Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

27 липня 2016 року позивачка [PERSON] звернулась до Костянтинівського міськрайонного суду із позовною заявою до відповідача, третя особа [PERSON] про визнання права власності на житлове приміщення за набувальною давністю. Свої вимоги вона обґрунтовувала тим, що з моменту свого народження проживає у [INFO] (Октябрьській) м. Костянтинівка Донецької області. Вказана квартира належить їй, її матері третій особі [PERSON] та бабусі [PERSON], яка померла 04.05.2008 року. Після смерті бабусі [PERSON], яка фактично не проживає у вказаній квартирі, не зверталась до нотаріальної контори, оскільки вважала позивачку єдиним власником житла. Оскільки вона постійно володіє цим майно більше 10 років, просила визнати за нею право власності на частку спірної квартири за набувальною давністю. У судовому засіданні позивачка [PERSON] уточнила позовні вимоги, просила припинити право спільної власності [PERSON] на частку квартири [ADDRESS] та визнати за нею право власності на частку вказаної квартири яка належала [PERSON]. Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с.34-35). Третя особа [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Зясувавши вищенаведену позицію сторін, дослідивши письмові докази у справі, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності позивачці [PERSON], її матері [PERSON] та бабусі [PERSON] (а.с.5). [PERSON] померла 04 травня 2008 року в м. Костянтинівка Донецької області у віці 74 роки (а.с.13). Відповідно до приписів ч. 1ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Положеннями частини першої ст. 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту ч. 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Один з таких випадків наведено в ст.365 ЦК України, яка регулює порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15.05.2013 року, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України\~за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Під час розгляду справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою розяснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зі змісту практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч.1 ст. 365 ЦК України, яка обовязково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті. Оцінюючи подані докази та встановлені судом обставини, є всі підстави вважати, що в даних правовідносинах встановленими і доведеними є всі умови, передбачені ч.1ст.365 ЦК України. Неможливість спільного володіння та користування майном обґрунтовується тим, що третя особа [PERSON] у квартирі не проживає, не приймає участі в утриманні квартири та збереженні спільного майна, не сплачує податки та збори, інтересу до квартири не проявляє, що дає право суду ухвалити рішення про припинення права на частку в спільному майні. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в частині припинення права власності [PERSON] на частку квартири та визнання права власності на цю частку квартири за позивачкою [PERSON]

Outcome: approved