Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

27 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до суд із заявою про встановлення факту визнання батьківства [PERSON], [INFO], померлого [INFO] року, стосовно його - [PERSON]. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що [INFO] року в селі Федорівка Катериновславської губернії народився його батько [PERSON] (німець за національністю). [INFO] року народилася його мати [PERSON] (українка за національністю). 25 лютого 1939 року між його батьками було укладеного шлюб, а в лютому 1944 року його мати в односторонньому порядку розірвала шлюб з його батьком та знову стала носити прізвище «[PERSON]». Батько із середини вересня 1941 року по кінець 1947 року був мобілізований на будівництво Богословського алюмінієвого комбінату міста Червонотурінськ Свердловської області. Наприкінці 1947 року, після закінчення терміну мобілізації, він повернувся у місто Караганда до мами, де вони прожили до 1956 року. [INFO] року у місті Караганда Республіки Казахстан народився він - [PERSON]. В свідоцтві про його народження у графі батько стоїть прочерк, тобто вона не заповнена взагалі. У квітні 1956 року його батьки та два його брати [PERSON] і [PERSON] повернулися до батьків його матері в село Безімене Новоазовського району Донецької області. 04 лютого 1978 року його батьки повторно уклали шлюб і вони далі проживали однією сім'єю. Починаючи з вересня 1956 року по 1960 року батько працював вчителем спочатку у селі Заіченки Новоазовського району Донецької області, а потім у селі Безіменне цього ж району. [INFO] року його батько [PERSON] помер. [PERSON] він на цвинтарі у селі Безіменне Новоазовського району Донецької області. 18 листопада 2016 року його мати - [PERSON] звернулася із письмовою заявою до Лівобережного районного у місті Маріуполі відділу державної реєстрації РАЦС щодо внесення відомостей про батька дитини у актовий запис про народження [PERSON], [INFO], тобто його. У грудні 2016 року вона отримала відмову у задоволенні її прохання, їй було рекомендовано звернутися до суду. У судовому засіданні заявник [PERSON] підтримав заявлені вимоги та надав пояснення, аналогічні викладеним у заяві. Додатково пояснив, що розірвання шлюбу між його батьками у 1944 році було ініційовано батьком його матері та пов'язано з воєнним періодом, а саме з національністю його батька - німець. Оскільки залишатися у шлюбі з німцем на той час було небезпечно, його дідусь - батько його матері, наполіг на розлученні його батьків, яке по суті було формальним, оскільки усе своє життя його батьки прожили разом. Зазначив, що встановлення даного факту йому необхідно для вивчення генетичного древа, а також для можливої зміни національності його онуками. Просив встановити факт визнання батьківства [PERSON], [INFO], померлого [INFO] року, стосовно його - [PERSON], [INFO], уродженця міста Караганда Республіки Казахстан. Представник зацікавленої особи Лівобережного районного у місті Маріуполі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у судове засідання не з'явився, від начальника відділу надійшла заява з проханням розглядати справу у відсутності представника відділу на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення заявника, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню, за наступних підстав. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Судом встановлено, що [INFO] року народився [PERSON], про що 22 квітня 1949 року Ленінським ЗАГС міста Караганда Казахської РСР в книзі реєстрації актів про народження було складено актовий запис №995 та видане відповідне свідоцтво про народження. Як вбачається із вказаного свідоцтва про народження, у графі батько - стоїть прочерк, матір'ю зазначена [PERSON] (а.с. 9). З матеріалів справи також вбачається, що [PERSON], народився [INFO] року в селі Федорівка Катеринославської губернії та помер [INFO] року в селі Безіменне Новоазовського району Донецької області (а.с 10,11, 15). Пункт 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснює, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України (далі -СК) застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми Сімейного Кодексу застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК. Згідно з п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Оскільки заявник [PERSON] народився [INFO] року, тобто до 01.01.2004 року, суд вважає за необхідне враховуючи роз'яснення Пленуму Верховного Суду України при розгляді зазначеної справи, застосувати відповідні норми КпШС, які регулювали зазначені правовідносини. Відповідно до ст.51 КпШС, взаємні права та обов'язки батьків і дітей ґрунтуються на походженні дітей, засвідченому у встановленому законом порядку. За загальним правилом, встановленим ст.52 КпШС, походження дитини від батьків, які перебувають між собою в шлюбі, засвідчується записом про шлюб батьків. Згідно зі ст.53 КпШС, походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Як вже зазначалося судом, заявник [PERSON], [INFO] року був народжений не в шлюбі і в графі «батько» свідоцтва про його народження стоїть прочерк (а.с. 9). Відповідно до вимог ст.55 КпШС, що також передбачено ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім'я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. Пункт 7 постанови Пленум Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір'ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) - як заінтересовані особи. Згідно з п.9 Пленум Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Таким чином, враховуючи вимоги ст. 53 КпШС в сукупності із роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, суд приходить до висновку, що при встановленні батьківства, достатньо встановити одну із трьох обставин, визначених у ч.3 ст. 53 КпШС, а саме спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства, на підставі належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст.57, 58 ЦПК України. Судом встановлено, що батьки заявника - [PERSON] та [PERSON] - перебували в зареєстрованому шлюбі з 25 лютого 1939 року по квітень 1944 року, та з 04 лютого 1978 року по [INFO] року, тобто до дня смерті [PERSON]. Данні обставини підтверджуються витягом із книги запису акту про припинення шлюбу № 5 від 26 квітня 1944 року (а.с. 12) та свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим Безіменською сільською радою Новоазовського району Донецької області 04 лютого 1978 року (а.с. 13). Як вбачається з довідки, виданої Безіменським сільською головою 09 серпня 2014 року, з 1960 року [PERSON] проживав разом з батьками - [PERSON] та матір'ю [PERSON] в [ADDRESS]. Після побудови нового будинку [PERSON] у 1970 році він також проживав з батьками за адресою: [ADDRESS], до смерті батька [INFO] року (а.с. 16). З вересня 1956 року по 1960 року [PERSON] працював вчителем: спочатку у селі Заіченки Новоазовського району Донецької області, а потім у селі Безіменне цього ж району. Дані обставини підтверджуються листом обліку із відділу кадрів від 06 листопада 1975 року, копією трудової книжки від 17 січня 1939 року, копією довідки про обрання депутатом від 02 березня 1959 року, посвідченням про нагороду серії [NUMBER] та довідками № 805 та 245 від 09 червня 2014 року (а.с. 17-36). Свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що з заявником та його сім'єю знайомі з дитинства. Батьки [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] усе життя прожили разом, тільки в період війни вони змушені були на деякий час розлучитися. Оскільки перебувати з німцем у зареєстрованому шлюбі у той час було небезпечно, батько [PERSON] наполіг на розірванні шлюбу. Так сталося, що [PERSON] народився не в шлюбі. Всього в їх сім'ї було троє дітей, [PERSON] був середньою дитиною. Приблизно з 1956 року сім'я заявника проживала в селі Безіменне Новоазовського району, мати [PERSON] та батько [PERSON] вели сумісне господарство та разом виховували та утримували дітей, [PERSON] працював вчителем у школі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є дружиною заявника [PERSON] З [PERSON] вони познайомилися у 1975 році в селі Безіменне. Через деякий час [PERSON] її познайомив зі своїми батьками: [PERSON] та [PERSON], вони проживали по [ADDRESS]. Вони жили однією сім'єю, вели сумісне господарство, мали трьох дітей. [PERSON] займалися мати [PERSON] та сини. Їй відомо про те, що формально на деякий час шлюб між батьками її чоловіка був розірваний, хоча фактично вони усе життя прожили разом. Як вбачається із заяви [PERSON] від 11 листопада 2016 року, вона зверталася до Лівобережного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області щодо внесення відомостей про батька дитини у актовий запис про народження [PERSON], [INFO] (а.с. 37). Відповідно до відповіді Лівобережного районного у місті Маріуполі відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 23 листопада 2016 року [PERSON] запропоновано звернутися до суду для вирішення питання щодо встановлення факту батьківства (а.с. 38). На підставі викладеного, суд приходить до висновку про доведеність заявником факту спільного проживання його матері [PERSON] та [PERSON], ведення ними спільного господарства, а також участі [PERSON] у вихованні та утриманні [PERSON]. Отже, суд вважає, що вимоги заявника знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, внаслідок чого приходить до висновку про задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту визнання батьківства [PERSON], [INFO], померлого [INFO] року, стосовно його - [PERSON], оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту,

Outcome: approved