Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-04 00:00:00

29.04.2021 року Чорноморський національний університет імені Петра Могили звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за період навчання в університеті. У своєму позові позивач зазначив, що між сторонами було укладено договір №928/16 від 15.09.2016 року, за умовами якого позивач бере на себе зобов`язання за рахунок коштів відповідача здійснити надання освітньої послуги по отриманню ступеня вищої освіти магістр заочної форми навчання за спеціальністю «Міжнародні відносини, суспільні комунікації та регіональні студії». Згідно з Наказом Університету №111-СД від 15.09.2016 року відповідача було зараховано в якості одержувача освітніх послуг до університету. Однак, у зв`язку із академічною заборгованістю, відповідно до Наказу Університету № 422-С від 30.06.2017 року та на підставі умов п.4.4 Договору відрахована з 30.06.2017 року. Порушуючи умови договору, відповідач не виконала у повному обсязі свій обов`язок стосовно оплати за надані освітні послуги. Внаслідок цього сформувалася прострочена заборгованість в розмірі 6300,00 грн., яка до теперішнього часу добровільно не сплачена. Ухвалою від 07.07.2021 року по даній справі відкрито провадження. В судове засідання представник позивача не з`явився. Суд звертає увагу, на те що позивач на попереднє судове засідання призначене на 18.10.2021 року також не з`явився, заяв про причини не явки суду не надавав. Відповідач до судового засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила. Європейський суд у своїх рішеннях наголошує, що сторони, які задіяні в ході судового розгляду, зобов`язані з розумним інтервалом часу самі цікавитись провадженням у справі, добросовісно користуватись належними процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. У той же час, Європейський суду своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності явки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто, не вказує на врахування судом поважності причин при повторній неявці позивача до суду (другої підряд). Це пов`язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами. Крім того, таке положення закону пов`язане із дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 р.). Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів. За вказаних обставин, з метою забезпечення дотримання розумних строків розгляду справи, визнано можливим її розгляд у відсутність особи, за позовом якої здійснюється судовий розгляд та відповідача на підставі матеріалів справи, що надані. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між Чорноморським національним університетом імені Петра Могили та [PERSON] було укладено Договір №928/16 від 15.09.2016р., за умовами якого позивач бере на себе зобов`язання за рахунок коштів відповідача здійснити надання освітньої послуги по отриманню ступеня вищої освіти магістр заочної форми навчання за спеціальністю «Міжнародні відносини, суспільні комунікації та регіональні студії». Відповідно до п. 5.2 Договору загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання протягом 2016-2018 н.р. становить 18900,00 грн. Згідно з Наказом Університету №111-СД від 15.09.2016 р. відповідача [PERSON] було зараховано в якості одержувача освітніх послуг до Чорноморського національного університету імені Петра Могили (копія додається). Однак, у зв`язку з академічною заборгованістю, відповідно до Наказу Університету №422-С від 30.06.2017 р. та на підставі умов п. 4.4 Договору відрахована з 30.06.2017 р. Також судом встановлено, що порушуючи умови Договору, відповідач не виконала у повному обсязі свій обов`язок стосовно оплати за надані освітні послуги. Внаслідок цього сформувалася прострочена заборгованість в розмірі 6300,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за навчання. З матеріалів справи вбачається, що 08.02.2021 року відповідачу [PERSON] була направлена претензія щодо погашення заборгованості за період навчання в університеті №1/3-150-08. Відповідно до п. 5.3. Договору, студент вносить плату за навчання у строки, визначені даним Договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Вищезазначені спірні правовідносини виникли між сторонами у зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань відповідачем та направлені на захист майнових прав позивача, а саме: стягнення коштів в якості сплати боргу за надані освітні послуги. Доказів, які б свідчили про сплату відповідачем у добровільному порядку вказаного боргу, в сумі 6300,00 грн., матеріали справи не містять. Аналізуючи викладені докази в їх сукупності, суд вважає доведеними та обґрунтованими вимоги позивача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved