Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

27.08.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа - [PERSON], в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що вона та її син [PERSON] являються власниками квартири [ADDRESS], яка належить їм на підставі свідоцтва про право власності на жило від 15.05.1998 року. В січні 2008 року у вказаній квартирі позивач зареєструвала свою внучку [PERSON], де остання проживала до травня 2010 року. В кінці травня 2010 року [PERSON] втупила до вищого навчального закладу у м. Москва Російської Федерації, забрала свої особисті речі і виїхала з квартири, пообіцявши добровільно знятися з реєстрації, але по теперішній час цього не зробила. На неодноразові прохання позивача приїхати і знятися з реєстрації, відповідач посилалася на відсутність в неї часу. Останнім часом їх стосунки погіршилися і вони зовсім перестали спілкуватися. Кожен рік позивач отримувала субсидію на комунальні послуги. Однак з травня цього року, з урахуванням прийнятих змін у законодавстві, під час призначення субсидії враховуються не лише її доходи, а й усіх зареєстрованих осіб в даному приміщенні. А тому, реєстрації відповідача, яка фактично не проживає в спірній квартирі позбавляє позивача права на отримання субсидії, оскільки невідомий її дохід. Таким чином, відповідач будучи зареєстрованою в квартирі, як член сім'ї, на протязі останніх восьми років фактично в ній не проживає, комунальні послуги не сплачує, в такий спосіб строює позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм майном, а тому посилаючись на ст. 391,405 ЦК України, позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Ухвалою суду від 21 вересня 2018 року відкрито провадження у справі. За результатами підготовчого провадження відповідною ухвалою суду справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, згідно якої позов підтримала у повному обсязі та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, вважається такою, що повідомлена належним чином, оскільки судові повістки направлялися за місцем її реєстрації, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома, однак його неявка не перешкоджає розгляду справи. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач та третя особа являються власниками квартири [ADDRESS], яка належить їм на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 15 травня 1998 року Новомосковським житлово-експлуатаційним об'єднання згідно розпорядження від 27.04.1998 року № 04915, зареєстрованого в Новомосковському БТІ, реєстрова книга № 96-1(а.с.7). Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеним законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно довідки про склад сім'ї, виданої виконкомом Новомосковської міської ради № 4017 від 09.08.2018 року (а.с.8), а також у відповідності до відомостей відділу адресно-довідкової роботи Управління паспортної роботи громадянства та реєстрації фізичних осіб ГУ ДМС України у Дніпропетровській області (а.с.15) в зазначеній квартирі зареєстрованою значиться відповідач по справі - [PERSON], [INFO], яка в розумінні вимог Житлового Кодексу України, являється членом сім'ї власника, та була зареєстрована у квартирі зі згоди позивача. Частина 2 ст. 405 ЦК України передбачає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Вимоги ст.156 ЖК України передбачають, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Суду подано акт старшого інспектора відділу реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради Кінаш Т.Г. № 4018 від 09.08.2018 року, складений за участю сусідів, у відповідності до якого [PERSON] зареєстрована, але не проживає в [ADDRESS] з 2010 року (а.с.8). У відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавлення права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15). Як зазначає у своєму позові [PERSON], наявність реєстрації відповідача у належній їй на праві власності квартирі, заважає їй вільно розпоряджатися своєю власністю, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Даних про наявність будь-якої домовленості між позивачем та відповідачем, з приводу користування житловим приміщенням, а також доказів про поважність причин відсутності відповідача у житловому приміщенні за місцем реєстрації суду не надано. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved