Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

28.05.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про надання додаткового строку для подання заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини. В обґрунтування заявленого позову [PERSON] зазначив, що його рідний батько [PERSON] проживав в м. Ковелі з його мамою [PERSON] та відчимом [PERSON] по [ADDRESS] де і був зареєстрованим. Він народився в Російській Федерації де і проживає по даний час, так як батько є військовослужбовцем і після розлучення з дружиною в 2004 році переїхав проживати в Україну. Він та його брат [PERSON] декілька разів приїздили в Україну. В цей період вони спілкувалися з родичами в тому числі і з дітьми вітчима його батька, зокрема з [PERSON]. В подальшому їх спілкування з батьком проводилось шляхом листування. З 2011 року їх спілкування раптово припинилось, вважаючи, що батько не бажає спілкуватись з ними. В березі 2014 року до нього зателефонував [PERSON] та повідомив що в грудні 2011 року його батько помер і після його смерті залишилась квартира, яку незаконно успадкувала його рідна тітка - відповідачка по справі, яка повідомила нотаріусу, а також в судовому засіданні по іншій справі про те, що у спадкодавця не було інших спадкоємців. Оскільки він є спадкоємцем першої черги, а відповідачка спадкоємцем третьої черги, він змушений звернутись до суду із вказаним позовом, так як строк для подання заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини, передбачений ст. 1270 ЦК України пропустив з поважних причин. В судове засідання позивач не з»явився, заявивши про розгляд справи у його відсутності та надавши довіреність на ведення справи своєму представникові. Представник позивача заявлений позов підтримав з підстав викладених в ньому, ствердивши, що дійсно позивач зазначений в законі строк пропустив з поважних причин, так як дізнався про смерть батька лише в березні 2014 року. Відповідач підстав позову не визнала та пояснила, що після смерті [PERSON] дійсно відкрилась спадщина. Їй було відомо, що в Російській Федерації проживають сини спадкодавця, які більше десяти років його не відвідували і жодних зв»язків з ним не підтримували, а тому вони намагались повідомити останніх про смерть батька. Розшуком спадкоємців займалась [PERSON] і, як їй відомо, остання повідомила через інших родичів, які проживають в Російській Федерації [PERSON], про даний факт і отримала у відповідь, що у них батька не має. Свідок [PERSON] підтвердила пояснення відповідачки показавши, що дійсно вона розшукувала спадкоємців, використовуючи записник померлого з адресами, а саме надсилала листи та повідомляла родичів спадкоємців по телефону в грудні 2011 року та в січні 2012 року. Спілкуючись з родичами спадкоємців просила повідомити останніх про смерть батька і дізналась про те, що [PERSON] та [PERSON] відомо про смерть останнього. В їх адресу вона також відправила свідоцтво про смерть [PERSON] Свідок також ствердила, що спадкодавець проживав в м. Ковелі з 1999 року. Знаючи його та підтримуючи дружні стосунки з останнім вона постійно надавала посильну допомогу, оскільки той останнім часом потребував сторонньої допомоги. Він неодноразово просив її розшукати його дітей з якими він не підтримував стосунків і на його прохання вона зверталась на телепередачу «Жди меня», однак безрезультатно. Свідок [PERSON] в судовому засідані підтвердила показання [PERSON] в тій частині, що дійсно остання з її мобільного телефону телефонувала в Російську Федерацію в грудні 2011 року та в січні 2012 року і повідомила спадкоємців про смерть батька, на що останні фактично не зреагували. Об»єктивність показань допитаних свідків підтверджується і наданою суду роздруківкою по міжміських розмовах за 01 місяць 2012 року, відповідно до якої підтверджено, що [PERSON] 24.01.2012 року телефонувала в м. Усурійськ Російської Федерації. Із приєднаних до справи наданих відповідачкою конвертів дійсно підтвердежно місце проживання родичів померлого в тому числі позивача. Отже, на переконання суду вказані вище факти свідчать про те, що позивачу [PERSON] було відомо про смерть батька, ще в грудні 2011 чи принаймні в січні 2012 року. До показань свідка [PERSON] про те, що саме від нього в березні 2014 року позивач по справі [PERSON] дізнався про смерть батька слід відноситись критично, оскільки саме він зацікавлений у задоволенні позову, так як в провадженні Ковельського міськрайонного суду перебувала справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності на його частку у спірній квартирі та визнання за нею права власності на всю квартиру. На підтвердження своїх доводів, [PERSON] не подано будь-яких об»єктивних доказів про це, що викликає відповідний сумнів. Об»єктивно саме такий висновок суду підтверджено і тією обставиною, що сам [PERSON] не звертався безпосередньо до нотаріальної контори в тому числі із заявою надісланою поштою, до цього часу не приїздив у м. Ковель і як стверджує в зявленому позові після раптового припинення листування з батьком в 2011 році не цікавився ним до часу повідомлення про смерть свідком [PERSON] (в березні 2014 року). Суд заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши писмові докази по справі приходить до висновку про відсутність підстав для задовлення позову у зв»язку з недоведеністю позивачем наявності поважних обставин які б перешкоджали своєчасному прийняттю спадщини шляхом подання заяви до нотаріальної контори. Саме до такого висновку суд приходить виходячи з наступного: - за загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Для прийнтяння спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Спадкоємець за законом або за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). При цьому спадкоємець який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Ч. 3 ст. 1272 ЦК України визначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додактовий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. В своєму рішенні ВСУ у справі № 6-85 ЦС 12 від 26.09.2012 року висловив правову позицію, яка полягає в тому, що право на спадщину належть спадкоємцеві з моменту її відкриття і закон зобов»язує спадкоємця, який постійно не проживав з спадкодавцем у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийнття спадщини. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для прийняття заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються. Із матеріалів справи слідує, що позивач звернувся до суду із позовом лише в травні 2014 року при цьому не скориствавшись своїм правом, як це передбачено п. 207 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженої 03.03.2004 року № 20/5 Наказом Міністерства юстиції України, на звернення із письмовою заявою про прийняття спадщини, так як особа яка є спадкоємцем і не має можливості особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини вправі надіслати її поштою. Така заява позивача у спадковій справі відсутня і на даний час Отже, відмовляючи в задоволенні позову суд виходить з неповажності причин пропуску строку для звернення із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, так як законодавець, на переконання суду, виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факт смерті спадкодавця, але й з об»єктивної можливості цієї особи знати про такий факт. Припинивши, як стверджує позивач, спілкування з батьком ще в 2011 році не прийняв жодних мір для поновлення стосунків з ним, а відтак втратив інтерес до нього та його спадкового майна. Крім того відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. При цьому доказуванню підлягають осбтавини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких у сторін або інших осіб які беруть участь у справі виникає спір. Разом з тим, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Всупереч наведеним правовим нормам позивачем не надано суду безспірних доказів на підтвердження наявності поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини. На підставі ст.ст. 10, 60, 212-218 ЦПК України, ст.ст. 1220, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, п. 207 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», суд -

Outcome: dismissed