Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

26 січня 2015 року [PERSON] звернувся до Слов'янського міськрайонного суду з дійсним позовом, про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 22 грудня 2012 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління Юстиції у Донецькій області, актовий запис № 958. Позивач зазначив, що шлюбні відносини з відповідачем припинилися з січня 2013 року, внаслідок того, що між ними виникли взаємні непорозуміння, відсутня взаємоповага одне до одного. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину сина - [PERSON], [INFO]. Позивач вважає, що примирення між ним та відповідачем є неможливим, а збереження шлюбу недоцільним. В судове засідання позивач, [PERSON], належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не з'явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі на підставі наявних у суду доказів, позов задовольнити (а.с. 13). В судове засідання відповідач, [PERSON] не з'явилася, про час, дату і місце судового засідання була повідомлена через оголошення у пресі (а.с. 50). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Як вбачається з відповіді державної реєстраційної служби України Департаменту цивільного стану громадян, від 09 квітня 2015 року, № 852/03.1-34, 22 грудня 2012 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області було складено актовий запис № 958 на [PERSON] та [PERSON], який зареєстровано за № 00090758171 (а.с.43). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до положень ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою ст. 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] і [PERSON] з січня 2013 року не проживають спільно однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснило дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свій шлюб, спільних неповнолітніх дітей не мають. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку є недоцільним. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку вимог ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] і [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливим та суперечить їх інтересам, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно викладеного,

Outcome: approved