Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

27.02.2018 року позивачка звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В заяві вказала, що 21.08.2013 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини з відповідачем припинені у травні 2017 року, у теперішній час спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини не підтримують, просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, надала суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала, наполягає на розірванні шлюбу. Ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 23.05.2018 року було направлено судове доручення до Михайлівського районного суду Запорізькій області про допит у якості відповідача [PERSON], який \~проживає за межами [INFO]. Згідно ухвали Михайлівського районного суду м.Запоріжжя від 23.10.2018 року, [PERSON] у \~судові засідання неодноразово не зявився, але надав суду письмову заяву в якій зазначив, що копію позову він отримав, позовні вимоги про розірвання шлюбу не визнає, докази надавати не буде. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними та підлягаючими задоволенню виходячи з наступного. Стаття 68 Конституції України зобов'язує кожного неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що\~ кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків\~ має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб І-ЖС № 130307, [PERSON] та [PERSON], 21.08.2013 року зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище дружини «Сечина» (а.с.6). Сумісне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини припинені, тому позивачка звернулася до суду з даним позовом. Відповідач заперечує проти розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 65 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За змістом ст.51 Конституції України та ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Згідно зі ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Враховуючи, що шлюбні відносини між подружжям припиненні у травні 2017 року, подружжя сумісно не проживає, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, вважає, що примирення між ними не можливо оскільки у неї склалися фактично шлюбні відносини з іншим чоловіком, тому суд приходить до висновку не застосовувати заходи щодо примирення подружжя, позов\~ [PERSON] задовольнити, шлюб розірвати, відповідно до ст.110, 112 СК України. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати, які пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: approved