Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-16 00:00:00

26 лютого 2020 року [PERSON] звернувся до Миколаївської селищної ради з позовом, в якому вказує, що [INFO] помер його батько [PERSON] , у зв`язку з чим відкрилася спадщина, яку він фактично прийняв, оскільки з 2017 року проживав разом з батьком, якому потрібен був догляд. За життя останній склав заповіт, яким усе своє майно заповів йому. Вказує, що померлому належала земельна ділянка площею 3,12 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Миколаївської селищної ради. Посилаючись на те, що нотаріус відмовив йому в оформленні спадщини на земельну ділянку у зв`язку з наявністю сумнівів щодо прийняття ним спадщини, просить визнати за ним право власності в порядку спадкування на вказану земельну ділянку. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися. Останній подав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги просить задовольнити (а. с. 45). Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, подав заяву про розгляд справи без участі представника селищної ради, позовні вимоги визнає (а. с. 44). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьком якого у свідоцтві про народження записаний [PERSON] (а. с. 11). Згідно з копією Державного акту на право приватної власності на землю серії І-СМ №045627 [PERSON] на підставі рішення VII сесії 23 скликання Жовтневої селищної ради від 23 липня 1999 року передано в приватну власність земельну ділянку площею 3,12 га, розташовану на території Жовтневої (нині Миколаївської) селищної ради, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 8). Зазначеній земельній ділянці присвоєний кадастровий номер 5920655300:03:008:0500 та 23 грудня 2016 року право власності [PERSON] на землю зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а. с. 9, 10). 10 грудня 2008 року [PERSON] склав заповіт, яким усе своє майно заповів сину [PERSON] (а. с. 12). [INFO] [PERSON] помер (а. с. 7). Згідно з довідкою Виконавчого комітету Миколаївської селищної ради Білопільського району від 28 листопада 2019 року та довідки депутата вказаної ради [PERSON] від 19 листопада 2019 року [PERSON] постійно до дня смерті [INFO] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . З 2017 року та на момент смерті з ним проживав без реєстрації місця проживання його син [PERSON] , який здійснював за ним догляд. [PERSON] проживав за вказаною адресою по 2019 рік. Заповіт від імені [PERSON] посвідчений Виконавчим комітетом Миколаївської селищної ради 10 грудня 2008 року за №3412. Заповіт не змінювався та не відмінявся (а. с. 13, 14). Як вбачається з копії паспорту позивача з 13 березня 2015 року його місце проживання зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а. с. 5-6). Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 19 березня 2020 року спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , не заводилася (а. с. 37). На даний час позивач має намір оформити право власності на зазначену вище земельну ділянку, яка належала його батьку, але через те, що відомості про реєстрацію його місця проживання не збігається з місцем відкриття спадщини, він позбавлений можливості отримати свідоцтво про право власності в порядку спадкування в нотаріальній конторі. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 2 ст. 1220, ч. 5 ст. 1268 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 10 січня 2019 року в цивільній справі №484/747/17. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька, оскільки постійно проживав з ним на час відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Згідно з п.п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на земельну ділянку розміром 3,12 га на території Миколаївської селищної ради Білопільського району, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На підставі викладеного,

Outcome: approved