Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

27.11.2019 року [PERSON] звернулась до Комінтернівського районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та 3% річних у розмірі 1034,77 доларів США. Ухвалою Комінтернівського районного суду\~Харківської області від 16.01.2020 року вищевказаний позов у порядку ст.\~31\~ЦПК\~України направлено за підсудністю до Чугуївського міського суду Харківської області. Справа надійшла до суду 07.04.2020 року. Ухвалою Чугуївського\~міського суду\~Харківської області\~від 09.04.2020\~року справу прийнято до розгляду\~та відкрито\~провадження. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24.04.2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики у формі письмової розписки, відповідно до якого відповідач отримала від позивача 24.04.2018 року грошові кошти у розмірі 1000 доларів США, які зобов`язалась повернути у повному обсязі у вересні 2018 року. Проте, станом на теперішній час відповідач грошові кошти не повернула і таким чином, з 01.10.2018 року вважається такою, що прострочила виконання зобов`язання. У відповідності до ст. 625 ЦК України, [PERSON] зобов`язана сплатити [PERSON] суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми. Так, за період з 01.10.2018 року по 27.11.2019 року прострочення складає 423 дні, таким чином, з відповідача мають бути стягнуті 3% річних на суму заборгованості у розмірі 34,77 доларів США (1000х3%/100%/365х423). Від позивача до суду надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилась, причини неявки суду не повідомила. Враховуючи, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, а також те, що позивач не заперечує проти заочного\~вирішення справи,\~а відповідач\~відзив не\~подала,\~наявні всі\~умови,\~встановлені ст.\~280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 24.04.2018 року \~ [PERSON] надала [PERSON] грошові кошти у борг під розписку у розмірі 1000 доларів США. Надана розписка містить дату отримання грошових коштів та кінцеву дату повернення боргу вересень 2018 року (а.с.11). Положеннями ч. 1\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 1\~ст. 1047 ЦК України). Відповідно до\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Приписами\~ст. 526 ЦК України\~встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається з розписки відповідач [PERSON] зобов`язалась у строк до вересня 2018 року виконати взяте на себе грошове зобов`язання. В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч. 1\~ст. 611 ЦК України). Відповідно до вимог\~статті 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З огляду на вищезазначені норми цивільного законодавства за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як факт його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Тобто, розписка - це документ, що засвідчує в письмовій формі факт одержання особою у власність, користування чи розпорядження грошей від іншої особи. Крім того, розписка має також містити дату отримання коштів. Для того, щоб договір позики набрав чинності, необхідне підтвердження одержання позичальником позики. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 у справі №6-1967цс 15. В цій постанові зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов згідно із ч. 2\~ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та дату отримання коштів. Розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, договір позики є укладеним з моменту передання грошей; складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою. З оглянутого судом оригіналу розписки вбачається, що відповідач зобов`язується повернути позивачу кошти в сумі заборгованості.\~\~\~\~\~\~ Суд у визначеному чинним цивільним процесуальним законодавством порядку оцінив розписку від 24.04.2018 року і дійшов висновку, що вона містить відомості щодо отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів у позику, тобто підтверджує факт передачі коштів 24.04.2018 року. Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність існування між сторонами правовідносин за договором позики. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 22.08.2019 року у справі №369/3340/16-ц. Відповідно до\~ст. 192 ЦК України,\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею\~193, частиною четвертою статті\~524 ЦК України,\~Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність»,\~Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»\~(далі - Декрет № 15-93),\~Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому\~як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. У постанові №373/2054/16-ц від 16.01.2019 року Велика Палата Верховного Суду\~зробила висновок, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника\~є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Статтею 1050 ЦК України\~встановлено, що у разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки розписка\~від\~24.04.2018 року підтверджує факт отримання відповідачем коштів у борг і виникнення у неї обов`язку з їх повернення на вимогу кредитора, тобто існування між сторонами договірних правовідносин за договором позики, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення\~з відповідача трьох процентів річних. Оскільки\~стаття 625 ЦК України\~розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою\~статті 625 ЦК України\~нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Позивачем складено розрахунок 3% річних, суд погоджується з даним розрахунком позивача, відповідно до якого основна заборгованість становить 1000 доларів США, 3% річних від простроченої суми 34,77 доларів США, загальний розмір заборгованості станом на 27.11.2019 року 1034,77 доларів США (а.с.5). При подачі позову [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 768,40 грн., який, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved