Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

28 лютого 2020 року [PERSON] звернувся в суд з цивільним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов обґрунтовано тим, що з 26.09.2018 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають спільну малолітню дочку [PERSON] , [INFO]. Проте, з грудня 2019 року вони припинили фактичні шлюбні стосунки, разом більше не проживають, спільного бюджету не мають, спільного господарства не ведуть. Стали один для одного чужими людьми, мають діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, намірів врятувати сім`ю не мають, подальше спільне життя в якості подружжя не можливе, почуття любові та поваги один до одного втрачено, сім`я розпалась остаточно, її збереження буде суперечити їхнім інтересам. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18.03.2020 року відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. У судове засідання для розгляду справи по суті позивач не прибув, проте його представник направив на адресу суду заяву, в якій вказав, що просить суд розглядати справу у відсутність сторони позивача та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не прибула, хоча про день час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином, відзив на позовну заяву від неї не надходив, із заявами та клопотаннями до суду не зверталась. Суд розглянув справу за відсутності сторін. З урахуванням положень ст. 280, 281 ЦПК України та з позицією позивача викладеної в заяві його представника, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд розглянув справу в заочному порядку. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно-процесуального кодексу України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовна заява обґрунтована та така, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26.09.2018 року сторони зареєстрували шлюб (а.с. 7). Вони мають спільну малолітню дочку [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Позивач та відповідач втратили почуття любові та поваги один до одного, мають діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, стали один для одного чужими людьми, та як наслідок припинили фактичні шлюбні стосунки, разом більше не проживають, спільного бюджету не мають, спільного господарства не ведуть, як вказав позивач з грудня 2019 року, а отже сім`я розпалась остаточно. Згідно ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотні значення. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З`ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, обставини, викладені у позові, суд вважає, що немає підстав для вжиття заходів для примирення подружжя, спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, що має істотне значення, тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved