Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

27.08.2019 року позивачка звернулася до суду з даним позовом, у якому просить зняти арешт з належного їй майна та коштів, що містяться на рахунку в ПАТ КБ «Львів», накладеного на підставі постанов головного державного виконавця ВДВС Червоноградського МУЮ №47453961 від 18.05.2015 р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, та арешт коштів боржника. В обґрунтування позову послалась на те, що 04.10.2016 р. державним виконавцем у даному виконавчому провадженні №47453961 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві ПАТ КБ «ПриватБанк», при цьому зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений до виконання в строк до 04.10.2017 р.. Не зважаючи на те, що строк пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання вже давно сплинув, на сьогоднішній день щодо її майна продовжують діяти вказані вище заходи забезпечення виконавчого провадження, що суттєво порушує її право власності. З урахуванням наведеного просить позов задовольнити. Ухвалою від 29.08.2019 р. судом було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 20.12.2019 року підготовче провадження було закрито, справа призначалась до судового розгляду по суті на 02.04.2020 року. 02.04.2020 р. будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи у судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивачки подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності не подавав, про причини неявки не повідомив. При цьому, останнім було подано відзив на позовну заяву в якому останній просив у задоволенні позову відмовити. З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ч. 3 ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України здійснив судовий розгляд справи на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку. Постановою головного державного виконавця відділу ДВС Червоноградського МУЮ від 08.05.2015 року, відкрито виконавче провадження №47453961 з примусового виконання виконавчого листа №459/4604/14-ц, виданого 31.03.2015 року Червоноградським міським судом Львівської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у сумі 190 585,84 грн.. В подальшому в ході примусового виконання вказаного вище виконавчого документа, головним державним виконавцем 18.05.2015 р. винесено постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, та арешт коштів боржника. 04.10.2016 р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану. При цьому визначено строк повторного пред`явлення для виконання виконавчого документа до 04.10.2017 р. Зі змісту позовної заяви випливає, що накладені обтяження на майно позивачки продовжують існувати після повернення виконавчого документа стягувачу та до його повторного пред`явлення до примусового виконання. Згідно ч.5 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, що діяв станом на день винесення постанови про повернення виконавчого документа), повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону. Таким чином, станом на день звернення до суду з даним позовом термін повторного пред`явлення стягувачем виконавчого листа до примусового виконання визначений державним виконавцем строком до 04.10.2017 р. сплинув, доказів протилежного суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, під правом власності розуміється право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності полягає у тому, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення до суду з даним позовом, за наявності арешту (обтяжень) накладеного на майно та кошти, порушується право власності позивачки, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Підстав для продовження обтяження на майно та кошти суд не вбачає, а тому право позивачки підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом зняття арешту з майна та коштів. За таких обставин, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений позивачкою судовий збір у сумі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача у користь позивачки.

Outcome: approved