Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

27.03.2018 позивач, [PERSON] , звернулася в суд з позовом до відповідачів, Київської місцевої прокуратури №9, ТОВ «Редакція газети «Факти та коментарі», ТОВ «Інформаційне агентство «Українські Новини», у якому просить: - визнати недостовірною інформацію щодо неї, яка поширена [INFO] у мережі Інтеренет за адресою: [INFO] у публікації з назвою «[INFO]», та інформацію щодо неї, що поширена [INFO] у мережі Інтернет за адресою: [INFO] у публікації з назвою «[INFO]»; - зобов`язати Київську місцеву прокуратуру №9 спростувати недостовірну інформацію у той же спосіб, яким вона була поширена, розмістивши на сайтах ukranews.com та fakty.ua шляхом опублікування не пізніше одного місяця з дня набрання рішенням суду законної сили під заголовком «Спростування», тим же шрифтом, на тому ж місті шпальти, де містилася стаття, вступної та резолютивної частини рішення по даній справі; - стягнути з Київської місцевої прокуратури №9 на її користь 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач серед іншого вказує, що [INFO] у мережі Інтеренет на web-сторінці, належній ТОВ «Редакція газети «Факти та коментарі», за адресою: [INFO] розміщено публікацію з назвою «[INFO]» такого змісту: ««В целом уголовное производство по факту присвоения государственных средств, которые выделялись на обучение инвалидов в университете «Украина» имеет хорошие перспективы. Нами собрана серьезная доказательная база. Есть свидетельские показания самих работников вуза и студентов-инвалидов, оплативших из своего кармана обучение в университете, несмотря на то, что для этих целей из столичного бюджета перечислялись необходимые средства. Этот факт документально подтверждается подписанными обвиняемой приходными кассовыми ордерами о том, что она приняла деньги от студентов», - сказал [PERSON] . По словам прокурора, студенты-льготники заплатили за свою учебу 223 тысячи гривен, а заявление на компенсацию из городского бюджета поступило на сумму 746 тысяч гривен. «То есть в три раза больше. Иначе говоря, калькуляция обучения для студентов в университете «Украина» была одна, а калькуляция, предоставленная Департаменту соцполитики Киевской городской госадминистрации, - совсем другая. Обвиняемая незаконно внесла в официальные документы завышенные сумы, и на их основании на счета вуза из городского бюджета было безосновательно перечислено свыше 700 тысяч гривен», - отметил [PERSON] .» [INFO] у мережі Інтеренет на web-сторінці, належній ТОВ «Інформаційне агентство «Українські Новини», за адресою: [INFO] розміщено публікацію з назвою «[INFO]» такого змісту: «…За інформацією прокурора київської місцевої прокуратури №9 [PERSON] документально доведено конкретні факти розкрадань. Зокрема студенти-пільговики заплатили за своє навчання 223 тисячі гривень, а заява на компенсацію з міського бюджету надійшла на суму 746 тисяч гривень. Однак Прокуратурі також стали відомі факти махінацій з правом власності на нерухомість (навчальні корпуси). Зокрема справа стосується непогашеного кредиту Банку «Хрещатик» і спроб переоформлення майнових прав на підставних осіб. … … Калькуляція навчання для студентів в університеті «Україна» була одна, а калькуляція, надана Департаменту соцполітики Київської міської держадміністрації, - зовсім інша. Обвинувачена незаконно внесла в офіційні документи завищені суми, і на їх підставі на рахунки ВИШу з міського бюджету було безпідставно перераховано понад 700 тисяч гривень. Але і це виявляється не все. У ході розслідування стало відомо, що керівництво ВНЗ намагається неправовими механізмами вирішити проблему відходу від виплати кредитної заборгованості перед правонаступниками банку «Хрещатик». У жовтні 2017 року Київська міська прокуратура №9 порушила кримінальну справу за фактом розкрадання щодо проректора - головного бухгалтера ( [PERSON] )». Позивач зазначає, що інформація у вказаних публікаціях, джерелом якої є прокурор Київської місцевої прокуратури №9 [PERSON], є недостовірною та такою, що завдає шкоди її діловій репутації шляхом підриву довіри необмеженої кількості осіб, як студентів, абітурієнтів, так і її колег з Університету , до її професійної діяльності на посаді проректора Університету. Зазначена інформація є негативною, оскільки у публікаціях стверджується про порушення нею норм чинного законодавства України. Крім цього, зазначена інформація є поширеною у розумінні закону, про що свідчить кількість переглядів вказаних статей - 1272 та 27 відповідно. Посилаючись на вищевказані обставини позивач стверджує про порушення її особистих немайнових прав, вказуючи в т.