overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

27.01.2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві позивачка зазначила, що між нею та відповідачем 09.05.2009 року було укладено шлюб. Від шлюбу позивачка та відповідач мають сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні позивачки. Сімейне життя не склалося через те, що відповідач не хотів утримувати сім'ю, заробітну плату не приносив, казав, що для себе він її заробляє. Позивачка зазначилила, що вона та їх син були на повному утриманні її батьків, також між позивачкою та відповідачем виникали лайки, відповідач бив її та сина. У зв'язку з цим шлюбні відносини між сторонами припинені шість місяців тому, з того часу вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Позивачка переконана, що подальше спільне життя та збереження шлюбу між нею та відповідачем не можливе і суперечить її інтересам та інтересам сина. Спору про поділ майна, що є спільною сумісною власністю не має. Позивачка просить суд розірвати шлюб, і після розірвання шлюбу відновити її дошлюбне прізвище - [PERSON]. У судове засідання належно повідомлена позивачка не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Належно повідомлений відповідач у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його присутності, в якій зазначив, що проти задоволення позову не заперечує. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб ( а.с. 5) сторони зареєстрували шлюб 09.05.2009 року. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як вбачається з позовної заяви збереження їхнього шлюбу суперечить інтересам позивачки та її сина, миритися сторони не бажають. Таким чином, суд встановив визначені законом підстави розірвання зареєстрованого між сторонами шлюбу. В силу ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Як вбачається із позовної заяви, спір про майно на момент розгляду справи в суді у сторін відсутній.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

27.01.2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітніх синів відповідача - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач не вчиняє дій на їх утримання. У зв'язку з тим, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання синів, вона змушена ставити питання щодо стягнення з нього на її користь аліментів на утримання синів. Просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення ними повноліття та просила стягнути аліменти на її утримання до досягнення дітьми трьохрічного віку, щомісяця, в розмірі 1000 гривень. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 26 червня 2012 року, виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 26.06.2012 року, актовий запис № 145. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка - [PERSON], дружини [PERSON] Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15 серпня 2012 року, виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [INFO] народився [PERSON], в графі батько записаний [PERSON], в графі мати - [PERSON]. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15 серпня 2012 року, виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [INFO] народився [PERSON], в графі батько записаний [PERSON], в графі мати - [PERSON]. Згідно довідки про склад сім'ї, виданої ОСББ «Тельманівський каштан», [PERSON], проживає разом з дружиною [PERSON] та синами [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю синів відповідача [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS] Відповідач [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання дітей та дружини. За таких обставинах, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

27.01.2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 16.02.2002 року перебуває у шлюбі з [PERSON] Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. З січня 2014 року сторони припинили спільне подружнє життя в зв'язку з тим, що втратили взаємо порозуміння в результаті чого між ними склалися такі відносини при яких подальше спільне життя неможливе, оскільки відповідач в процесі сварки спричиняв позивачці тілесні ушкодження. Спільне господарство подружжя не ведуть. Спору з приводу виховання дитини та спільного майна сторони не мають. Вважає, що сім'я розпалася остаточно і примирення між ними неможливе. Просить винести рішення про розірвання шлюбу. У попередньому судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та просила винести рішення про розірвання шлюбу на попередньому судовому засіданні. У попередньому судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав та просив розглянути справу на попередньому судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. ст. 105,110 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка і жінки та збереження родини стали неможливим. Судом встановлено, що сторони 16.02.2002 року уклали шлюб, реєстрація якого відбулася у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 70. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], який за взаємною згодою сторін після розірвання шлюбу залишається проживати з позивачкою, відповідач не має претензій з цього приводу. З січня 2014 року сторони припинили сімейні відносини, проживають окремо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, та інтересам їх неповнолітньої дитини що мають істотне значення. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

27.01.2014 року позивачка звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання. Позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити та пояснила, що 24.09.2011 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. тВід шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось. У Дзержинському районному суді міста Харкова на розгляді знаходиться цивільна справа про розірвання шлюбу. Їй одній важко матеріально забезпечувати сина, тому вона бажає отримувати аліменти як дитину так і на себе. Відповідач у судове засідання не з'явився, письмових заперечень проти позову з посиланням на докази, якими він обгрунтовується, суду не надав, про час та місце розгляду справи Відповідач повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224 - 226 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав: Між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб 24.09.2011 року.(а.с.4) Шлюб між сторонами розірвано 17.03.2014 року (а.с. 31) Під час перебування у шлюбі у сторін народилась дитина: [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Син позивача та відповідача мешкає з позивачкою - [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до ч.1 ст. 76 СК України - розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності зі ст.181 СК України засоби виконання батьками обов'язків по утриманню дитини визначаються батьками за згодою. З матеріалів справи вбачається, що між позивачкою і відповідачем по даній справі згоди на виконання обов'язків по утриманню неповнолітньої дитини не досягнуто. У відповідності зі ст.183 Сімейного Кодексу України частина заробітної плати/доходу/ матері, батька, що буде утримуватися як аліменти, визначається судом. У відповідності зі ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне покласти на відповідача оплату судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

27.01.2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів і свої доводи обґрунтовує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного життя мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] народження. Рішенням Волноваського районного суду від 19.08.2013року відповідача було звільнено від сплати аліментів, оскільки старша донька - [PERSON], [INFO], з її згоди проживала у сім'ї відповідача. На теперішній час [PERSON] проживає з позивачем, знаходиться на її утриманні, тому вона змушена звернутися до суду. Позивач у зал судового засідання не з'явилась, але надала до суду заяву слухати справу без її участі, на позові наполягає. Відповідач у зал суду не з'явився, але був належним чином повідомлений про день та час слухання справи. Заінтересована особа, представник органу опіки та піклування до суду не з'явився, але надав листа слухати справу без його участі, прийняти рішення на розсуд суду. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З свідоцтва про народження дітей, встановлено, що від спільного проживання сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] народження. Згідно довідки з квартального комітету від 13.01.2014року діти мешкають разом з матір'ю та знаходяться на її утриманні. Згідно ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Позивач проживає в окремому будинку, працює, бажає та має можливість надати дітям освіту та добробут. Доньки бажають проживати разом з мамою. У відповідності зі ст. 180 СК України відповідач зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Згідно ст.183 СК України, з відповідача підлягає стягненню аліменти на утримання дітей - у розмірі 1/3 частини його заробітної плати й інших доходів до досягнення дітьми віку повноліття, але не менш 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати в сумі 243,60 грн., оскільки заявлені вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст. 161, 180-183 СК України, ст. ст. 57-60, 62, 64, 212-215, 224 ЦПК України, -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

27.01.2014 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою про стягнення аліментів з [PERSON] по тих підставах, що від сумісного життя із відповідачем є двоє неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають спільно із позивачкою. [PERSON] не надає належної матеріальної допомоги на утримання доньки та сина у зв'язку з чим, позивачка просить стягнути аліменти на їх утримання. Позивачка надала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглянути справу у її відсутність, не заперечувала проти винесення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи судом повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням № 19021412, жодних клопотань, доказів чи заперечень до суду не надавав, про причини не з'явлення в судове засідання суд не повідомляв. У зв'язку з викладеним, зі згоди позивачки, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача, який був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що від спільного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.6), та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.7), які проживають спільно із позивачкою (а.с. 4). Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей. В даний час позивачка, не має можливості належним чином їх забезпечити. Відповідно до вимог ст.ст. 180, 183 Сімейного Кодексу України батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи викладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

27.01.2014 року цей позов заявлено до суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав повністю та просив його задовільнити, визнавши за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] з огляду на те, що він користується будинковолодінням від дня смерті брата та має право набуття права власності за набувальною давністю. Представник відповідача з Літинської селищної ради не заперечив щодо задоволення позову, однак висловив позицію, що таке визнання права власності діючим законодавством не передбачено. З»ясувавши позицію сторін та дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов слід задовільнити з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років або рухомим майном - протягом 5 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Відповідно до п.8 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності Цивільним кодексом. Відповідно до свідоцтва про смерть (а.с.6) [PERSON] помер [INFO] року, тобто позивач користується нерухомим майном, яке є предметом спору з 1998 року. Отже, з огляду на зазначені вимоги Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність не поширюються на вказані правовідносини, так як володіння позивачем майном розпочалося більш як за три роки до набрання чинності ЦК України, який набув такої з 01.01.2004 року. Окрім цього, визнати право власності за позивачем на нерухоме майно за набувальною давністю відсутні підстави, так як на спірне нерухоме майно відсутні правовстановлюючі документи. Дослідивши у сукупності зазначені обставини, у задоволенні позову слід відмовити через відсутність на те правових підстав.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

