Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

28 листопада 2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] згідно якої, з посиланням на ст.ст. 110, 112 СК України, просить розірвати шлюб з [PERSON], укладений в 2003 році. В обґрунтування позовних вимог зазначається, що сторони у 02 вересня 2003 року уклали шлюб від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. Тривалий час між ними були непорозуміння та суперечки, спільне проживання стало неможливим, що призвело до фактичного розірвання шлюбних стосунків, відносини між ними зіпсовані, існують великі розбіжності в інтересах, в поглядах на життя, внаслідок чого спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу є неможливими. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Стецькова-Бондар Л.Ф. вказала, що сторони фактично не проживають спільно тривалий час, не ведуть спільне господарство, між ними встановились відчужені стосунки, не підтримують будь-яких сімейних відносин, шлюб має формальний характер, їх сім'я фактично розпалась, примирення та подальше под ружнє життя, збереження шлюбу суперечить їх інтересам, тому просить задовольнити позовні вимоги і шлюб розірвати, після розірвання шлюбу позивачу залишити набуте в шлюбі прізвище, стягнути з відповідача судові витрати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю та вказав на необхідність розірвання шлюбу, оскільки зберегти шлюб неможливо, строк для примирення не принесе будь-яких результатів, шлюб має формальний характер, сім'я остаточно розпалась, будь-яких сімейних відносин не підтримують приблизно 6 місяців, спільне господарство не ведуть, спору про майно та місце проживання дитини немає. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У абз. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року судам роз'яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. У п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року вказано, що за змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Враховуючи повне і безумовне визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог [PERSON], а також те, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає таке визнання і за вказаних обставин вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому на користь позивача з відповідача слід стягнути 551,20 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved