Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-11 00:00:00

28.04.2015 року позивач звернувся в суд з позовом, який в подальшому уточнено, до відповідача про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0.06 га та дачного будинку, розташованих на території Кордонської сільської ради Комінтернівського району Одеської області в [ADDRESS] відносно покупця [PERSON] та переведення прав й обов'язків покупця на нього із застосуванням ст.235 ЦК України, зазначивши в обґрунтування позову, що він в 2003 році купив вище зазначене нерухоме майно для себе. Однак, у зв'язку з тим, що на тої момент працював в податкової інспекції у Комінтернівському районі Одеської області, тобто на державній службі, для уникнення зайвих питань щодо набуття ним садового будинку, за пропозицією свого тестя - відповідача [PERSON], який вже знаходився на пенсії, договір купівлі-продажу оформив на нього. На тої час в них з тестем були добрі стосунки. За домовленістю між ними відповідач обіцяв переоформити дачу на нього після його виходу на пенсію. Фактично весь цей час садова ділянка знаходилася в його користуванні та всі платежі по ній також ніс він. Проте, на теперішній час, коли настали обумовлені ними обставини, відповідач відмовляється в переоформленні на нього дачі із-за неприязних відносин, що виникли після його розірвання шлюбу з дружиною, дочкою відповідача. З підстав того,що відповідач добровільно їх домовленість по переоформленню придбаної дачі на нього після його уходу з державної служби, не виконує, він вимушений був звернутися до суду з даним позовом, який просить задовольнити. В судовому засіданні позивач та його представник за довіреністю, [PERSON], позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити по підставам, викладеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце повідомлений належним чином, але направив на адресу суду письмові пояснення, зазначивши, що позов визнає, оскільки дійсно фактичним власником земельної ділянки з розташованим на неї будинком в [ADDRESS] є позивач. Справу просив розглянути за його відсутністю /а.с.29-30/. Вислухавши позивача і його представника, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом установлено, що згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.09.2003 року, посвідче-ного приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Корчевською Т.І., реєстр за №1282, [PERSON] купив за 2057 гривень у [PERSON], в інтересах якого за довіреністю діяла його дружина [PERSON], земельну ділянку площею 0.06 га розташовану на [ADDRESS] Продавцю [PERSON] земельна ділянка належала на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER] зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2-20 від 17.02.1998 року, виданого на підставі рішення Кордонської сільської ради Комінтернівського району Одеської області №47 від 21.11.1997 року. З договору купівлі продажу земельної ділянки убачається, що склад угідь є: рілля - 0.0565га, під будівлями, лісами та іншими угіддями - 0.0034га /а.с.20-21,22/. З матеріалів справи не убачається та підтвердив в судовому засіданні позивач, що окремий договір купівлі-продажу садового будинку не укладався, оскільки на нього відсутні правовстановлюючі документи, у зв'язку з чим в даній частині позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 цього Кодексу, саме на момент вчинення правочину. У ч.5 ст.203 ЦК України зазначено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Верховний Суд у правових позиціях по розгляду судами окремих категорій цивільних справ по зобов'язан-ням, що виникають із правочинів, визнав за можливе кваліфікувати як удаваний правочин договір купівлі-про- - 2 - дажу майна, яке фактично було куплено за кошти особи і для неї, яке використовується цією же особою, але як сторона правочину у відповідних документах зазначена інша особа, та роз'яснив, що у такому випадку, у разі відсутності інших підстав для визнання такого правочину недійсним, такій договір визнається недійсним лише в частині, котра стосується покупця, і покупцем по цьому договору визнається особа, за грошові кошти якого і для якого фактично укладався даний договір. Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідачем позовні вимоги визнанні повністю та підтверджено обставини, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог . На підставі ст.ст.15,16,202,203,215,235 ЦК України і

Outcome: partial