Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

28 березня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Луцької міської ради, [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що у 2015 році відповідач по справі [PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою №4 по вул. Потапова 10а у м. Луцьку. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області в задоволенні позову [PERSON] було відмовлено. Саме в період розгляду даної справи позивач, [PERSON] дізналась про існування договору оренди землі від 06 вересня 2002 року, який був укладений між Луцькою міською радою, з однією сторони, та [PERSON], [PERSON], з другої сторони. Позивач вважає, що даний договір оренди землі не відповідає вимогам законодавства, яке діяло на час його укладення, зокрема Закону України «Про оренду землі» в редакції станом на 30.03.2002 року в частині відсутності невідємних додатків (плану (схеми) земельної ділянки та проекту відведення), істотних умов щодо індексації орендної плати, терміну та порядку її перегляду, а також істотних умов збереження якості землі, повернення земельної ділянки орендодавцеві і умов відповідальності сторін. Окрім того, позивач зазначає, що при укладенні даного договору сторони в порушення вимог ч.1 ст. 16 Закону України «Про оренду землі» не здійснили державної реєстрації цього договору. Також, як на підставу недійсності вище вказаного договору позивач зазначає, що у відповідача [PERSON] було відсутнє волевиявлення на момент його укладення, що є порушенням приписів ст. 203 ЦК України. На підставі вище наведеного позивач вважає, що договір оренди землі, укладений 06 вересня 2002 року між Луцькою міською радою і [PERSON], [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області та зареєстрований в реєстрі за № 3111 є таким, що укладений з грубим порушенням норм чинного законодавства і просить визнати його недійсним, а також стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Представник Луцької міської ради [PERSON] позовні вимоги не визнала та заперечила проти їх задоволення та надала письмові пояснення по суті позову. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] заперечував проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується письмовими матеріалами справи. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до норм ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до норм ст. 18 Закону України «Про оренду землі» в редакції від 30.03.2002 року, укладений договір оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації. Норма ст. 16 Закону встановлює, що договір оренди земельної ділянки набирає чинності після досягнення домовленості з усіх істотних умов, підписання його сторонами і державної реєстрації. Згідно ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Відповідно до норм ч. 2 ст. 125 ЗК України в редакції від 01.01.2002 року, право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 27.12.2001 року № 729 зі змінами, внесеними рішенням Луцької міської ради від 26.07.2002 року № 2/47 надано громадянам [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку площею 0,0474 га, яка знаходиться у м. Луцьку по вул. Потапова, 10а, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку на умовах оренди терміном на 25 років. 06 вересня 2002 року між Луцькою міською радою (орендодавець), з однієї сторони, та [PERSON] і [PERSON] (орендар), з другої сторони, було укладено договір оренди землі. Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 3133. Відповідно до п. 5.2. спірного договору оренди землі від 06.09.2002 року договір набуває чинності після підписання його сторонами та державної реєстрації у відповідності з вимогами ст. 18 Закону України «Про оренду землі». Судом встановлено, що укладений договір оренди землі від 06.09.2002 року не пройшов процедуру державної реєстрації у відповідності до вимог Закону України «Про оренду землі», ЗК та ЦК. Зокрема на це акцентував представник позивача, у своїх поясненнях посилалася Луцька міська рада та не заперечував представник відповідачів. Таким чином, не будучи зареєстрованим у встановленому законом порядку, договір не може вважатися укладеним. У той же час відповідно до змісту ст. 215 ЦК України недійсним може бути визнано лише укладений договір. У разі, якщо на виконання юридично ще не укладеного договору стороною передчасно передано майно, між сторонами виникають правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (ст. 1212 - 1215 ЦК України). Згідно п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» згідно із статтями 210 та 640 ЦК України не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, від відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. З огляду на те, що договір оренди землі, укладений 06 вересня 2002 року між Луцькою міською радою і [PERSON], [PERSON], не пройшов процедури державної реєстрації, тому в будь-якому випадку не вважається укладеним, не породжує жодних правових наслідків для сторін вказаного договору, а орендарі відносно вказаної земельної ділянки не набули жодних прав та обовязків, а тому і визнавати недійсним не укладений договір не є можливим. Оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed