Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

28.12.2016р. до суду надійшла позовна заява [PERSON] (далі - позивач) до Сирівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, [PERSON] районної державної адміністрації в Миколаївській області, [PERSON] Держгеокадастру у [PERSON] районі Миколаївській області, в якій остання просила: - скасувати рішення Сирівської сільської ради від 07.09.2001р. № 39 Про затвердження Проекту організації земельних ділянок (паїв) встановлення їх меж в натурі на місцевості та складення державних актів на право приватної власності на землю в частині надання позивачу у власність зазначеної земельної ділянки; - визнати недійсним державний акт про право власності на землю від 29.01.2007р. серії ІІІ-МК № 033849, виданого на ім'я [PERSON] на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,58 га, що розташована в межах території Сирівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області; - скасувати запис про державну реєстрацію державного акту на право приватної власності на землю від 29.01.2007р. серії ІІІ-МК № 033849, № 010701200002 виданого для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,58 га, що розташована в межах території Сирівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області. Ухвалою суду від 21.02.2017р., за заявою представника позивача, позовну заяву в частині вимог про скасувати рішення Сирівської сільської ради від 07.09.2001р. № 39, в порядку п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, залишено без розгляду. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення 20 сесії 23 скликання Сирівської сільської ради народних депутатів Врадіївського району Миколаївської області від 07.09.2001р. № 39 їй надана у приватну власність земельна ділянка площею 2,58 га, що розташована на території Сирівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області. Державний акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №010701200002. Цільове призначення вказаної земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Перед видачею державного акту була виготовлена та затверджена Технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку громадянам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Сирівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області. При виготовленні та затверджені Технічної документації та видачі державного акту від 29.01.2007р. ІІІ-МК №033849 були порушені вимоги ч. 4 ст.7 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власника земельних часток (паїв), якою передбачено, що із площі земельних ділянок, що підлягають розподілу, виключаються деградовані, малопродуктивні, інші землі, які недоцільно використовувати для сільськогосподарських потреб. Земельну ділянку позивачка ніколи не використовувала за її цільовим призначенням. В оренду її здати вона також не могла, так як всі орендарі до кого вона зверталась казали їй, що на даній земельній ділянці неможливо вести товарне сільськогосподарське виробництво, оскільки дана земельна ділянка не придатна для товарного виробництва і на ній можливо лише випасати худобу. В 2016 році їй стало відомо, що на земельному масиві де знаходиться належна їй земельна ділянка були і інші власники земельних часток (паїв) які також не могли вести сільськогосподарське виробництво, оскільки земельна ділянка не придатна для її використання. Відповідно до висновку технічної документації по крупномасштабному обстеженню ґрунтів земельної ділянки, переданої у власність гр. [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Сирівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області було встановлено, що дана земельна ділянка\~розташована на схилі західної експозиції і крутизною від 5 до 7 градусів, що обумовлює розвиток водної ерозії та утворення\~сильнозмитих ґрунтів. Згідно ч. 3 ст. 47 Закону України Про охорону земель, забороняється розорювання схилів крутизною понад 7 градусів (крім ділянок для залуження, заліснення та здійснення ґрунтозахисних заходів) на схилах крутизною від 3 до 7 градусів обмежується розміщення просапних культур, чорного пару тощо. Таким чином, позивачу надано у власність земельну ділянку, яку вона не може використовувати за цільовим призначенням та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-МК №033849, порушує її право на володіння, користування, розпорядження належною їй земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Крім того, позивач зазначає, що про можливість відновлення свого права, а саме надання у власність іншої земельної ділянки, яку позивачка зможе використовувати за призначенням вона дізналась в 2016 році, а тому при даних обставинах строк позовної давності позивачкою був пропущений з поважних причин, що є підставою для його поновлення судом. В судовому засіданні представник позивача\~підтримав позовні вимоги\~з підстав викладених у позовній заяві та просив суд їх задовольнити, також просив витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем. Представник відповідача - Сирівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області в судове засідання не з'явився, проте 13.02.2017р. подав до суду заяву, в якій визнає позовні вимоги та просить провести розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача - [PERSON] районної державної адміністрації Миколаївської області в судовому засіданні просив прийняти рішення на розсуд суду, при цьому пояснив, що фактично на даний час позивач не зверталася до [PERSON] районної державної адміністрації Миколаївської області для того щоб вирішити питання про надання іншої земельної ділянки та зі сторони адміністрації її права не порушенні. Представник відповідача - [PERSON] Держгеокадастру у [PERSON] районі Миколаївській області в судовому засіданні просив прийняти рішення на розсуд суду, при цьому пояснив, що на даний час є земельні ділянки за рахунок яких можна надати позивачу іншу земельну ділянку придатну для використання за цільовим призначенням. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, заслухавши думку учасників судового розгляду, а також враховуючи те, що визнання відповідачем пред'явленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом встановлено наступне. Так, як вбачається з матеріалів справи, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-МК № 033849, виданого на підставі рішення 20 сесії 23 скликання Сирівської сільської ради народних депутатів Врадіївського району Миколаївської області від 07.09.2001р. № 39 позивачу надана у приватну власність земельна ділянка площею 2,58 га, що розташована на території Сирівської сільської ради. Державний акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №010701200002. Цільове призначення вказаної земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до висновку технічної документації по крупномасштабному обстеженню ґрунтів земельної ділянки, переданої у власність гр. [PERSON]\~для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Сирівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області встановлено що земельна ділянка, яка належить [PERSON] розташована на схилі західної експозиції і крутизною від 5 до 7 градусів, що обумовлює розвиток\~водної ерозії та утворення\~сильнозмитих ґрунтів. З метою ефективного використання земельних ресурсів, враховуючи структуру ґрунтового покриву земельної ділянки, рекомендується переведення 2,58 га ріллі в пасовище з дотриманням протиерозійних та лісомеліоративних заходів для ефективної боротьби з ерозійними процесами. Встановленні в судовому засіданні факти вказують на те, що між сторонами\~склалися правовідносини з\~приводу захисту особою свого права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення. Згідно ч. 3 ст. 47 Закону України Про охорону земель, забороняється розорювання схилів крутизною понад 7 градусів (крім ділянок для залуження, заліснення та здійснення ґрунтозахисних заходів). На схилах крутизною від 3 до 7 градусів обмежується розміщення просапних культур, чорного пару тощо. Статтею 37 Закону України Про охорону земель, власники та землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок зобов'язані здійснювати заходи щодо охорони родючості ґрунтів, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України. Використання земельних ділянок способами, що призводять до погіршення їх якості, забороняється. Таким чином [PERSON] надано у власність земельну ділянку, яку вона не може використовувати за цільовим призначенням, а тому без вирішення питання щодо визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку серіїІІ-МК № 033849, позивач не зможе реалізувати своє право отримання у володіння, користування та розпорядження іншої земельної ділянки, яка буде придатна для використання за цільовим призначенням. Відповідно до ч. 1 ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Приписами ч. 1 ст. 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушується право особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Частина 1 ст. 15 ЦК України, закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх субєктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Згідно зі ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б)\~відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в абз. 2 п. 2 постанови від 16.04.2004р. № 7 Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 8790, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143146, 149, 151, 153158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, повязаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Вказана позиція також висвітлена у Постанові Верховного Суду України у справі №6-2824цс15 від 20.04.2016р. Таким чином, в сукупності вищевикладеного позовні вимоги до Сирівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області та [PERSON] Держгеокадастру у [PERSON] районі Миколаївській області в частині визнання недійсним державного акта на право приватної власності є законними та обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині скасування запису про державну реєстрацію державного акту на право приватної власності на землю від 29.01.2007р. серії ІІ-МК № 033849, № 010701200002 виданого для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,58 га, що розташована в межах території Сирівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, слід зазначити наступне. Постановою Кабінету Міністрів України № 1021 від 09.09.2009р. затверджено Порядок ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі (далі - Порядок). Пункт 22 Порядку передбачав можливість скасування запису про державну реєстрацію документа, що посвідчує право на земельну ділянку, в розділі Книги записів посадовою особою на підставі рішення суду. Однак, Постанова Кабінету Міністрів України № 1021 від 09.09.2009р. втратила чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012р., якою затверджено Порядок ведення Державного земельного кадастру. При цьому слід відмітити, що на даний час Порядком ведення Державного земельного кадастру не передбачено ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, в тому числі і порядок внесення змін до вказаної книги. Водночас, згідно ч. 1 та 2 ст. 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі зміни ідентифікаційних даних субєкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни субєкта управління обєктами державної власності, відомостей про обєкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, обтяжувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом в пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав. У разі якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому\~підпунктом а пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Таким чином, на даний час чинним законодавством передбачено можливість змінити та скасувати запис про державну реєстрацію прав і лише за певних умов, а не запис про державну реєстрацію державного акту на право приватної власності на землю, а відтак позов в цій частині є необґрунтованим, не відповідає вимогам чинного законодавства, та як наслідок не підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог до [PERSON] районної державної адміністрації Миколаївської області суд зазначає, що останні є безпідставні та необґрунтовані, оскільки позивач просить визнати недійсним державний акт на право приватної власності, скасувати запис про державну реєстрацію державного акта, хоча [PERSON] районна державна адміністрація Миколаївської області жодного відношення до прийняття рішення сільської ради, видачу державного акта на право приватної власності та його реєстрації немає, а тому і не може в даному випадку порушити права чи інтереси позивача. Щодо зазначення позивачем про пропущення строку позовної давності з поважних причин суд зазначає, що відповідно до приписів ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а оскільки жодна із сторін не заявила про застосування строку позовної давності, в суду відсутні законні підстави для вирішення питання щодо його застосування, в тому числі і вирішення питання щодо поважності причин його пропуску. На підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи думку представника позивача витрати зі сплати судового збору підлягають залишенню за позивачем.

Outcome: partial