Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

28 квітня 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 48\~999,95 дол. США, та 18\~794,37 грн. сплаченого судового збору, мотивуючи тим, що з відповідачкою було укладено кредитний договір про надання останній кредиту. У звязку із неналежним виконанням своїх зобовязань за договором у відповідачки виникла заборгованість перед банком, яка станом на 12.04.2016 року становить 48\~999,95 дол. США, що за курсом НБУ станом на 12.04.2016 року становить 1\~252\~958,07 грн., яку відповідачка в добровільному порядку погасити відмовляється. В судове засідання представник позивача не зявився, хоча неодноразово викликався, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідачки позов не визнав, просив застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що 29.12.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та відповідачкою [PERSON] був укладений кредитний договір №640/832-К832 про надання останній кредиту у сумі 22\~000,00 дол. США, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 28.12.2020 року зі сплатою 13,5% річних. 09.10.2008 року між банком та відповідачкою [PERSON] була укладена додаткова угода №1 до кредитного договору відповідно до якої з 20.10.2008 року процентна ставка за користування кредитом встановлюється в розмірі 15% річних. Крім того, 19.02.2010 року між банком та відповідачкою [PERSON] була укладена додаткова угода №2 до кредитного договору відповідно до якої процентна ставка за користування кредитом встановлюється в розмірі 15,06% річних, а також встановлено новий кінцевий термін повернення кредитної заборгованості за даним договором, а саме до 28.12.2025 року. З матеріалів справи та наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідачка [PERSON] кредитне зобовязання належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 12.04.2016 року становить 48\~999,95 дол. США, що за курсом НБУ станом на 12.04.2016 року становить 1\~252\~958,07 грн., а саме: заборгованість по тілу кредиту 20\~612,63 дол. США, що за курсом НБУ станом на 12.04.2016 року становить 527\~077,30 грн., заборгованість за відсотками 19\~346,90 дол. США, що за курсом НБУ станом на 12.04.2016 року становить 494\~711,82 грн., пеня за несвоєчасне повернення тіла кредиту у розмірі 3\~012,21 дол. США, що за курсом НБУ станом на 12.04.2016 року становить 77\~024,01 грн., а також пеня за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом у розмірі 6\~028,21 дол. США, що за курсом НБУ станом на 12.04.2016 року становить 154\~144,94 грн. Згідно з положеннями ст. ст. 526, 533, 627, 1049, 1054 ЦК України передбачено, що в разі коли, за умовами кредитного договору позичальник одержав кредит у вигляді грошових коштів в іноземній валюті, він зобов'язаний повернути кредитодавцю на вимогу останнього цей кредит у вигляді грошових коштів у тій самій сумі і валюті, що були ним одержані. Якщо у договорі визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Статтею 611 ЦК передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені). Частиною 2 ст. 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до п. 1 ст. 625 боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Положеннями ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом, що встановлено ст. 625 ЦК України. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до кредитного договору. Статтями 1054 - 1057 ЦК України регулюються правила виконання зобов'язань по кредитному договору, зокрема: - за кредитним договором, укладеним у письмовій формі, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; - розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит - це будь-яке зобовязання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобовязання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобовязання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Таким чином, на теперішній час кредитна заборгованість не ліквідована, невиконання відповідачкою зобов'язання за кредитним договором по своєчасній і належній сплаті заборгованості по кредиту, процентів за користування кредитом є порушенням умов договору та норм ЦК України. А за такого, з урахуванням умов укладеного між банком та [PERSON] кредитного договору №640/832-К832 від 29.12.2007 та зі змісту наведених правових норм вбачається, що вимоги позивача про стягнення кредитної заборгованості заявлені відповідно до чинного законодавства та є обґрунтованими. Наявність заборгованості у сумі 48\~999,95 дол. США, що за курсом НБУ станом на 12.04.2016 року становить 1\~252\~958,07 грн. підтверджується наданим позивачем розрахунком, який перевірено судом. Разом з тим, з огляду на заяву представника відповідачки про застосування строку позовної давності суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Згідно з приписами ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 5 статті 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно з пунктом 4.5 кредитного договору в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обовязків, визначених пунктами 3.3.8, 3.3.9 (своєчасна та в належному розмірі сплата кредиту й процентів) цього договору, протягом більше ніж 60 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Пунктом 6 Додаткової угоди №2 про внесення змін до кредитного договору встановлено 30-ти денний термін, з спливом якого кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту, процентів та можливих штрафних санкцій у випадку порушення позичальником строків сплати процентів та/або кредиту як в повному обсязі, так і частково. Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в кредитному договорі та в додаткових угодах питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобовязання, та визначили умови такого повернення коштів. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до частини пятої статті 261 ЦК України за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Таким чином, якщо сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобовязання, та визначили умови такого повернення коштів, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, і позичальник повинен звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати (постанови Верховного Суду України №6-1188цс16 від 29.06.2016 року та №6-1174цс16 від 02.11.2016 року). Як вбачається з наданого позивачем до суду розрахунку відповідачка [PERSON] здійснила останній платіж за кредитним договором 07 жовтня 2011 року, тому за пунктом 6 Додаткової угоди №2 строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 30 днів, тобто 07 листопада 2011 року. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив, що з урахуванням п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки строк виконання основного зобовязання було змінено на 07 листопада 2011 року, то саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише 28.04.2016 року, тобто зі спливом строку позовної давності. Разом з тим, позивач не просив суд поновити строк позовної давності, поважних причин його пропуску не наводив, доказів зупинення або переривання перебігу позовної давності суду не надав, тому у зв'язку із заявою представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed