Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

28 квітня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] щодо розірвання шлюбу укладеного між ними та стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку відповідача, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Після розірвання шлюбу просила залишити за собою прізвище «Вовканич». В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають сина [PERSON], який проживає та проживатиме після розірвання шлюбу разом з позивачем. Спільне життя з відповідачем не склалося через різницю у поглядах на життя. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та прохала їх задовольнити. Надала пояснення аналогічні, викладеним нею у позовній заяві. Додатково пояснила, що шлюб розриває вдруге, збереження сімї вважає неможливим оскільки на протязі останніх 4-х років подружжя проживає в одному дворі, але окремо один від одного та спільного домогосподарства не веде. Після розірвання шлюбу син проживатиме разом з нею, матеріальних претензій до відповідача вона не має. На даний час відповідач надає матеріальну допомогу на утримання дитини, але надає її несистематично та в недостатньому обсязі. Відповідач не має інших неповнолітніх дітей та непрацездатних утриманців. Відповідач [PERSON] позов визнав. Підтвердив пояснення позивача про те, що вони спільно не проживають на протязі 4 років, мають окремі інтереси та не ведуть спільного домогосподарства. Заперечив твердження позивача про те, що він не надає допомогу на утримання сина. Проти проживання сина разом з матірю не заперечував. Майнових претензій до останньої не висловлював. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, є безумовним, а тому позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище Вознюк) [PERSON] та відповідач [PERSON], 18 травня 2007 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КЕ № 025418, виданим у день реєстрації шлюбу Жоржівською сільською радою Шишацького району Полтавської області, актовий запис № 01 (а.с. 4). Сторони мають спільного сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження серії І-КЕ № 062234, виданим 26 листопада 2007 року Жоржівською сільською радою Шишацького району Полтавської області, актовий запис № 12 (а.с. 7). Судом встановлено, що на протязі останніх 4-х років сторони проживають окремо один від одного, спільного домогосподарства не ведуть, єдиного сімейного бюджету не мають, а отже шлюб має формальний характер. Майнових претензій сторони один до одного не висловлюють. Ними досягнуто домовленість щодо проживання спільної дитини разом з матірю (позивачем). Відповідач погоджується на виплату аліментів для утримання неповнолітньої дитини у зазначеному позивачем розмірі, має постійну роботу та джерело доходу. У відповідача немає інших неповнолітніх дітей, непрацездатних членів сімї чи близьких родичів, які перебувають на його утриманні. Скарг на стан здоровя від нього до суду не надходило. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За змістом ст. ст. 54, 55 СК України базовою засадою побудови сімейних відносин є рівність чоловіка і жінки, взаємні почуття любові і поваги, взаємодопомоги і підтримки. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч.2 ст.182 СК України. З огляду на визнання позову відповідачем, а також враховуючи те, що подальше спільне життя подружжя неможливе, оскільки це суперечило б волі та інтересам щонайменше одного з них, а неповнолітня дитина, яка проживає та проживатиме в подальшому разом з матірю (позивачем) потребує належного та систематичного утримання від обох батьків, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. На прохання позивача, відповідно до вимог ст. 113 СК України, суд вважає необхідним залишити за нею після розірвання шлюбу прізвище «Вовканич». Враховуючи те, що позовні вимоги у справі підлягають повному задоволенню, суд

Outcome: approved