Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

27.08.2015 року [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду із позовом до [PERSON] сільської ради Миргородського району про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. При судовому розгляді справи позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав. Пояснив, що 09 лютого 2004 року помер його батько [PERSON], який за життя мав на праві власності земельну ділянку площею 2,61 га. на території [PERSON] сільської ради Миргородського району. Він прийняв спадщину після смерті батька, але позбавлений можливості оформити на себе належну батькові земельну ділянку площею 2,61 га. через нотаріальну контору, оскільки у нього відсутній державний акт про право приватної власності на дану земельну ділянку виданий на імя його батька. Вважає, що батько мав такий державний акт, але де він знаходиться на даний час йому не відомо: можливо на підприємстві, яке орендує земельну ділянку, а можливо в Управлінні Держземагенства в Миргородському районі. Просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 2,61 га., яка знаходиться на території [PERSON] сільської ради Миргородського району, що належала його батькові, [PERSON], який помер 09.02.2004 року. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Миргородського району в судове засідання не зявився. З установи на адресу суду надійшов лист про розгляд справи у відсутності представника. Позов сільською радою визнається. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає що заявлений позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч.ч.1, 2 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі наданих доказів встановлено, що [PERSON] помер 09 лютого 2004 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.8). Спадщину після смерті [PERSON] прийняв його син позивач [PERSON], що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (а.с.18-19). Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б безспірно свідчили про те, що на час смерті його батько мав у власності земельну ділянку площею 2,61 га. розташовану на території [PERSON] сільської ради Миргородського району. Відповідно до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України в редакції, що діяла на час смерті спадкодавця [PERSON] право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. З офіційної довідки Управління Держземагенства у Миргородському районі Полтавської області вбачається, що державний акт на право власності на земельну ділянку на імя [PERSON] не видавався, згідно Національної кадастрової системи кадастровий номер на земельну ділянку не присвоєний (а.с.5). Відповідно до п.п. 1, 4, 9 ст. 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка може бути обєктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частини земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї; формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Позивачу неодноразово розяснювалася судом різниця між майновим правом (право на отримання земельної частки (паю) та правом на майно (право власності на землю), розяснювалася можливість уточнення, зміни позовних вимог, в звязку з чим в слуханні справи оголошувалася перерва (а.с.21). Але своїм процесуальним правом позивач не скористався, наполягаючи на задоволенні позову по заявленим позовним вимогам. Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Оскільки, згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування земельною ділянкою виникають після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації, суд вважає що на день смерті 09.02.2004 року [PERSON] не мав права власності на земельну ділянку площею 2,61 га, на території [PERSON] сільської ради Миргородського району. Отже, спадкодавець [PERSON] не мав права власності на спірну земельну ділянку, зважаючи на що, таке право власності на вищезазначену земельну ділянку не входило до складу спадщини [PERSON], а тому у суду відсутні правові підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed