Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

26 серпня 2014 року [PERSON], через представника, звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним заповіт від 22 жовтня 2013 року складений [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що на час складання заповіту [PERSON] відповідно до свого психічного та фізичного стану не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, внаслідок захворювань головного мозку, що сталися після перенесеного інсульту у виді цереброваскулярної хвороби та моторної афазії, що вплинуло на її мовні функції, а також порушення багатьох інших функцій головного мозку та за життя остання вже розпорядилась своїм майном, склавши заповіт на її користь 23 червня 2012 року, ще до того як вона тяжко захворіла. В подальшому представником позивача було збільшено підстави позову, посилаючись на порушення вимог ст. ст. 207, 1247 ЦК України, Закону України «Про нотаріат», оскільки нотаріусом не зазначені причини, за яких особа не може підписати заповіт, не встановлено особу [PERSON], який підписав заповіт, є різними місце складання та посвідчення заповіту, неможливість виконання дій саме [PERSON] щодо обрання свідків, перевірки їх дієздатності, прочитання вголос заповіту особисто перед підписанням, в посвідчувальному написі не зазначені конкретні причини, які зумовили необхідність підписання заповіту третьою особою. Під час судового засідання представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Додатково пояснила, що заповідач це особа з вищою освітою та не могла підписати жодного документу, попередньо його не прочитавши, вона перебувала в такому стані, що навіть не відреагувала на свою приятельку [PERSON], [PERSON] не розмовляла, а тому не могла викликати свідків, а свідки, які давали пояснення на користь відповідача є від нього матеріально залежними. Покази свідка [PERSON] стверджують, що останній був свідком під час підписання заповіту та не розумів, що він підписує за [PERSON] заповіт та взагалі дав пояснення, що в той день [PERSON] не могла говорити і взагалі неможливо з»ясувати намір у особи, яка не розмовляє та не пише. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову, оскільки [PERSON] була адекватною людиною, спілкувалась, дивилась телевізор і взагалі написала заповіт на ім»я свого чоловіка. Заповіт дійсно зазначено місце його складання м.Чернігів, де він і був складений, а підписаний вже в с.Павлівка, про що і зазначено в заповіті і взагалі не зазначено обов»язковість написання паспорта в заповіті, свідки підтвердили, що паспорта у них були і перевірялись. Також, посилаючись на висновок експерта, зазначив про відсутність правових підстав для задоволення позову. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] пояснила, що за 2-3 тижня вона була у будинку Павленко і на той момент [PERSON] розмовляла. За два дня до складання заповіту зателефонував чоловік [PERSON] та вони узгодили дату і вона повідомила щоб всі були з паспортами. Коли зранку заїхала до [PERSON], то остання сиділа, вона дала їй аркуш паперу та ручку, [PERSON] взяла ручку, але рука у неї затрусилась, а тому спитала, хто буде підписувати заповіт і [PERSON] махнула рукою і сказала, щоб був [PERSON]. [PERSON] забрала паспорта та поїхала оформляти, а потім коли приїхали, то [PERSON] взяла в руки заповіт і пересвідчилась кому заповідано майно, спитала про статті, які зазначені. Третя особа пояснила, що зазначила в заповіті про те, де саме складала останній та місце його підписання, що може бути різним, оскільки заповіт складався в м.Чернігові, а підписувався в с.Павлівка. Вважала, що відсутні підстави для задоволення позову. Третя особа Чернігівська районна державна нотаріальна контора не забезпечили явку свого представника в судове засідання. Під час судового засідання 10 жовтня 2014 року та 03 листопада 2014 року були допитані свідки, які дали наступні покази. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з березня 2013 року та до самої смерті вона працювала у сім»ї Павленко як доглядальниця. [PERSON] скаржилась їй, що вона склала заповіт на внуків, але оскільки ті не турбуються про неї, то казала, що хоче викликати нотаріуса та скласти новий заповіт. Пояснила, що [PERSON] розмовляла нормально, але коли у неї підвищувався тиск, то не розмовляла, а тільки кивала та звала рукою. Коли підвищувався тиск, то викликали швидку, робили уколи магнезії. [PERSON] була присутня під час складання заповіту. Зранку приїхала нотаріус та поговорила з [PERSON] про те, що та хоче зробити. Після чого нотаріус забрала паспорта. [PERSON] сама попросила її та напарницю бути свідками, а також [PERSON]. Коли нотаріус приїхала з заповітом, то прочитала його і дала прочитати [PERSON]. Підписати заповіт [PERSON] сама попросила [PERSON]. [PERSON] доглядала за сім»єю Павленко, а зараз доглядає за [PERSON]. З [PERSON] розмовляли про все, а саме про життя, дітей, внуків, вона все пам»ятала. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працювала у сім»ї Павленко доглядальницею. [PERSON] розповідала, що до неї внуки не приїжджають і вона захотіла написати заповіт на чоловіка та казала, що треба викликати нотаріуса. [PERSON] попросила її привезти паспорт. [PERSON] сама могла підписати, але у неї здригнулася рука і вона попросила щоб підписав [PERSON]. Заповіт читала нотаріус та давала читати [PERSON]. Пояснила, що [PERSON] завжди розмовляла нормально, при ній не було випадків щоб та не розмовляла. [PERSON] все розповідала та пам»ятала. Ліки [PERSON] давали, коли підвищувався тиск. Свідок [PERSON] суду пояснив, що знайомий з сім»єю Павленко з 90-х років. За півтора тижня до оформлення заповіту розмовляли про його складання. Йому зателефонував [PERSON] та попросив знайти нотаріуса для оформлення заповіту. Коли приїхала нотаріус, то в будинку був він та доглядальниця [PERSON]. На момент підписання [PERSON] лежала та показала рукою, кому хоче заповісти майно, розмовляла слабо. Підписати заповіт його попросили [PERSON] та [PERSON]. З [PERSON] він спілкувався і вона його впізнавала. [PERSON] як свідок пояснила, що працює у сім»ї Павленко з березня 2013 року доглядальницею. [PERSON] ходила на ходунках, вона з нею спілкувалась, обговорювали новини, казала, що їй приготувати. У [PERSON] був високий тиск і таблетки їй давали від тиску. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знайома з [PERSON] з 1965 року. Коли у [PERSON] стався інсульт у 2012 році, то вона приїжджала до неї до лікарні і остання нічого вже не розуміла, а лікар повідомив, що краще вже не буде. В жовтні 2013 року вона приїжджала до [PERSON], яка нічого їй не сказала і тільки погладила руку. [PERSON] завжди казала, що все має бути для онуків сина. [PERSON] завжди передавала гроші, але [PERSON] попросила не давати грошей, оскільки у [PERSON] є гроші. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона надавала медичну амбулаторну допомогу на дому [PERSON], у якої було дві амбулаторні картки і одну вона зберігала вдома. Знала, що [PERSON] лікувалась з 2009 року. Її викликали часто, а також швидку допомогу. Останній раз бачила [PERSON] у 2013 році. Після інсульту бачила і та невиразно говорила та впізнала її, хвороба прогресувала і стан то погіршувався, то покращувався. Приїжджала до [PERSON], оскільки були проблеми по тиску і вона її впізнавала. Пояснила, що моторна афазія була на фоні інсульту, цереброваскулярна хвороба це вікові зміни. Свідок [PERSON] суду пояснила, що виїжджала як лікар на виклик 25 березня 2013 року, оскільки [PERSON] не розмовляла, але була доступна для контакту, сприймала її як лікаря і на той момент була моторна афазія. Але наступного дня при такій хворобі вона може розмовляти. Виїжджала десь близько 6 разів на тиждень. Фіксування судового процесу 22 червня 2015 року у відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України не здійснювалось, оскільки розгляд справи відбувався у відсутності осіб, які беруть участь у справі, за наявності відповідно заяв про розгляд справи за їх відсутності та належного повідомлення про день та час розгляду справи. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, що були надані ними попередньо, свідків, дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено наступне. Право власності на житловий будинок в с.Павлівка Чернігівського району та області, пров.Попудренка,1 зареєстровано в ? частці за [PERSON] та в ? частці за [PERSON], про що в матеріалах спадкової справи мається відповідь КП «Чернігівське районне бюро технічної інвентаризації». У відповідності до державного акту серії ІІІ-ЧН № 010910 [PERSON] мала у власності земельну ділянку площею 0,14 га, що розташована на території с.Павлівка Радянськослобідської сільської ради та надана для будівництва і обслуговування житлового будинку. 08 листопада 2013 року [PERSON] померла, про що виконкомом Радянсько-Слобідської сільської ради Чернігівського району та області зроблено відповідний актовий запис за № 25. Після її смерті відкрилась спадщина. За життя [PERSON] 23 червня 2012 року склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати та на що матиме право за законом заповідала [PERSON] та онукам [PERSON] і [PERSON] в рівних частинах. 22 жовтня 2013 року [PERSON] склала новий заповіт у присутності свідків [PERSON], [PERSON], що обрані нею особисто, підписаний [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу [PERSON], яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати та на що матиме право за законом заповідала [PERSON]. До нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини за заповітом звернулись [PERSON] та [PERSON]. Зазначені вище обставини встановлені з копії наданої спадкової справи, заведеної після померлої 08 листопада 2013 року [PERSON]. ( а.с. 52-59) Відповідно до ст. ст. 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За змістом ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до висновку № 100/217 посмертної судово - психіатричної експертизи у [PERSON] на період часу, що цікавить суд 22.10.2013, мав місце соматично обумовлений органічний астенічний розлад (F06.0 за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10-го перегляду), який не позбавляв її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. «Цереброваскулярна хвороба» та її одна із проявів ( ускладнень) «моторна афазія», являють собою не психічні, а неврологічні розлади, тому зв»язувати їх із передумовами і критеріями дієздатності особи (усвідомлення своїх дій та здатність керувати ними), неприйнятно. ( а.с.156-165) За висновком № 339 додаткової судово-психіатричної експертизи із судово-психіатричної точки зору, вплив неврологічного розладу у вигляді моторної афазії на фоні цереброваскулярної хвороби, на волевиявлення, як процес психічної регуляції поведінки [PERSON] на час укладення заповіту 22 жовтня 2013 року, згідно наданих об»єктів експертизи, не виявлений. ( а.с.179-181) Даний висновок експерти зробили на підставі ретельного, повного та всебічного дослідження наданих матеріалів справи, роздруківки протоколу судового засідання, в якому маються показання сторін, свідків, наданих медичних документів, в яких зазначено діагноз [PERSON], зафіксовані виклики лікарів з приводу хвороб: ІХС, Дифузний кардіосклероз СН ІІ А ст.Гіпертонічна хвороба ІІ ст., кризовий перебіг. Деформуючий остеоартроз правого колінного суглобу. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ-ІІІ ст. ЦВХ, ГПМК за геморрагічним типом, моторна афазія. З приводу чого [PERSON] призначалось лікування. Виписки з мед карти стаціонарного хворого № 8101, за якою [PERSON] перебувала на лікуванні та був встановлений діагноз: цереброваскулярна хвороба, наслідки ГПМК за ішемічним типом у вигляді розсіяної органічної симптоматики, церебрастенії. Незріла катаракта обох очей. Ангіопатія сітківки обох очей. Облітеруючий атеросклероз судин нижніх кінцівок ІІІ-ІУ ст. Оклюзія стегново-підколінного сегменту. На підставі карток виїзду швидкої допомоги та довідок Чернігівської ЦРЛ, КЛПЗ «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня», КЛПЗ «Чернігівський обласний наркологічний диспансер», в яких зазначено, що [PERSON] на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебувала та не зверталась за медичною допомогою. Також висновки експертів узгоджуються з дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, медичними документами щодо хвороб [PERSON] та встановлених діагнозів, записами викликів швидкої допомоги, поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Свідок [PERSON] давала пояснення, що бачила [PERSON] у 2012 році безпосередньо після перенесеного інсульту та у жовтня 2013 року. Однак, як слідує з медичних даних та показів свідків [PERSON] і [PERSON], [PERSON] мала хвороби неврологічного розладу і її стан міг то покращуватись, то погіршуватись, а отже міг бути такий день, в який остання не могла розмовляти, що і могла спостерігати свідок [PERSON]. Однак, в день складання заповіту даний свідок [PERSON] не відвідувала. У суду відсутні підстави ставити під сумнів покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з приводу їх особистої зацікавленості у розгляді даної справи, оскільки такі обставини судом не встановлені. За таких підстав в судовому засіданні не встановлено підтвердження того, що [PERSON] під час складання заповіту 22 жовтня 2013 року не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними внаслідок психічної хвороби, а також внаслідок цереброваскулярної хвороби та моторної афазії, що могли вплинути на її волевиявлення як процес психічної регуляції, на що посилалась представник позивача в позові та в судовому засіданні. У відповідності до ч.1 ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Як слідує з пояснень нотаріуса та оглянутого заповіту від 22 жовтня 2013 року, останній дійсно складений в м.Чернігові, оскільки нотаріус з»ясувавши попередню волю заповідача склала заповіт у приміщенні свого кабінету. Посвідчення заповіту відбувалось за місцем проживання заповідача за адресою с.Павлівка, що і було відображено в заповіті та не забороняється законом, оскільки у відповідності до ст. 41 Закону України «Про нотаріат», в окремих випадках, коли громадянин не може з»явитись в приміщення нотаріальної контори, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза приміщенням. В судовому засіданні не встановлено, що через свій стан [PERSON] 22 жовтня 2013 року не могла особисто обирати свідків, перевіряти їх дієздатність, а також прочитати заповіт вголос. Покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] свідчать про те, що [PERSON] розмовляла в день посвідчення заповіту, при цьому слід враховувати її вік та стан здоров»я, а тому дійсно остання могла розмовляти повільно та тихо, однак в судовому засіданні не знайшло підтвердження того, що вона в цей день не розуміла значення своїх дій та не керувала ними. У відповідності до ст. 43 Закону України «Про нотаріат» при вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулись за вчиненням нотаріальної дії. При цьому Закон не вимагає обов»язкового зазначення паспортних даних особи, яка підписує заповіт. В судовому засіданні встановлено, що як особа, яка підписувала заповіт так і свідки були з паспортами. При цьому в тексті заповіту зазначені паспортні дані свідків, що узгоджується з положеннями п.1.11 Глави 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року. За положеннями ч.4 ст. 207 ЦК України якщо фізична особа у зв»язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Такі ж положення містяться в ст. 45 Закону України «Про нотаріат». Як вбачається з тексту заповіту від 22 жовтня 2013 року в останньому зазначається про неможливість підписання особисто тексту заповіту [PERSON] у зв»язку з хворобою, при цьому законом не вимагається конкретно розписувати діагноз хворого. Таким чином, в судовому засіданні не встановлено таких порушень закону, які б давали суду підстави для визнання заповіту від 22 жовтня 2013 року недійсним. Враховуючи встановлені обставини справи в їх сукупності, доводи позову, заперечення відповідача, суд приходить до висновку про відсутність відповідних правових підстав для визнання заповіту від 22 жовтня 2013 року складеного [PERSON] на користь [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу [PERSON], недійсним, а тому заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed