Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

27 січня 2017 року позивач [PERSON], звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком № 18 по вул. Незалежності, с. Засілля Вітовського району Миколаївської області. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 14 грудня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області належить житловий будинок № 18 по вул. Незалежній в с. Засілля Вітовського районну Миколаївської області. Договір купівлі-продажу зареєстрований в ММ БТІ 28 січня 2002 року за № 72, а право власності позивача щодо цього майна - у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.01.2014 року за реєстраційним номером 270335148233. Крім цього, рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2014 року за позивачкою визнано право власності на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, кадастровий номер 4823355700:06:003:0001. У спірному житловому будинку разом із нею з 29.11.2002 року зареєстровані: син [PERSON] та онук [PERSON]. Відповідачі проживали в будинку з 29 листопада 2002 року, але в серпні 2014 року зібрали свої речі та виїхали. Вони не проживають в будинку без поважних причин, спірним житлом не цікавляться, за комунальні послуги та утримання будинку не сплачують, позивач позбавлена можливості розпоряджатись власним майном. Вказала на те, що оскільки відповідачі відмовляються знятися з реєстрації в добровільному порядку, вона змушена звернутися до суду з позовом про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням та просить його задовольнити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила про вищевикладене, просила позов задовольнити. Зазначила, що змушена нести додаткові витрати з оплати комунальних послуг, оскільки відповідачі ухиляються від зняття з реєстрації за цією адресою, на її пропозиції нести витрати з утримання будинку не реагують. Вважає, що єдиним способом захисту її прав як власника вказаного будинку можливе лише визнання відповідачів такими, що втратили право користування цим майном. Відповідачі в судове засідання не прибули, направили заяви, адресовані компетентнім органам, завірені нотаріусом нотаріального округу м. Богданович Богдановичського району Свердловської області, Російської Федерації, зі змісту яких вбачається, що відповідачі просять зняти їх з реєстраційного обліку та виписати з будинкової книги за адресою: с. Засілля, вул. Незалежності (Леніна), 18 Вітовського району Миколаївської області, у в'язку зі зміною місця проживання (а.с. 28-29). За вищевказаного, суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідача. Так, житловий будинок № 18 по вул. Незалежності (Леніна) в с. Засілля Вітовського району Миколаївської області належить позивачці [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 14 грудня 2001 року, який посвідчений приватним нотаріусом Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2183 (а.с. 9). Договір зареєстрований в ММ БТІ 28 січня 2002 року за реєстраційним № 72. Як вбачається з витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності спірний житловий будинок зареєстрований 14.01.2014 року за № 270335148233 (а.с.10). Крім цього, належність спірного житлового будинку позивачу підтверджується технічним паспортом на будинок, де вона зазначена, як власниця (а.с. 11-13). На підставі рішення прийнятого 15-ої позачергової сесії Первомайської селищної ради 20.01.2017 року вул. Леніна в с. Засілля Вітовського району Миколаївської області було перейменована на вул. Незалежності (а.с. 18-20). Рішенням Жовтневого районного суду 10 лютого 2014 року за позивачем [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку для індивідуального будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 4823355700:06:003:0001, що розташована за адресою: с. Засілля, вул. Незалежності (Леніна), 18 Вітовського району Миколаївської області (а.с. 14-15). Яка зареєстрована за № 383466948233 від 10.06.2014 року (а.с. 16). Вказане рішення набрало законної сили, тому відповідно до приписів ст. 61 ЦПК України має для суду преюдиційне значення. Відповідно до довідки Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області № 364 від 20.01.2017 року за адресою: с. Засілля, вул. Незалежності, 18 Вітовського району зареєстровані позивачка, [PERSON] та [PERSON]. Останні зареєстровані, але не проживають (а.с. 17). Факт непроживання відповідачів у спірному житловому будинку, також підтверджується актом обстеження приміщення від 20.01.2017 року, з якого вбачається, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за вказаною адресою, але не проживають в будинку з серпня 2014 року (а.с. 21). Відповідно до ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст. 391 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.\~316,\~317,\~319,\~321 ЦК України) Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь - яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до глави 3 ЦК України та ст. 59,61 ЦПК України, захистові підлягають тільки порушенні, невизнані або оспорюванні цивільні, в тому числі і житлові, права, які ґрунтується на законних підставах. При цьому, за статтями 59, 60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести допустимими доказами правомірність володіння правом, а також обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом, відповідачі [PERSON] та [PERSON] у будинку, належному [PERSON], не проживають з серпня 2014 року, але відповідно наданих суду нотаріально посвідчених заяв, адресованих компетентним органам, вони не заперечують проти зняття їх з реєстраційного обліку та виписки з будинкової книги. Зазначене, не позбавляє позивача можливості звернутися з вказаними заявами відповідачів до виконавчого комітету Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області для зняття їх з реєстрації. Тобто відповідачі не оспорюють вимог [PERSON] у припиненні їх прав на користування належним їй будинком, в зв'язку з чим, суд не вбачає спору між сторонами. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові.

Outcome: dismissed