Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-31 00:00:00

27 березня 2018 року позивач [PERSON], місце проживання якої: 84522, Донецька обл., Бахмутський р-н, м. Сіверськ, вул. Чайковського, буд. 21, РНОКПП [NUMBER], звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], місце проживання якого: 84522, Донецька обл., Бахмутський р-н, м. Сіверськ, вул. Чайковського, буд. 21, РНОКПП невідомий, про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим у будинку № 21 по вулиці Чайковського у місті Сіверськ Бахмутського району Донецької області. В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що їй на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 28 грудня 1998 року належить житловий будинок за № 21, розташований по вулиці Чайковського у місті Сіверськ Бахмутського (Артемівського) району Донецької області, у якому зареєстрований колишній чоловік позивача [PERSON], шлюб з яким рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06 вересня 2012 року розірвано. З січня 2012 року фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, чоловік переїхав на інше місце проживання, яке позивачу не відоме. Факт не проживання відповідача у належному позивачу будинку підтверджується актом від 10 березня 2018 року, складеним депутатом Сіверської міської ради [PERSON], особисті речі відповідача у будинку відсутні, однак знятись з реєстраційного обліку у добровільному порядку відповідач не бажає за невідомих позивачу причин. З огляду на викладені обставини позивач вважає, що відповідач не може зберігати за собою право користування житловим приміщенням, належним позивачу, а наявність реєстрації відповідача у спірному приміщенні, практично позбавляє позивача використовувати дане приміщення для здійснення тих цілей, для яких він був придбаний: для особистого проживання та проживання членів сімї позивача, з огляду на що позивач звернулась до суду з зазначеною позовною заявою. Ухвалою суду від 23 квітня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 08 годину 15 хвилин 18 травня 2018 року, визначено відповідачу пятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 18 травня 2018 року відкладено судове засідання на 16 годину 15 хвилин 07 червня 2018 року у звязку з першою неявкою відповідача. Згідно ухвали суду від 07 червня 2018 року у судовому засіданні оголошено перерву до 08 години 30 хвилин 01 серпня 2018 року з метою додаткового вивчення матеріалів справи. Позивач [PERSON] до судового засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином: у відповідності до частини 9 статті 128 ЦПК України засобом телефонного звязку, що оформлено відповідною телефонограмою. Нею подано до суду заяву, в якій вона просить слухати справу за її відсутності, на позовних вимогах наполягає та щодо заочного розгляду справи не заперечує, а також заяву про скасування дії довіреності на представництво її інтересів [PERSON], про що надала суду відповідні докази. Відповідач до судового засідання не зявився за невідомою суду причиною, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином: у відповідності до пункту 19 ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України та до частини 2 статті 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції»: шляхом розміщення оголошення про його виклик до суду на офіційному веб-сайті Артемівського міськрайонного суду Донецької області: http://arm.dn.court.gov.ua. У встановлений ухвалою від 23 квітня 2018 року строк відзив на позовну заяву відповідачем не надано. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про судове засідання, але причин неявки суду не повідомив, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без його участі. У звязку з неявкою сторін та у відповідності до\~частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дістається висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим у будинку № 21 по вулиці Чайковського у місті Сіверськ Бахмутського району Донецької області, не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що згідно біржового контракту (договору купівлі-продажу) № 168-Н від 28 грудня 1998 року, укладеного та зареєстрованого Артемівською філією Донецької товарної біржі,\~між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] продав, а позивач [PERSON] придбала житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: Донецька область, м. Сіверськ, вул. Чайковського, буд. 21, розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,0846 м?, житловою площею 9,2 м?. Інвентаризаційна оцінка БТІ 2995 гривень. Нормативна оцінка земельної ділянки 220,82 гривень. Вказаний біржовий контракт було зареєстровано у Бюро технічної інвентаризації Відділу комунального господарства виконкому 28 грудня 1998 року в реєстровій книзі за реєстровим № 3-1029 (а.с. 6). Разом з тим, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 132858190 від 01 серпня 2018 року відомості щодо власника житлового будинку № 21, розташованого по вулиці Чайковського у місті Сіверськ Бахмутського району Донецької області у вказаних реєстрах відсутні (а.с. 49). З довідки № 544 від 20 березня 2018 року, виданої виконавчим комітетом Сіверської міської ради Бахмутського району Донецької області, вбачається, що [PERSON], [INFO], дійсно зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с. 8). Відповідно до копії домової книги для реєстрації громадян, які проживають в [INFO], [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] з 30 березня 2006 року (а.с. 9-10). В той же час, згідно довідки Сіверської міської ради Бахмутського району Донецької області, яка надійшла до суду 20.04.2018 року за № 11712, інформація щодо реєстрації громадянина [PERSON] за адресою: Донецька область, Бахмутський район, м. Сіверськ, вул. Чайковського, буд. 21 в картотеці реєстраційного обліку виконкому міської ради відсутня (а.с. 18). Актом про фактичне проживання від 10 березня 2018 року, зареєстрованим за № 1199 від 13 березня 2018 року, складеним депутатом Сіверської міської ради [PERSON], встановлений факт не проживання відповідача [PERSON] у будинку № 21 по вул. Чайковського в м. Сіверську Бахмутського району Донецької області, в якому зазначено, що за вказаною адресою проживає [PERSON], [INFO], яка зареєстрована за цією адресою і проживає самостійно з 2012 року після розірвання шлюбу зі своїм чоловіком [PERSON], [INFO], який з 18 вересня 2012 року не проживає за цією адресою (а.с. 7). Статтею 41\~Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян. З 11 вересня 1997 р. в Україні набула чинності Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод. У ст. 1 першого протоколу до цієї Конвенції, зокрема, записано: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Згідно\~ст. 128 Цивільного кодексу України\~(в редакції 1963 року), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до\~ст. 153 Цивільного кодексу України\~(в редакції 1963 року), договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди за всіма істотними умовами. У ч. 2 ст.\~15\~Закону України\~«Про товарну\~біржу» зазначено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Судом встановлено, що право власності позивача [PERSON] на вказане вище нерухоме майно було зареєстровано відповідно до вимог чинного станом на час виникнення цього права законодавства. В той же час, згідно зі\~ст. 328 Цивільного кодексу України в редакції 2003 року (далі ЦК України), право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 2\~\~ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.\~\~ Цивільний кодекс України, Інструкція про порядок здійснення нотаріальних дій нотаріусами України містить перелік договорів, що підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню. До них, зокрема, належать: договори про відчуження (купівлю-продаж, міну, дарування, довічне утримання) житлового будинку та іншого нерухомого майна; договори про відчуження земельних ділянок, які знаходяться в колективній або приватній власності; інші договори, для яких чинним законодавством передбачена обовязкова нотаріальна форма. Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Частиною 4 ст. 334 ЦК України передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.\~\~На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1\~ст.\~321\~ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи є причини відсутності відповідача поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності.\~\~ Згідно з вимогами ч. 2\~ст. 78 Цивільного процесуального\~кодексу України (далі ЦПК України)\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 4\~ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи. Разом з тим, незважаючи на наявну можливість, позивачем не було надано суду належних, достовірних та достатніх доказів щодо підтвердження права власності позивача на вказаний будинок, та у судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] на час звернення з позовною заявою до суду не була власником житлового будинку № 21, розташованого по вулиці Чайковського в місті Сіверськ Артемівського (нині Бахмутського) району Донецької області, а отже позивачем не надано належних доказів, що вона має право на захист права власності шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, слід відмовити.

Outcome: dismissed