Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

28.03.2016 р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з КП «Гайсинська меблева фабрика» на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.11.2014 р. по 11.04.2016 р. у розмірі 51 000 (пятдесят одна тисяча) грн. без утримання з нього прибуткового податку з громадян й інших обовязкових платежів, свої вимоги обґрунтував тим, що 31.10.2014 р. Гайсинський районний суд Вінницької області ухвалив рішення за його позовом до КП «Гайсинська меблева фабрика», яким зобовязав керівника КП «Гайсинська меблева фабрика» видати наказ про звільнення [PERSON] з посади юрисконсульта підприємства з 10.10.2013 р., вказавши формулювання причини звільнення «розірвання трудового договору з працівником за власним бажанням у звязку з невиконанням уповноваженим власником (органом) законодавства про працю п.3 ст. 38 КЗпП України»; зобовязав КП «Гайсинська меблева фабрика» внести до трудової книжки [PERSON] записи про прийняття його на роботу на посаду юрисконсульта КП «Гайсинська меблева фабрика» з 29.08.2012 р. відповідно до наказу директора КП «Гайсинська меблева фабрика» [PERSON] №1-к від 29.08.2012 р., та про звільнення з 10.10.2013 р. відповідно до наказу, винесеного на підставі цього рішення суду; стягнув з КП «Гайсинська меблева фабрика» на користь [PERSON] заробітну плату та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.08.2012 р. по 31.10.2014 р. у розмірі 78 000 грн. без утримання з [PERSON] прибуткового податку з громадян й інших обов'язкових платежів, а також вихідну допомогу в звязку з припиненням трудового договору внаслідок порушення відповідачем законодавства про працю (ч.3 ст. 38 КЗпПУ) в сумі 9000 грн.; немайнові позовні вимоги посадові особи КП «Гайсинська меблева фабрика» виконали у повному обсязі, про що свідчать записи у його трудовій книжці, але кошти, які належать йому від підприємства, до цього часу не сплачено, що змушує його звернутись до суду. Позивач в судове засідання не зявився, письмово вимоги позову підтримав повністю, просив справу розглянути без нього (а.с.31). Представник КП «Гайсинська меблева фабрика» в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про перенесення розгляду справи не заявляв, відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України він був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином (а.с.а.с. 33, 40, 41). З урахуванням письмової позиції позивача та досліджених доказів суд визнає за необхідне на підставі ст. 224 ЦПК України постановити заочне рішення, яким позов задовольнити повністю з таких міркувань. Доведено, що 31.10.2014 р. Гайсинський районний суд Вінницької області ухвалив рішення за позовом [PERSON] до КП «Гайсинська меблева фабрика», яким зобовязав керівника КП «Гайсинська меблева фабрика» видати наказ про звільнення [PERSON] з посади юрисконсульта підприємства з 10.10.2013 р., вказавши формулювання причини звільнення «розірвання трудового договору з працівником за власним бажанням у звязку з невиконанням уповноваженим власником (органом) законодавства про працю п.3 ст. 38 КЗпП України»; зобовязав КП «Гайсинська меблева фабрика» внести до трудової книжки [PERSON] записи про прийняття його на роботу на посаду юрисконсульта КП «Гайсинська меблева фабрика» з 29.08.2012 р. відповідно до наказу директора КП «Гайсинська меблева фабрика» [PERSON] №1-к від 29.08.2012 р., та про звільнення з 10.10.2013 р. відповідно до наказу, винесеного на підставі цього рішення суду; стягнув з КП «Гайсинська меблева фабрика» на користь [PERSON] заробітну плату та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.08.2012 р. по 31.10.2014 р. у розмірі 78 000 грн. без утримання з [PERSON] прибуткового податку з громадян й інших обов'язкових платежів, а також вихідну допомогу в звязку з припиненням трудового договору внаслідок порушення відповідачем законодавства про працю (ч.3 ст. 38 КЗпПУ) в сумі 9000 грн.; немайнові позовні вимоги посадові особи КП «Гайсинська меблева фабрика» виконали у повному обсязі, про що свідчать записи у трудовій книжці позивача, що стосується коштів, які були стягнуті на користь [PERSON] вищевказаним рішенням суду, вони до цього часу не сплачені, відповідач поніс відповідальність за затримку розрахунку при звільненні лише по день винесення судом рішення 31.10.2014 р., що порушує права позивача. Спірні правовідносини регламентуються: -ч.3 ст. 38 КЗпП України, згідно з якою працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору; -ч.1 ст.116 КЗпП України, за якою при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення; -ч.1 ст.117 КЗпП України, відповідно до якої у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку; -п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», за яким суд, задовольняючи вимоги про оплату праці, має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення; -п. п. 11,20 цієї ж Постанови встановлено, що при припиненні трудового договору на вимогу працівника внаслідок порушення роботодавцем законодавства про охорону праці, вихідна допомога стягується на його користь у розмірі тримісячного середнього заробітку, коли колективним договором не передбачено більшого її розміру; встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини, сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, за положеннями ст.117 КЗпП обовязковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП. Такої правової позиції в аналогічних правовідносинах дійшов Верховний Суд України в Постанові №6-64-цс13 від 3.07.2013 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів. Оскільки, відповідачем не були виплачені належні позивачу від КП «Гайсинська меблева фабрика» суми розрахунку в день звільнення і по день винесення судом рішення, то за таких обставин для захисту порушених відповідачем трудових прав позивача необхідно в примусовому порядку стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.11.2014 р. по 11.04.2016 р. у розмірі 51 000 грн. (17 міс. * 3000 грн. = 51 000 грн.), а також на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн. на підставі ст. 88 ЦПК України. Висновки суду підтверджуються такими доказами: - копією трудової книжки [PERSON] серії БТ-ІІ № 1041978, відповідно до якої посадові особи КП «Гайсинська меблева фабрика» внесли записи про прийняття та звільнення [PERSON] з посади юрисконсульта КП «Гайсинська меблева фабрика» (а.с.4-7); - копією довідки КП «Гайсинська меблева фабрика» б/н від 17.07.2013 р. про те, що [PERSON], [INFO], з 29.08.2012 р. працює юрисконсультом КП «Гайсинська меблева фабрика» з посадовим окладом 3000 грн. згідно наказу від 29.08.2012 р. (а.с.8); - інформаційним запитом [PERSON] від 26.02.2016 р., згідно якого він просить надати інформацію про законодавчі підстави невиконання відділом примусового виконання рішень управлінням ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області вимог ст. 58, 66 Закону України «Про виконавче провадження» щодо звернення стягнення на нерухоме майно КП «Гайсинська меблева фабрика» для задоволення вимог стягувачів у виконавчому провадженні (а.с.9); - відповіддю Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області № 1632/02.2-27/2 від 03.03.2016 р. на запит [PERSON] від 26.02.2016 р., відповідно до якої державним виконавцем буде вжито всіх заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», спрямованих на належне виконання рішень суду (а.с. 11-12); - копією заочного рішення Гайсинського районного суду Вінницької області № 129/3563/13-ц від 31.10.2014 р., згідно якого суд, зобовязав керівника КП «Гайсинська меблева фабрика» видати наказ про звільнення [PERSON] з посади юрисконсульта підприємства з 10.10.2013 р., вказавши формулювання причини звільнення «розірвання трудового договору з працівником за власним бажанням у звязку з невиконанням уповноваженим власником (органом) законодавства про працю п.3 ст. 38 КЗпП України»; зобовязав КП «Гайсинська меблева фабрика» внести до трудової книжки [PERSON] записи про прийняття його на роботу на посаду юрисконсульта КП «Гайсинська меблева фабрика» з 29.08.2012 р. відповідно до наказу директора КП «Гайсинська меблева фабрика» [PERSON] №1-к від 29.08.2012 р., та про звільнення з 10.10.2013 р. відповідно до наказу, винесеного на підставі цього рішення суду; стягнув з КП «Гайсинська меблева фабрика» на користь [PERSON] заробітну плату та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.08.2012 р. по 31.10.2014 р. у розмірі 78 000 грн. без утримання з [PERSON] прибуткового податку з громадян й інших обов'язкових платежів, а також вихідну допомогу в звязку з припиненням трудового договору внаслідок порушення відповідачем законодавства про працю (ч.3 ст. 38 КЗпПУ) в сумі 9000 грн. (а.с.13-15); - ухвалою Апеляційного суда Вінницької області 129/3563/13-ц від 16.02.2015 р., згідно якої заочне рішення Гайсинського районного суду Вінницької області № 129/3563/13-ц від 31.10.2014 р. залишено без змін (а.с.16-18).

Outcome: approved