ч. на порушення ч. 4 ст. 296 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), т.я. у публікаціях її ім`я було використане (обнародуване) до набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо неї, а також на порушення ч. 1 ст. 299 ЦК України, т.я. у наслідок поширення інформації завдано шкоди її діловій репутації. З підстав передбачених ст.ст. 277, 280 ЦК України позивач просить спростувати інформацію, поширену в публікаціях, та відшкодувати завдану моральну шкоду. Ухвалою судді від 02.05.2018 в справі відкрито провадження, прийнято рішення про проведення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, встановлено строк для подання відповідачами відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів у відповідності до вимог ст. 190 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) надіслані та вручені відповідачам. 20.07.2018 до суду надійшов відзив ТОВ «Редакція газети «Факти та коментарі», у якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову, вказуючи серед іншого на те, що позивачем не надано доказів недостовірності поширеної інформації, а також доказів того, що в матеріалі опублікованому на інтернет-сайті fakty.ua під назвою «[INFO]» було обнародувано ім`я позивача. Крім цього, відповідач посилається на те, що стаття, яку позивач вважає недостовірною, побудована на інформації прокурора Київської місцевої прокуратури №9 [PERSON], на підтвердження чого відповідачем надано звукозапис, зроблений журналістом під час інтерв`ю. У зв`язку з цим відповідач вказує, що згідно вимог ст. 302 ЦК України, ст. 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» журналіст не мав обов`язку перевіряти інформацію, надану службовою особою, а редакція та журналіст не несуть відповідальності за публікацію такої інформації, навіть, якщо вона містить відомості, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують їх права і законні інтереси. 27.07.2018 до суду надійшов відзив Київської місцевої прокуратури №9, у якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову, вказуючи серед іншого на те, що інтерв`ю прокурора Київської місцевої прокуратури №9 [PERSON] журналісту редакції інтернет порталу fakty.ua було надане на виконання ст. 6 Закону України «Про прокуратуру», ст. 29 Закону України «Про інформацію» та вимог інших нормативно-правових актів з метою інформування суспільства про результати досудового розслідування у кримінального провадженні №12017100090007375 від 30.06.2017 та прийняте рішення за фактом його завершення. У зазначеному інтерв`ю було здійснено інформування про діяльність правоохоронного органу щодо здійснення дій у кримінальному провадженні, при цьому зміст інтерв`ю мав загально-інформативний характер; інформації, яка б порушувала конфіденційність особи позивача та давала змогу її ідентифікувати, а так само висновків про її винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, воно не містило. Зазначені обставини свідчать про те, що Київська місцева прокуратура №9 особистих немайнових прав позивача не порушувала, тому позовні вимоги про спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими. Відповідач ТОВ «Інформаційне агентство «Українські Новини» у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відзив на позовну заяву та докази, що підтверджують заперечення проти позову, не надав, про поважність причин неподання відзиву суд не повідомив. З огляду на неподання відзиву відповідачем, враховуючи положення ст.ст. 178, 191, 279 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши докази та з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що органами Національної поліції здійснювалось досудове розслідування, а Київською місцевою прокуратурою №9 - процесуальне керівництво, у кримінальному провадженні №12017100090007375 від 30.06.2017. З метою інформування суспільства про результати досудового розслідування у кримінального провадженні №12017100090007375 від 30.06.2017 та прийняте рішення за фактом його завершення прокурором Київської місцевої прокуратури №9 [PERSON] журналісту редакції інтернет порталу fakty.ua надано інтерв`ю. [INFO] у мережі Інтеренет на web-сторінці, належній ТОВ «Редакція газети «Факти та коментарі», за адресою: [INFO] розміщено публікацію з назвою «[INFO]» такого змісту: ««В целом уголовное производство по факту присвоения государственных средств, которые выделялись на обучение инвалидов в университете «Украина» имеет хорошие перспективы. Нами собрана серьезная доказательная база. Есть свидетельские показания самих работников вуза и студентов-инвалидов, оплативших из своего кармана обучение в университете, несмотря на то, что для этих целей из столичного бюджета перечислялись необходимые средства. Этот факт документально подтверждается подписанными обвиняемой приходными кассовыми ордерами о том, что она приняла деньги от студентов», - сказал [PERSON] . По словам прокурора, студенты-льготники заплатили за свою учебу 223 тысячи гривен, а заявление на компенсацию из городского бюджета поступило на сумму 746 тысяч гривен. «То есть в три раза больше. Иначе говоря, калькуляция обучения для студентов в университете «Украина» была одна, а калькуляция, предоставленная Департаменту соцполитики Киевской городской госадминистрации, - совсем другая. Обвиняемая незаконно внесла в официальные документы завышенные сумы, и на их основании на счета вуза из городского бюджета было безосновательно перечислено свыше 700 тысяч гривен», - отметил [PERSON] .» [INFO] у мережі Інтеренет на web-сторінці, належній ТОВ «Інформаційне агентство «Українські Новини», за адресою: [INFO] розміщено публікацію з назвою «[INFO]» такого змісту: «…За інформацією прокурора київської місцевої прокуратури №9 [PERSON] документально доведено конкретні факти розкрадань. Зокрема студенти-пільговики заплатили за своє навчання 223 тисячі гривень, а заява на компенсацію з міського бюджету надійшла на суму 746 тисяч гривень. Однак Прокуратурі також стали відомі факти махінацій з правом власності на нерухомість (навчальні корпуси). Зокрема справа стосується непогашеного кредиту Банку «Хрещатик» і спроб переоформлення майнових прав на підставних осіб. … … Калькуляція навчання для студентів в університеті «Україна» була одна, а калькуляція, надана Департаменту соцполітики Київської міської держадміністрації, - зовсім інша. Обвинувачена незаконно внесла в офіційні документи завищені суми, і на їх підставі на рахунки ВИШу з міського бюджету було безпідставно перераховано понад 700 тисяч гривень. Але і це виявляється не все. У ході розслідування стало відомо, що керівництво ВНЗ намагається неправовими механізмами вирішити проблему відходу від виплати кредитної заборгованості перед правонаступниками банку «Хрещатик». У жовтні 2017 року Київська міська прокуратура №9 порушила кримінальну справу за фактом розкрадання щодо проректора - головного бухгалтера ( [PERSON] )». Позивач стверджує, що наведена вище інформація, вказана у публікаціях з назвою «[INFO]» та «[INFO]» є недостовірною. Як з`ясовано судом, позивач вважає, що поширення оспорюваної інформації здійснено Київською місцевою прокуратурою №9. Судом також з`ясовано, що позивач вважає, що інформація, зазначена у публікаціях порочить її ділову репутацію. Крім цього, позивач стверджує, що неправомірними діями Київської місцевої прокуратури №9, які призвели до порушення її особистих немайнових прав, відповідач завдав їй моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях, та яку позивач оцінює в розмірі 10 000, 00 грн. Відсутність підстав для задоволення позову в частині спростування недостовірної інформації суд обґрунтовує, виходячи з такого. Конституція України гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Основоположні гарантії щодо свободи вираження поглядів закріплені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 (далі -Конвенція). У відповідності до ст. 10 Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Згідно сталої судової практики Європейського суду з прав людини, свобода вираження поглядів складає одну з фундаментальних основ демократичного суспільства, являється важливою умовою для його прогресу і для самореалізації кожної людини. Конституція України визначає, що Україна є правовою державою, в Україні визнається і діє принцип верховенства права (ст.ст. 1, 8). Частина друга ст. 34 Конституції України встановлює, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. За змістом статті 10 Конвенції, кожен, хто користується свободою слова, приймає на себе певні обов`язки і відповідальність, які залежать від конкретних обставин, в яких діє той, хто поширює інформацію, а також від використовуваних для цього засобів. Як зазначено в статті 10 Конвенції, свобода вираження поглядів може бути поєднана з певними обмеженнями, які, проте, повинні вузько тлумачитись, і необхідність будь-яких обмежень повинна бути переконливо обґрунтована (рішення ЄСПЛ Handyside v. the United Kingdom, 7 December 1976, § 49, Series A no. 24; Editions Plon v. France, no. 58148/00, § 42, ECHR 2004-IV; и Lindon, Otchakovsky-Laurens and July v. France [GC], nos. 21279/02 and 36448/02, § 45, ECHR 2007-IV). Втручання у право на свободу вираження поглядів повинно задовольняти критерії, викладені у пункті 2 статті 10 Конвенції: бути «передбачене законом», переслідувати одну або більше легітимних цілей, наведених у зазначеному пункті, та бути «необхідним у демократичному суспільстві» для того, щоб досягти зазначеної мети або цілей (рішення ЄСПЛ Instytut ekonomichnykh reform, TOV v. Ukraine від 02.06.2016, заява №61561/08 § 34). За визначенням ст. 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. У відповідності до положень ст.ст. 269, 271 ЦК України, особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя. Стаття 296 ЦК України, яка регулює правовідносини у сфері особистих немайнових прав, що забезпечують соціальне буття фізичної особи, закріплює право фізичної особи використовувати своє ім`я у всіх сферах своєї діяльності. У частині четвертій зазначена стаття визначає, що ім`я фізичної особи, яка затримана, підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, або особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, може бути використане (обнародуване) лише в разі набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо неї або винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Особисті немайнові права фізичної особи на використанні імені, недоторканність ділової репутації, закріплені у ст.ст. 296, 299 ЦК України за своїм змістом та сутністю являються правами, які захищаються статтею 8 Конвенції, як складові права на повагу до приватного життя, що випливає з судової практики ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ Polanco Torres and Movilla Polanco v. Spain, no. 34147/06, § 40, 21 September 2010). Згідно частини четвертої ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ст. 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Спеціальний спосіб захисту особистого немайнового права, зокрема, права на використання імені, права на недоторканість ділової репутації, визначений ст. 277 ЦК. Частиною першою зазначеної статті передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Відповідно до роз`яснень викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право /п. 15/. У відповідності до положень ст. 55 Конституції України, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, в т.ч., змагальність сторін, диспозитивність. Статтею 12 ЦПК України у ч.ч. 2, 4 визначено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Згідно правил установлених ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до роз`яснень викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права /п. 18/. Враховуючи положення ст.ст. 12, 81 ЦПК України, та зважаючи на виключення відповідно до Закону України № 1170-VII від 27.03.2014 частини третьої статті 277 ЦК України, недостовірність негативної інформація, поширеної про особу також покладається на позивача. Суд вважає доведеним факт поширення Київською місцевою прокуратурою №9 інформації, яка опублікована [INFO] у мережі Інтеренет на web-сторінці, належній ТОВ «Редакція газети «Факти та коментарі», у публікації «[INFO]». Разом з цим, в розпорядженні суду відсутні докази, які вказують на те, що вказана інформація не відповідає дійсності та стосується позивача. Доводи позивача з цього приводу суд визнає необґрунтованими. Матеріали справи дають підстави для висновку про те, що інтерв`ю з приводу інформування громадськості про результати досудового розслідування у кримінального провадженні №12017100090007375 від 30.06.2017 та про прийняте рішення за фактом його завершення службовою особою Київської місцевої прокуратури №9 надано лише журналісту редакції інтернет порталу fakty.ua. Представлена суду копія аудіозапису вказаного інтерв`ю показує, що під час інтерв`ю ім`я чи інші дані, які дають змогу ідентифікувати позивача, службовою особою Київської місцевої прокуратури №9 не повідомлялись. Відповідно до статті 6 Закону України «Про прокуратуру» передбачено обов`язок органів прокуратури інформувати суспільство про свою діяльність шляхом повідомлень у засобах масової інформації. Інформація про діяльність прокуратури оприлюднюється в загальнодержавних та місцевих друкованих засобах масової інформації і на офіційних веб-сайтах органів прокуратури. Зазначені положення відображені також наказом Генерального прокурора України від 18.09.2015 №2018 «Про організацію інформування суспільства щодо діяльності органів прокуратури України» яким визначено необхідність належного забезпечення реалізації принципу гласності як одного з важливих засобів зміцнення законності та формування у суспільстві об`єктивної думки щодо діяльності органів прокуратури, підвищення рівня довіри до них. Згідно ч. 1 ст. 29 Закону України «Про інформацію» інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення. Суд вважає, що обставини щодо можливого привласнення бюджетних коштів, виділених на навчання дітей інвалідів, становили значний суспільний інтерес, і у даній ситуації рішення Київської місцевої прокуратури №9 про інформування громадськості про результати досудового розслідування у кримінального провадженні №12017100090007375 від 30.06.2017 є цілком виправданим. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про те, що з боку Київської місцевої прокуратури №9 особисті немайнові права позивача порушені не були, оскільки відсутні підстави обґрунтовано стверджувати, що поширена відповідачем інформація є недостовірною та стосується саме позивача. Таким чином суд приходить до висновку про відсутність юридичного складу правопорушення, необхідного для застосування спеціального способу захисту, визначеного ст. 277 ЦК України, - спростування недостовірної інформації, так як у даному випадку відсутні необхідні його елементи: поширення інформації, яка стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності. Щодо публікації з назвою «[INFO]», розміщеної [INFO] у мережі Інтеренет на web-сторінці, належній ТОВ «Інформаційне агентство «Українські Новини», суд мотивує своє рішення наступним. На думку, суду відсутні докази, які доводять що ця інформація поширена службовою особою Київської місцевої прокуратури №9, хоча публікація і містить відсилання до неї. Відповідно суд приходить до висновку про те, що з боку Київської місцевої прокуратури №9 особисті немайнові права позивача порушені не були, оскільки відсутні підстави обґрунтовано стверджувати, що інформація викладена у даній публікації була поширена відповідачем та є недостовірною. Таким чином суд приходить до висновку про відсутність юридичного складу правопорушення, необхідного для застосування спеціального способу захисту, визначеного ст. 277 ЦК України, - спростування недостовірної інформації, так як у даному випадку відсутні такі його елементи як поширення інформації та недостовірність поширеної інформації. Відсутність підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди суд обґрунтовує, виходячи з такого. Згідно статті 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зважаючи на те, що з боку Київської місцевої прокуратури №9 не мало місця порушення особистих немайнових прав позивача, відсутні підстави для покладання на прокуратуру обов`язку відшкодувати моральну шкоду. Відповідно до викладено суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в повному обсязі. Враховуючи, що вищевикладених підстав на думку суду достатньо для прийняття рішення у даній справі щодо суті позовних вимог, необхідності розглядати інші аргументи сторін суд не вбачає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed