Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

26 червня 2019 року заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 2 звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 09 січня 2019 року № 72/0/14-19-СГ, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,90 га (кадастровий номер 4823383400:02:000:1047) для ведення особистого селянського господарства в межах території Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області. Також просив скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №29900554 від 15 січня 2019 року про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4823383400:02:000:1047 за [PERSON] . Крім цього, просив витребувати у Фермерського господарства «Аргумент» (ЄДРПОУ 39950359) та повернути у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастра у Миколаївській області вище вказану земельну ділянку вартістю 23151,93 грн. та стягнути з відповідачів судовий збір. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що наказом ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області від 09 січня 2019 року № 72/0/14-19-СГ затверджено проект землеустрою та надано у власності [PERSON] земельну ділянку площею 0,90 га рілля (кадастровий номер 4823383400:02:000:1047) для ведення особистого селянського господарства в межах території Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області. На підставі зазначеного наказу державним реєстратором Комунального підприємства «Миколаївський обласний центр реєстрації» Комунарської сільської радим Миколаївської області Васалатій Т.М. 15 січня 2019 року за № 29900554 зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за [PERSON] Зазначив, що наказ ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області прийнято з порушенням вимог чинного законодавства та підлягає визнанню незаконним та скасуванню. Посилаючись на те, що [PERSON] на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області 12 квітня 2017 року за № 204689/15-17-СГ отримав у приватну власність земельну ділянку площею 2 га за кадастровим номером 0520881500:01:003:0237 для ведення особистого селянського господарства в межах території Губницької сільської ради Гайсинського району Вінницької області. Право власності на яку зареєстровано 09 червня 2017 року №20901084. Тобто, [PERSON] вже використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання, у зв`язку з чим, земельна ділянка площею 0,90 га (кадастровий номер 4823383400:02:000:1047) незаконно була передана у його власність. Крім цього, посилаючись на те, що наказ ГУ Держгеокадастру від 09 січня 2019 року №72/0/14-19СГ прийнято з порушенням вимог законодавства, то запис у Державному реєстрі речових прав про реєстрацію права власності на земельну ділянку, має бути скасований разом із скасуванням незаконного наказу про надання вказаної земельної ділянки у власність. Оскільки на підставі незаконного наказу ГУ Держгеокадастру 15 січня 2019 року за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку, про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис №29900554, то останній підлягає скасуванню. Крім цього, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 01 лютого 2019 року № 68, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Рибачук О.В., відчужив право власності на вказану земельну ділянку на користь [PERSON] , про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис № 30114939. Посилаючись на те, що спірна земельна ділянка була передана у власність [PERSON] незаконно, прокурор просив визнати цей договір купівлі-продажу недійсним. На сьогодні земельна ділянка перебуває в користуванні фермерського господарства «Аргумент» на підставі договору оренди від 05 лютого 2019 року укладеного зі [PERSON] . Оскільки спірна земельна ділянка відповідачем [PERSON] отримана незаконно, а тому вона не може бути продана та передана в оренду, просив позов задовольнити. Відповідачем - ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області у встановлений законом строк до суду поданий відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що [PERSON] зловживаючи своїм правом на отримання земельної ділянки, не повідомив про використане ним право на отримання безоплатно земельної ділянки одного й того ж виду в максимальних розмірах, в свою чергу перевірка такої інформації вимогами ЗК України не покладена на Управління та не передбачена законом. Управління Держгеокадастру, приймаючи рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та його подальшого затвердження, керувалося вимогами ЗК України та діяло відповідно до своїх повноважень. Зазначив, що Головне управління визнає обставини, викладені у позовній заяві, проте не погоджується з правовою оцінкою, наданою цим обставинам позивачем. Посилаючись на зловживання своїми правами відповідачем [PERSON] , Управління Держгеокадастру вважає, що судові витрати про справі має бути в повному обсязі покладено на цього відповідача (а.с. 117-121). Прокурор в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та пояснив про вищевикладене просила позов задовольнити. Відповідач - Управління Держгеокадастру свого представника до суду не направило, однак про дату, час та місце судового засідання повідомлене належно, що підтверджується даними зворотнього поштового повідомлення (а.с. 173). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про місце, дату та час розгляду справи судом повідомлений своєчасно, відповідно до відомостей зворотнього повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.172). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував щодо їх задоволення. Просив розглядати справу за його відсутності. Посилаючись на те, що відповідач [PERSON] ввів його в оману, судові витрати просив покласти на останнього та ГУ Держгеокадастр в Миколаївській області (а.с. 169). Відповідач - ФГ «Аргумент» в судове засідання свого представника не направила. від [PERSON] , як голови фермерського господарства до суду надійшов лист про розгляд справи за відсутністю представника господарства. Позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує щодо їх задоволення. Просив стягнути судовий збір лише з відповідача [PERSON] та ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області (а.с. 171). Суд під час розгляду справи в судовому засіданні ухвалив справу розглядати в порядку заочного провадження за правилами загального позовного провадження. Вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлено наступне. Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Частиною 3 зазначеної статті закріплено, право на безоплатну передачу земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Згідно з частиною 4 статті 116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Ці норми, визначені статтею 121 ЗК України. Так, норма земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства становить не більше 2,0 гектара. Судом встановлено, що на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 12 квітня 2017 року № 2-4689/15-17-СГ передана у приватну власність земельна ділянка площею 2 га для ведення особистого селянського господарства в межах території Губницької сільської ради Гайсинського району Вінницької області, право власності на яку зареєстровано 09 червня 2017 року за №20901084. Державний реєстратор Головань Тамара Михайлівна (а.с. 28,, 29, 30, 31, 32, 33, 34, 35-38). Зазначене підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 12-15, 16-19). Таким чином, отримавши у власність вказану земельну ділянку [PERSON] використав в повному обсязі, тобто в граничних нормах (ст. 121 ЗК), своє право на безоплатне отримання земельної ділянки з земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства. Водночас, в супереч вказаним нормам чинного законодавства повторно звернувся до ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Так, заява останнього була задоволена та ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області видано 12 листопада 2018 року наказ за № 7853/0/14-18-СГ, яким [PERSON] наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності розташованої в межах території Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,90 га рілля, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (а.с. 22). В подальшому [PERSON] звернувся до ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області з заявою про затвердження Проекту землеустрою щодо відведення йому вищевказаної земельної ділянки (кадастровий номер 4823383400:02:000:1047) у власність (а.с. 21). Наказом ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 09 січня 2019 року №72/0/14-19-СГ, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у власність [PERSON] спірну земельну ділянку площею 0,90 га, із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах території Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області (а.с. 20). Жодна з вказаних земельних ділянок не належать до земельної частки (паю), отже положення частини 2 статті 121 ЗК України на ці правовідносини не поширюється. Пунктом 14 статті 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги як першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом. Відповідно до постанови КМУ від 7 червня 2017 року №413 «Про деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними», визначено стратегію удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними. Суть даної постанови зводиться до того, що обласні органи Держгеокадастру при розпорядженні земельними ділянками державної власності зобов`язані враховувати пріоритет їх передачі учасникам антитерористичної операції, тобто особам, які визначені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Згідно зі змістом цієї постанови, Держгеокадастр та його територіальні органи під час передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність у межах норм безоплатної приватизації повинні: визначати площу земельних ділянок, яка передається в межах норм безоплатної приватизації на території відповідної області (крім надання земельних ділянок особам, на яких поширюється дія пунктів 19 і 20 частини першої статті 6, пунктів 11-14 частини другої статті 7 (що стосується прав осіб з інвалідністю внаслідок війни) Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Тобто учасники АТО мають пріоритетне (першочергове), а не право на отримання додаткової земельної ділянки. Відповідно до статей 16, 21 ЦК України, статті 125 ЗК України, одним із способів захисту цивільних прав є визнання незаконним рішення органів державної влади. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Статтею 15-1 ЗК України закріплено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. Частиною 4 статті 122 ЗК України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Згідно з підпунктом 13 пункту 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року № 333, вказаний орган розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством. Аналізуючи наведені норми, прийняте відповідачем - головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області рішення, а саме: наказ від 09 січня 2019 року №72/0/14-19-СГ про затвердження проекту землеустрою та передання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,90 га (кадастровий 4823383400:02:000:1047) із земель сільськогосподарського призначення державної власності без змін цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, не ґрунтується на нормах закону, адже суперечить вимогам статті 121 ЗК України та рівності прав громадян щодо отримання державного чи комунального майна у власність, а тому, відповідно до положень статті 155 ЗК України, статті 393 ЦК України, має бути визнаний незаконним та скасований. Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державною фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому пунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. З огляду на Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 12-15, 16-19), підставою виникнення права власності [PERSON] щодо земельної ділянки з кадастровим номером 4823383400:02:000:1047 є наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 09 січня 2019 року №72/14-19-СГ, тобто реєстрація даного права є похідним від вказаного наказу, таким чином із визнанням даного наказу незаконним, підлягає скасуванню і проведена за ним державна реєстрація речових прав. Як встановлено судом, спірна земельна ділянка була продана [PERSON] відповідачу [PERSON] за договором купівлі-продажу від 01 лютого 2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Рибачук О.В.. В свою чергу, [PERSON] передав земельну ділянку у користування Фермерському господарству «Аргумент» за договором оренди від 05 лютого 2019 року. Відповідно до частини 1 статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка немала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно з пунктом 21 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов`язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК України. Відповідно до пункту 22 Постанови від 07 лютого 2014 року № 5, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК України). До вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини 1 статті 388 ЦК України) відносяться, зокрема, такі випадки, як вчинення правочину під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника власника з другою стороною, тобто у всіх випадках, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця). Згідно з пунктом 26 Постанови від 07 лютого 2014 року № 5, власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України від 8 червня 2016 року та від 30 листопада 2016року № 6-2069цс16. Враховуючи вище викладене, оскільки земельна ділянка була передана у власність [PERSON] внаслідок введення останнім в оману державного органу, який здійснює функції розпорядження земельними ділянками, та в подальшому відчужив спірну земельну ділянку [PERSON] , задоволенню також підлягають і вимоги про витребування земельної ділянки від відповідача ФГ «Аргумент», в користуванні якого на сьогодні перебуває вказана земельна ділянка відповідно до договору оренди. Суд критично сприймає посилання Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області щодо стягнення судового збору лише з відповідача [PERSON] , оскільки неповідомлення особою стосовно використаного права, не звільняє орган, відповідальний за розпорядження державним чи комунальним майном, від належного розпорядження цим майном відповідно до вимог Закону. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України з відповідачів в рівних частках належить стягнути судові витрати по справі на користь прокуратури Миколаївської області. Згідно із посвідченням від 08 травня 2015 року на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» [PERSON] має пільги як учасник бойових дій, тому судовий збір, який має бути стягнутий з нього в розмірі 1440,75 грн., сплачений при подачі позову до суду першої інстанції, підлягає компенсуванню прокуратурі Миколаївської області за рахунок держави (ч.6 ст. 141 ЦПК України).

Outcome: approved