Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

26 серпня 2020 року в суд надійшла позовна заява позивача [PERSON] , за підписом представника, адвоката Радамовсього М.М., до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначає, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.03.2020р. На даний час в зазначеній квартирі зареєстровані члени сім`ї позивача та колишній власник - відповідач [PERSON] , який фактично в квартирі не проживає. При цьому, добровільно знятися з реєстраційного обліку [PERSON] не бажає, його місце фактичного проживання позивачу не відоме. Вказує, що реєстрація місця проживання в квартирі [PERSON] , з яким домовленостей про збереження права на проживання в квартирі немає, порушує право власності [PERSON] щодо вільного користування та розпорядження майном, створює перешкоди у соціально-побутовій сфері, зокрема використання державної допомоги (субсидії), що суттєво впливає на матеріальний стан. З огляду на зазначене, просять визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] та його представник, адвокат Радамовський М.М. не з`явилися, проте представник позивача подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує та просить задоволити (а.с. 29). Окрім того, при подачі позовної заяви надав згоду на винесення заочного рішення (а.с. 2-3). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про дату, час та місце судового засідання за місцем реєстрації; жодних заяв чи клопотань суду не подавав, відзив на позов не надав. Відповідно до п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, враховуючи відсутність відповідача за адресою його реєстрації, що підтверджена матеріалами справи, зокрема, довідкою №2758 від 01.09.2020р., виданою Відділом ведення реєстру територіальної громади м. Новодністровськ, Новодністровської міської ради (а.с. 20), у зв`язку з чим в суд повернулись конверт із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 25-26), суд вважає відповідача таким, що повідомлений про дату судового засідання належним чином. Враховуючи неявку в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи і від якого не надійшло ні відзиву на позов, ні клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутності, про причини неявки суд не повідомлено, отримавши згоду позивача, суд відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України постановив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив, що на даний час власником квартири [ADDRESS] , є позивач [PERSON] ,\~ що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 19.03.2020р., посвідченим приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Чернівецької області Банковською О.Ю, зареєстрованим в реєстрі за №270, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №204827130 від 19.03.2020р. (а.с.7-8). Із вищевказаного договору, вбачається, що колишніми власниками спірного житла за адресою: [ADDRESS] , були відповідач [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). На даний час в квартирі [ADDRESS] , зареєстровані позивач [PERSON] , його дружина [PERSON] , сини [PERSON] , та [PERSON] , а також відповідач [PERSON] , що підтверджується довідкою №2606 від 13.08.2020р., виданою Відділом ведення реєстру територіальної громади м. Новодністровськ, Новодністровської міської ради Чернівецької області (а.с. 9). Як зазначено у позовній заяві, реєстрація місця проживання відповідача створює незручності та обмежує права власника на користування та розпорядження квартирою, оскільки останній не є членом сім`ї позивача, а домовленості про збереження за колишнім власником права на проживання в квартирі не має. При цьому, фактично у спірній квартирі відповідач не проживає з моменту її відчуження, особистих речей останнього в житлі немає. Доказів, які б спростовували твердження позивача [PERSON] відповідачем [PERSON] суду не надано. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. А згідно ч.ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. При цьому, право власності припиняється, зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України у разі відчуження власником свого майна. Об`єктом права власності може бути згідно ст.ст. 379, 382 ЦК України квартира. Права власника житлового будинку, квартири визначені, зокрема, ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, якими передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 64, ч. 4 ст. 156\~ ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Особи, які не є членами сім`ї власника квартири, відповідно до ст.158 ЖК України, користуються жилим приміщенням у будинку, що належить громадянинові на праві власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Згідно ст. 391 ЦК України, ст.150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відчуження цією особою житла. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] відчужив належне йому майно, не являється та не являвся членом сім`ї позивача, фактично не проживає у спірній квартирі [ADDRESS] , з моменту її відчуження та жодних домовленостей, в тому числі договорів, між позивачем власником квартири та відповідачем щодо збереження за ним права на проживання в квартирі не має, суд приходить до висновку, що позов про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підставний та підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню 840,80 грн. судового збору на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved