Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

27.03.2018р. Публічне акціонерне товариство Державний ощадний банк України в особі філії - Миколаївське обласне управління акціонерного товариства Ощадбанк (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] (далі - відповідачі), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить стягнути з відповідачів на свою користь в солідарному порядку 63 378 грн. 81 коп., з яких: 29 872 грн. 54 коп. - заборгованість основного боргу; 11 461 грн. 70 коп. - прострочена заборгованість за відсотками; 792 грн. 53 коп. - сума заборгованості за комісією; 12 239 грн. 84 коп. - сума несплаченої пені, а також 4 446 грн. 27 коп. - інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості за кредитом; 3 092 грн. 70 коп. - інфляційних витрат від заборгованості за відсотками; 846 грн. 62 коп. - 3 % річних від прострочених сум заборгованості за кредитом; 626 грн. 61 коп. - 3 % річних від прострочених сум заборгованості за відсотками. Позов обґрунтований тим, що позивач та відповідач у письмовій формі уклали кредитний договір № 31 від 10.02.2009р. Відповідно до умов кредитного договору позивач зобов'язався та надав відповідачу кредит на споживчі цілі у розмірі 120 000 грн. 00 коп. на строк 10 років, тобто до 09.02.2019р. під 23% річних, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановленому кредитним договором та додатком до нього. Окрім того, з метою забезпечення виконання зобов'язання боржником [PERSON], 10.02.2009р. було укладено договір поруки з [PERSON] та 14.12.2009р. з [PERSON] за зобов'язаннями кредитного договору № 31 від 10.02.2009р. [PERSON] у встановлені кредитним договором строки обов'язки по сплаті заборгованості по кредитному договору не виконала, у зв'язку з чим позивач звернувся з вказаним позовом до суду. Позивач, вказує на систематичне порушення позичальником основного зобов'язання та утворення у зв'язку з цим заборгованості по кредиту. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, не заперечив щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання шість разів не з'явилася, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлена про час та місце судового розгляду шляхом направлення поштовим зв'язком судових повісток за адресою реєстрації місця проживання: [INFO], та розміщення оголошення на веб-порталі судової влади України про виклик до суду. Відповідач про причини неявки суд не повідомила та не подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання шість разів не з'явилася, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлена про час та місце судового розгляду шляхом направлення поштовим зв'язком судових повісток за адресою реєстрації місця проживання: [INFO], та розміщення оголошення на веб-порталі судової влади України про виклик до суду. Відповідач про причини неявки суд не повідомила та не подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не з'явився, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлений про час та місце судового розгляду шляхом направлення поштовим зв'язком судових повісток за адресою реєстрації місця проживання: [INFO]. Відповідач про причини неявки суд не повідомив та не подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження. Суд з власної ініціативи розгляд справи проводить в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Так як в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд за згодою позивача визнав можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, у відповідності до приписів ст.ст. 280-281 ЦПК України. Дослідив письмові докази, судом встановлено наступне. Так, судом встановлено, що 10.02.2009р. ПАТ, який є правонаступником ВАТ Державний ощадний банк, та [PERSON] у простій письмовій формі уклали договір № 31 та додатки до договору з графіком погашення кредиту та відсотків за ним, що є невід'ємною частиною договору, які сторони підписали. Відповідно до умов п.п. 1.1., 1.2.договору позивач зобов'язався та надав відповідачу кредит у розмірі 120 000 грн. 00 коп. на десять років, тобто на строк до 09.02.2019р. на споживчі цілі, під 23 % річних, комісійні у розмірі 0,05 % від суми фактичної заборгованості (п. 1.14). Виконання цього договору забезпечено, в тому числі, пенею в розмірі 0,06 % від суми несплаченого платежу за кожний день прострочення (п. 5.2.). Відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановленому договором та додатками до нього (п. 4.3.2). Згідно п. 2.1. договору, виконання відповідачем зобов'язань за цим договором забезпечено нотаріально посвідченим договором іпотеки нерухомого майна, що розташоване за адресою: вул. Маяковського, 154, смт Врадіївка Миколаївської області. Пунктом 8.1. кредитного договору визначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань по цьому договору. З метою забезпечення виконання зобов'язання по кредитному договору № 31 від 10.02.2009р. було укладено два договори поруки між ВАТ Державний ощадний банк України (кредитором), [PERSON] (боржником) та поручителями - [PERSON] і [PERSON] Умовами п. 2.1. вказаних договорів передбачено, що у разі порушення боржником виконання зобов'язання кредитор має право вимагати від поручителів виконання зобов'язання боржника перед кредитором згідно з умовами кредитного договору в порядку передбаченому цим договором. Пунктами 4.1. - 4.3. договорів поруки визначено, що порука припиняється: з припиненням забезпеченого нею зобов'язання за кредитним договором; у випадку зміни боржника іншою особою, якщо поручитель не виявив згоди відповідати за нового боржника; у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Позивач свої зобов'язання щодо видачі кредиту виконав, що підтверджується заявою про видачу готівки від 06.02.2009р., однак [PERSON], в порушенням умов кредитного договору, вчасно не повернула суму кредиту, в зв'язку з чим у неї перед позивачем виникла заборгованість. Незважаючи на взятті на себе обов'язки по кредитному договору, позичальник порушив умови його виконання та з вересня 2016р. припинила сплачувати платежі по тілу кредиту та комісійні (останній платіж проведено 08.08.2016р.), платежі по відсотках, які до цього сплачувала теж в порушення графіку, що вбачається з розрахунку та графіку погашення заборгованості. Згідно розрахунків наданих позивачем станом на 16.04..2018р. вбачається що заборгованість [PERSON] становить 54 366 грн. 61 коп., з яких: 29 872 грн. 54 коп. - заборгованість основного боргу; 11 461 грн. 70 коп. - прострочена заборгованість за відсотками; 792 грн. 53 коп. - сума заборгованості за комісією; 12 239 грн. 84 коп. - сума несплаченої пені. Крім того, позивачем відповідачу нараховано 4 446 грн. 27 коп. - інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості за кредитом; 3 092 грн. 70 коп. - інфляційних витрат від заборгованості за відсотками; 846 грн. 62 коп. - 3 % річних від прострочених сум заборгованості за кредитом; 626 грн. 61 коп. - 3 % річних від прострочених сум заборгованості за відсотками. Доказів, які б спростовували наданий позивачем розрахунок та доводили б повне виконання боржником кредитних зобов'язань, відповідачами суду не надано. Встановивши вказані обставини, суд вважає, що зі сторони відповідача порушені вимоги чинного законодавства, що регулює кредитні правовідносини, та вимоги кредитного договору, укладеного між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно д статті 1048 цього Кодексу. Крім того, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як строк дії договору, так і строк (термін) виконання зобов'язання (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Відповідно до ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином вимоги позивача до [PERSON] є законними та обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню. В свою чергу щодо вимог до [PERSON] та [PERSON] слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України). Отже, порука - це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У п. 1.2. кредитному договорі строк виконання основного зобовязання чітко визначений: строком остаточного повернення кредиту не пізніше 09.02.2019р., однак умовами договору визначено, що сплата платежів здійснюється частинами, а не однією сумою. При чому з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] припинила сплачувати чергові платежі у вересні 2016р., в той час, як позивач звертався до відповідачів, як поручителів, з листами вимогами від 12.12.2017р. про дострокове стягнення кредиту, а з позовом до суду звернувся лише 27.03.2018р. Таким чином в сукупності вищевикладеного вбачається, що порука припинена щодо чергових платежів починаючи з вересня 2016 року по вересень 2017 року, в той же час вимоги щодо стягнення чергових платежів з жовтня 2017 року в ходять до строку дії поруки та підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача в сумі 17 000 грн. 00 коп. Крім того з відповідачів підлягає стягненню також 11 461 грн. 70 коп. - прострочена заборгованість за відсотками; 792 грн. 53 коп. - сума заборгованості за комісією; 12 239 грн. 84 коп. - сума несплаченої пені; 4 446 грн. 27 коп. - інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості за кредитом; 3 092 грн. 70 коп. - інфляційних витрат від заборгованості за відсотками; 846 грн. 62 коп. - 3 % річних від прострочених сум заборгованості за кредитом; 626 грн. 61 коп. - 3 % річних від прострочених сум заборгованості за відсотками. На підставі вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати, що складаються з суми судового збору, сплачених позивачем під час пред'явлення позову на суму 1 762 грн. 00 коп., підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача пропорційно до задоволеної частини вимог.

Outcome: partial