Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

27.10.2017 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою, в якій, з урахуванням змінених 04.05.2018 позовних вимог, просить суд визнати недійсною довіреність від 11.08.2012, посвідчену приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровану в реєстрі за № 1409 в частині надання повноважень [PERSON] з питання дарування [PERSON] належної їй на праві особистої приватної власності квартири № 34 за адресою: м. Миколаїв, вул. Шнеєрсона, 4; визнати недійсним договір дарування від 24.08.2012, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 577, укладений між [PERSON], від імені якої діяла [PERSON] та [PERSON]; витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] ([PERSON]) у місті Миколаїв. Позовні вимоги обґрунтовує посиланням на ст.ст. 203, 215-216, 237, 241, 387-388 ЦК України та зазначає, що з 2000 року є інвалідом І групи (підгрупа А) за загальним захворюванням. Спірна квартира знаходиться в аварійному будинку на 9 поверсі, що унеможливлювало її вихід на вулицю, через те, що ліфт в несправному стані. 11.08.2012 вона оформила довіреність на свою онуку [PERSON] з метою і наміром доручити їй продаж своєї квартири [ADDRESS] ([PERSON]) у місті Миколаїв та покупку іншої квартири для її проживання на першому поверсі. Жодних намірів на оформлення договорів дарування вона не мала, адже не має іншого житла у власності, окрім спірної квартири. Однак нотаріус, який оформлював довіреність за її місцем проживання не зачитувала текст довіреності вголос, всупереч тому, що позивачка озвучувала те, що має проблеми із зором і нічого не бачить. В результаті, була оформлена довіреність, якою надані повноваження [PERSON] не лише на продаж квартири, а й на оформлення дарування гр. [PERSON], який для позивача є сторонньою особою. 24.08.2012 [PERSON] на підставі виданої їй довіреності від імені позивачки оформила договір дарування, на підставі якого право власності на спірну квартиру перейшло до відповідача [PERSON], про що позивачка дізналась лише 09.02.2017 від відповідача [PERSON] До цього часу на її питання щодо продажі квартири їй відповідали, що внаслідок того, що квартира розташована в будинку, що знаходиться в аварійному стані є проблеми з її продажем, а вона внаслідок свого безпорадного стану не могла перевірити вказану інформацію. За таких обставин вважає, що при оформленні довіреності були допущені порушення (зміст довіреності не було зачитано вголос не дивлячись на те, що позивачка має вади зору), внаслідок чого оформлено довіреність, що не відповідає її внутрішній волі. Спірний договір дарування укладено [PERSON] з перевищенням повноважень, які не були схвалені позивачем, що є підставою для визнання його недійсним та витребування її майна з чужого незаконного володіння. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.05.2018 задоволено заяву представника позивача про витребування доказів. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.05.2018 року задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову. Накладено обтяження у вигляді арешту на нерухоме майно, яке розташоване за адресою м. Миколаїв, вул. Шнеєрсона ([PERSON]), 4 кв. 34 та належить [PERSON] до набрання судовим рішенням по справі законної сили. Заборонено укладати усі види угод, пов'язані з відчуженням вищевказаного нерухомого майна. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.06.2018року задоволено клопотання представника позивача та витребувано докази у ТОВ ЖЕК Забота. В судовому засіданні позивачка [PERSON] суду пояснила, що є сліпою людиною і станом на 2012 рік вже нічого не бачила, крім чорних точок. Пам'ятає, як дійсно до неї додому її онука привела нотаріуса для посвідчення довіреності на онуку для продажу квартири по вул.Шнеєрсона, щоб їй за ці кошти придбали квартиру на першому поверсі, щоб і їй, і дітям легше було за нею доглядати. Не заперчує , що дійсно мала намір доручиті онуці продати належну їй єдину квартиру , але саме з метою отримання коштів вд її продажу. Нотаріус просто спросила чи довіряє вона онуці, при цьому взагалі не читаючи текст довіреності, і їй пояснили, де вона по буквах повинна розписатися. Після цих дій вона неодноразово запитувала онуку та доньку чи продана її квартира, проте їй повідомляли, що квартира знаходится в занедбаному стані , часи в країні важкі, покупців немає, а за безцінь квартиру вони не хочуть віддавати. Оскільки вона не має змоги ні пересуватися самостійно, ні бачити щось, вона не могла самостійно перевірити стан квартири, а оскільки донька за нею добре доглядала, то і вона не переживала, що їй можуть казати неправду. Після того як раптово померла її онука, як тільки вони відійшли від цього горя, вона запитала у доньки, як ж етепер будуть продавати цю квартиру, і лише коли донька почала займатися оформленням спадкових прав, то дізналася, що квартиру онука подарувала своєму чоловікові майже одразу після посвідчення довіреності, а той в 2016 році подарував цю квартиру знову онуці [PERSON]. Отже вона на теперішній час вона залишилася і без єдиного належного їй житла , і без коштів на придбання нового. Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з викладених в уточненій позовній заяві підстав, просила про задоволення позову. 16.11.2018 року відповідач [PERSON] надала до суду заяву про визнання позовних вимог та просила розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] проти позовних вимог заперечує, про що зазначено його представником. Відзив на позовну заяву не надав. В останнє судове засідання не з'явився, направив своїх представників. Так, представником відповідача [PERSON] в судовому засіданні 16.11.2018 року зауважено, що посилання позивача на те, що вона не давала згоду на передачу в дар чужій людині своєї квартири не відповідають дійсності. Він перебував в фактичних шлюбних відносинах з онукою позивача з 2005 року і згодом між ними був укладений зареєстрований шлюб. З 2011 року він з позивачкою проживав в будинку за адресою м. Миколаїв, вул. Латиських стрільців, 172, який був подарований [PERSON] її матір'ю. Будинок перебував в аварійному стані. За його фінансової підтримки, за кошти, які належать йому особисто, а також за ті, що він отримав в борг від свого батька, ним було зроблено ремонт як в спірній квартирі, так і в будинку. Саме з урахуванням цього [PERSON] і було передано йому в дар квартиру по вул. Шнеєрсона. Мета позивачки проживати на першому поверсі як раз і була досягнута з придбанням великого будинку в Балабановці, в якому вона проживає і на цей час. Відповідач наголошує, що і довіреність, і в подальшому договір дарування були оформлені за згоди та з відома позивачки, яка не сприймала його чужою людиною, бо він і [PERSON] певний час доглядали її, до її переїзду в будинок в Балабановці, проживаючи в спірній квартирі разом і по теперішній час він проживає з позивакою в одному будинку, який облаштований на два окремі входи. Крім того, відповідач просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити позивачу у позові в повному обсязі у зв'язку з тим, що позивачка знала щодо укладення договору дарування її квартири відповідачу ще у 2012 році, адже за два дні до укладення договору дарування (22.08.2012) знялась з реєстрації за адресою спірної квартири. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні підтримала пояснення іншого представника, просила відмовити в позові за його необгрунтованістю. Суд, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка з сім'єю (чоловік, дочка, син) вселилась в спірну квартиру в 1968 році на підставі ордеру № 334 від 05.11.1968, який був виданий на ім'я її чоловіка [PERSON] В 1991 році [PERSON] помер (свідоцтво про смерть ІІ-ФП № 388792 від 17.06.1991). В результаті приватизації позивачка з сином набули права спільної сумісної власності на квартиру у 1994 році (свідоцтво про право власності на житло від 17.05.1994). У 1995 році помер син позивачки (свідоцтво про смерть І-ФП № 033657 від 12.07.1995) та на підставі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 25.03.2008 позивачка набула право власності на 1/2 квартири в порядку спадкування за законом після смерті сина. У 2000 році позивачка стала інвалідом І групи за загальним захворюванням, з цього часу потребувала постійного догляду та допомоги (довідка МСЕК № 001724 серії 20-00 М від 10.11.2000). Як пояснила позивачка її квартира [ADDRESS] (на даний час Шнеєрсона) у м. Миколаєві знаходиться на 9 поверсі, що унеможливлювало її вихід на вулицю взагалі через несправний ліфт. Тому в неї виник намір продати цю квартиру та купити іншу на першому поверсі. Однак через стан здоров'я вона самостійно не могла реалізувати свої наміри, тому вирішила доручити це своїй внучці [PERSON] Довіреністю від 11.08.2012 року, посвідченою приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованою в реєстрі за № 1409, [PERSON] уповноважила [PERSON] бути її представником з питань продажу будь-якій особі, або дарування гр. [PERSON] належної їй на праві особистої приватної власності квартири № 34, в будинку № 4, що по вулиці Карла Лібкнехта в місті Миколаєві. В довіреності зазначено, що у зв'язку з похилим віком та станом здоров'я довірителя, довіреність посвідчено удома за адресою: [ADDRESS]. Відмітка про те, що текст документа прочитано вголос відсутня. 24.08.2012 року між [PERSON], від імені якої діяла [PERSON] та [PERSON] укладений договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 577, відповідно до якого [PERSON] передала в дар, а [PERSON] прийняв в дар квартиру [ADDRESS]. Таким чином спірна квартира вибула з власності позивача, з чим та не погоджується, через таке. Позивачка стверджує, що наміру давати повноваження внучці на передачу квартири в дар гр. [PERSON] в неї не було. Ця квартира була її єдиним житлом і тому її волевиявлення було виключно на продаж цієї та наступну покупку іншої квартири на 1 поверсі. Вона втратила зір після перенесеного інсульту, тому під час оформлення довіреності нічого не бачила, довіреність не читала, однак озвучувала нотаріусу свої наміри. Нотаріусом не було зачитано текст довіреності вголос перед тим, як позивач поставила свій підпис. Судом досліджено копії довіреностей, що були приєднані до матеріалів справи за клопотанням позивача від 24.09.2018 року. Так, довіреність від 17.08.2007 року, посвідчена приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON], зареєстрована в реєстрі за № 2445, якою [PERSON] уповноважує [PERSON] вчиняти правочини від її імені щодо розпорядження всім її майном та щодо придбання на її ім'я майна, містить відмітку: Довіреність прочитана вголос. Довіреність від 08.09.2010 року, посвідчена приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрована в реєстрі за № 397, якою [PERSON] уповноважує [PERSON] вчиняти правочини від її імені щодо розпорядження всім її майном та щодо придбання на її ім'я майна, містить відмітку: У зв'язку з поганим зором [PERSON] текст цієї довіреності прочитано нотаріусом вголос. На адвокатський запит представника позивача з Міжрайонної медико-соціальної експертної комісії № 1 було отримано консультацію офтальмолога за 2000 рік (рік в якому позивачка отримала інвалідність в результаті перенесеного інсульту), в якому зафіксовано, що у 2000 році позивачка скаржилась на погіршення зору і їй поставлено діагноз факосклероз, ангіопатія сітчатки. Також на адвокатський запит було надано відповідь Міської лікарні № 5 від 07.05.2018 № 1475, де зазначено, що 07.05.2018 позивачка оглянута лікарем офтальмологом і їй поставлено діагноз макулодистрофія правого ока, незріла катаракта правого ока, зріла катаракта лівого ока. Оперативного втручання на органи зору не проводилось. VIS дв.руки/дв.руки (гострота зору). Все вищевказане свідчить, що з 2000 позивач має проблеми із зором. У 2007 та 2010 роках при оформленні довіреностей позивачка вже мала настільки поганий зір, що нотаріус зачитував їй текст документа вголос, а при оформлені спірної довіреності у 2012 році цього зроблено не було, що свідчить про порушення нотаріусом при оформленні довіреності Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595. Системний аналіз обставин, які передували укладенню договору дарування від 24.08.2012 року свідчить про те, що позивачка не мала волевиявлення на укладення спірного договору дарування, а його укладення стало можливим внаслідок порушення при оформленні спірної довіреності вимог законодавства та перевищення [PERSON] повноважень, які за своїм волевиявленням мала намір надати їй позивачка, при укладені договору дарування. Так, відповідно до ч. 1, 3-4 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 209 ЦК України, нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу. Відповідно до п. 3, 6 глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595, перед підписанням документа нотаріус зобовязаний забезпечити ознайомлення зі змістом документа сторін (учасників). Якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору і внаслідок цього не має змоги прочитати документ, нотаріус прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка. Якщо така особа письменна, вона сама підписує документ. Судом на підставі належних, допустимих та достатніх доказів встановлено, що позивачу не зачитували вголос текст спірної довіреності, всупереч тому, що вона мала вади зору та не бачила, що підписує. Таким чином, довіреність від 11.08.2012 року, посвідчена приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрована в реєстрі за № 1409 в частині надання повноважень [PERSON] з питання дарування [PERSON] належної їй на праві особистої приватної власності квартири № 34 за адресою: м. Миколаїв, вул. Шнеєрсона, 4 складена з порушенням вимог щодо її форми та посвідчення та має дефект волі (волевиявлення), тому така довіреність повинна бути визнана судом недійсною і відповідно вона не створює юридичних наслідків. Договір дарування від 24.08.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 577, укладений між [PERSON], від імені якої діяла [PERSON] та [PERSON] укладений [PERSON] з перевищенням повноважень повіреного за наданою довіреністю, адже повноважень на укладення договору дарування позивачка як довіритель своїм волевиявленням повіреній не надавала. Довіреність, на підставі якої був укладений цей договір визнається судом недійсною у зазначеній частинів, а відтак вона не породжує будь-яких юридичних наслідків, тож і укладений договір дарування має бути визнаний недійсним. Суд відхиляє посилання представника відповідача на те, що позивачка знала щодо укладення договору дарування її квартири відповідачу ще у 2012 році, адже за два дні до укладення договору дарування (22.08.2012) знялась з реєстрації за адресою спірної квартири. Так, відповідно до довіреності від 11.08.2012 року позивачка уповноважила [PERSON] в тому числі представляти її інтереси у відповідних житлово-експлуатаційних органах та організаціях, відповідному територіальному підрозділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб щодо зняття її з реєстрації місця проживання у спірній квартирі (з правом подачі відповідних заяв). Таким чином, позивачка була знята з реєстрації без її відома, до того ж самостійно на той час вона вже пересуватися не могла. Іншого судом не встановлено, відповідачем не доведено. Суд оцінює критично надані представником відповідача докази того, що [PERSON] повністю став власником квартири та взяв на себе обов'язки щодо утримання спірної квартири. Ці докази суд не визнає належними оскільки вони не містять інформацію щодо предмету доказування у цій справі. До того ж перевірити стан своєї квартири та наявність проведення там ремонтних робіт, тим більше перевірти чи переоформлені особові рахунку за тією адресою - позивачка в силу стану свого здоров'я самостйно беззаперечно не мала змоги. Також суд не бере до уваги пояснення представника відповідаач і стовоно того, що він за власні кошти робив ремонт у будинку, де зараз проживає і зареєстрована позивачка, в с.Балабанівка, оскільки цей будинок належить на праві власності [PERSON]А, і ніколи не був власністю ні позивачки, ні його самого, отже витрачання ним коштів на облаштування цього будинку не має правового значення для правильного вирішення спірних правовідносин. За такого жодних доказів того, що позивачка в наступному схвалила правочин, а саме договір дарування, вчинений її представником [PERSON] на користь відповідача- суду не надано. Європейський суд\~з прав\~людини (далі\~-\~ЄСПЛ)\~вказав,\~що пункт\~перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Підстави недійсності правочину встановлені ст.ст. 215, 215 ЦК України. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Відповідно до ст.237 ЦК України Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. В силу положень ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Згідно з ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину. Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що [PERSON], укладаючи осопрюваний дговір дарування, і діючи на підставі довіреності від 11.08.2012 р., вийшла за межі наданих їй даною довіреністю повноважень, і в подальшому укладений правочин не був схвалений позивачем, суд вважає, що вимоги [PERSON] про визнання недійсним укладеного договору є обгрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст.\~387\~ЦК України,\~власник має\~право витребувати\~своє майно\~від особи,\~яка незаконно,\~без відповідної\~правової підстави\~заволоділа ним. Відповідно до\~ч.\~3\~ст.\~388\~ЦК України,\~якщо майно\~було набуте\~безвідплатно в\~особи,\~яка не\~мала права\~його відчужувати,\~власник має\~право витребувати\~його від\~добросовісного набувача\~у всіх\~випадках. На даний час спірна квартира, яка розташована у [ADDRESS] належить на праві власності в порядку спадкування за законом відповідачам [PERSON] та [PERSON] Так, 24.11.2015 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб (свідоцтво про шлюб серії І-ФП № 129816). На підставі договору дарування від 19.08.2016 [PERSON] передав у власність своїй дружині [PERSON] безоплатно належну йому на праві приватної власності квартиру № 34, що знаходиться за адресою м. Миколаїв, вул. Шнеєрсона, 4. 27.10.2016 [PERSON] померла (свідоцтво про смерть серії І-ФП № 252195). Судом досліджено матеріали спадкової справи № 304/2016, заведеної 25.11.2016 року П'ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області на виконання ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.05.2018. Заяви на прийняття спадщини подали чоловік померлої [PERSON], мати [PERSON] та батько [PERSON] (який в подальшому у встановлений шестимісячний строк відмовився від спадщини на користь [PERSON]А.). Окрім іншого майна, до спадкової маси відноситься і спірна квартира, саме тому позов пред'явлено [PERSON] та [PERSON], які є спадкоємцями за законом після смерті [PERSON], якій на підставі договору дарування належала квартира № 34, що знаходиться за адресою м. Миколаїв, вул. Шнеєрсона, 4. Свідоцтво про право на спадщину за законом відповідачам не видано у зв'язку із заявою [PERSON] про те, що він буде претендувати на спадщину в більшому розмірі в судовому порядку. Враховуючи, що позивач є особою похилого віку, має вади зору, нездатною до самообслуговування та самостійного пересування, потребує стороннього догляду, спірна квартира є її єдиним житлом, а також врахувавши обставини, що існували під час посвідчення довіреності та укладення спірного договору дарування, пояснення позивача про те, що вона не мала наміру дарувати квартиру, які не спростовані під час розгляду справи, наявні підстави для висновку про обґрунтованість позовних вимог. Відповіждно до вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору , судовий збір слід стягнути з відповідачів на користь держави пропорційно задоволених позовних вимог.

Outcome: approved