Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

28 вересня 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що 13 листопада 1997 року, між нею, [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), [INFO] та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Луцького міськвиконкому в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 1355 та видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] . За період перебування у шлюбі у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що, в кінцевому результаті, призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім`ю. На даний час шлюбних стосунків не підтримують. Шлюб існує формально. Просила шлюб розірвати. У судове засідання позивач [PERSON] подала заяву, в якій підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити та розгляд справи проводити у її відсутності. У судове засідання відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 13 листопада 1997 року, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Луцького міськвиконкому, запис в книзі реєстрації актів про одруження №1355. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] » (а.с. 4). Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , про що Відділом РАГСУ Луцького міського управління юстиції 01 серпня 2002 року було зроблено відповідний запис за № 1169 та виданосвідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с. 5). Встановлено, що сторони не підтримують шлюбних відносин, не мають спільного сімейного бюджету, не ведуть спільно господарство, кожен з них живе своїм окремим життям, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частини 3, 4 ст. 56 СК України вказують, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Якщо хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Враховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, наполягання позивача на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася, а збереження сім`ї є неможливим. Виходячи з викладеного, давши оцінку обставинам справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та шлюб між сторонами розірвати. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір. На підставі ч.2 ст. 104, ч.3 ст. 105, ч.1 ст. 110, 112 Сімейного кодексу України ,

Outcome: approved