27.01.2014 р. позивач звернувся в суд з указаним позовом, який умотивовано так. Позивач є власником ? частини нежитлової будівлі-магазину «[INFO]», а відповідачка іншої ? частини цієї ж будівлі в [ADDRESS]. Це нерухоме майно розподілено за рішенням суду як спільно нажите сторонами під час їх шлюбу. На території земельної ділянки, де знаходиться магазин «[INFO]», розміщена нежитлова будівля - павільйон, який не враховано під час розподілу майна по причині відсутності правоустановчих документів та реєстрації. Ключі від павільйону знаходяться у відповідачки, а тому позивач не може зайти в приміщення. Для державної реєстрації цього приміщення необхідно згоду власників і провести обміри для виготовлення технічного паспорту об'єкта. 27.01.2014 р. позивач з працівниками БТІ підійшов до павільйону, однак позивачка його не впустила. Позивачка також перешкоджає у виконанні рішення суду щодо вільного доступу до магазину «[INFO]», що змусило позивача звернутись до міліції, а також внести подання відділом ДВС Міжгірського РУЮ. Позивач вимоги підтримав. Додатково пояснив, що має намір звернутись до суду з позовом про визнання права спільної сумісної власності на павільйон та поділ цього майна, а для цього йому необхідно виготовити інвентарну справу в чому перешкоджає відповідачка. Відповідачка позов заперечила повністю, а позицію обґрунтувала таким. Павільйон, на який претендує позивач, не належить їй, не будувався під час спільного подружнього проживання сторін, а збудований її батьком і не відноситься до магазину «[INFO]», що розподілений між сторонами як колишнє спільне майно подружжя (сторін) в рівних частках. Відповідачка заперечила вчинення будь-яких перешкод позивачу щодо вказаного майна і вважає позов бездоказовим. Третя особа без самостійних вимог КП «Міжгірське БТІ» заявила про нейтральну позицію в справі і повідомила, що станом на 01.01.2013 р. реєстрація права власності на нежитлову будівлю - літній павільйон не проводилась. У січні 2014 р. на замовлення позивача було здійснено виїзд на місце розташування павільйону, однак із-за суперечки між власниками провести обміри було неможливо. Оцінивши позиції сторін, подані в справу докази, суд дійшов такого висновку. Із змісту позовних вимог видно, що позивач має намір звернутись до суду з визнанням права власності на об'єкт нерухомого майна - павільйон в [ADDRESS]. Натомість позов про це позивач не подав і його вимоги, по суті, є заявою про забезпечення позову з метою подати суду доказ. Такі вимоги передбачені процедурою за ст.ст. 152 - 153 ЦПК України. Позивач також не подав жодного доказу щодо приналежності йому чи відповідачці об'єкту нерухомого майна. Отже, вимоги позивача не доведені і не ґрунтуються на законі, а тому підлягають відхиленню. Судових витрат до стягнення чи повернення не має.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

27.01.2014 р. позивачка звернувся до суду з цим позовом. В позові зазначила, що 05.11.2002 р. вони з відповідачем уклали шлюб, від спільного проживання у шлюбі в них народилося троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. На протязі чотирьох років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, відповідач почав зловживати спиртними напоями, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Протягом чотирьох років сама виховує та утримує дітей, не проживають разом однією сім'єю, відповідач повністю перестав піклуватися про дітей, зовсім не цікавиться їх фізичним, моральним вихованням, матеріально не забезпечує, тому просить розірвати шлюбі та стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримує повністю, просить такі задоволити, просить не надавати строк для примирення. Відповідач [PERSON] при розгляді справи позовні вимоги заперечив та пояснив, що має намір зберегти сім'ю, а аліменти на утримання дітей сплачувати не може, оскільки хворіє та ніде не працює. Вислухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши матеріали в справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення. Як убачається із встановлених судом належними доказами обставин справи, що сторони уклали між собою шлюб 05.11.2002 р., сторони як одна сім'я спільно не проживають більше чотирьох років, не підтримують жодних стосунків. За таких обставин суд констатує, що шлюб між сторонами фактично розпався, а є законні підстави для задоволення позову в частині розірвання шлюбу [PERSON]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із встановлених судом обставин справи вбачається, що від шлюбу з відповідачем позивачка народила трьох неповнолітніх дітей, відповідач не оспорив батьківство, ухиляється від утримання дітей, чим порушує вищезазначену норму сімейного законодавства. Визначаючи розмір аліментів, суд бере до уваги такі обставини. Позивачка утримує трьох неповнолітніх дітей, ніде не працює. Враховуючи матеріальний стан відповідача, який ніде не працює, має нерегулярний, мінливий дохід, тому суд вважає, що розмір аліментів слід визначити у твердій грошовій сумі, відповідно до ст. 184 СК України, і стягувати в сумі 1081,20 грн. щомісячно на утримання трьох неповнолітніх дітей, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Суд не приймає до уваги твердження відповідача те що він хворіє, оскільки даний факт нічим не підтверджений в судовому засіданні. Судові витрати, підлягають до стягнення з відповідача у доход держави, відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved