Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

28 травня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] мотивуючи свої вимоги тим, що 28 грудня 2010 року між ним та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Балаклеївської сільської ради Смілянського району Черкаської області (актовий запис №26). Від даного шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON] , 2011 року народження, та сина [PERSON] , 2012 року народження. Сімейні та шлюбні відносини між ними припинені. Сім`я носить формальний характер, в зв`язку з чим просить розірвати шлюб. Ухвалою судді від 15 червня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою, в якій просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, на їх задоволенні наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток на останню відому адресу її реєстрації та проживання. Відзиву на позовну заяву та заперечень до суду не направила. З урахуванням положень ч.4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити, за результатами її розгляду, заочне рішення. Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, з урахуванням вимог ст.110 Сімейного Кодексу. Статтею 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Судом встановлено, що сторони з 28 грудня 2010 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.7). Від шлюбу мають малолітніх дітей: доньку [PERSON] , 2011 року народження, та сина [PERSON] , 2012 року народження, що підтверджується копіями свідоцтва про їх народження (а.с.8,9). Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки, в зв`язку з чим продовження шлюбних стосунків є неможливим. Спільного господарства не ведуть. Вважає, що його з відповідачем сім`я розпалась остаточно, миритись та відновлювати подружні стосунки не бажає. На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що відповідач відзиву на позовну заяви чи заперечень щодо розірвання шлюбу до суду не надала, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що відповідачем у заяві не зазначена позиція щодо відновлення дошлюбного прізвища, після розірвання шлюбу суд залишає їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні, в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. Відповідно до квитанції №5515114 від 27 травня 2020 року, позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 840 гривень 80 копійок. Однак, з урахуванням клопотання позивача щодо покладення понесених ним судових витрат на нього, суд вважає, що судові витрати на даний час стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають. На підставі викладеного, відповідно до ст.3, 24, 105, 110, 112, 113 СК України та

Outcome: approved