Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

28.04.2021 року заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою та просить суд встановити факт постійного проживання однією сім`єю з 1962 року до часу відкриття спадщини 06 серпня 2016 року включно, за адресою: [ADDRESS] , його та [PERSON] , померлої [INFO] та факт прийняття ним спадщини після смерті тітки шляхом фактичного постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Заявник посилається на те, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Він доводиться їй племінником, але так як тітка ніколи не виходила заміж, рідних дітей не мала, забрала заявника, коли йому виповнилося 7 років до себе та фактично його усиновила, але документів ніяких не оформила. З 1962 року він постійно проживав з тіткою, називав її мамою, вона піклувалась про нього, виховувала та забезпечувала усім необхідним. Коли йому виповнилось 18 років, тітка проводжала його в армію, а після армії він вже з дружиною оселився в будинку тітки. З метою поліпшення житлових умов, він у дворі будинку побудував новий, який зареєстрував за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстрований він, а тітка залишилася зареєстрованою в буд. [ADDRESS] в цьому ж дворі. Він та [PERSON] завжди з 1962 року, по день смерті [PERSON] , проживали однією сім`єю в будинку [ADDRESS] , завжди вели спільне господарство, піклувалися один про одного. Коли [PERSON] захворіла, він її морально та матеріально підтримував. Після смерті [PERSON] він поховав її та справляє поминки. До цього часу він проживає в будинку, доглядає за будинком, обробляє город, тобто фактично прийняв спадщину, що залишилась після смерті [PERSON] , але у встановлений законом строк не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, тому позбавлений можливості оформити за собою спадкові права. Встановлення зазначених фактів заявнику необхідно з метою вирішення питання про спадкове майно, та можливості оформлення спадщини у встановленому порядку. [PERSON] до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності та наполягає на задоволенні заявлених вимог. Представник заінтересованої особи Городненської сільської ради Болградського району, а саме її голова Богоєв М.Д., до суду не прибув, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги [PERSON] визнав в повному обсязі. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , належав до колгоспного двору, в якому була зареєстрована [PERSON] , тобто вона придбала право власності на весь будинок. Це підтверджується довідкою Дмитрівської сільської ради Болградського району № 270 від 04.09.2020 року, яка видана на підставі записів у погосподарській книзі (а.с.16). Окрім цього [PERSON] на праві власності належать дві земельні ділянки загальною площею 1,09 га, розташовані на території Дмитрівської сільської ради Болградського району, цільове призначення яких ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастрові номери №1 5121483000:01:005:1263 та №2 5121483000:01:002:0089, що підтверджено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 368905, виданого 20.03.2006 року (а.с.22). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 09.08.2016 року Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла [INFO] (а.с.12). Як вбачається з довідки №44/а, виданою 29.01.2020 року Дмитрівською сільською радою Болградського району Одеської області, [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , по день своєї смерті [INFO] (а.с.18), в той час як заявник зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Також судом встановлено, що житлові будинки, розташовані по [ADDRESS] та [ADDRESS] фактично розташовані у одному дворі, поруч. За життя [PERSON] та [PERSON] завжди проживали однією родиною, з початку у будинку [ADDRESS] , а після завершення будівництва будинку [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] зі своєю дружиною та дітьми, проживали однією родиною у будинку [ADDRESS] , це підтверджується довідкою Городненської сільської ради Болградського району (а.с.19). З акту підтвердження умов спільного проживання від 20.01.2021 року, складеного комісією Городненської сільської ради Болградського району встановлено, що працівниками сільської ради було проведено опитування сусідів свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також обстежено умови спільного проживання [PERSON] з [PERSON] було виявлено наступне: [PERSON] ніколи не виходила заміж та постійно проживала у батьківському будинку по [ADDRESS] . [PERSON] 1955 року народження є її рідним племінником, а саме сином її рідної сестри [PERSON] . Він з дитинства постійно проживав з тіткою [PERSON] , яка фактично його усиновила, але документів про це не оформила. Вони проживали однією родиною, вона дбала про нього, як про сина: одягала, взувала, виховувала. Після служби в армії він повернувся в будинок тітки та проживав з нею. В цей будинок він привів дружину, та разом з тіткою [PERSON] справили весілля. Тобто вони проживали постійно однією родиною. Коли родина збільшилась, у тому ж дворі [PERSON] з метою поліпшення житлових умов побудував новий дім, але вони усі продовжували проживати однією родиною, вели спільне господарство, дбали один про одного. Після смерті [PERSON] . [PERSON] поховав її, справляє усі поминки за звичаю. З моменту смерті [PERSON] доглядає за будинком та обробляє земельну ділянку при будинку (а.с.20-21). Як вбачається зі\~ст. 1258 ЦК України\~спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі\~ст. 1264 ЦК України\~у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що докази, на які посилається заявник, достатні для встановлення факту того, що заявник проживав з [PERSON] однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Вирішуючи вимоги та встановлюючи факт проживання однією сім`єю, який охоплюється часовим проміжком з 1962 рік по 2016 рік, суд приходить до наступного висновку. З 01 січня 2004 року в Україні почав діяти новий Цивільний Кодекс України. Відповідно до ч. 1\~ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коди вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно ч. ч. 1, 2\~ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. З вказаного вбачається, встановлення фактів проживання однією сім`єю у період до 01 січня 2004 року законодавством не передбачено. Тому в цій частині, суд частково задовольняє вимоги, а саме встановлює факт проживання однією сі`мєю [PERSON] з [PERSON] з 01 січня 2004 року по день її смерті. Щодо вимоги встановлення факту прийняття спадщини, суд зазначає наступне. \~ \~ \~ \~Постановою приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Станєвої В.Б. вих.№200/02-31 від 23.04.2021 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] , через пропущення шестимісячного строку наданого законом для прийняття спадщини, а також через те, що він не перебуває з померлою у родинних відносинах (а.с.24). Встановлення факту прийняття спадщини для заявника має юридичне значення, оскільки від цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, в даному випадку прийняття спадщини, і законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно зі\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юиридичне значення» від 31 березня 1995 №5, судом встановлюються факти, які породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно до п. 2\~Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року, тощо. Частина 1 ст. 1270\~ЦК України \~передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268\~ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої\~ст. 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268\~ЦК України). Частиною першою\~ст. 1297 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя\~статті 1296 ЦК України). Таким чином,\~спадкові права\~є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. На підставі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що докази, на які посилається заявник, достатні для встановлення факту того, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] .

Outcome: partial