Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

29.05.2015 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивач просить суд винести рішення, яким: - розірвати шлюб між ним, - [PERSON] та [PERSON], зареєстрований відділом запису актів громадянського стану Кагарлицької районної державної адміністрації Київської області, актовий запис за № 104 від 18.04.1994 року, та визначити, що після розлучення малолітній син [PERSON], [INFO], проживатиме з матір»ю. На підставі ч. 3 ст. 11 1 ЦПК України автоматизованою системою документообігу суду для слухання даної справи був визначений суддя Закаблук О.В. 03.06.2015 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України було винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до слухання на 22.06.2015 року. В судове засідання, яке відбулося 22.06.2015 року, позивач [PERSON] не з»явився, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява, в якій позивач просить суд слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з»явилася, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява, в якій відповідачка просить суд слухати справу без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України розглянути справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів та позовні вимоги позивача задовольнити. Що стосується розгляду справи в порядку письмового провадження, то згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд судом здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні. 08.10.1994 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою, - [PERSON] (дівоче прізвище, - [PERSON]) [PERSON] було зареєстровано шлюб. Даний факт підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І БК № 263926, яке видано 08 жовтня 1994 року відділом ЗАГС Кагарлицької РДА, з якого видно, що [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], та [PERSON], [INFO], уродженка м. Кагарлик Київської області, уклали шлюб 08.10.1994 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 08 жовтня 1994 року зроблено запис за № 104. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові [PERSON]. дружини [PERSON]. Від спільного шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину, - сина [PERSON], [INFO]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії І БК № 288643, яке видане 19 жовтня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, з якого видно, що [PERSON] народився 10.10.2004 року в місто Кагарлик Київської області, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 19 жовтня 2004 року зроблено відповідний запис за № 97. В графі «батько» зазначений позивач, - [PERSON]. В графі «мати» зазначена відповідачка, - [PERSON]. Подружнє життя з Відповідачкою у Позивача не склалося, оскільки, як виявилось згодом, їхні характери є зовсім різними, погляди Позивача та Відповідачки на подружнє життя не співпадають, у зв'язку з чим між ними постійно виникали конфлікти та сварки. Між Позивачем та Відповідачкою немає взаєморозуміння та поваги. Фактично нормальні шлюбно сімейні правовідносини між сторонами припинилися близько 5 років тому, повністю припинено сумісне проживання з квітня 2015 року, сторони спільного господарства не ведуть, спільного бюджету немає, примирення між сторонами не можливе. Суд вважає, що шлюбні відносини між Позивачем та Відповідачкою на даний час припинились, та шлюб носить формальний характер, що є підставою для розірвання шлюбу. Що ж стосується застосування норм матеріального права, то суд при винесенні рішення керувався наступним. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23 червня 2005 р. N 2709-ІУ «Про міжнародне приватне право» та інших нормативно-правових актів, що регулюють сімейні відносини. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою, проте, в зв»язку з тим, що спору про місце проживання дитину у сторін нема, відповідно, суд визначає місцем проживання дитини місцем проживання матері, - відповідачки по справі. Судові витрати. Що стосується застосування норм процесуального права, то питання судових витрат врегульовано ст.. 88 ЦПК України, проте, позивач [PERSON] не просив суд судові витрати стягувати з відповідачки [PERSON], тому суд вирішив не стягувати судові витрати з відповідачки на користь позивача, так як суд не може вийти за межі позовних вимог. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved