Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

27 лютого 2018 року публічне акціонерне товариство Комерційний банк Приватбанк (далі ПАТ КБ Приватбанк або [PERSON]) звернулося до суду позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 4 квітня 2011 року в загальній сумі 13231 грн. 76 коп., яка складається з наступного: боргу за кредитом в сумі 5475 грн. 60 коп., боргу по процентам в сумі 5649 грн. 89 коп., боргу по пені та комісії - 1000 грн., а також штрафів: 500 грн. фіксована частина та 606 грн. 27 коп. процентна складова. В обґрунтування свого позову зазначало, що 4 квітня 2011 року між [PERSON] та відповідачем був укладений договір кредиту шляхом підписання заяви-анкети та приєднання до Умов та [PERSON] надання банківських послуг ПАТ КБ Приватбанк з оформленням пластикової кредитної картки. Відповідно до укладеного договору позивач надав йому кредит в сумі 6000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак позичальник не виконав умови кредитного договору в частині вчасного повернення кредиту, комісії та відсотків за користування ним, в звязку з чим за ним виникла зазначена заборгованість, яку позивач просив стягнути в повному розмірі. В судове засідання представник позивача за позовом не з'явився, про його час та місце був повідомлений належним чином, надав заяви з проханням здійснити заочний розгляд справи за його відсутності, а позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомив, відзив не подав. Ухвалою суду від 11 квітня 2018 року постановлено розгляд справи здійснювати в заочному порядку за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих доказів, встановив наступні обставини та взаємовідносини сторін та дійшов до такого висновку. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обовязку виконання зобовязання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. До того ж, ч. 2 ст. 1050 цього ж передбачено, що в разі порушення позичальником строків виконання зобов'язань банк має право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту та погашення позичальником заборгованості за кредитом. Виходячи з вимог статей 526 та 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Пунктом 3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. [PERSON] зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (ч. 2 ст. 1067 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що 4 квітня 2011 року відповідач підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ Приватбанк, за змістом якої він погодився, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним і [PERSON] договір про надання банківських послуг. Він ознайомився з даним договором до його укладання і погодився з його умовами. Згідно з укладеним таким чином договором відповідач отримав кредитну карту на час оформлення якої за користування кредитом позичальник повинен був сплачувати відсотки за базовою ставкою 30,00 % на рік на залишок заборгованості. В подальшому, з 10 листопада 2015 року по 21 січня 2016 року та з 13 квітня 2017 року по 31 січня 2018 року ця процентна ставка була збільшена [PERSON] до 43,20 %. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг та тарифів, при порушенні строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених Договором, більше ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості. Який підлягає сплаті в першу чергу. З наданого [PERSON] розрахунку заборгованості відповідач, в порушення взятих на себе зобов'язань, перераховував платежі на погашення кредитної заборгованості несвоєчасно, у зв'язку з чим станом на 31 січня 2018 року за ним утворилася заборгованість в загальній сумі 13231 грн. 76 коп., яка складається з наступного: боргу за кредитом в сумі 5475 грн. 60 коп., боргу по процентам в сумі 5649 грн. 89 коп., боргу по пені та комісії - 1000 грн., а також штрафів: 500 грн. фіксована частина та 606 грн. 27 коп. процентна складова. Відповідно до пункту 1.1.3.2.3. Умов та [PERSON] має право змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому [PERSON], за винятком зміни розміру наданого Кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менші як за 7 днів до введення змін повідомити клієнта, зокрема у виписці по Картрахунку. Якщо протягом 7 днів банк не отримає повідомлення від клієнта про незгоду, нові умови вважаються прийнятими. Згідно з п. 2.1.1.5.4. Умов і [PERSON] при незгоді з змінами правил та тарифів банку Клієнт має право звернутися до банку для розірвання договору та погасити заборгованість. З матеріалів справи вбачається, що в періоди з 10 листопада 2015 року по 21 січня 2016 року та з 13 квітня 2017 року по 31 січня 2018 року [PERSON] було збільшено процентну ставку до 43,20 % річних. Із розрахунку заборгованості слідує, що свій кредитний ліміт відповідач не збільшував. Разом з тим, відповідно до положень ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Отже, незважаючи на те, що пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил передбачено право [PERSON] в односторонньому порядку збільшувати розмір процентів за користування кредитом, таке збільшення, з огляду на вказані приписи ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України та зазначені обставини справи, є нікчемним. На підставі викладеного, проценти за користування кредитом повинні були нараховуватися [PERSON] з 10 листопада 2015 року по 21 січня 2016 року та з 13 квітня 2017 року по 31 січня 2018 року, виходячи із 30,00 % річних. Тому суд не може прийняти як належні докази, надані [PERSON] розрахунки заборгованості за користування кредитом у в частині розрахунку боргу по процентам за період з 10 листопада 2015 року по 21 січня 2016 року та з 13 квітня 2017 року по 31 січня 2018 року . В дійсності, розмір заборгованості по процентам у відповідача перед [PERSON] на 31 січня 2018 року становить 1696 грн. 79 коп. А саме: станом на 9 листопада 2015 року заборгованості по процентам не існує. за період з 10 листопада по 25 листопада 2015 року, заборгованість по процентам становить 79 грн. 97 коп. (5997 грн. 84 коп. х 30.0 % : 360 днів х 16 днів) (де: 5997 грн. 84 коп.- заборгованість за тілом кредиту; 16 - кількість днів, на яку нараховується заборгованість, а 30 % - процентна ставка на рік); за період з 26 листопада 2015 року по 21 січня 2016 року, заборгованість по процентам становить 279 грн. 86 коп. (5997 грн. 00 коп. х 30.0 % : 360 днів х 56 днів) (де: 5997 грн. 00 коп.- заборгованість за тілом кредиту; 56- кількість днів, на яку нараховується заборгованість, а 30.0 % - процентна ставка на рік); -станом на 12 квітня 2017 року заборгованості по процентам не існує. за період з 13 квітня 2017 року по 31 січня 2018 року, заборгованість по процентам становить 1336 грн. 96 коп. (5475 грн. 60 коп. х 30.0 % : 360 днів х 293 днів) (де: 5475 грн. 60 коп.- заборгованість за тілом кредиту; 293 - кількість днів, на яку нараховується заборгованість, а 30.0 % - процентна ставка на рік); Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості відповідачем 1 лютого 2016 року погашені проценти в сумі 374 грн. 57 коп., 8 лютого 2016 року погашені проценти в сумі 207 грн.43 коп. та 11 лютого 2016 року в сумі 95 грн. 74 коп., а всього на суму 677 грн. 74 коп. На підставі викладеного, загальна заборгованість по процентам відповідача становить 1019 грн. 05 коп. (1696 грн. 79 коп. - 677 грн. 74 коп.). Крім того, на думку суду у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача пені та комісії слід відмовити з наступних підстав. Так, згідно з п. 2.1.1.12.6.1 Умов та [PERSON] у разі виникненні прострочених зобов'язань на суму від 100 грн., включаючи прострочені зобов'язання, передбачені пп. 2.1.112.6.1, 2.1.1.12.8.1 Умов та правил клієнт сплачує пеню, яка нараховується в день нарахування відсотків за кредитом в розрахунку - базова процентна ставка по договору/30 нараховується за кожен день прострочки кредиту + 50 грн. (одноразово). Також, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг та тарифів, при порушенні строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених Договором, більше ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості. Який підлягає сплаті в першу чергу. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення наприклад порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така, правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Тому суд не може задовольнити вимоги про стягнення одночасно і пені і штрафу за одне й теж порушення зобов'язання у виді порушення строків повернення кредитних коштів. В той же час, слід відмітити, що згідно з позовними вимогами [PERSON] просить стягнути з відповідача пеню та комісію, які виведені однією сумою 1000 грн. В розрахунку заборгованості виписано нарахування пені і комісії в одній колонці, а у підсумку вказана сума зазначена як комісія. При цьому в розрахунку боргу в період з 28 листопада 2012 року по 31 січня 2013 року, в колонці ставка пені зазначено її значення - 1 та нарахувань не відбувалося. В період з 1 лютого 2013 року по 31 жовтня 2013 року в колонці ставка пені зазначено її значення - 0 та нарахування в сумі 50 грн. відбулося 5 лютого 2013 року. В період з 1 листопада 2013 року по 28 лютого 2014 року в колонці ставка пені зазначено її значення - 2 та нарахування в сумі 50 грн. відбулося 1 листопада і 1 грудня 2013 року. В період з 1 березня 2014 року по 31 жовтня 2015 року в колонці ставка пені зазначено її значення - 0 та нарахувань не відбувалося. В період з 10 листопада 2015 року по 10 січня 2016 року в колонці ставка пені зазначено її значення - 2 та нарахування в сумі 50 грн. відбулося 31 грудня 2015 року. В період з 21 січня 2016 року по 31 березня 2017 року, в колонці ставка пені зазначено її значення - 0 та нарахувань не відбувалося. В період з 13 квітня 2017 року по 31 січня 2018 року в колонці ставка пені вказане значення 2 та відбувалися нарахування пені і комісії щомісячно по 100 грн. Таким чином суд приходить до висновку, що [PERSON], хоча й вказано прохання стягнути пеню та комісію, однак фактично здійснено нарахування комісії в сумі 1000 грн., оскільки при проведенні перевірочних розрахунків пені, з використанням зазначених ставок, суми розрахунків не відповідають нарахованим [PERSON] сумам. Однак, ні в [PERSON], ні в Умовах та правилах не визначено підстав та нарахування щомісячної комісії в сумі 100 грн. Обґрунтування її нарахування та стягнення в позові також відсутнє. Тому суд приходить до висновку, що підстав для її стягнення позивачем не доведено. За такого, суд вважає, що позивачем доведена кредитна заборгованість відповідача станом на 31 січня 2018 року в загальній сумі 7319 грн. 38 коп., яка складається: - із заборгованості за тілом кредиту - 5475 грн. 60 коп. - боргу за процентами - 1019 грн. 05 коп. - та штрафу в сумі 824 грн. 73 коп., який складається із двох частин 500 грн. (фіксована частина) та 324 грн. 73 коп. (5% від суми заборгованості (5475 грн. 60 коп.+ 1019 грн. 05 коп.)). Дана заборгованість підлягає стягненню з відповідача відповідно до положень ст. ст. 526, 549, 550, 611, 1054 ЦК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України Про судовий збір з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, сплачений ним при поданні позову пропорційно задоволеним вимогам 55,32%. Враховуючи викладене,

Outcome: partial