Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

28.09.2018 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON] в якому просить позбавити відповідачів права користування житловим, шляхом визнання їх такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] В обґрунтування позову зазначено, що відповідачі більше 10 років не проживають у будинку. У вказаному будинку відсутні особисті речі відповідачів, спільного господарства не ведеться. Договірних зобов'язань з відповідачами стосовно користування будинком не укладалось. Наявність реєстрації відповідачів у будинку, порушує право приватної власності позивача та перешкоджає вільно розпоряджатись, володіти та користуватись житлом, крім того ускладнює оформлення субсидії. Із вказаних підстав позивач звернувся до суду та просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] Учасники справи в судове засідання не з'явились. Позивач у поданій заяві підтримав позов та просив його задовольнити. Розгляд справи просив провести без його участі, на фіксуванні судового процесу технічними засобами не наполягав. Судові витрати по справі просив стягнути з відповідачів. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідачі [PERSON], [PERSON] повторно у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомили, відзиву на позов та заяв про розгляд справи за їх відсутності не надавали, тому зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у ній даних і доказів. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 17.12.2018 року було постановлено про заочний розгляд справи. У зв'язку з неявкою учасників судового засідання, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису. Суд, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, дійшов до наступного висновку. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житловий будинок від 15.03.1996 року, виданого [PERSON] виконкомом Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області, позивач є власником будинку [ADDRESS] Згідно копії довідки № 887 від 18.09.2018 року виданої Лиманською сільською радою Зміївського району Харківської області в будинку [ADDRESS] зареєстровані відповідачі: [PERSON], [INFO] (син), [PERSON], [INFO] (колишня невістка). (а.с. 8) Актом обстеження № 108 від 25.09.2018 року, який складений депутатом Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області [PERSON] в присутності свідків: [PERSON], [PERSON] підтверджується, що в будинку [ADDRESS] зареєстровані відповідачі: [PERSON], [PERSON], однак більше ніж 10 років проживають в сел. Слобожанське. (а.с. 7) Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. У зв'язку з тим, що в будинку позивача зареєстровані відповідачі, які фактично там не проживають, [PERSON], як власник, не може повною мірою реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та законом на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 317 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засаді суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Виходячи з вказаних положень Конституції України та Цивільного кодексу України, позивач, як власник майна має право безперешкодно користуватись своєю власністю та таке право гарантується державою. Тобто, у разі порушення права власника держава, зокрема, в особі судів, забезпечує захист права власності від порушень з боку іншої особи. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу відповідно до положень Цивільного кодексу України. У разі створення перешкод у користуванні власністю, позивач може звернутися до суду з вимогою про вчинення дій, необхідних для відновлення порушеного права власності, а саме усунути перешкоди у здійсненні позивачем права власності та визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 402 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідачі на протязі останніх 10 років не проживають без поважної причини за місцем своєї реєстрації, що є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування житловим будинком. Крім того, реєстрація відповідачів у будинку перешкоджає позивачу у володінні, розпорядженні його власністю, та створює перешкоди в отриманні субсидії. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved