Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

26 червня 2017 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до ТОВ «Евріка». Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 29 березня 2006 року йому в тимчасове користування було передане майно ТОВ «Евріка», що знаходиться в м. Очакові Миколаївської області та складається з нежитлової будівлі за адресою: вул. Степова,14/4 та першого поверху нежилого приміщення за адресою: вул. Торгова, 25, з метою збереження його у належному стані. Посилаючись на те, що на теперішній час відсутня реєстрація права власності на це майно за відповідачем, а він на протязі більше десяти років добросовісно, відкрито та безперервно володіє спірним нерухомим майном, при цьому значно покращив його технічний стан, здійснивши капітальний ремонт та облаштування ваговим обладнанням, просив визнати за ним право власності на вказане вище нерухоме майно в порядку набувальної давності. 04 липня 2017 року ТОВ «Евріка» звернулося до суду із зустрічним позовом до [PERSON], якийобґрунтовується тим, що дійсно ТОВ «Евріка» передало позивачеві вищезгадане майно в тимчасове користування, але без права на набуття права власності на це майно, а тому відсутні жодні правові підстави для задоволення первісного позову. Посилаючись на те, що позивачем оспорюється право власності відповідача на спірне майно, а також на наявність розбіжностей в договорі купівлі-продажу від 29 серпня 1995 року та акті прийому-передачі від 30 жовтня 1995 року, який є невідємною частиною цього договору, що унеможливлює реєстрацію за відповідачем права власності, просило визнати за ним право власності на спірне майно. Ухвалою суду від 05 липня 2017 року вказані позови обєднані в одне провадження. Позивач до суду не зявився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, в якій, крім цього зазначив, що заявлені вимоги підтримує у повному обсязі та просить відмовити у задоволенні зустрічного позову ТОВ «Евріка». Представник відповідача в судовому засіданні зустрічний позов підтримала, вимоги первісного позову не визнала, додатково пояснивши при цьому, що спірне майно з 1995 року перебуває на балансі відповідача. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Як вбачається з договору купівлі-продажу майна від 29 серпня 1995 року, посвідченого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2-863, нежитлова будівля, розташована в м. Очакові по вул. Степовій, 14/4, та нежиле приміщення, перший поверх, розташований в м. Очакові по вул. Торговій, 25, належать ТОВ «Евріка» (а. с. 86-91). Як вбачається з акту приймання-передачі майна (а. с. 8), 29 березня 2006 року в тимчасове користування позивачеві [PERSON] було передано вказане вище майно ТОВ «Евріка», з метою збереження його у належному стані, і 29 березня 2016 року позивач зобовязався повернути його відповідачеві. Статтею 344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти ним протягом десяти років, набуває право власності на це майно, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відтак, виходячи зі змісту вказаної норми закону, обставинами, які мають значення для справи, і які повинен довести позивач в силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, є добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність. Безспірний системний звязок з критерієм добросовісності володільця за давністю володіння закріплено у ст. 388 ЦК України, згідно з якою добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати, що придбає майно в особи, яка не мала право його відчужувати, тобто, добросовісність може бути лише результатом фактичної помилки. В даному випадку позивач [PERSON], одержавши 29 березня 2006 року в тимчасове користування спірне майно та зазначивши у відповідному акті термін його повернення, достеменно знав, що він не має права на розпорядження цим майном і що воно є власністю відповідача. Якщо особа, яка заявляє про давність володіння, заволоділа чужим майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не предявив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через пятнадцять років з часу спливу позовної давності за відповідними вимогами (ч. 3 ст. 344 ЦК України). При цьому строк позовної давності починає обчислюватись з моменту закінчення строку дії договору, якщо інший строк повернення речі не був установлений самим договором. В даному випадку позивач зобовязався повернути спірне майно відповідачеві 29 березня 2016 року, а отже право на набуття його у власність, за відсутності вимоги про повернення майна, може виникнути у позивача не раніше 2031 року. Таким чином, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем наявності у нього правових підстав на звернення до суду з цим позовом, а відтак його вимоги задоволенню не підлягають. Натомість суд приходить до переконання про необхідність задоволення зустрічного позову ТОВ «Евріка» і при цьому виходить з такого. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, що передбачає юридичну можливість власника панувати над ним, здійснювати щодо нього свою волю, використовувати корисні якості майна та можливість встановлювати, змінювати, припиняти його юридичну долю. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За змістом даної норми, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. 10 вересня 2008 року ТОВ «Евріка» оформило технічну документацію на нежитлову будівлю, розташовану за адресою: м. Очаків, вул. Степова,14/4, загальною площею 448 кв.м, а 04 квітня 2017 року технічну документацію на нежиле приміщення, перший поверх, розташовану за адресою: м. Очаків,вул. Торгова, 25, загальною площею 153,10 кв.м. (а. с. 100-101). Як вбачається з довідки від 12 липня 2017 року, долученої представником відповідача до матеріалів справи (а. с. 125), за даними бухгалтерського обліку з 1995 року на балансі ТОВ «Евріка» перебуває нежитлова будівля по вул. Степовій, 14/4, та нежиле приміщення, перший поверх, по вул. Торговій, 25. Зареєструвати за собою право власності в реєстрі речових прав на нерухоме майно на даний час є неможливим, оскільки відповідно до проведених поточних інвентаризаційно-оцінювальних робіт на нерухоме майно виявлено розбіжності в договорі купівлі-продажу від 29 серпня 1995 року та акті прийому-передачі від 30 жовтня 1995 року, що підтверджується відповідним висновком Очаківської районної філії ММБТІ від 05 травня 2017 року (а. с. 102). Проаналізувавши викладені обставини, суд бере до уваги той факт, що відповідач позбавлений можливості реалізувати своє право власності на спірне майно в інший спосіб, наявність перешкод з боку позивача, який не визнає це право власності, порушує права відповідача, а тому зустрічний позов ТОВ «Евріка» є таким, що підлягає задоволенню. Позивачем [PERSON] сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 640 грн, за зустрічним позовом відповідачем ТОВ «Евріка» сплачено 1 600 грн, що підтверджується відповідними квитанціями. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки в задоволенні первісного позову відмовлено, судові витрати за ним відносяться на рахунок позивача і відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved