Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

28 квітня 2015 року [PERSON] звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. (а.с. 2). Позивач у позовній заяві та у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог, посилався на те, що 20 грудня 2012 року між ним та відповідачем був укладений договір позики в простій письменній формі, відповідно до укладеного договору відповідач отримав від позивача грошові кошти в розмірі 6\~000 грн., які зобовязався повернути до 20 серпня 2013 року та сплатити 20 відсотків річних, внаслідок чого між сторонами була укладена розписка. Відповідач порушив свої договірні зобовязання та не повернув позику, на прохання позивача про добровільну сплату заборгованості ніяким чином не реагує, оскільки в усній формі відмовився сплатити заборгованість, а тому позивач звернувся до суду та просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 6 000 грн., 20 відсотків річних у розмірі 2\~800 грн., а також судові витрати. (а.с. 2) У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. (а.с. 14) Відповідач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнав в повному обсязі, зазначивши, що дійсно отримував від позивача грошові кошти в розмірі 6\~000 грн. та укладав з позивачем договір позики з передбаченими в ньому умовами щодо сплати відсотків за користування грошовими коштам, крім того, відповідач не заперечував проти повернення зазначеної суми боргу позивачу. (а.с. 14) Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що 20 грудня 2012 року між сторонами був укладений договір позики у вигляді розписки, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 6 000 грн., а відповідач зобовязався повернути позивачу борг в строк до 20 серпня 2013 року та сплатити 20 відсотків річних за користування грошовими коштами, але взяті на себе зобовязання [PERSON] не виконав, що підтверджується поясненнями сторін, наданими у судовому засіданні та оригіналом договору позики, наявною в матеріалах справи. (а.с. 13) Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України та умовами укладеного між сторонами договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики, або таку ж кількість речей) того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа незалежно від суми. Частиною другою ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частина перша ст. 1049 ЦК України зазначає, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оцінюючи усі докази, які були дослідженні судом у судовому засіданні у їх сукупності, та приймаючи до уваги, що відповідач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнав в повному обсязі, а також підтвердив, що дійсно отримував від позивача грошові кошти в розмірі 6\~000 грн. та укладав з позивачем договір позики з передбаченими в ньому умовами щодо сплати 20 відсотків за користування грошовими коштам, крім того, відповідач не заперечував проти повернення зазначеної суми боргу позивачу, враховуючи викладене та те, що відповідач взятий на себе обовязок перед позивачем не виконав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] (ІПН: [NUMBER]) у рахунок повернення заборгованості за договором позики від 20 грудня 2012 року суму у розмірі 8 800 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи, суд вважає за необхідне судові витрати понесені позивачем (а.с. 1) покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved