Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

28.10.2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договорів купівлі-продажу земельних ділянок недійсними. 28.11.2014 року ухвалою Зміївського районного суду Харківської області до участі у справі було залучено приватного нотаріусу Зміївського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. 04.12.2014 року до канцелярії суду надано уточнений позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договорів купівлі-продажу земельних ділянок недійсними, третя особа приватний нотаріус Зміївського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], в якому позивач просив визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер 6321782505:00:000:0086), укладений 29.07.2008 року між ним та [PERSON], від імені якої на підставі нотаріально посвідченої довіреності діяла [PERSON], який був посвідчений приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON]; Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер 6321782505:00:000:0085), укладений 29.07.2008 року між [PERSON] та [PERSON], який був посвідчений приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] Крім того, [PERSON] просив застосувати наслідки недійсності оспорюваних правочинів, а саме стягнути з відповідачів на його користь суми, сплачені за придбання вказаних земельних ділянок. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] вказав, що 29.07.2008 року між ним та [PERSON] (далі Відповідач 1), від імені якої на підставі нотаріально посвідченої довіреності діяла [PERSON] (далі Відповідач 2), був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки (далі також іменований Договір 1), посвідчений приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2490, відповідно до якого [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв земельну ділянку, розташовану за адресою: с. Коропове, вул. Садова, № 20, Задонецької сільської ради Зміївського району Харківської області, розміром 0,1400 га, яка була надана для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд. У п. 1.2. Договору 1 зазначено, що земельна ділянка належить Відповідачу 1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 432997, виданого 17.07.2006 року Задонецькою сільською радою, на підставі рішення 28 сесії 4 скликання Задонецької сільської ради від 10.04.2006 року, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010669100125, кадастровий номер земельної ділянки 6321782505:00:000:0086. Відповідно до [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 3326422 від 13.05.2013 року право власності [PERSON] на земельну ділянку № 20, яка знаходиться за адресою: Харківська обл., Зміївський район, с. Коропове, вул. Садова, зареєстроване під номером: 57071263217. Крім того, 29.07.2008 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений аналогічний договір купівлі-продажу земельної ділянки (надалі іменований Договір 2), посвідчений приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2488, відповідно до якого Відповідач 2 передала, а позивач прийняв земельну ділянку, розташовану за адресою: с. Коропове, вул. Садова, № 22, Задонецької сільської ради Зміївського району Харківської області, розміром 0,1400 га, яка надана для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд. Вказана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 432998, виданого 10.07.2006 року Задонецькою сільською радою, на підставі рішення 28 сесії 4 скликання Задонецької сільської ради від 10.04.2006 року, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010669100110, кадастровий номер земельної ділянки 6321782505:00:000:0085. [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 3324202 від 13.05.2013 року право власності [PERSON] на земельну ділянку № 22 зареєстроване під номером: 57027163217. Вказані вище земельні ділянки є суміжними по відношенню одна до одної та у сукупності утворюють одну земельну ділянку загальною площею 0,2800 га. Перед укладенням вищезазначених договорів купівлі-продажу відчужувані земельні ділянки були оглянуті позивачем спільно з відповідачами, кожний з відповідачів показав на місцевості місце розташування відчужуваної земельної ділянки. Під час огляду на місцевості земельних ділянок у визначених Відповідачем 1 та Відповідачем 2 межах на них були відсутні будь-які багаторічні лісові насадження та інші недоліки, які б обмежували їх використання за цільовим призначенням. Саме суміжне розташування земельних ділянок, придбаних позивачем за Договором 1 та Договором 2, відсутність на них багаторічних лісових насаджень та інших недоліків, які б обмежували їх використання за цільовим призначенням, і стало вирішальним при прийнятті ним рішення стосовно придбання зазначених земельних ділянок у приватну власність. Перед початком будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд на придбаних позивачем земельних ділянках, останній звернувся до інженера-землевпорядника [PERSON] із завданням щодо відновлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) у звязку з відсутністю на місцевості будь-яких межових знаків. Інженером-землевпорядником [PERSON] при обстеженні земельних ділянок було встановлено, що земельна ділянка в с. Коропове, вул. Садова, 20 в 2006 році була відведена [PERSON] , згідно координат поворотних точок цієї ділянки та збірного кадастрового плану суміжних землевласників та землекористувачів, ділянка розташована в західній частині с. Коропове та з західної і східної частини примикає до лісового масиву, який знаходиться в с. Коропове. На земельній ділянці лісові насадження відсутні. З 29.07.2008 року вищевказана земельна ділянка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, але на сьогоднішній день ця земельна ділянка зміщена в західно-північному напрямку на 20,25 м та частково знаходиться в зоні лісового масиву. Також [PERSON] було встановлено, що суміжна земельна ділянка в с. Коропове, вул. Садова, 22 в 2006 році була відведена [PERSON], на земельній ділянці лісові насадження відсутні. З 29.07.2008 року вищевказана земельна ділянка належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу, але на сьогоднішній день ця земельна ділянка зміщена в західно-північному напрямку на 20,25 м та частково знаходиться в зоні лісового масиву. Отже, інженером-землевпорядником встановлено, що місце розташування придбаних позивачем земельних ділянок відрізняється від їх місця розташування, визначеного при їх відведенні Відповідачу 1 та Відповідачу 2, у звязку з їх зміщенням в західно-північному напрямку на 20,25 м, що значно знижує можливість використання їх за цільовим призначенням будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд. Враховуючи зазначені обставини [PERSON] вважав, що при укладенні Договору 1 та Договору 2 він помилявся щодо обставин, які мають істотне значення, а саме ним була допущена помилка як щодо обєкту правочину, так і щодо властивостей і якостей придбаних ним земельних ділянок, які значно знижують їх цінність та можливість використання за цільовим призначенням, що є підставою для визнання Договорів недійсними. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, свої інтереси довірив представляти [PERSON], який у судовому засіданні на задоволенні позову наполягав, посилаючись на обставини, викладені в ньому. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, їх інтереси представляв адвокат [PERSON], який проти задоволення позову не заперечував, однак, просив також застосувати наслідки недійсності правочину, зобовязавши позивача [PERSON] повернути відповідачам у їх власність придбані ним земельні ділянки. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] у судове засідання не зявилася, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку: Судом встановлено, що 29.07.2008 року між [PERSON] та [PERSON], від імені якої на підставі нотаріально посвідченої довіреності діяла [PERSON], був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2490, відповідно до якого [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв земельну ділянку, розташовану за адресою: с. Коропове, вул. Садова, № 20, Задонецької сільської ради Зміївського району Харківської області, розміром 0,1400 га, яка була надана для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд. У п. 1.2. Договору 1 зазначено, що земельна ділянка належить Відповідачу 1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 432997, виданого 17.07.2006 року Задонецькою сільською радою, на підставі рішення 28 сесії 4 скликання Задонецької сільської ради від 10.04.2006 року, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010669100125, кадастровий номер земельної ділянки 6321782505:00:000:0086. Відповідно до [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 3326422 від 13.05.2013 року право власності [PERSON] на земельну ділянку № 20, яка знаходиться за адресою: Харківська обл., Зміївський район, с. Коропове, вул. Садова, зареєстроване під номером: 57071263217 /а.с. 7-8, 9-10, 11-12/. Також, 29.07.2008 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений аналогічний договір купівлі-продажу суміжної земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2488, відповідно до якого Відповідач 2 передала, а позивач прийняв земельну ділянку, розташовану за адресою: с. Коропове, вул. Садова, № 22, Задонецької сільської ради Зміївського району Харківської області, розміром 0,1400 га, яка надана для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд. Вказана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 432998, виданого 10.07.2006 року Задонецькою сільською радою, на підставі рішення 28 сесії 4 скликання Задонецької сільської ради від 10.04.2006 року, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010669100110, кадастровий номер земельної ділянки 6321782505:00:000:0085. [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 3324202 від 13.05.2013 року право власності [PERSON] на земельну ділянку № 22 зареєстроване під номером: 57027163217 /а.с. 13-14, 15-16, 17-18/. З матеріалів справи, а саме копії [PERSON] з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23.05.2013 року, а також матеріалів по збору інформації про придбані земельні ділянки, вбачається, що було встановлено, що на земельних ділянках № 20 та № 22, розташованих в с. Коропове Зміївського району Харківської області по вул. Садовій, у 2006 році лісові насадження відсутні, однак, на сьогоднішній день ці земельні ділянки зміщені в західно-північному напрямку на 20,25 м та частково знаходяться в зоні лісового масиву, що значно знижує можливість [PERSON] використовувати їх за цільовим призначенням будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд /а.с. 19-23, 24-46/. Частиною 3 статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що відповідно до ст.ст. 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Статтею 216 ЦК України передбачені правові наслідки недійсності правочину, а саме недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Внаслідок зміщення частини придбаних [PERSON] за Договором 1 та Договором 2 земельних ділянок в західно-північному напрямку на 20,25 м значна їх частина опинилася в зоні лісового масиву, крім того для видалення наявних на них дерев та кущів необхідною умовою є сплата відновної вартості зелених насаджень та отримання ордеру на видалення зелених насаджень, що в свою чергу потребує понесення значних додаткових фінансових витрат, істотною мірою знижується можливість використання придбаних позивачем земельних ділянок за цільовим призначенням. [PERSON] ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на вищевикладене суд вважає, що при укладенні Договору 1 та Договору 2 [PERSON] помилявся щодо обставин, які мають істотне значення, а саме ним була допущена помилка як щодо обєкту правочину, так і щодо властивостей і якостей придбаних ним земельних ділянок, які значно знижують їх цінність та можливість використання за цільовим призначенням, а, отже, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Суд вважає за можливе застосувати наслідки недійсності правочинів, а саме зобовязавши відповідачів повернути [PERSON] грошові кошти, отримані ними в рахунок придбання позивачем земельних ділянок. В той же час, [PERSON] повинен повернути [PERSON] та [PERSON] їх земельні ділянки.

Outcome: approved