Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

28.09.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь аліментів на утримання двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з жовтня 2015 року і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позову послався на ухилення відповідача від матеріального утримання своїх дітей та неможливість стягнення аліментів у минулому через виїзд відповідача на постійне проживання до Німеччини та відсутність адреси її місця проживання за кордоном. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав і наполягав на задоволенні. Відповідач не зявилася, про час і місце розгляду справи сповіщалася належним чином. За згодою позивача судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Сторони перебували в шлюбі, який розірвано рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29.01.2015 року, і мають двох спільних малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], і дочку [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо. Діти залишилася разом із позивачем і знаходяться на його утриманні. Відповідач не надає позивачеві матеріальної допомоги на утримання дітей, що стало причиною звернення позивача до суду з цим позовом. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі Кодекс) батьки зобовязані утримувати своїх дітей. В силу положень статті 182 цього Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно статті 191 Кодексу аліменти на дитину присуджуються від дня предявлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати; у цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше ніж як за три роки. Приєднаними до справи письмовими доказами підтверджується, що з початку листопада 2015 року позивач звертався до Адміністрації державної прикордонної служби України і посольства ФРН в Україні з проханням надати інформацію про напрямок виїзду відповідача за межі України, а також про місце її проживання в Німеччині, проте в наданні цієї інформації позивачеві було відмолено. Крім того, в червні 2016 року позивач звертався до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до відповідача про стягнення аліментів, проте ухвалою судді від 13.06.2016 року позов було залишено без руху, а позивачу запропоновано здійснити переклад судових документів на німецьку мову, чого ним не було зроблено через відсутність коштів (а. с. 24-33). Таким чином, позивачем належним чином доведено вжиття заходів стягнення аліментів з відповідача та неможливість цього, саме через ухилення остатньої від їх сплати, що є підставою для стягнення аліментів за минулий час, починаючи з 01.11.2015 року. Вираховуючи вищевикладене, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (на кожну дитину), починаючи з 01.11.2015 року і до досягнення дітьми повноліття.

Outcome: partial