overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

28 лютого 2017 року позивач звернувся із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 01.12.2006 року, від шлюбу мають доньку [PERSON] [INFO]. Разом з цим зазначає, що подружнє життя між сторонами не склалось у зв'язку з різними поглядами на сімейні відносини та обов'язки, відсутністю взаєморозуміння між ними. Подружжя разом не проживають, не підтримують шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть. Позивач у судовому засіданні не з'явився, про час та дату слухання справи повідомлений належним чином, разом з цим позивач подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує, просить його задовольнити. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином, разом з цим повідомлення суду повертались з відміткою пошти за закінченням терміну зберігання. За цих обставин, суд на підставі ч.1 ст.224 ЦПК України, у зв'язку з відсутністю заперечень позивача, визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача, та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних та доказів. З'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено. 01.12.2006 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 851. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, позивач бажає розірвати шлюб, який фактично розпався, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, позивачем позов не відкликано. Частиною 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За таких обставин, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам позивача, що має істотне значення. Враховуючи наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

28 лютого 2017 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 23 жовтня 2009 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого вони мають доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, внаслідок чого відбувались сварки, які призвели до втрати почуття поваги та любові один до одного. Шлюбні відносини припинили в березні 2016 року. Спір щодо поділу майна буде вирішений окремо. Просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем. В судове засідання сторони не зявились, надавши суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, оскільки позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач їх визнає. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст.\~197\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 23 жовтня 2009 року, про що в книзі реєстрації шлюбів виконавчим комітетом Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області зроблено відповідний актовий запис за № 35 та видане свідоцтво про шлюб (а.с. 6). 26 вересня 2008 року народилась [PERSON], батьками якої записані позивач та відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КИ № 205953 від 20 жовтня 2008 року (а.с. 7). Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, внаслідок чого відбувались сварки, які призвели до втрати почуття поваги та любові один до одного. Шлюбні відносини між сторонами припинені 11 листопада 2016 року, з того часу спільне господарство вони не ведуть та проживають окремо. У своїх письмових заявах, поданих до суду, сторони наполягали на розірванні шлюбу, пояснюючи свою позицію тим, що їх сім'я розпалася остаточно і примирення між ними неможливе. Таким чином, враховуючи обставини, встановлені в суді, відповідно до ст.\~110, 112 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливо, суперечить інтересам позивача, сім'я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

28 лютого 2017 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що з 13 травня 2006 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають дитину [PERSON], [INFO], який на даний момент проживає разом з нею. Відповідач ухиляється від свого обовязку утримування дитини, добровільно ніякої матеріальної допомоги не надає, що ставить її в тяжке матеріальне становище та вимушує звернутись до суду із даним позовом. У звязку з чим, просить стягнути аліменти у частці від заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення [PERSON] повноліття і вважає, що 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісяця буде достатньо для задоволення потреб дитини. В судове засідання сторони не зявились, надавши суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, оскільки позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач їх визнає. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що з 13 травня 2006 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 5). Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що малолітній [PERSON], [INFO], проживає разом з матірю, знаходиться на її утриманні та вихованні, відповідач добровільно допомоги на утримання дитини не надає, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, і з урахуванням вимог ст. 182\~СК України, з відповідача на користь позивача на утримання малолітнього сина, повинні бути стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня предявлення позову. Інших даних про матеріальний стан одержувача аліментів, а також стан здоровя дитини і інших обставин, що враховуються при визначенні судом розміру аліментів, суду не надано, що не позбавляє в майбутньому позивача чи відповідача звертатися до суду з позовом про зміну розміру аліментів. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати на користь держави судовий збір у розмірі 640 гривень 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

28 лютого 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебувають у шлюбі від червня 2006 року. Від спільного проживання сторони мають малолітню дитину. Стосунки з відповідачем розладилися. Сторони проживають окремо одне від одного, не ведуть спільне господарство, шлюбних відносин не підтримують. Зберігати сімю позивачка не бажає, вважає, що шлюб носить формальний характер і просить суд шлюб розірвати (а.с.а.с. 2, 3). Представник позивачки у судовому засіданні заявлений позов підтримав. Позивачка до суду не зявилася, звернувшись з нотаріально посвідченою заявою про розгляд справи за її відсутності (а.с. 20). Відповідач до суду не зявився, був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини четвертої статті 169, статей 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України (далі СК) шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі статтею 110 цього Кодексу. Згідно зі статтею 112 СК суд зясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі від 02.06.2006 року (а.с. 6). Від спільного проживання сторони мають малолітню дочку, [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу мешкатиме разом з позивачкою (а.с. 7). Через відсутність взаєморозуміння та постійних сварок, які виникають в родині з різноманітних причин, зникнення у сторін бажання створити міцну та дружню сімю від липня 2014 року сторони не ведуть спільне господарство та не підтримують шлюбних відносин, мешкають окремо одне від одного. Позивачка зберігати сімю не бажає, вважає, що сімя розпалася остаточно і збереження сімї неможливе. За вказаних обставин суд вважає, що вимоги позивачки обґрунтовані й підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

28 лютого 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Дніпрі Дніпропетровської області про встановлення факту проживання однією сімєю без шлюбу, зобовязання вчинити дії (а.с.а.с. 2 4). 23 березня 2017 року ухвалою суду до участі у справі в якості третьої особи було залучено [PERSON] матір [PERSON] 07 червня 2017 року судом у справі було ухвалено рішення про задоволення позову (а.с.а.с. 63, 64). Рішення від 07.06.2017 року оскаржено відповідачем в апеляційному порядку (а.с.а.с. 68 71). 23 червня 2017 року апеляційним судом Дніпропетровської області було постановлено ухвалу про повернення справи до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення в частині відшкодування судових витрат (а.с. 77). Позивачка, представник відповідача, третя особа до суду не з'явилися, були повідомлені належним чином. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що у справі необхідно ухвалити додаткове рішення з наступних підстав. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 220 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. З тексту позовної заяви вбачається, що позивачем було заявлено дві самостійні вимоги (майнового та немайнового характеру). При цьому судовий збір у сумі 1 450,00 грн. було сплачено лише за майнову вимогу (а.с. 1). Відтак, оскільки суд не вирішив це питання під час відкриття провадження у справі, він мав у порядку статті 88 ЦПК відшкодувати решту судових витрат у сумі 640,00 грн. за рахунок відповідача. Крім того, при ухваленні рішення суд не виконав вимоги статті 88 ЦПК та не розпорядився судовими витратами відповідно до результатів розгляду справи. Таким чином, суд, ухвалюючи рішення, не виконав приписів приведеної норми, що вплинуло на повноту рішення та обумовило необхідність ухвалення додаткового рішення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

28 лютого 2017 року позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона з відповідачем з 28 серпня 2004 року перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Фактично шлюбні стосунки між ними припинені через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння. Просила позов задовольнити, шлюб розірвати. В підготовче судове засідання позивачка не зявилася, надала заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила шлюб розірвати. В підготовче судове засідання відповідач до судового засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК Україниза результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб серії 1-НО №246560, виданого 28 серпня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м.Маріуполя, [PERSON] та [PERSON] 28 серпня 2004 року зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 533. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON]. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. Аналізуючи вищевикладене та з урахуванням обставин, передбачених ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому задовольняє позов. Згідно до ч.8 ст. 294 ЦПК України, після розірвання шлюбу прізвище позивачки залишити без змін «Горбаченко».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

28 лютого 2017 року позивачка звернулася з даним позовом до суду, мотивуючи його тим, що 05 серпня 2010 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] у відділі РАЦС по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 290. Від шлюбу у них народилася дочка - [PERSON], [INFO]. Перші роки сімейного життя були добрими, побудовані на любові, повазі, та взаєморозумінні. Проте протягом останніх років шлюбні відносини між ними погіршились. З метою покращення матеріального становища сімї вона почала виїжджати на сезонні роботи. За цей час вони відвикли один від одного, стали чужими та не відчувають одне до одного кохання та поваги. Як правило, суперечки у їх сімї виникали з приводу поглядів на сімю та відношення до неї як до жінки зі сторони відповідача.На даний час в них немає спільних цінностей та планів на май\-бутнє. Такі обставини призвели до того, що вона з відповідачем не підтримують відносин як чоловік та жінка. Вони не будують спільних планів на майбутнє, живуть кожен сам по собі. За таких обставин вважає, що сімя їх розпалася, шлюб носить формальний характер, а тому його слід розірвати, так як збереження шлюбу буде суперечити її інтересам та інтересам неповнолітньої дочки, після розірвання шлюбу просить дитину залишити проживати із нею, залишити їй прізвище Федорчук. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач теж подав до суду заяву, згідно якої позов визнає та просить справу розглядати без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що 05 серпня 2010 року зареєстровано шлюб між [PERSON] (д.ш. Василик) Н.М. та [PERSON] у відділі РАЦС по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 290/а.с.4/. Від спільного подружнього проживання у них народилася дочка - [PERSON], [INFO]. /а.с.9/. На даний час шлюб між позивачкою та відповідачем існує формально, оскільки вони як подружжя не підтримують будь-яких стосунків. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам неповнолітньої дочки, а тому суд приходить до висновку, що необхідно шлюб між [PERSON] (д.ш. Василик) Н.М. та [PERSON] розірвати, неповнолітню дитину залишити проживати із матірю, після розірвання шлюбу позивачці залишити прізвище Федорчук. На підставі ст.,ст. 110, 112 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

28 лютого 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором у сумі 13039 грн. 99 коп. У судове засідання представник позивача не зявився, просив справу розглянути без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, вказавши, що позов визнає у повному обсязі. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] звернулася до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписала заяву від 07 травня 2011 року, згідно якої отримала кредит в сумі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а/с 13). Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач свої зобовязання по договору належним чином не виконувала у звязку з чим станом на 17 листопада 2016 року утворилася заборгованість в сумі 13039 грн. 99 коп., з якої 4855 грн. 19 коп. тіло кредиту, 1860 грн. 31 коп. заборгованість по процентам, 5227 грн. 35 коп. пеня, 500 грн. штраф (фіксована частина), 597 грн. 14 коп. штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком (а/с 6-11). Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором підлягає задоволенню. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

28 лютого 2018 року [PERSON], [INFO], звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності Державного акту на право приватної власності на землю для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, серії [NUMBER], виданий Мечебилівською сільською радою Барвінківського району Харківської області 03 листопада 1997 року. В обґрунтування своєї заяви вказує, що згідно паспорту його прізвище, ім'я, по батькові зазначено «[PERSON]», а в Державному акті на право власності на земельну ділянку - «[PERSON]». Він звернувся до зацікавлених осіб для виправлення вказаної описки, однак йому відмовили через те, що вносити виправлення в Державний акт не можливо. В зв'язку із чим, заявник просив встановити факт належності державного акту. Заявник подав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, що суд вважає за можливе, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник заінтересованої особи належним чином повідомлений про час та дату слухання справи до суду не з'явився, надав заяву з проханням розглянути справу без його участі, проти задоволення вимог заяви не заперечує. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги заявника обґрунтовані та підлягають задоволенню виходячи із слідуючого. У відповідності до положень п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. З Державного акту на право приватної власності землю для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, серії [NUMBER], виданий Мечебилівською сільською радою Барвінківського району Харківської області 03 листопада 1997 року, видно що його видано «[PERSON]» (а.с. 6). З копії паспорту, який видано 13 жовтня 2017 року, наданою заявником, видно, що прізвище заявника зазначено «[PERSON]» (а.с. 4). З'ясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, які були досліджені у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що розбіжності в написанні прізвища в паспорті та Державному акті на право приватної власності на земельну ділянку є лише орфографічною помилкою. Враховуючи вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що належить постановити рішення про встановлення факту належності державного акту. Встановлення факту належності Державного акту має юридичне значення та тягне за собою юридичні наслідки, оскільки необхідне для підтвердження права власності.

Outcome: approved