоги Банку достроково повернути кредит, сплатити проценти, комісії, неустойку, передбачені цим Договором (п.6.3). Позивачем не надано підтвердження виконання цих умов Договору. Сторона відповідача заперечувала таке виконання стороною позивача, що останнім не спростовано. Тож суд дістає висновку про недоведеність стороною позивача заявлених позовних в частині наявності заборгованості у певному розмірі, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed