Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-10 00:00:00

27 лютого 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому зазначала, що земельна ділянка площею 3,64 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Льотничівської сільської ради Володимир-Волинського району, Волинської області належала на праві власності її матері, [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивачка вказує, що мати заповіла їй усе своє майно на випадок смерті, але оформити свої спадкові права після її смерті вона не може, оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно. Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 3,64 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Льотничівської сільської ради Володимир-Волинського району, Волинської області в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] .. В судове засідання позивачка не з`явилася, подала заяву з проханням позов задовольнити, справу розглянути в її відсутність. Від Зимнівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області до суду надійшла заява про визнання позову та з проханням розглянути справу за відсутності представника відповідача. В зв`язку із цим, враховуючи письмові заяви позивача та відповідача, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. [PERSON] померла [INFO] (свідоцтво про смерть [NUMBER] , вид. 05.02.2018 року виконавчим комітетом Зимнівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області, актовий запис № 18). Як вбачається з копії державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] , виданого 08.12.2010 року Володимир-Волинським районним відділом земельних ресурсів, на момент смерті [PERSON] їй належала земельна ділянка, площею 3,64 га, розташована на території Льотничівської сільської ради Володимир-Волинського району. Вказане майно [PERSON] заповідала [PERSON] (заповіт посвідчений 17.02.2004 року секретарем Льотничівської сільської ради, за реєстром № 5), яка фактично прийняла спадщину, оскільки була зареєстрована та постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (довідка Льотничівської сільської ради № 1600 від 27.08.2018 року). Згідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час видкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] виконала дії, які б свідчили про прийняття нею спадщини після смерті [PERSON] Позивачка зверталася до Володимир-Волинської державної нотаріальної контори Волинської області щодо видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, де їй було письмово роз`яснено про неможливість оформлення спадкових прав у відповідності до вимог ст.46, п.2 ст.49 Закону України «Про нотаріат». У зв`язку з тим, що спадкодавець за життя не оформив належним чином право власності на предмет спадкування, позивачка не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на вказане майно, що є підставою для звернення до суду з даним позовом. Як зазначено у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов одержання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі, вимога про визнання права на спадщину в судовому поряду не розглядається, однак, коли нотаріус відмовляє в оформленні відповідного свідоцтва на певний об`єкт спадкування, то особа може звернутися до суду для вирішення даного питання за правилами позовного провадження. Згідно п.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, спадкоємець може звернутися до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно. При цьому в зазначеному листі ВССУ вказано, що при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст.1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст.1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини». Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається. За таких обставин, суд вважає, що визнання права власності на спадкове майно в рамках даного позову є необхідним і єдиним можливим способом захисту прав позивача як спадкоємця. На підставі ст.ст. 1223, 1268 ЦК України,

Outcome: approved