Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

28.03.2017 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 23.09.2005 року уклала шлюб з відповідачем, від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, спільне господарство вже тривалий час не ведеться, подружні стосунки також не підтримуються, втрачені взаємні почуття любові та взаєморозуміння. Оскільки подружні відносини з відповідачем фактично припинені, то подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим, просить його розірвати. Спору щодо поділу спільного майна між сторонами немає. Крім того, оскільки відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей в добровільному порядку не надає, позивач просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі ? частини його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також позивач просить визначити місце проживання дітей разом з нею. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги про розірвання шлюбу, про стягнення аліментів та про визначення місця проживання дітей разом з нею. Пояснила, що з червня 2017 року вона з дітьми проживає в її квартирі за адресою: [ADDRESS], окремо від відповідача, який залишився проживати в квартирі за адресою: м. Суми, вул. Римського-Корсакова, 3, к. 610-611. Позивач пояснила, що вона категорично не згодна на примирення, так як причиною розірвання шлюбу стала неправильна поведінка відповідача, який останні два роки перестав приділяти увагу сімї, він пропадає з дому, часто вживає алкоголь, внаслідок чого з його боку стали частими прояви агресивної поведінки відносно дружини та дітей, різних погроз, і в листопаді 2016 року відповідач побив позивачку. Після цього випадку подружжя примирилось, однак на жаль в подальшому змін в поведінці відповідача не відбулось. Позивачка підозрює, що відповідач став вживати наркотики. На даний час позивачка боїться проявів агресії з боку відповідача відносно неї та дітей, оскільки відповідач неодноразово висловлював погрози в їх адресу, що вивезе, закопає і що ніхто їх не знайде. Відповідач за весь час перебування справи у суді не намагався примиритися, якось налагодити стосунки подружжя, відмовився приходити до служби у справах дітей та до суду, лише погрожує забрати дітей. Позивач просить розірвати шлюб, стягнути з відповідача аліменти на двох дітей, а також просить визначити місце проживання дітей з нею, оскільки діти на даний час проживають з нею, бажають в подальшому проживати з матірю, так як іноді батько лякає їх своєю агресивною поведінкою. В жодне судове засідання, які призначались на 10.05.2017 року, 12.06.2017 року та на 25.07.2017 року - відповідач не зявився, хоча повідомлявся у встановленому законом порядку згідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України за зареєстрованим місцем проживання: [INFO], к. 610-611 (а.с.14, 28, 39, 43, 48), а також повідомлявся особисто телефонограмою (а.с.35). Відповідач не надав суду жодних пояснень чи заперечень щодо позову, не надав заяви про відкладення розгляду справи. Зі згоди позивача, висловленої нею в судовому засіданні, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині вимог про розірвання шлюбу та про визначення місця проживання дітей з матірю підлягають задоволенню, в частині вимоги про стягнення аліментів частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 23.09.2005 року у відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області, актовий запис №1709, спільне прізвище подружжя після реєстрації шлюбу [PERSON], що підтверджується довідкою (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей (а.с.6,7). Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобовязані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Враховуючи вищезазначені норми закону та особливий характер сімейних відносин і їх обєктивну недоступність для оточуючих, суд не може покласти обовязок збереження сімї на одного з подружжя при наявності на це його категоричного заперечення. Суд вважає, що оскільки подружні відносини між сторонами фактично припинені, на даний час сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, позивач категорично не згодна на примирення і наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не зявився до суду і не проявив заінтересованості у збереженні шлюбу, то подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам подружжя та їх дітей, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.6,7). З копій свідоцтв про народження дітей вбачається, що батьком дітей є [PERSON], про що зроблено відповідні актові записи (а.с.6,7). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зважаючи на те, що відповідач є батьком неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], то відповідач як батько за законом зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на їх утримання, тому із [PERSON] необхідно стягнути аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей.\~\~\~ Ч. 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того ж батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків тощо, наявність рухомого і нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Суд виходить з того, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, не має на утриманні інших осіб, має нормальний стан здоров'я, і має об'єктивну можливість виплачувати аліменти на утримання дітей. Будь-яких доказів, які б спростовували ці обставини, відповідач суду не надав. Позивач просила стягнути аліменти в частці від заробітку в розмірі ? частина від заробітку, однак такий розмір частки позивач не обґрунтувала. Тому суд виходить з загального правила щодо стягнення аліментів на двох дітей в частці в розмірі 1/3 від заробітку (доходу), та вважає необхідним частково задовольнити в цій частині вимоги позивача та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на двох дітей, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ст.191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. В даному випадку позов подано до суду 28 березня 2017 року. На підставі п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Щодо позовних вимог про визначення місця проживання дітей, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], а відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], к. 610-611 (а.с. 13, 14). Як вбачається з пояснень позивача, і дана обставина підтверджена в судовому засіданні представником служби у справах дітей, на даний час подружжя проживає окремо один від одного, і діти проживають з позивачкою за адресою: [ADDRESS]. Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить позивачці на праві спільної сумісної власності разом з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про власності на житло (а.с.62) Представник служби у справах дітей в судовому засідання пояснила, що на час проведення спеціалістом служби обстеження умов проживання сторони та їх діти проживали за адресою реєстрації відповідача, оскільки в квартирі позивачки проводилися ремонтні роботи. За повідомленням позивачки, на даний час ремонт в її квартирі закінчено, вона та діти проживають за адресою її реєстрації. Представник служби у справах дітей зазначила, що безпосередньо спілкувалась з позивачем [PERSON] та з донькою сторін [PERSON], [INFO]. Дитина сторін [PERSON] повідомила, що вона має добрі стосунки як з мамою, так і з татом, на даний час бажає проживати з мамою. Молодший син сторін на час проведення візиту представника служби перебував у селі у бабусі. Відповідач [PERSON] за запрошення прийти до служби не відреагував, на телефонні дзвінки не відповідав, тому провести співбесіду з ним не виявилось можливим. Позивачка надала суду копію листа від служби у справах дітей, адресованого відповідачу [PERSON] з запрошенням до служби у справах дітей для розгляду питання щодо визначення місця проживання дітей. З даної копії листа вбачається, що відповідач [PERSON] письмово в нецензурній формі висловив свою думку щодо визначення місця проживання дітей (а.с.64). Службою у справах дітей Сумської міської ради з урахуванням всіх обставин справи було надано висновок про визначення місця проживання дітей, згідно якого служба вважає за можливе визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з матірю, [PERSON] (а.с.65). Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Так, під час розгляду справи судом встановлено, що мати дітей має постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерело існування, вона створила всі умови для проживання, виховання та розвитку дітей, що підтверджується висновком служби у справах дітей (а.с.65). Батько дітей відповідач [PERSON] проігнорував як запрошення служби у справах дітей на співбесіду, так і повідомлення суду про розгляд справи в суді та необхідність зявитися до суду, що свідчить про його незацікавленість у результатах розгляду справи та байдуже ставлення до вирішення питання місця проживання дітей. При цьому суд не встановив виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дітей разом з матірю, і тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав, передбачених вказаними нормами матеріального права, для розлучення дітей зі своєю матірю. Тому, з урахуванням всіх вищевказаних обставин справи, маючи на меті перш за все захист інтересів дітей, приймаючи до уваги малий вік молодшої дитини, коли дитина особливо гостро потребує материнського догляду, піклування і ласки, та думку старшої доньки, зясовану представником служби у справах дітей, щодо бажання дитини проживати з матірю, суд вважає необхідним визначити місце проживання обох дітей з матірю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, в зв'язку із задоволенням позову про стягнення аліментів та в зв'язку\~\~із тим, що за даною категорією справи позивач була звільнена від сплати судового збору, судовий збір у розмірі 640 грн. підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь держави. Крім того, в звязку із задоволенням позову про розірвання шлюбу та про визначення місця проживання дітей, сплачений позивачем судовий збір за вказані позовні вимоги у сумі 1280 грн. (640 грн. + 640 грн.) (а.с.2,59) підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON]

Outcome: partial