Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

29.06.2021 року до Ленінського районного суду міста Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 02.09.2006 року. Шлюб зареєстровано Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 973. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що з відповідачем стабільних взаємин як подружжя не підтримує з 2018 року, неодноразові спроби налагодити стосунки та зберегти сім`ю не дали жодних результатів, шлюбні відносини між сторонами були припинені через втрату почуття любові та поваги один до одного, різні погляди на подальше спільне життя та життєві позиції. Також в позовній заяві зазначає, що на протязі останнього місяця з боку відповідача постійно здійснюється переслідування, під час яких він психологічно принижує позивача, після останньої зустрічі з відповідачем 24.06.2021 року в результаті чергового переслідування, вона була вимушена звернутись за допомогою до правоохоронних органів, якими було зафіксовано факт психологічного насильства. Спільного господарства з відповідачем не ведуть, взаємних прав та обов`язків як подружжя не виконують, що на думку позивача свідчить про відсутність ознак сім`ї. Повідомила, що будь-яке примирення між сторонами не можливе, зареєстрований між нею та відповідачем шлюб суперечить її інтересам, тому як психологічний тиск з боку відповідача негативно на неї впливає. Вважає, що шлюб не може бути збережений, тому як вказані факти свідчать про те, що шлюб фактично розпався, , спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим. З цих підстав наполягає на розірванні шлюбу. Ухвалою суду від 01.07.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, час на примирення сторонам не надавати, так як примирення з відповідачем не вважає можливим через тривалі непорозуміння, намагання відповідача чинити на неї психологічний тиск. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Пояснив суду, що вони з позивачкою спільно не проживають з 2019 року, вважає, що з позивачем можливо зберегти сім`ю, звернувшись разом з позивачем до психолога. Також повідомив, що за час роздільного проживання з позивачем спроб звернутись за допомогою психолога не здійснював, а лише намагався поговорити з позивачем. Заслухавши учасників справи, дослідивши надані письмові докази, судом встановлено наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Дані правовідносини регулюються ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Шлюб між сторонами в справі зареєстрований 02.09.2006 року Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області за актовим записом №973, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Сторони не підтримують шлюбних відносин і спільного господарства не ведуть з 2019 року., що не заперечують сторони у справі. Спільне життя сторін не склалося в зв`язку з виникненням непорозуміння. Бажання та наміру відновити нормальні сімейні стосунки у позивача відсутні. Спору про розподіл спільного нажитого майна між сторонами немає. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно із постановою Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Судом було встановлено, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, в сім`ї втрачена взаємоповага та розуміння, шлюб існує лише формально й зберегти сім`ю неможливо, причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного, відсутнє взаєморозуміння. Сім`я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню, оскільки подальше життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін. Таким чином суд повно, всесторонньо та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Заперечення відповідача проти задоволення позову та його посилання на можливість збереження сім`ї шляхом звернення до психолога на правильність висновків суду не впливають з огляду на наступне. Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 5 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ст.111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. При цьому, надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Такого висновку дійшов Верховний Суд справа №442/6319/16-ц, постанова від 30 травня 2019 року. Беручи до уваги категоричне заперечення позивача щодо можливості примирення між сторонами, той факт, що протягом часу, який сторони сумісно не проживають (з 2019 року), та часу з дня звернення позивача з даним позовом до суду відповідачем не вживались заходи, спрямовані на примирення подружжя, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. При цьому, суд звертає увагу, що поняття «моральні засади суспільства» діючим законодавством не визначено, проте при вирішенні питання, чи не буде надання часу на примирення суперечити моральним засадам суспільства, суд застосовує положення ст. 24 Сімейного кодексу України, яке закріплює вільну згоду жінки та чоловіка на шлюб та заборону примушування жінки та чоловіка до шлюбу. Отже, при категоричній незгоді позивача на примирення, суд вважає що подальше збереження шлюбу між сторонами буде суперечити засадам, визначем в ст. 24 Сімейного кодексу України. У відповідності до вимог ст. 28 ЦК України фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм іменем. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається з прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із Закону, звичаю національної меншини, до якої вона належить. Зокрема, Законом України №2398-У1 «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», який набув чинності 27.07.2010р., внесено зміни до ст. 235 ЦК України, а саме було доповнено частиною другою, згідно якої у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час реєстрації шлюбу, що розривається. Статтею 295 ЦК передбачено, що прізвище фізичної особи може бути змінене у разі реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу або визнання його недійсним. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач після розлучення просить залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України після набрання рішенням законної сили необхідно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно з п. 6 ч. 1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору як інвалід ІІ групи. Відповідно до ч. 1 ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved