Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

28 жовтня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] «Азовелектросталь» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову зазначила, що з 27 липня 2004 року вона перебувала у трудових відносинах із відповідачем, обіймаючи посаду машиніста крану металургійного виробництва. 28 квітня 2015 року була звільнена з підприємства за власним бажанням, проте, на день звільнення підприємство заборгувало їй заробітну плату у загальній сумі 15978,75 гривень, яка не виплачена до сьогодення. Посилаючись на діюче законодавство, просила суд стягнути з відповідача на її користь зазначену заборгованість по заробітній платі, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 квітня 2015 року і по день ухвалення судом рішення у справі. В ході судового розгляду справи позивачем [PERSON] було уточнено позовні вимоги, в остаточній редакції яких вона просила стягнути з відповідача на свою користь компенсацію втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати у сумі 3492,54 гривень, а також суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 квітня 2015 року по квітень 2016 року у сумі 38376,57 гривень. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибула, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, якою позовні вимоги кінцевої редакції підтримала у повному обсязі. Представник відповідача, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, до суду не прибув з невідомих суду причин. Заяв про розгляд справи у його відсутність чи відкладення судового засідання суду не надав. Разом із тим матеріали справи містять письмові заперечення проти позову від 17 листопада 2015 року та уточнення до них в редакції від 17 лютого 2016 року, якими відповідач частково визнає уточнені позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення компенсації втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати у сумі 3492,54 гривень (без утримання податків та зборів). В задоволенні вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні просить відмовити, посилаючись на те, що позивач у день звільнення, а саме 28 квітня 2015 року, не працювала і була відсутня на підприємстві, при цьому із письмовою вимогою про здійснення із нею остаточного розрахунку звернулася лише 21 жовтня 2015 року. Заборгованість по заробітній платі була виплачена підприємством у добровільному порядку 29 вересня 2015 року. З урахуванням наведених обставин, вважає позовні вимоги в цій частині безпідставними. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до\~ст. 233 КзПП України\~у разі порушення\~\~законодавства про\~\~оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом\~\~про стягнення належної\~\~йому заробітної плати без обмеження будь яким\~\~строком. Згідно до\~ст. 115 КЗпП України\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до\~\~ст. 47 КЗпП України\~\~роботодавець\~\~зобовязаний в день звільнення\~\~видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 КЗпП України. Згідно\~ст.116 КЗпП України\~при звільненні працівника\~\~виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається з трудової книжки серії БТ-ІІ № 1638766, позивач [PERSON], [INFO], з 27 липня 2004 року працювала на підприємстві Приватному акціонерному товаристві «Азовелектросталь» та наказом № 18к від 28 квітня 2015 року була звільнена з підприємства на підставі\~ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Згідно із розрахунковим листком за травень 2015 року [PERSON] «Азовелектросталь» нарахувало та не виплатило на користь [PERSON] заробітну плату за листопад 2014 року у сумі 4344,86 гривень, грудень 2014 року 2043,16 гривень, січень 2015 року 2266,13 гривень, лютий 2015 року 1281,00 гривень, березень 2015 року 2916,06 гривень, квітень 2015 року 3127,54 гривень, а разом 15978,75 гривень. Вказана сума заборгованості була виплачена позивачеві у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 403, 404 від 25 вересня 2015 року у сумі 3355,54 гривень, платіжним дорученням № 20 від 28 вересня 2015 року у сумі 4793,63 гривень та платіжним дорученням № 14 від 29 вересня 2015 року у сумі 7829,58 гривень, а разом 15978,75 гривень. Отже, суд вважає встановленим факт несвоєчасної виплати відповідачем заробітної плати позивачеві [PERSON], як у період її роботи на підприємстві, так і після звільнення, та здійснення повного розрахунку із нею за вказаною заборгованістю лише 29 вересня 2015 року. Втім, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року розяснено, що суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Заперечення представника відповідача на предявлений позов у цій частині суд вважає неспроможними, оскільки обовязок із виплати заборгованості із заробітної плати покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану виплату, оскільки ст. 117 КЗпП України\~застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату. Вирішуючи спір в цій частині, суд керується нормами ст.ст.\~83,\~94,\~97 КЗпП України, ст.ст.\~1,\~15,\~21 Закону України «Про оплату праці»,\~ щодо обовязку власника або уповноваженого ним органу в першочерговому порядку виплачувати працівникові заробітну плату за виконану ним роботу у разі звільнення працівника. Така ж позиція викладена в Ухвалі Вищого Спеціалізованого Суду України за № 6-4379св10 від 23 лютого 2011 року. Вважаючи обґрунтованою вимогу позивача [PERSON] щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні саме з 29 квітня 2015 року, тобто наступного після звільнення дня, суд вирішує питання про період нарахування та розмір стягуваної суми, виходячи з наступного. Як встановлено судовим розглядом, остаточний розрахунок за виниклою заборгованістю по заробітній платі у сумі 15978,75 гривень із позивачем [PERSON] було проведено 29 вересня 2015 року, що підтверджено копіями відповідних платіжних доручень на перерахування коштів і визнано самим позивачем. Разом із тим, як вбачається з розрахункового листка за вересень 2015 року, виданого [PERSON] «Азовелектросталь», позивачеві [PERSON] була нарахована сума компенсації втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати у загальній сумі 4182,68 гривень (3492,54 гривень після утримання передбачених законом податків та зборів). Факт нарахування та невиплати зазначеної суми позивачеві визнано та не спростовано представником відповідача згідно із його письмовими запереченнями від 17 лютого 2016 року, при цьому будь-яких доказів на підтвердження її виплати до сьогодення суду не надано. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати проводиться у випадку затримки на один та більше календарний місяць виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цього Закону. Згідно із\~ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. № 5, зареєстрованим в [PERSON] юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713. Згідно з частиною другою статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до висновків Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року за №9-рп/2013, в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Таким чином, компенсація втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати є складовою частиною заробітної плати, а тому в суду відсутні підстави вважати, що на сьогодення підприємство [PERSON] «Азовелектросталь» здійснило розрахунок по заробітній платі із звільненим працівником позивачем [PERSON] у повному обсязі Розрахунок при визначенні розміру середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку при звільненні передбачено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно п. 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Так, згідно із наданим представником відповідача розрахунком, який визнано позивачем [PERSON], розмір її середньоденної заробітної плати складає 441,11 гривень (19,96 гривень середньогодинна заробітна плата), що відповідає наведеному Порядку. Як вбачається з графіку робочого часу № 9-1 для працюючих за добами з робочим днем тривалістю 22 години 6 хвилин (22,1 години) норма тривалості робочого часу позивача відповідає сорокагодинному робочому тижню. Відповідно до [PERSON] соціальної політики України №10196/0/14-14/13 від 09 вересня 2014 року «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2015 рік» та [PERSON] соціальної політики України №10846/0/14-15/13 від 20 липня 2015 року «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік», норма тривалості робочого часу у годинах при сорокагодинному робочому тижні за період з 29 квітня 2015 року по 05 квітня 2016 року складає 1884 години. Таким чином, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні становить 37604,64 гривень (1884 годин х 19,96 гривень). Законних підстав, передбачених ст. 117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду немає, оскільки спір щодо розміру заборгованості по заробітній платі між сторонами відсутній, а отже, саме ця сума підлягає стягненню на користь позивача. Підсумовуючи наведене та частково задовольняючи предявлений позов, суд стягує з відповідача [PERSON] «Азовелектросталь» на користь позивача [PERSON] грошову компенсацію втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати у сумі 4182,68 гривень, а також суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 37604,64 гривень. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України суд стягує з відповідача [PERSON] «Азовелектросталь» на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 гривень. На підставі ст. ст.\~ 47, 115, 116,117 КЗпП України,

Outcome: partial