Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

28 січня 2016 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №33 в будинку №3 по вул.Титова у м.Дніпропетровську. В обґрунтування позову позивач вказала на те, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Разом з позивачем в даній квартирі зареєстрований відповідач - колишній чоловік позивача, шлюб з яким було укладено 30.07.2011 року, а розірвано 04.07.2014 року.Відповідач за місцем реєстрації не проживає з червня 2014 року, тобто протягом півтора років, оплату комунальних платежів не здійснює, його особисті речі в квартирі відсутні. Посилалася на те, що вона змушена сплачувати за відповідача комунальні послуги, що завдає їй майнових незручностей, у звязку з чим, позивач змушена звернутись до суду із зазначеною позовною заявою. У судове засідання позивач не зявилася про день і час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У судове засідання відповідач не зявився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Представник третьої особи Красногвардійського районного відділу у м.Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області у судове засідання не зявився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. У звязку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у звязку з наступним. Встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 11.11.2008 року (арк.с.6). Відповідно до ч.1\~ст.321 ЦК України,\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1\~ст.317 ЦК України,\~власникові належать право володіння, користування та розпорядженням своїм майном. Відповідно до ч.1\~ ст.319 ЦК України,\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно\~ст.386 ЦК України,\~держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до вимог ч.1\~ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як вбачається з відповіді адресно-довідкового сектору ВГІРФО ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою:\~[INFO]. Як вбачається закту від 27.01.2016 року, [PERSON] не проживає у [INFO] з червня 2014 року, його речі в квартирі відсутні (арк.с.16). Отже, позивач, відповідно до вимог ст.10 ЦПК України, довела за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст.57-59 ЦПК України, зазначені нею обставини того, що у квартирі [ADDRESS], відповідач не проживає, а лише зареєстрований в ній. Відповідно до ч.2 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність прописки само по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням. Таким чином, зібрані у справі докази та наявна їх оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved