Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

27.07.2018 р. позивачі звернулися до суду з вказаним позовом і просять визначити за\~[PERSON]\~частку у\~спільній сумісній\~власності у\~розмірі 1/4\~частини квартири\~№ 88,\~розташованій в\~будинку №\~20\~по вул.\~Люблінській у\~м.\~Суми;\~визначити за\~[PERSON]\~частку у\~спільній сумісній\~власності у\~розмірі 1/4\~частини квартири\~№ 88,\~розташованій в\~будинку №\~20\~по вул.\~Люблінській у\~м.\~Суми. Свої вимоги мотивують тим, що їм та відповідачам - [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності трикімнатна квартира площею 62,51 кв.м,, що знаходиться за адресою м. Суми, Якіра[ADDRESS], право власності на яку набуте в порядку приватизації. 21.12.1998 р. їм видане свідоцтво про право спільної сумісної власності на житло. Відповідачі у справі з 2014 року у квартирі не проживають, зареєстровані та проживають в однокімнатній квартирі, яка належить співмешканцю доньки [PERSON], [ADDRESS]. Відповідачі ніколи не сплачували і не сплачують комунальні послуги, усунулися від утримання своєї власності. Між ними виникають часті спори з приводу квартири, а останнім часом між ними виникли неприязні, ворожі відносини. Донька не бажає доглядати за ними, заперечує проти проживання у нашій спільній квартирі іншій їхній доньці, яка готова допомагати їм та доглядати їх у старості, оскільки вони мають похилий вік, слабке здоровя та потребують догляду. Зазначають, що перебування квартири у спільній сумісній власності не дає можливості їм розпорядитись на свій розсуд належною їм власністю та здійснювати будь-які дії зі своєю власністю. Вказують, що відповідачам пропонувалось у добровільному порядку визначити частки у спільній сумісній власності, від чого вони відмовляються, а тому, вони вимушені звертатись до суду. Ухвалою суду від 28.08.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. У підготовчому судовому засіданні позивач [PERSON] позов з наведених підстав підтримав, просив задовольнити. Позивач [PERSON] надала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, просила розгляд справи проводити без її участі (а.с. 20). У підготовчому судовому засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги визнали у повному обсязі, не заперечували проти їх задоволення, про що надали письмові заяви (а.с. 26, 27). На підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень та дослідивши надані докази, судом встановлено наступне. На підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Виконавчим комітетом Сумської міської ради народних депутатів 21.12.1998 р. згідно з розпорядженням управління комунального майна та приватизації від 16.12.1998 р. № 4695 квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить на праві приватної, спільної сумісної власності позивачу - [PERSON], та членам його сімї позивачу [PERSON], відповідачам [PERSON] та [PERSON]. Загальна площа квартири 62,51 кв.м. (а.с. 11). Право власності за сторонами на квартиру зареєстровано обласним бюро технічної інвентаризації на праві спільної сумісної власності у реєстрову книгу за № Р-297. Квартира [ADDRESS] складається із трьох кімнат житловою площею 45,4 кв.м., ванної кімнати, вбиральні, коридора, вбудованої шафи, квартира обладнана балконом, що підтверджується Технічним паспортом на квартиру (а.с. 10, 12). Позивачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [INFO] (Якіра), 20, кв. 88 (а.с. 8, 9). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [INFO] (Якіра), 20, кв. 88, що підтверджується Довідкою Відділу реєстрації місця проживання управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради від 28.08.2018 р. (а.с. 13, 14). Згідно із частиною 1 статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4 статті 41 Конституції України). Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина 1 статті 319 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. За змістом частини 1 статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення (частини 1, 2 ст. 372 ЦК України). Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Судовим розглядом встановлено, що квартира розташована за адресою: [ADDRESS] знаходиться у спільній сумісній власності без визначення конкретних часток кожного співвласника. Оскільки спірна квартира передана у спільну сумісну власність чотирьох співвласників [PERSON], [PERSON],\~[PERSON]\~та [PERSON] без визначення їх часток, виходячи з рівності часток співвласників, слід дійти висновку, що частка кожного становить. З огляду на викладене, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити - визначити за [PERSON] та [PERSON], частки у спільній сумісній власності у розмірі по 1/4 частини квартири [ADDRESS]. Розподіляючи судові витрати суд виходить з наступного. Однією з\~основних засад\~(принципу)\~цивільного судочинства\~є:\~відшкодування судових\~витрат сторони,\~на користь\~якої ухвалене\~судове рішення\~(п.\~12\~ч.\~3\~ст.\~2\~ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за кожну вимогу немайнового характеру судовий збір становить 704 грн. 80 коп., що у даній справі складає 1409,60 грн (2х704,80 грн). При зверненні до суду з даним позовом позивачами надано квитанції про сплату судового збору: 24.07.2018 р. 743 грн. 76 коп.; 24.07.2018 р. 743 грн. 76 коп. (а.с. 4, 5), що у загальному розмірі складає 1487,52 грн. Відтак, позивачами зайво сплачений судовий збір у розмірі по 38,96 грн. кожним (1487,52-1409,60)/2 = 38,96 грн.), однак клопотання про повернення зайво сплаченої суми судового збору відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» позивачами на час ухвалення рішення не подано. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачам з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідачі до початку розгляду справи по суті визнали позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути позивачам з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто по 352 грн. 40 коп. кожному, а інші 50 відсотків судового збору стягнути на користь позивачів з відповідачів у солідарному порядку.

Outcome: approved