Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

27.06.2017 року позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 66392,52 грн. за кредитним договором від 02.06.2009 року, яка складається з наступного: 6151,15 грн. заборгованість за кредитом; 53404,16 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3199,47 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 3137,74 грн. штраф (процентна складова). Також, представник Позивача просив стягнути з Відповідача судовий збір у розмірі 1600,00 грн., і надав заяву щодо можливості розгляду справи за відсутності представника Позивача та щодо можливості винесення заочного рішення. Представник Відповідача [PERSON] надав суду відзив на позовну заяву ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на пропущення Позивачем строку позовної давності, оскільки строк дії кредитного договору від 02.06.2009 року був встановлений до 2013 року. На теперішній час Позивач замінив початкову картку і знищив ту картку, в якій був встановлений строк дії кредитного договору від 02.06.2009 року. Внесення змін до договору шляхом видачі нової картки не передбачено ні законом, ні договором від 02.06.2009 року. Відповідно до умов кредитного договору від 02.06.2009 року кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки, який під час укладення договору та узгодження Позивачем і Відповідачем всіх істотних умов кредитного договору був визначений терміном до 2013 року. [PERSON] при отриманні нової картки не погоджувалась з тим, що строк дії кредитного договору від 02.06.2009 року продовжувався, і узгоджувала з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» умови нового договору, за яким не отримувала грошових коштів. Представник Позивача надіслав до суду через електронну пошту відповідь на відзив, в якій зазначив, що при укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України відповідно до умов якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому; друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Суд, вислухавши представника відповідача [PERSON], дослідивши письмові докази у справі, прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобвязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, сторони, зокрема, Позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і Відповідач [PERSON] під час укладання кредитного договору від 02.06.2009 року узгодили його істотні умови, однією з яких є строк дії договору. Строком дії цього договору сторони визначили строк до 2013 року. І Позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не має права в односторонньому порядку, без письмового узгодження з Відповідачем [PERSON], змінювати істотні умови укладеного між ними кредитного договору від 02.06.2009 року. Сторони визначили строк дії зазначеного кредитного договору з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вони під час укладення договору посилались саме на кредитну картку 02.06.2009 року, і саме картка, яка існувала 02.06.2009 року могла бути невідємною частиною договору, що укладався саме в той день 02.06.2009 року. Позивач не надав на підтвердження своїх вимог кредитну картку, яка існувала 02.06.2009 року, але посилався на неї і підтверджує у своїй позовній заяві та відповіді на відзив, що термін дії картки від 02.06.2009 року становить до 2013 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до приписів ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно умов ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Позивач стверджує у своїй відповіді на відзив, що Відповідачем 31.07.2014 року здійснювались дії з погашення заборгованості, тобто Позивач вважає, що такими діями Відповідач визнавав свій борг. Однак, суд не може погодитись з таким висновком Позивача, враховуючи позиції у багатьох рішеннях Верховного Суду України, в яких Верховний Суд України неодноразово робив висновок про необхідність визначати строк позовної давності, виходячи з узгодженого сторонами графіку погашення заборгованості щодо кожного місяця окремо. Правова позиція Верховного Суду України щодо аналогічного застосування позовної давності у кредитних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року, ухваленої у звязку з неоднаковим застосуванням судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах. Відповідно до приписів ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи, що Позивачем був пропущений строк позовної давності, а представник відповідача під час розгляду справи подав письмово заяву про застосування позовної давності, суд застосовує позовну давність до вимог Позивача і вважає за можливе відмовити в задоволенні позовних вимог. Судові витрати, судовий збір у розмірі 1600,00 грн., суд вважає за необхідне покласти на позивача.

Outcome: dismissed