Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

28.12.2017 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про участь баби у вихованні дитини. В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] померла її дочка [PERSON] . На момент смерті вона перебувала у шлюбі з [PERSON] , від якого народилась дитина [INFO] . До серпня 2016 відповідач [PERSON] інколи, без бажання, спілкувався з нею, але після того як відповідач переоформив квартиру на себе припинив будь-яке спілкування. Між нею та [PERSON] виник спір майнового характеру, після чого останній заборонив спілкування з онукою. Онука прив`язана до неї, сумує коли довго не спілкується з бабою, в свою чергу вона, позивач, також дуже любить свою онуку та бажає приймати участь у її вихованні. У зв`язку з чим позивач просить суд зобов`язати відповідача дозволяти побачення дитини з бабою стільки, скільки забажає дитина, але не рідше двох разів на тиждень до досягнення повноліття онуки. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, з підстав зазначених у позові. Додаткова позивач пояснила, що вона бажає спілкуватись з онукою, так як це тільки буде сприяти її гармонійному розвитку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином та своєчасно, уповноважив [PERSON] представляти його інтереси в суді. Представник відповідача [PERSON] у судовому засідання пояснила, що відповідач не чинить перешкод у спілкуванні баби з онукою, але тільки за умови, що всі спілкування повинні проходити за його присутності. Представник третьої особи - органу опіки та піклування - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в письмовій заяві просив справу розглядати за його відсутності, надавши суду письмовий висновок органу опіки та піклування щодо встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні онуки [PERSON] . Допитана у якості свідка [PERSON] показала, що вона працює директором школи «Світ Монтессорі». Зі сторонами знайома давно, у зв`язку з тим, що їх дитина та онука відвідує школу «Світ Монтессорі». Баба дитина приходила до центру та спілкувалась з онукою, але потім відповідач заборонив спілкування без його присутності. Дитина не заперечувала проти спілкування з бабою, у низ нормальні стосунки. Баба приносила дитині одяг, у який Саша потім одягала. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона товаришує з [PERSON] , перебуває у нормальних дружніх стосунках, часто бувають один у одного у гостях. Після того як померла дружина [PERSON] вона також спілкуються. Стосунки між бабою та батьком дитини напружені, але баба та онука спілкуються, люблять один одного. [PERSON] не проти спілкування дитини з бабою, але тільки у його присутності. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, свідків та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного: Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу [INFO] народилась дитина [PERSON] [INFO] [PERSON] померла, що підвтерджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , яке видане Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову ХМУЮ (а.с.8). Батьками померлої [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , позивач у справі, що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с.7). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. ст. 257 СК України визначено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до ст. 263 СК України спір щодо участі баби у вихованні дитини вирішується судом відповідно до ст. 159 СК України. У статті 159 СК України зазначено, що суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, вік дитини, стан її здоров`я та інші обстивини, що мають істотне значення. Тобто законодавством встановлено правовий механізм визначення способу участі баби у вихованні дитини у випадку недосягнення згоди з батьками дитини стосовно такого способу, а саме: рішення щодо визначення порядку спілкування з онукою, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення всіх обставин, що мають істотне значення. Слід зазначити, що прийняте рішення органу опіки та піклування є обов`язковим для батьків (ст. 158 СК України). А у випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з родичів, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, родич, який проживає окремо, має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. З матеріалів справи вбачається, що Департаментом служб у справах дітей складено висновок №629 від 27.09.2018, відповідно до якого Департамент, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне встановити порядок участі [PERSON] у вихованні онуки [PERSON] , визначивши час перша субота та третя неділя місяця з 10-00 год. до 12-00 год. у присутності батька, [PERSON] , та за згодою дитини (а.с.82-83). Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Із системного аналізу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини ст.ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною родичів, зокрема баби, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип прав та обов`язків інших членів сім`ї та родини на спілкування з дитиною може бути обмежений судом в інтересах дитини. Суд приймає до уваги висновок Департаменту служб у справах дітей ХМР, як органу опіки та піклування і вважає його такими, що якнайкраще відповідає інтересами дитини, оскільки при його складанні враховано ставлення баби до онуки. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У судовому засіданні не встановлено жодних належних, допустимих та достовірних доказів, які б стверджували про негативну поведінку позивача [PERSON] , щодо дитини [PERSON] . Приймаючи до уваги викладене та

Outcome: partial