Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

29.01.2015 року позивач звернувся до Шишацького районного суду Полтавської області з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. У позовній заяві вказав, що відповідно до умов договору б/н від 25.02.2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 500,00 гривень у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В порушення норм ст.ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України та умов договору відповідач свої зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за кредитним договором не виконує, в зв'язку з чим має заборгованість станом на 31.12.2014 року у сумі 5757,77, гривень, яка складається з наступного: 499,55 гривень - заборгованість за кредитом, 1757,85 гривень- заборгованість по процентах за користування кредитом, 2750,00 гривень - заборгованість по комісії за користування кредитом, 500,00 гривень - штраф (фіксована частина), 250,37 гривень - штраф (процентна складова). В зв'язку з цим, посилаючись на норми ст.ст.526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, ст.3, 15, 107 ЦПК України, позивач просив стягнути на його користь з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати у розмірі 243,60 гривень. У судове засідання представник позивача не з'явився, електронною поштою надіслав до суду заяву в якій позов підтримав, просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, звернувся до суду з заявами про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги позивача не визнав, просив суд застосувати до вказаного спору вимоги ч. 3 ст. 267 ЦК України через сплив строків позовної давності, свої вимоги обґрунтовує тим, що він з 2008 року по 2011 рік перебував у місцях позбавлення волі і кредитною карткою не користувався. Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши та оцінивши наявні письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до умов договору б/н від 25.02.2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 500,00 гривень у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно з положенням п.п. 22, 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Згідно п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. З умов договору випливає, що строком їх виконання є закінчення терміну дії встановленого кредитного ліміту та кінцевого термін його повернення, який збігається з терміном дії платіжних карток. Згідно п. 3.1.1 Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки зазначено на лицьовому боці картки (місяць і рік). Картка дійна до останнього календарного дня місяця. Згідно п. 3.1.3 Розділу 2 Умов по закінченню строку дії відповідна картка продовжується Банком на новий строк (шляхом надання клієнту з новим терміном дії). Враховуючи те, що нові картки відповідачу не видавались, умовами договору укладеного між відповідачем та позивачем не визначено збільшеного строку позовної давності (ст. 259 ЦК України) судом застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки, визначений ст. 257 ЦК України. Як встановлено судом з матеріалів справи перебіг строку позивної давності не зупинявся та не переривався, що свідчить проте, що відповідний строк позовної давності, протягом якого позивач мав право звернутись до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за вищезазначеним кредитним договором збіг 01 березня 2013 року, а позов заявлений позивачем лише 29.01.2015 року. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявленої стороною у спорі , є підставою для відмові у позові. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed