Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

27.02.2019 р. представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просив визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від27.09.1999 №2-530, укладений між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , від імені якої діяв [PERSON] , зареєстрований на ТБ «Нерухомість-Центр». Свої вимоги мотивувала тим, що на час укладання зазначеного договору діяв ЦПК УРСР в редакції 1963 р., який не передбачав нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованих на товарних біржах. [INFO] [PERSON] помер. Позивач, як донька померлого, на теперішній час не має змоги оформити свої спадкові права. Ухвалою суду від 25.03.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 27.05.2019 р. закрито підготовче судове засідання, а справу призначено до розгляду по суті. Позивач та її представник до судового засідання не з`явились, представник позивача надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за своєї відсутності. До судового засідання відповідачі не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомили, відзиву до суду не надали. Заяв про відкладення судового засідання відзиву від відповідачів до суду не надходило. Третя особа до підготовчого судового засідання свого представника не направила, про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно належним чином, причини неявки суду не повідомили. З відома позивача суд вважає можливим постановити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши подані позивачем документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до переконання про можливість задоволення позовних вимог. Згідно п.4 Прикінцевих положень Цивільного кодексу України норми ЦК України застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання чинності Цивільним кодексом. України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР 1963 р., якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Як було роз`яснено п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28. 04. 1978 р. № 3 (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», у випадку виконання угоди повністю або частково однією із сторін, та якщо друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню чи вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», в редакції на час укладання угоди, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Крім того відповідно до п.49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року і чинної на момент укладення договору між сторонами, - договір-купівлі продажу, зареєстрований на біржі є документом, що підтверджує право власності на жилий будинок, що відчужується. В судовому засіданні встановлено, що 27.09.1999 р. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , від імені якої діяв [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким останні набула право власності на квартиру [ADDRESS] . Під час укладення договору сторони дійшли згоди про всі його істотні умови та виконали всі зобов`язання одна перед одною за цим договором. Даний договір було зареєстровано на Товарній біржі «Нерухомість Центр» за №2-530, а також в ММ БТІ 05.11.1999 року за реєстровим №16183. Відповідно до ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року, що діяла на час виникнення правовідносин), договір купівлі-продажі квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин України. Як було встановлено вище, покупцем було виконано всі умови договору в повному обсязі, зокрема він: оплатив продавцям вартість квартири, прийняв її у власність та, на виконання вимог норм, що діяли на час виникнення права власності, зареєстрував біржовий договір у КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації». [INFO] [PERSON] помер (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ). Відповідно до свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] [PERSON] є донькою [PERSON] . Позивач у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті батька, проте вона не має можливості оформити свої спадкові права, скільки договір купівлі-продажу квартири не був посвідчений нотаріально, а на теперішній час його нотаріальне посвідчення не є можливим (постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.02.2017 р. №331/02-14). Оскільки факт купівлі-продажу квартири і виконання умов укладеного договору ніким не оскаржено, останній не містить протизаконних умов, на даний час домоволодіння, з приводу якого виник спір не значиться в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved