Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

27 жовтня 2020 року [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] , третя особа - орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, про позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування своїх вимог зазначала про те, що з 20 вересня 2003 року вона, [PERSON] , та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі. У шлюбі в них [INFO] народився син - [PERSON] . Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 14 серпня 2007 року шлюб між ними було розірвано. 27 листопада 2018 року ухвалою Галицького районного суду м. Львова у справі №461/7435/18 затверджено мирову угоду між нею та відповідачем, якою вирішено стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 2 000,00 грн. та стягнуто на її користь додаткові витрати на лікування, розвиток та оздоровлення дитини, що мали місце за останній рік до 27.11.2018. У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] умов затвердженої мирової угоди, ухвала Галицького районного суду м. Львова від 27.11.2018 пред`явлена до примусового виконання приватному виконавцю Пиць А.А., яким 28.01.2019 відкрито виконавче провадження, про що винесено відповідну постанову. Також на виконанні у приватного виконавця Пиць А.А. перебуває виконавче провадження №61841638 про стягнення з [PERSON] додаткових витрат на сина на лікування ГРЗ та гострого бронхіту, стоматологічні послуги у розмірі 5 694,16 грн. Увесь час з моменту припинення фактичних шлюбних відносин дитина проживає разом із нею та перебуває на її утриманні та вихованні. [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний, моральний, культурний, соціальний і духовний розвиток дитини, навчання та підготовку до самостійного життя. Більше того, відколи вона звернулася в суд про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину, [PERSON] почав чинити над нею та дитиною психологічне насильство з метою спонукання до відмови від примусового стягнення аліментів і додаткових витрат. З цією метою він неодноразово звертався із заявами до Сихівського відділу поліції з необгрунтованими заявами щодо неї та її теперішнього чоловіка про нібито насильство над сином, погрози теперішній сім`ї відповідача тощо. Крім того, відповідач з метою спростування витрат на навчання та лікування дитини створив скандал в школі, де навчається син, зіпсував дитині стосунки у школі з учнями, з вчителями, почав перевірки у поліклініці щодо з`ясування діагнозів, призначеного лікування. Такими діями [PERSON] призвів до нервового зриву в дитини. У зв`язку з чим вона зверталася до відділу у справах дітей Сихівського району із заявою про вчинення психологічного тиску на неї і дитину. Вона, [PERSON] , двічі зверталася до відділу у справах дітей щодо вчинення [PERSON] психологічного насильства над сином - у травні 2019 року та у листопаді 2019 року, при розгляді яких [PERSON] скеровано для проведення психодіагностичного обстеження у Львівський міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді з метою встановлення наявності психологічної травматизації та дослідження особливостей стосунків із батьком. Дитина, [PERSON] , 15 травня 2019 року написала заяву у відділ у справах дітей відносно вчинення батьком психологічного насильства на ним. За останні кілька років [PERSON] не проводить з сином часу, не відвідує його, до себе не запрошує та не бачиться з ним взагалі. Крім того, відповідач не тільки не приймає участі у лікуванні сина, не дбає про його здоров`я, а ще й чинить перешкоди у цьому їй. Зазначені вище обставини дають підстави стверджувати про ухилення [PERSON] від виховання дитини та свідомого нехтування своїми обов`язками щодо останнього. Відтак, вона вирішила звернутися в суд із позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] . Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 14 вересня 2020 року позов [PERSON] було залишено без руху. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 27 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 23.11.2020р. [PERSON] подав відзив на позов, у якому вказав на необґрунтованість вимог, зазначив, що приймав участь у вихованні та утриманні дитини, після пред1явлення позову про стягнення аліментів єдиним засобом його спілкування з дитиною став мобільний зв`язок. Він цікавився здоров`ям, успіхами у навчанні та поведінкою дитини. Коли йому стало відомо про перебування позивачки з дитиною в інфекційній лікарні одразу прибув туди та пропонував фінансову допомогу, на що позивачка відмовилася. До 2018 року регулярно бачився із сином. Востаннє мав змогу поспілкуватися з дитиною 07.04.2019р. за допомогою програмного забезпечення Viber, після чого така можливість була заблокована. Вважає, що позивачка вживає заходи для обмеження його спілкування з дитиною. Заборгованості по сплаті аліментів у нього відсутня. Заперечив чинення ним будь-якого психологічного тиску на дитину. Ухвалою суду від 20 січня 2021 року справа призначена до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали з мотивів, які викладені у ньому, просили задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] позовні вимоги про позбавлення його батьківський прав щодо дитини заперечив та просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, які викладені у відзиві. Представник органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради Костів О.В. у судовому засіданні позов підтримала, а також підтримала висновок органі опіки та піклування від 10.08.2020 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] . Заслухавши пояснення сторін, представника позивача [PERSON] , представника третьої особи Костів О.В., показання свідка [PERSON] та думку дитини [PERSON] , з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав. Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували між собою в зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 2003 року. Від спільного подружнього життя у сторін [INFO] народився син [PERSON] . Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 14 серпня 2007 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно з довідкою №55 від 06 липня 2020 року, яка видана Об`єднанням співвласників будинків Першого молодіжного житлового комплексу [PERSON] разом з дитиною [PERSON] проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України, яка визначає обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини : батьки зобов`язані - виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; - піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; - забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; - поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Частиною 1 статті 164 Сімейного Кодексу України передбачений перелік підстав, за наявності однієї з яких мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, в тому числі якщо - п.2 - вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п. 2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків це свідома поведінка особи, яка маючи реальну можливість виконувати ці обов`язки, не вчиняє жодних дій на їх виконання, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 Сімейного кодексу України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Звернувшись в суд з даним позовом, [PERSON] просить суд винести рішення про позбавлення відповідача батьківських прав на підставі п.2 ч.1 ст.164 СК України, оскільки він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Суд вважає, що вказана вище підстава для позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] , в судовому засіданні свого підтвердження не знайшла. Встановлено, що ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 27 листопада 2018 року у справі №461/7435/18 було затверджено мирову угоду між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до умов якої: - [PERSON] зобов`язується щомісяця сплачувати аліменти у розмірі 2 000,00 грн., починаючи з 03 жовтня 2018 року і до 26 жовтня 2022 року; - при досягненні дитиною повноліття, якщо син продовжує навчання, виплата аліментів відповідачем здійснюється до досягнення ним двадцяти трьох років або до закінчення навчання; - сума заборгованості відповідача понесених позивачем додаткових витрат на неповнолітню дитини, що виникла станом на 27.11.2018 становить 25 657,40 грн.(т.1 а.с.92-93). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. від 28.01.2019 було відкрито виконавче провадження ВП №58216094 з примусового виконання ухвали №461/7435/18, виданої Галицьким районним судом м. Львова 18.12.2018 (т.1 а.с.94-95). Згідно розрахунку приватного виконавця Пиць А.А. станом на 30.03.2019р. сумарна заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становила 1000грн.(т.1 а.с.97). Відомості про наявність у відповідача заборгованості по сплаті аліментів на час звернення в суд з даним позовом відсутні. З пояснень відповідача він виявляв бажання спілкуватися з дитиною, намагався налагодити таке спілкування. Про те, що відповідач не ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки, мав намір їх виконувати, приймати участь у вихованні дитини, цікавився навчанням дитини, його станом здоров`я свідчать його звернення до вчителів та керівництва школи, в медичні заклади. Як вбачається з листів №93 від 11.09.2019, №06 від 27.01.2020, які підписані директором СЗШ №9 МЖК -1 м. Львова Шостак Б.Є. , відповідач [PERSON] цікавиться успішністю дитини [PERSON] та його відвідуванням школи (т.1 а.с.254,255,259,260,262). Відповідач [PERSON] з лютого 2019 року підтримує зв`язок з класним керівником щодо навчальних досягнень сина, телефонує, цікавлячись шкільним життям [PERSON] . Це підтверджується характеристикою, яка видана СЗШ №9 МЖК -1 м.Львова 27.05.2019 (т.1 а.с.264). Згідно довідки №63, яка видана СЗШ №9 МЖК -1 м. Львова 27.07.2020, батько учня 11-А класу [PERSON] - [PERSON] часто приходить до школи, цікавиться навчанням та шкільним життям сина, тактовний та ввічливий у спілкуванні з класними керівним (т.1 а.с.265). Відповідачем надані копії листів на адресу сина та докази їх відправлення адресатові. Та обставина, що відповідач не звертався до органу опіки та піклування із заявою про встановлення йому способу та порядку зустрічей з дитиною не може слугувати доказом ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є цивільним чоловіком позивачки, вони проживають разом близько 4 років. З [PERSON] відносини дружні. Відповідач [PERSON] не приходить до дитини. Він знає, що [PERSON] заблокував батька у соціальних мережах. Відповідача бачив лише один раз у поліції. У судовому засіданні за участі представника органу опіки і піклування Костів О.В. була заслухана думка неповнолітнього [PERSON] , який пояснив, що у нього з батьком виникли погані стосунки після того, як батько почав писати заяви у поліцію, до школи. У кінці літа 2019 року він поміняв номер телефону, оскільки не хотів спілкуватися з батьком, але останній писав йому листи. Весною 2020 року він був на стаціонарному лікуванні, але батькові не дали про це знати. Батько приходить у школу, про це йому розказують інші учні, до нього батько в школі не підходить. Вважає, що звернення батька до школи, в медичні заклади викликано не турботою про нього, а небажанням сплачувати кошти на його утримання. У нього негативне ставлення до батька, бо той не хотів сплачувати аліменти. Останній раз із батьком вони бачилися приблизно два роки тому, батько був на лінійці у школі 01.09.1019р., але до нього не підходив. Вказав що він з батьком фактично розірвав стосунки. Покази свідка, думка дитини не дають достатньо підстав суду зробити висновок про те, що відповідач ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків. Представники органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради Костів О.В. в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування №4-260001-24568 від 10 серпня 2020 року, яким визнано за доцільне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] (т.1 а.с. 22-25). Суд, відповідно до ч.6 ст.19 Сімейного кодексу України, може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд вважає, що висновок органу опіки та піклування даний на неповно з`ясованих обставинах, без врахування всіх фактичних обставин справи. Тому суд не покладає цей висновок в основу рішення. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Особливості характеру батька дитини самі по собі не можуть бути підставою для позбавлення його батьківських прав. Враховуючи викладене, суд на підставі належним чином оцінених доказів дійшов висновку про те, що позбавлення [PERSON] батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи позивачем не доведено. Встановивши відсутність фактів свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, бажає приймати і приймає участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно їх спільної дитини.

Outcome: dismissed