Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

26 січня 2017 року позивачка [PERSON] звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області з вищевказаним позовом, мотивуючи тим, що вона працювала на посаді діловода в Овідіопольському ГУ НП в Одеської області, яке є структурним підрозділом відповідача, з боку відповідача було грубе порушення трудового законодавства щодо скорочення штатів, а тому підстав для звільнення її з підстав ст.40 п.1 КЗпП не має у звязку з тим, що позивачка просить скасувати наказ про звільнення від 15.11.2016 року, поновити її на роботі та стягнути з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу. В ході судового розгляду позивачка надала суду заяву з якої видно, що на позові наполягає просить справу розглянути на підставі наданих доказів в її відсутності на позові наполягає. Відповідач до суду не зявився, при цьому направив лист з якого вбачається, що з позовом не погоджується. Дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав . Відповідно до ст. 5-1 КЗпП держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України: правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до 36 КЗпП зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору. У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників. Так судом встановлено, що 01 вересня 2003 року позивачка [PERSON], [INFO] (код [NUMBER]) згідно наказу №46 о/с від 18.09.2003 року була прийнята на роботу на посаду машиністки слідчого відділення Овідіопольського РВ УМВС України в Одеській області. 05 серпня 2013 року згідно наказу ГУМВС України в Одеській області №429 о/с від 05.08.2013 року, позивачка була переведена на посаду діловода канцелярії Овідіопольського РВ ГУМВС України в Одеській області, на якій і працювала до 06 листопада 2015 року включно. 07 листопада 2015 року згідно наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області (надалі по тексту ГУ НП в Одеській області) №138 о/с від 07.11.2015 року, позивачка була призначена на посаду діловода канцелярії Овідіопольського відділу поліції ГУ НП в Одеській області, як така, що прибула за переведенням з ГУМВС України в Одеській області. 16 листопада 2016 року згідно наказу ГУ НП в Одеській області №1289 о/с від 15.11.2016 року, позивачка була звільнена з займаної посади на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, з формулюванням, яке зазначено в трудовій книжці: «у звязку зі змінами в організації виробництва, праці, в тому числі, ліквідації, скорочення чисельності або штату працівників». 03 січня 2017 року трудова книжка з записом про звільнення мені була видана. Відповідач надав суду лист, з якого вбачається, що підставою для звільнення у звязку зі скороченням штатної чисельності органів і підрозділів ГУ НП України в Одеській області були накази № 788 дск від 02.09.2017 року «Про організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції в Одеської області «та ГУНП в Одеської області від 16 вересня 2016 року № 2244 дск «про організаційно-штатні зміни в ГУ НП в Одеської області». Так дійсно згідно вищевказаних наказів у штаті Овідіопольського Відділу поліції ГУ НП в Одеської області, яке розташоване за адресою: Одеська область, Овідіопольський район смт. Овідіополь, вул. Берегова, 9) у секторі канцелярія перебуває у штаті посада діловод у кількості двох посад. Виходячи з матеріалів, які надійшли, суд приходить до висновку, що фактично у структурному підрозділу у секторі канцелярія скорочення штату не відбулось, а тому підстав для попередження позивача про скорочення штату та подальше звільнення було безпідставно. В ході розгляду справи було зясовано, що позивачка дійсно власноручно склала заяву про звільнення на підставі ст.40 п.1 КЗпП, під час розгляду справи суд прийшов до висновку, що в частині даної посади скорочення штату не здійснювалось, а тому суд не може взяти до уваги власноручну заяву позивачки про звільнення, так як дана заява не ґрунтується на законі. Таким чином суд вважає, що є підстави для визнання наказу відповідача № 1289 о/с від 15.11.2016 року про звільнення позивачки з посади діловода не законним та його скасувати. Позивачка на час розгляду справи не працевлаштована, суд прийшов до висновку щодо можливості скасувати наказ про звільнення, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист, а тому вважає можливим поновити позивачку на роботі на посаді діловода сектора канцелярія Овідіопольського ВП ГУ НП в Одеської області. Відповідно до ст. 235 ч.2 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно довідки від 14.08.2017 року середньомісячна заробітна плата позивача з розрахунку двох календарних місяців його роботи складає 4466.35 грн. . Час вимушеного прогулу рахується з 15 листопада 2016 року по час прийняття судового рішення. Цивільний позов розглядається з 26 січня 2017 року, тобто фактично один рік , а тому відповідно до ст. 235 ч.2 КЗпП суд розглядає питання про виплату працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік, що складає 53\~596.62 грн. (4466.35х12=53596.62). Позивачка звернулась до суду з позовом про поновлення на роботі та присудження виплати заробітної плати з урахуванням предмету позову, суд вважає можливим відповідно до ст. 367 КЗпП України допусти негайне виконання судового рішення,\~ щодо виплати заробітної плати, але не більш, ніж за один місяць Згідно предмету позову та ЗУ «Про судовий збір» при поданні позову позивачка звільняється від сплати судового збору, суд прийшов до висновку, щодо обґрунтованості позовних вимог, а тому відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1920 грн.

Outcome: approved