Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

27.01.2016 року заявник звернулася до Марківського районного суду Луганської області з заявою про встановлення факту смерті, в обґрунтування якого зазначив наступне. 15.01.2015 року помер батько заявника [PERSON], [INFO]. [PERSON] помер у м.Луганську, про що було видане лікарське свідоцтво про смерть №61 від 15.01.2016 та довідка про смерть №61 від 15.01.2016. Зазначені документи видані медичним закладом, що знаходиться на тимчасово окупованій території. 26.01.2016р. заявник звернулася до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Марківського районного управління юстиції Луганської області для проведення державної реєстрації смерті та отримання свідоцтва про смерть [PERSON] на підставі лікарських документів, виданих за місцем смерті. Однак, листом № 96/2.2-2.21 від 26.01.2016р. їй було відмовлено в державній реєстрації смерті з таких підстав, що медичні документи оформлені медичними закладами, які розташовані на непідконтрольній українській владі території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Вважає, що єдиною підставою для державної реєстрації смерті в даних випадках є рішення суду про встановлення факту смерті. Факт смерті [PERSON] підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть та довідкою про причини смерті № 61 від 15.01.2016р. Встановлення факту смерті заявнику необхідне для отримання свідоцтва про смерть та державної реєстрації смерті на території України, та в подальшому для отримання допомоги на поховання і оформлення спадщини, яка відкрилася після його смерті. На підставі викладеного, просить суд встановити факт смерті [PERSON], [INFO], місце народження - смт.Марківка, Марківського району Луганської області, місце смерті м.Луганськ, Луганської області, яка настала 15.01.2016р.; зобовязати відділ державної реєстрації актів цивільного стану Марківського районного управління юстиції Луганської області зареєструвати смерть [PERSON] в установленому законом порядку. У судовому засіданні заявник не була присутня, до початку розгляду справи надала заяву про розгляд справи за її відсутності , підтримала заявлені вимоги, просила їх задовольнити. Представник відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Марківського районного управління юстиції Луганської області у судове засідання не прибув, до початку слухання справи по суті надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечень проти заяви не надав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.01.2016 року помер батько заявника [PERSON], [INFO], у лікарні м.Луганська, про що було видане лікарське свідоцтво про смерть №61 від 15.01.2016 р. та довідка про смерть №61 від 15.01.2016р. Зазначені свідоцтво та довідка видані медичним закладом, що знаходиться на тимчасово непідконтрольній українській владі території (а.с.18-19). Факт родинних відносин заявника із померлим підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON], де в графі батько вказаний [PERSON], копія якого перебуває в матеріалах справи (а.с.4). 26.01.2016 заявник зверталася до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Марківського районного управління юстиції Луганської області для проведення державної реєстрації смерті та отримання свідоцтва про смерть [PERSON] на підставі лікарських документів, виданих за місцем смерті. Але листом від 26.01.2016р. за №96/2.2-2.21 їй було відмовлено на тій підставі того, що для державної реєстрації медичні документи, оформлені медичними закладами, які розташовані на території непідконтрольній українській владі вказують на те, що відсутнє підпорядкування медичного закладу у відповідності до відомчої підпорядковуваності, що ставить під сумнів легітимність оформлення медичного свідоцтва про народження та лікарського свідоцтва про смерть закладами охорони здоровя, органами, установами, організаціями, місцем розташування яких є населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження відповідно до Додатку 1 до розпорядження КМУ від 07.11.2014 року №1085 (а.с.6). Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 р. №1207-VII, тимчасово непідконтрольна українській владі територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Згідно ст.9 вищезазначеного Закону, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово непідконтрольній українській території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У судовому порядку можуть також бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідності до ст. 11 ч. 1 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті за умовами підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Відповідно до п.4 зазначеної Постанови, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, можуть бути порушені в суді за заявами як безпосередньо заінтересованих у цьому осіб, так і інших громадян, організацій, коли за законом вони вправі звернутися до суду в інтересах інших осіб, а також за заявою прокурора. В даному випадку п.6 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація смерті провадиться за заявою, у тому числі родичів померлого. За таких обставин, суд приймаючи до уваги викладені заявницею обставини, підтвердження їх належними доказами, відсутність заперечень з боку заінтересованої особи, з метою захисту прав особи, вважає, що заявлені вимоги в частині встановлення факту смерті [PERSON] підлягають задоволенню. Що стосується вимог заяви в частині зобовязання відділ державної реєстрації актів цивільного стану Марківського районного управління юстиції Луганської області зареєструвати смерть [PERSON] в установленому законом порядку, суд вважає їх необґрунтованими, оскільки згідно зі ст. 14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Таким чином, суд вважає заявлені вимоги підлягаючими частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial