Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

29.04.2016 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до Широківської сільської ради (далі по тексту - відповідач) про визнання права власності на спадкове майно (а.с.2-3). Так, позивач просить суд визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно після смерті [INFO] спадкодавеці - [PERSON], а саме на земельну ділянку [NUMBER], масив № 3, площею 5,73 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Широківської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області. Позивач - [PERSON], в судове засідання не з'явився, але його представник - [PERSON], подала до суду заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги [PERSON] підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за її відсутністю (а.с.29). Представник відповідача - Широківської СР, відзив або заперечення на позов [PERSON] до суду не надав та в судове засідання не з'явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового розгляду, про що свідчить наявне в матеріалах справи відповідне повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.27). Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 169 Цивільного процесуального кодексу України, суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-якого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними. Неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи (ч.2 ст.169 ЦПК України). Враховуючи викладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи. У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до висновку про законність, правомірність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON], виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим 15.06.2015 року Відділом ДРАЦС Біляївського МУЮ в Одеській області, актовий запис № 772 (а.с.13). Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема у вигляді земельної ділянки [NUMBER], масив № 3, площею 5,73 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Широківської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (а.с.6). За життя [PERSON] було складено заповіт, який посвідчено спеціалістом-юрисконсультом Шабівської СР Б-Дністровського району Одеської області 29.09.2011 року та зареєстровано в реєстрі за № 438, відповідно до якого [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: земельну ділянку [NUMBER], масив № 3, площею 5,73 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Широківської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області вона заповіла - [PERSON]. Даний заповіт за життя [PERSON] не був змінений і не скасований (а.с.12). [PERSON] у встановлений законом строк звернувся до Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом. При зверненні до Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, [PERSON] було відмовлено та винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку із тим, що спадкоємцем не було надано правовстановлюючі документи на спадкове майно та документів, що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно. Рекомендовано звернутись до суду (а.с.8-9). Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області № 2-2663/2005 від 11.08.2005 року за [PERSON] визнано право власності на земельний пай розміром 5,73 га, який розташований на землях колишнього КСП «Прогрес» с. Широке Білгород-Дністровського району Одеської області після смерті її сестри [PERSON], яка померла [INFO] (а.с.10). Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області № 2-5706/2005 від 17.10.2005 року визнано сертифікат [NUMBER] на земельний пай розміром 5,73 у.к.га, виданий на ім'я [PERSON], втраченим (а.с.11) Однак, за твердженням позивача, 25 березня 2003 року Білгород-Дністровською РДА на ім'я [PERSON] був виданий Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею5,73 га, масив № 3, ділянка [NUMBER], яка розташована на території Широківської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області на підставі сертифікату [NUMBER], що зафіксовано в Акті про передачу та прийом частки (паю) в натурі від 27.02.2003 року. Державний акт зберігався в Білгород-Дністровській районній державній адміністрації і [PERSON] або [PERSON] не був витребуваний (а.с.6, 15). Як стверджує позивач, з моменту набуття права власності за рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області № 2-2663/2005 від 11.08.2005 року спадкодавеця [PERSON] не зверталась до відповідних установ за отриманням правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку у зв'язку з важкою хворобою. Дані обставини і стали підставою для звернення [PERSON] до суду із відповідною позовною заявою про визнання права власності у порядку спадкування. Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України «Про нотаріат», «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Статтею 1216 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (ст.ст. 1233, 1234 ЦК України). Частинами 2, 4 статті 1236 Цивільного кодексу України встановлено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів (ч.1 ст.1248 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст.1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ст.1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у випадку відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Положеннями ч.1 ст.328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а спадкування за законом є однією з підстав набуття права власності. Як вбачається з матеріалів справи, спадкоємцем [PERSON] (померлої [INFO]) за заповітом, який претендує на спадщину є [PERSON], [INFO]. Положеннями ч.1 ст.328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а спадкування за законом є однією з підстав набуття права власності. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про задоволення позовної заяви [PERSON] до Широківської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно.

Outcome: approved