Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

27.05.2020 позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON] . В обґрунтування позову вказано, що з жовтня 2003 по лютий 2006 сторони перебували у шлюбі, який 05.09.2007 розірвано. Від шлюбу позивач та відповідач мають дитину [PERSON] , [INFO] , який після народження проживав з відповідачем. 27.02.2015 рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова стягнуті аліменти з [PERSON] , на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1\\4 частини від всіх доходів [PERSON] , але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. [INFO] неповнолітній дитині [PERSON] виповнилось 14 років і він прийняв рішення про проживання разом з батьком. На теперішній час дитина проживає з ним у [ADDRESS] . Позивач повністю забезпечує дитину. У зв`язку з чим [PERSON] просить припинити стягнення аліментів з нього на користь [PERSON] . Одночасно позивач просить стягнути на його користь аліменти у розмірі 1\\4 частини від всіх видів доходу з [PERSON] , оскільки дитина повністю перебуває на його утриманні. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив задовольнити, зазначив, що дитина проживає з ним та знаходиться на повному його утриманні. Відповідач у судовому засіданні не заперечувала проти позову, зазначила, що дійсно дитина проживає з батьком та знаходиться на його утриманні. За клопотанням позивача у судовому засіданні, за участі педагога [PERSON] , був опитаний неповнолітній [PERSON] , який зазначив, що на теперішній час проживає з батьком. Рішення про проживання з батьком прийнято ним самостійно, без будь-якого впливу зі сторони батьків. На теперішній час батько його утримує, матір теж приймає участь у його утримання, але батько більше витрачає коштів, оскільки він мешкає з ним. Педагог [PERSON] , яка, відповідно до довідки директора ХСШ №162, працює на посаді вчителя української мови та літератури у Харківській спеціалізованій школі І -ІІІ ступенів №162 ХМР, у судовому засіданні зазначила, що [PERSON] навчається у ХСШ №162, вона є його класним керівником. [PERSON] завжди доглянутий, мешкає з батьком, який приходить до школи, цікавиться навчанням хлопця, матір дитини побачила перший раз у судовому засіданні. Суд, вислухавши позивача, відповідача, неповнолітнього [PERSON] , педагога [PERSON] , дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи приходить до наступного: Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву Чугуївського міського управління юстиції Харківської області (а.с.5). Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуїву реєстраційної служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції у Харківській області (а.с.9). 27.02.2015 рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі 1\\4 частина від усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 21.10.2014 (а.с.6-7). На виконання рішення про стягнення аліментів видано виконавчий лист 21.05.2015 та пред`явлений до виконання (а.с.13-14). Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст.18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.179 Сімейного кодексу України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, нормами Сімейного кодексу України передбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину, дитина проживає з батьком і він повністю її утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів. При цьому обов`язок платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Отже, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Відповідно до ч.2 ст.29 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] проживає разом із батьком [PERSON] , що підтвердив сам неповновлітній [PERSON] та не заперечується відповідачем [PERSON] . Доказів протилежного суду не надано. Відповідно до ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Враховуючи викладене та загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд дійшов висновку про необхідність захистити порушене право позивача шляхом припинення стягнення з останнього аліментів, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до частини 1 статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з частиною 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Системно аналізуючи норми матеріального права та надані сторонами докази, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням положень ст.182 СК України, враховуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн, за позовні вимоги про припинення стягнення аліментів Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного В судовому засіданні позивач, в разі задоволення позовних вимог, не наполягав на стягненні з відповідача на його користь понесених ним судових витрат по справі. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При таких обставинах суд вважає необхідним при вирішенні питання про розподіл судових витрат по справі, не застосовувати приписи ст. 141 ЦПК України, якими передбачено відшкодування в повному обсязі відповідачем позивачу понесених ним судових витрат. Проте, звертаючись до суду з позовними вимогами про стягнення аліментів, позивач, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору. Отже, за вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за позовні вимоги про стягнення аліментів.

Outcome: approved