Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

27 березня 2019 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01.09.2014р. по 30.11.2018р у розмірі 9 093,46 грн., інфляційних витрат в розмірі 1 593,52 грн. та 3% річних в розмірі 425,92 грн., всього - 11 112,90 гри., та 1 921,00 гри, витрат по сплаті судового збору. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відносини у сфері житлово-комунальних послуг врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання», постановами Кабінету Міністрів України, постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та рішеннями органів місцевого самоврядування. Відповідно до Закон України «Про теплопостачання» Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією - суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. У відповідності до вимог п. З, 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житло-комунальні послуги» від 09.11.2017р.(№ 2189-УШ) - далі Закон, виконавцями послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності визначено суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальну організацію), тобто ним є Львівське міське комунальне підприємству «Львівтеплоенерго». Відповідно до ч. 1 ст. 6 цього ж Закону, учасниками, правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні), управитель. виконавці комунальних послуг. Відповідно до пункту 8 ПРАВИЛ надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України від 21 липня 2005р. № 630, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типовою договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 7 та п. 2 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житло-комунальні послуги» від 09.11.2017р. визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, зокрема, обов`язком Споживача є укладання договору про надання житлово- комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, а обов`язком Виконавця - підготовка та укладання із споживачем договору про надання комунальних послуг з визначенням відповідності за дотриманням умов їх виконання згідно з типовим договором. Крім того, відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 575 від 08 жовтня 1992 року в редакції постанови постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 обов`язок власника та наймача (орендаря) квартири укласти договір на надання житлово- комунальних послуг та оплачувати надані послуги. Отже, необхідність укладання договору про надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладання визначено як обов`язок, а не право споживача таких послуг. Відповідно до даного Закону, ЛМКП «Львівтеплоенерго» був підготовлений та направлений на адресу відповідача [PERSON] для підписання два примірники договору приєднання, що підтверджується супровідним листом від 18.01.2019р. № 09-222 та фіскальним чеком ВПЗ Львів 40 від 22.01.2019р. про відправку рекомендованого листа, а також рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 79040 8849020 9 разом з довідкою про повернення даного повідомлення у зв`язку з закінченням терміну зберігання. Процедура погодження умов договору відбувається протягом одного місяця з дня винесення проекту договору однією із сторін. Проте, до сьогоднішнього дня договір приєднання не підписаний. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладання договору про наданий житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послугу повному обсязі (постанова ВСУ від 30.10.2013р. по справі № 6-59-цс13) Згідно з ст. ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Відповідно, кількість теплової енергії, спожитої даними житловим будинком для потреб опалення та вартість послуги розраховується згідно показів приладу обліку та встановлених тарифів, пропорційно опалювальній площі квартир, оскільки в гуртожитку по [ADDRESS] встановлено вузол обліку теплової енергії на опалення, що підтверджується Актом № 2011 від 20.09.2011р., паспортом па тепло лічильник фірми Sensus, Свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки № 35/17-5302 від 07.09.2017р., Актом експлуатаційної перевірки вузла обліку теплової енергії (BOTE) за №2011. від 13.09.2017. (копії яких додаються). Станом, на 15.03.2019р. заборгованість за послуги з централізованого опалення по кімнаті [ADDRESS] за період з вересня 2014 року по листопад 2018 року становить 9 093,46 грн., що підтверджується відповідним розрахунком за надану послугу. Факт надання послуг з централізованого опалення до гуртожитку ТзОВ «Армапобутсервіс» за адресою [ADDRESS] підтверджується актами про включення системи теплопостачання від 23.10.2014р., від 11.10.2016р., від 10.10.2017р., від 22.10.2018р., розрахунком кількості споживання теплової енергії за кожний місяць та показами будинкового лічильника за конкретний місяць. У судовому засіданні представник позивача - Джус Б.Г. позовні вимоги підтримав, дав пояснення, аналогічні змісту позову та проти винесення в справі заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялась про час та місце слухання справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи у її відсутності, представник позивача, не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст.223, 280 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. З`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 575 від 08 жовтня 1992 року в редакції постанови постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 обов`язок власника та наймача (орендаря) квартири укласти договір на надання житлово- комунальних послуг та оплачувати надані послуги. Отже, необхідність укладання договору про надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладання визначено як обов`язок, а не право споживача таких послуг. Відповідно до даного Закону, ЛМКП «Львівтеплоенерго» був підготовлений та направлений на адресу відповідача [PERSON] для підписання два примірники договору приєднання, що підтверджується супровідним листом від 18.01.2019р. № 09-222 та фіскальним чеком ВПЗ Львів 40 від 22.01.2019р. про відправку рекомендованого листа, а також рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 79040 8849020 9 разом з довідкою про повернення даного повідомлення у зв`язку з закінченням терміну зберігання. Процедура погодження умов договору відбувається протягом одного місяця з дня винесення проекту договору однією із сторін. Проте, до сьогоднішнього дня договір приєднання не підписаний. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладання договору про наданий житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама но собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послугу повному обсязі (постанова ВСУ від 30.10.2013р. по справі № 6-59-цс13) Згідно з ст. ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. З довідки виданої ТзОВ «Армапобутсервіс» № 44 від 20.04.2018р., що [PERSON] проживає та зареєстрований кімнаті [ADDRESS] (гуртожиток) що належить ТЗОВ «АРМАПОБУТСЕРВІС» і відповідно користується послугами з центрального опалення. Інформацію про споживачів послуг з централізованого опалення по вищезазначеному адресу було отримано в електронному вигляді від ТзОВ «Армапобутсервіс», в т. ч. і про Відповідача та з 01 липня 2014р. ЛМКП «Львівтеплоенерго» Відповідачу для здійснення оплати за надані послуги з централізованого опалення був відкритий особовий рахунок [NUMBER] . Відповідно до пункту 30 ПРАВИЛ надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 2 липня 2005 року № 630, споживачі зобов`язані своєчасно, в установлений термін оплачувати надані послуги. Відповідно до п. 5 ч. 2.ст. 7 Закону України «Про житлового комунальні послуги» від 09.11.2017р. (№ 2189-VIII), індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017р. споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Крім того, у відповідності до вимог ст. 68, та ч.1 ст. 162 ЖК України, наймач і власник житла зобов`язаний своєчасно вносити плату за користування житлом та комунальні послуги (водопостачання, газ, теплоенергію, електроенергію та інші послуги) за затвердженими в установленому порядку тарифами (ст. 67 ЖК України) Частиною 1 статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 встановлено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до пункту 2.1 Договору приєднання, тарифи на послуги та їх загальна вартість встановлюється уповноваженим органом на момент надання таких послуг, тобто Національною комісією, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, відповідно до ст. 16 Закону України «Про теплопостачання», законів України «Про житлово-комунальні послуги, «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг, підпункту 5 пункту 4 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого Укази Президента України від 10 вересня 2014 року № 71, своєю постановою від 24.03.2016р. № 377 затвердила ПОРЯДОК формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води. В пункті 6.2 цього Порядку зазначено: Формування двоставкового тарифу на теплову енергію здійснюється шляхом визначення грошового виразу умовно-змінної (вартість 1 Гкал спожитої теплової енергії) та умовно-постійної (абонентська плата за 1 Гкал/год теплового навантаження) частини тарифу, застосування яких забезпечує плановий річний дохід, що дорівнює сумі планової річної повної собівартості, витрат на покриття втрат підприємств та відповідного планового річного прибутку, які отримуються за умов застосування одноставкогового тарифу, розрахованого відповідно до вимог цього Порядку. Умовно-змінна частина витрат - це плата за фактичну кількість спожитої теплової енергії, яка визначається приладом обліку (тепловим лічильником) або розрахунковим методом для кожного будинку у відповідності до його теплового навантаження (у випадку відсутності приладу обліку теплової енергії). Плата цієї частини тарифу справляється споживачем під час опалювального сезону. Умовно-постійні виграти - це плата за одиницю приєднаного теплового навантаження. Одиниця приєднаного теплового навантаження визначається розрахунковим методом індивідуально для кожного житлового будинку шляхом ділення приєднаного теплового навантаження цього будинку (зазначена в опитувальпому листі) до його загальної опалювальної площі. Плата цієї частини тарифу справляється споживачем щомісячно впродовж року (12 місяців). Нарахування кількості та вартості послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання ЛМКП «Львівтеплоенерго» проводить відповідно до вимог Постанови КМУ від 21 липня 2005р. № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води». Відповідно, кількість теплової енергії, спожитої даними житловим будинком для потреб опалення та вартість послуги розраховується згідно