Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-01 00:00:00

27.05.2021 [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, зареєстрованого 26 вересня 2015 року виконавчим комітетом Комишнянської селищної ради Миргородського району Полтавської області із [PERSON] , актовий запис № 06. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 26 вересня 2015 року зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від цього шлюбу у них є неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу позивач зазначає втрату почуття любові та поваги один до одного, внаслідок чого вони припинили сімейні стосунки, а тому подальше спільне життя і збереження сім`ї неможливе і суперечить його інтересам. Ухвалою судді від 28.05.2021 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.10) . Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву в якій просив справу розглядати у його відсутність. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, подала заяву в якій позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечувала, просила розглядати справу у її відсутність та залишити їй прізвище « [PERSON] » (а.с.13). В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26 вересня 2015 року позивач [PERSON] зареєстрував шлюб з відповідачкою [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ). Шлюб зареєстрований виконавчим комітетом Комишнянської селищної ради Миргородського району Полтавської області, актовий запис № 06 (а.с. 5). В цьому шлюбі у подружжя народилася [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6). Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки, це суперечило б інтересам сторін. Позивач не бажає продовжувати подружні стосунки з відповідачкою, а вона погоджується на їх припинення. Відповідно до положень частини 1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до положень статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з положенням ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно з ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач висловила бажання після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] », тому суд вважає за необхідне задовільнити її клопотання та залишити після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України, оскільки позивач не заявив клопотання по стягнення із відповідачки на його користь суму сплаченого ним судового збору в розмірі 908 грн, суд вирішив не стягувати із відповідачки судовий збір.

Outcome: approved