Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

27 січня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, уточненим під час розгляду справи, до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі за текстом ПАТ «ММК ім.Ілліча» про стягнення заборгованої індексації та компенсації по заробітній платі. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 30.10.2002 року працюю у відповідача, з 2010 року до теперішнього часу перебуває у відпустці для догляду за дитиною, що підтверджується записами у трудовій книжці. За час роботи на підприємстві відповідача, останній не здійснював індексацію заробітної плати на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та «Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 та не виплачував її. Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати. Згідно зі статтею 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів. Індексація, що є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і, у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком. За ч.1 статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (набрав чинності 1 січня 2001 року). Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед яких, крім іншого, заробітна плата (грошове забезпечення). Оскільки позивачу не була своєчасно виплачена сума індексації заробітної плати, у зв'язку з порушенням строків її виплати, відповідач повинен виплатити їй компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати. Одночасно просила суд стягнути з відповідача витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги в розмірі 1200,00 грн. За ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 29.01.2015 року відкрите провадження у справі за вказаним позовом [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час, місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про підтримку позовних вимог та розгляд справи у її відсутності за участю представника. Крім того в заяві зазначила, що до дня подання позову вона неодноразово зверталася до відповідача з приводу виплати індексації та компенсації по заробітній платі, але останній не реагував, відповіді не надіслав. Підтвердженням наведеного є оригінал листа з поштовим повідомленням. З розрахунком відповідача індексації та компенсації по заробітній платі за період з березня 2003 року по вересень 2005 року вона згодна, так само і з нарахованою та виплаченою у квітні 2015 року, після подання позову до суду, грошовою сумою у розмірі 194 грн. Вважає, що відповідач вводить суд в оману, відносно можливої виплати їй зазначеної суми в травні 2014 року оскільки про це відповідач її не повідомив, не перерахував гроші на діючий по теперішній час банківський картковий рахунок, на який протягом тривалого часу відповідач перераховував заробітну плату. Внаслідок виплати відповідачем індексації та компенсації по заробітній платі у розмірі 194 грн., за статтею 89 ЦПК України вона не підтримує своїх вимог щодо стягнення індексації та компенсації за несвоєчасне нарахування та виплату заробітної плати унаслідок їх задоволення відповідачем після подання позову тому просить суд присудити стягнення з відповідача на її користь, понесених судових витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги в розмірі 1200,00 грн. Лисакова О.О. представник позивача [PERSON] за довіреністю та на підставі договору про надання правової допомоги, маючи свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, в судовому засіданні доводи наведені позивачем підтримала. Її заяву подану до суду про залишення без розгляду позовних вимог щодо стягнення заборгованої індексації та компенсації по заробітній платі не підтримує, просить залишити її без розгляду, оскільки підтримує позицію позивача, за статтею 89 ЦПК України не підтримує позовних вимог щодо стягнення індексації та компенсації за несвоєчасне нарахування та виплату заробітної плати унаслідок їх задоволення відповідачем після подання позову. Представник відповідача - Головко А.В. діюча на підставі довіреності, позовні вимоги не визнала, оскільки позивачу в травні 2014 року була нарахована сума індексації заробітної плати та компенсації на загальну суму 231,04 грн., з якої після утримання обов'язкових платежів до сплати підлягало 194 грн., які знаходились на депонентах та були отримані позивачем тільки 15.04.2015 року. Відповідачем не було допущено порушень трудових прав позивача, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню, внаслідок чого судові витрати понесені позивачем не підлягають стягненню з відповідача. Крім того компенсація витрат на правову допомогу неспівмірна із грошовою сумою, що вимагає позивач та не обґрунтованою з точки зору фактично наданої. Також при складанні позовної заяви представник позивача не витратив часу вказаного в розрахунку. Взагалі, оскільки позивач мав можливість отримати вказані гроші до подачі позову до суду, то не має підстав для стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу. Суд вислухав думку сторін, дослідивши матеріали справи надійшов висновку що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, але рішення про стягнення заборгованої індексації та компенсації по заробітній платі не підлягає виконанню унаслідок задоволення позовних вимог відповідачем після пред'явлення позову. При вирішенні спірних правових відносин суд, перш за все, керується вимогами ст.11 ЦПК України, за якими, суд розглядає цивільну справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи позицію представника відповідача щодо позовних вимог суд зобов'язаний постановити обґрунтоване рішення на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що [PERSON] з 30.10.2002 року по теперішній час перебуває у трудових відносинах із ПАТ «ММК ім. Ілліча», що підтверджується копією трудової книжки позивача.(а.с. 18-19) Судом також установлені наступні обставини, сторони погоджуються з : розрахунком індексації заробітної плати за період з березня 2003 року по вересень 2005 року у сумі 106,34 грн. та суми компенсації за несвоєчасну сплату сум заробітної плати (індексації) до липня 2006 року у розмірі 127,70 грн., загальна нарахована сума складає 231,04 грн. ., з якої після утримання обов'язкових платежів до сплати позивачу підлягало 194 грн. (а.с.16-17) Наведені судом обставини, згідно наданих документів визнані сторонами та за вимогами ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. За ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Згідно ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» в редакції від 1 січня 2003 року. Відповідно до ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів й послуг. Індекс споживчих цін є показником, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а порогом індексації є величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення. Згідно ст.3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. За ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру. Структуру заробітної плати визначено у ст. 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. За ст.2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством. Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників та компенсації втрати частини заробітної плати входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з п. п. 2.2.7 «Інструкції зі статистики заробітної плати», затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5. За ч.2 ст.233 КЗпП України, в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Конституційний Суд України своїм рішенням від 15 жовтня 2013 року № 9рп/2013 визначив, що положення ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, саме як складових належної працівнику заробітної плати, без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Таким чином, суд вважає, що суми індексації заробітної плати є складовими частинами заробітної плати (додатковою заробітною платою), а тому в разі порушення законодавства про оплату праці в частині виплати індексації заробітної плати працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належних йому до виплати сум індексації та компенсації без обмеження будь-яким строком. Згідно до ч.ч.1-4 ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101%. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. На підставі ч. 5 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», в разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв'язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому за ч.1 ст.5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів. Визначення правил обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, закріплено у «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078. Згідно до п. 1-1 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з 6 березня 2003 року (дати опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»). Відповідно до ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). За ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (набрав чинності 1 січня 2001 року). Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед яких, крім іншого, заробітна плата (грошове забезпечення). Відповідно до ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Позивачу [PERSON] тільки в квітні 2015 року була виплачена сума індексації заробітної плати та сума компенсації втрати частини заробітної плати, всього - 194 грн., що підтверджується відомістю на виплату грошей за квітень 2015 року. (а.с.51-53) Зазначене свідчить про наявність факту порушення трудового законодавства в частині несвоєчасної виплати позивачу індексації заробітної плати з компенсацією за затримку у її виплаті за вказаний період, тому безпідставним є посилання представника відповідача на відсутність порушень трудового законодавства, як на підставу відмови позивачу у задоволені позовних вимог. Враховуючи встановлені обставини, відповідні ним правові відносини та зазначені норми матеріального права, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача заборгованої індексації та компенсації по заробітній платі, але рішення в цій частині, як вже було зазначене, не підлягає виконанню унаслідок задоволення позовних вимог відповідачем після пред'явлення позову, оскільки за відомістю на виплату грошей за квітень 2015 року, позивач отримав індексацію заробітної плати та компенсацію, всього - 194 грн., тобто до звернення позивача до суду з позовом. Щодо визначення часу сплати відповідачем індексації заробітної плати та компенсації слід зазначити наступне. 1.12.2014 року позивач звернулася до відповідача з письмовою заявою про надання їй розрахунку індексації заробітної плати, компенсації та виплатити належні їй кошти на банківську картку, відкриту на її ім'я для зарахування заробітної плати (реквізити маються у відділі кадрів та бухгалтерії підприємства) або сповістити її - коли де вона може отримати гроші через касу підприємства, про що свідчить сама заява та поштове повідомлення про її отримання відповідачем 3.12.2014 року. На вказане звернення позивач відповіді не отримала. (а.с.48-49) За первісними даними, наданими суду представником відповідача, згідно повідомлення відділу обліку заробітної плати від 29.04.2015 року «звільненій» [PERSON] сума індексації заробітної плати та компенсації була нарахована в травні 2014 року, грошова сума у розмірі 196 грн. отримана позивачем на підставі платіжної відомості від 15.04.2015 року за розхідним касовим ордером №458. (а.с.50-53) Згідно повідомлення відділу обліку заробітної плати від 13.05.2015 року, наданим суду представником відповідача, «звільненій» [PERSON] сума індексації заробітної плати та компенсації була нарахована в травні 2014 року. В платіжній відомості, сформованій на касу комбінату 7.05.2014 року [PERSON] належало до виплати грошова сума у розмірі 196 грн., яка не була отримана та знаходилась на депонентах, і отримана позивачем тільки на підставі платіжної відомості від 15.04.2015 року за розхідним касовим ордером №458. (а.с.60-62) Згідно карткового рахунку [NUMBER], відкритого на [PERSON] у відділенні ПУМБ в м.Маріуполі для зарахування заробітної плати (реквізити маються у відділі кадрів та бухгалтерії підприємства) останнє перерахування грошових коштів відповідачем на зазначений рахунок мало місце 5.04.2013 року, в період з 1.05.2014 року по 14.05.2015 року перерахування грошових коштів відповідачем не мало місце. (а.с.67-69) Наведена обставина стосовно карткового рахунку визнана сторонами та за вимогами ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Аналіз зазначених обставин дозволяє суду зробити висновок, що відповідач не вжив належних заходів щодо своєчасного отримання позивачем індексації заробітної плати та компенсації оскільки не відреагував на звернення, не повідомив про нараховані гроші, не перерахував їх на рахунок позивача, який для відповідача віднесений до категорії «звільнених», тому суд вважає за необхідне зазначити, що позивач отримав зазначені гроші тільки в квітні 2015 року після подання позову до суду, що мало місце 27.01.2015 року і в цьому його вини не має. Щодо стягнення судових витрат на правову допомогу слід врахувати наступне. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення відповідачем позовних вимог [PERSON] після пред'явлення позову до суду, за умови не підтримання нею своїх вимог унаслідок їх задоволення, за ч.1 ст.89 ЦПК України вона вправі вимагати стягнення судових витрат на правову допомогу з відповідача, про що свідчить її заява. Згідно зі ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України, до судових витрат належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. При розгляді зазначеного питання, суд враховує Правила адвокатської етики, за якими: гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги; при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час на виконання доручення. У п.47 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст. ст. 12, 42, 56 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (далі - Закон). Згідно зі ст. 1 Закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Таким чином, при вирішенні питання про компенсацію витрат на правову допомогу суду необхідно врахувати вказані вимоги Закону. Як вбачається з матеріалів справи правова допомога надавалася позивачу [PERSON] - адвокатом Лисаковою О.О., що підтверджується випискою із договором про надання правової допомоги від 24 листопада 2014 року та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю. (а.с.45,71) Послуги про надання правової допомоги оплачені позивачем в сумі 1200 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 2 від 2 лютого 2015 року. (а.с.47) В договорі про надання правової допомоги зазначені види правової допомоги, а також було надано розрахунок до умов договору про надання правової допомоги. ( а.с.45,46) Судом наводиться розрахунок вартості послуг адвоката Лисакової О.О. : вона приймала участь у судових засіданнях: 12.02.2015 року (15 хвилин); 24.03.2015 року (5 хвилин); 8.05.2015 року (23 хвилини); 13.05.2015 року ( 4 хвилини); 20.05.2015 року (37 хвилин), загальною тривалістю 1 година 9 хвилин (40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати (1218 грн.) у місячному розмірі за годину участі особи складає 487,20 грн.) - компенсації витрат на правову допомогу становить 560,28 грн. Під час розгляду даної справи : - ознайомлення адвоката з матеріалами та документами замовника склало 30 хвилин (40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати (1218 грн.) у місячному розмірі за годину участі особи складає 487,20 грн.) - компенсації витрат на правову допомогу становить 243,60 грн.; - підготовка консультації, консультація по спірному питанню склала 1 годину (40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати (1218 грн.) у місячному розмірі за годину участі особи складає 487,20 грн.) - компенсації витрат на правову допомогу становить 487,20 грн.; - виготовила процесуальні документи, тривалість їх виготовлення складає 1 година 30 хвилин (40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати (1218 грн.) у місячному розмірі за годину участі особи складає 487,20 грн.) - компенсації витрат на правову допомогу становить 730,80 грн. Таким чином, загальна вартість послуг адвоката Лисакової О.О., наданих позивачу [PERSON], складає 2021,88 грн. Разом з тим, судом встановлено, що позивач фактично поніс витрати на послуги адвоката в сумі 1200,00 грн., тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача саме цю суму судових витрат - 1200 грн. З огляду на зазначене, є безпідставним посилання представника відповідача щодо співмірності компенсації витрат на правову допомогу та грошової суми, що вимагає позивач, необґрунтованості фактично наданої допомоги та часу вказаного в розрахунку. Крім того, відповідно до вимог ч.2. ст. 88 ЦПК України - якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб , що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так як позивач по справі була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду, тому він підлягає стягненню із відповідача по справі на користь Держави, що становить 243,60 гривень.

Outcome: approved