Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

27 вересня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Позивач зазначав, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору від 03 грудня 2013 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 17000 грн. зі сплатою 27,60 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач порушує кредитні зобов'язання та має станом на 17 липня 2016 року 34 884,57 грн. заборгованості, яка складається з: 18 268,37 грн. заборгованості за кредитом; 13 685,85 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом; 792,99 грн. заборгованості за комісією; 500 грн.штраф (фіксована частина); 1637,36 грн. штраф (процентна складова). Посилаючись на порушення відповідачем умов кредитного договору, позивач просить стягнути заборгованість та розподілити судові витрати. У судове засідання представник позивача Сафір Ф.О. не з'явився, у письмовому клопотанні просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. У разі неявки відповідача не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, заперечувала проти стягнення з неї заборгованості, посилаючись на відсутність у неї заборгованості перед банком та незадовільний матеріальний стан. При цьому відповідач підтвердила у судовому засіданні, що дійсно у грудні 2013 р. вона отримала кредит у розмірі 17 000 грн. на платіжну картку. Їй була видана картка, яка згодом була обміняна. Під який відсоток їй був наданий кредит, вона не пам'ятає, стверджувала, що про зміну відсоткової ставки банк її не повідомляв. Вказуючи на відсутність заборгованості перед позивачем, [PERSON] посилалася на те, що за кредитом вона сплатила понад 28 000 грн., що, на її думку, є достатнім. Заслухавши пояснення відповідача [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначені у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що 03 грудня 2013 р. між позивачем та відповідачем [PERSON] укладений кредитний договір, який складається з анкети-заяви разом з Умовами та правилами надання банківських послуг (далі - Умовами) та тарифами. Датою укладання договору є підписання позичальником заяви, тобто 03 грудня 2013 р. На виконання умов договору відповідачу наданий кредит в розмірі 17 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 27,60 % річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач отримання кредиту у розмірі 17 000 грн. визнала у судовому засіданні. З наданих банком Тарифів вбачається, що строк дії картки складав 2 роки. Згідно п.2.1.1.2.11 Умов по закінченню строку дії картки, її строк продовжується на новий строк шляхом надання клієнту карти з новим строком дії. У судовому засіданні з наданої для огляду відповідачем картки вбачається, що строк її дії визначений до березня 2018 р. З тарифів, які є невід'ємною частиною до договору, вбачається, що відповідач повинна була щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним, вносити щомісячні платежі у розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. У разі несплати щомісячного платежу 1-го числа місяця, наступного за місяцем, у якому був відсутній платіж, заборгованість вважається простроченою. Крім того, відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов при порушенні строків будь-яких платежів, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язався сплатити банку штрафи у розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості з урахуванням процентів та комісій. Також, відповідно до тарифів, у разі несвоєчасного погашення заборгованості, банк має право нарахувати пеню. Дослідивши наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд приходить до висновку, що з вересня 2014 року та з квітня 2015 року позивач в односторонньому порядку без погодження з відповідачем з порушенням умов договору та вимог чинного законодавства збільшив процентну ставку до 32,40 % та 42 % річних відповідно. Такий висновок суду ґрунтується на тому, що відповідно до ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до п.1.1.3.2.3 Умов банк має право проводити зміни Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк зобов'язаний не менш, ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти того, що Банк доводив до її відома про збільшення розміру процентної ставки. Позивач також суду не надав доказів на підтвердження дотримання процедури збільшення процентної ставки. За такого суд вважає, що за період з вересня 2014 року по 17 липня 2016 року проценти за кредитом необхідно розраховувати, виходячи з 27,60 % річних на суму залишку заборгованості. Процентна складова штрафу у зв'язку з цим також підлягає зменшенню. Таким чином, суд приходить до висновку, що розмір заборгованості за кредитним договором, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 27 939,19 грн., у тому числі: 18 268,37 грн. заборгованість за кредитом, 7 071,20 грн. заборгованість за відсотками, 792,99 грн. заборгованість за комісіями, штраф: 500 грн. - фіксована частина, 1306,63 грн. - процентна складова. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з відповідача судові витрати на суму 1103,65 грн.

Outcome: partial