показів приладу обліку та встановлених тарифів, пропорційно опалювальній площі квартир, оскільки в гуртожитку по [ADDRESS] встановлено вузол обліку теплової енергії на опалення, іно підтверджується Актом № 2011 від 20.09.2011р., паспортом па тепло лічильник фірми Sensus, Свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки № 35/17-5302 від 07.09.2017р., Актом експлуатаційної перевірки вузла обліку теплової енергії (BOTE) за №2011. від 13.09.2017. (копії яких додаються). Станом, на 15.03.2019р. заборгованість за послуги з централізованого опалення но кімнаті [ADDRESS] за період з вересня 2014 року по листопад 2018 року становить 9 093,46 гри., що підтверджується відповідним розрахунком за надану послугу. Факт надання послуг з централізованого опалення до гуртожитку ТзОВ «Армапобутсервіс» за адресою [ADDRESS] підтверджується актами про включення системи теплопостачання від 23.10.2014р., від 11.10.2016р., від 10.10.2017р., від 22.10.2018р., розрахунком кількості споживання теплової енергії за кожний місяць та показами будинкового лічильника за конкретний місяць. Те, що між позивачем і відповідачем виникли зобов`язання підтверджують такі норми законодавства, як ст. 509 ЦК України, де зазначено «зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник)зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитору певну дію (сплатити гроші), а кредитор вимагати від боржника виконання його обов`язку». Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК країни, згідно якої цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що непередбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Норми цивільного права поширюються на всі види зобов`язальних відносин. Отже, з огляду на вищенаведене, між Відповідачем та Позивачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг в сфері теплопостачання, а саме: Виконавець надавав послуги Відповідачам, останній такими послугами користувалися для задоволення своїх потреб, та не відмовлялися від них, усвідомлюючи, що за послуги треба платити, проте оплату не проводив, чим порушив ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово комунальні послуги» від 09.11.2017р. (№ 2189-VII1), ч. 1 п. 18 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення» № 630 від 21.07. 2005р., а також п. 3.1 Договору де прямо вказано, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, а оплата за спожиті послуги вноситься Споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунком. Таким чином, всупереч ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017р., ч.1 п.18 Постанови КМУ № 630 від 21.07.2005р., а також п.3.1 Договору, Відповідач не виконали свого зобов`язання щодо сплати послуг з централізованого опалення, а тому зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановлення індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається і не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов га вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Це також визначено постановою Вищого господарського суду України від 05.04.2011 р. № 23/466 та листом Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03,04.1997р. № 62-97р. Відповідно до позиції викладеної у листі ВСУ від 03.04.1997р. № 62-97 то роз`яснення ВАСУ від 12.05.1999р. № 02-5/223. Постанови ВГСУ 06.07.2006р. № 2-14/6102-06, індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості (на момент її виникнення) на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Отже, закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово- комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. (Правовий висновок ВСУ по справі 6-59цс13 від 30.10.2013 р,). Подібна позиція зазначена у правовому висновку Верховного суду України по справі 6-68цс12 від 20.06.20і2 р. Так, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, па них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в п. 10 ч. З ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних ЗДІЙСНЮЄТЬСЯ за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) : кількість днів прострочення. Згідно наданого розрахунку від 13.12.2018р.. інфляційні витрати склали 1 593,52 гри., а 3% річних відповідно склали 425,92 гри. Таким чином, відповідно до Розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення від 15.03.2018р. заборгованість Відповідачів за період з 01.09.2014р. по 30.11.2018р. складає 9 093,46 грн., а відповідно до Розрахунку від 13.12.2018р., інфляційні витрати складають 1 593,52 гри., а 3% річних - 425,92 гри., разом сума заборгованості складає всього; сума основного боргу 9 093,46 грн. + інфляційні витрати 1 593,52 грн. + 3%річних 425,92 грн. = 11112,90 гри. Отже, неправомірні дії Боржників призвели до порушення майнових прав та законних інтересів Заявника. Через несвоєчасність проведення розрахунків Відповідачами за надані послуги з централізованого опалення із Позивачем, ЛМКП «Львівтеплоенерго» не може забезпечити своєчасну сплату податків, внесків до пенсійного фонду, виплату заробітної плати працівникам, а також мас заборгованість перед іншими підприємств. Дані обставини підтверджуються долученими до матеріалів справи письмовими доказами. Враховуючи вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовна заява ЛМКП «Львівтеплоенерго» є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Outcome: approved