Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

27.03.2017 року адвокат [PERSON] звернувся до суду з позовом в інтересах позивачки [PERSON] до відповідача, в якому просить визнати причини пропуску строку для звернення до суду за захистом прав та законних інтересів [PERSON] поважними та поновити даний строк; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 10000 грн. відшкодування моральної шкоди та 11 953 грн. матеріальної шкоди. В обґрунтування позову, покликається на те, що 30 жовтня 2013 року, близько 10 год. 10 хв. керуючи автомобілем марки «VOLVO XC 90», реєстраційний номерний знак [NUMBER], під'їхав до регульованого перехрестя доріг вул. П. Орлика та вул. В. Великого, в м. Дрогобичі Львівської області, де черговість проїзду визначається сигналами та зупинився в колоні автомобілів ближче до середини дороги по вул. П. Орлика напроти дитячої поліклініки та магазину «Ромашка». Не дочекавшись руху автомобілів, які розташувались в колоні попереду автомобіля «VOLVO XC 90» реєстраційний номерний знак [NUMBER] - [PERSON] вивернув керований ним автомобіль вправо маючи намір виїхати на вільну смугу руху, що ближче до правого тротуару. При цьому, проявивши неуважність до дорожньої обстановки, не переконавшись, що його дії не будуть становити загрози життю та здоров'ю громадян при зміні напрямку руху, [PERSON] керуючи автомобілем, проїхавши 5 метрів по правому тротуару, здійснив наїзд правою передньо-кутовою частиною автомобіля на пішохода [PERSON], яка в цей період стояла на тротуарі та була повернута до нього правою боковою поверхнею тіла. Одразу після дорожньо-транспортної пригоди, позивач машиною швидкої допомоги була доставлена до лікарні, де їй надали першу невідкладну медичну допомогу. В результаті дорожньо - транспортної пригоди [PERSON] згідно висновків судово-медичної експертизи №728 від 18.11.2013 року, комплексної судово-медичної, медико-криміналістичної та транспортно-трасологічної експертизи №80/1414 від 02.09.2014 року отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому хірургічної шийки правої плечової кістки, синець в ділянці правої сідниці, синець на правій половині тулуба вище краю здухвинної кістки, синець правого ліктьового паростка, які утворились під час дорожньо-транспортної пригоди при наїзді автомобілем та по ступеню тяжкості відноситься до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що викликали довготривалий розлад здоров'я. Дії водія транспортного засобу - [PERSON] суперечили вимогам Правил Дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306, від 10 жовтня 2001 року ( за наступними змінами і доповненнями), а саме п.1.2., згідно якого в Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів; п. 1.5. згідно якого, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п.2.3. підпункти «б», «д», згідно яких забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; п.10.1, згідно якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатись, що буде безпечним і не створювати перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху; п. 11.13, згідно якого забороняється рух транспортних засобів по тротуарах і пішохідних доріжках. Органом досудового слідства дії [PERSON] кваліфіковано за ч.1 ст. 286 КК України. Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24.12.2017 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вказаним вище злочином, а кримінальне провадження закрито, однак за нереабілітуючих обставин. Відтак, цивільні позови Дрогобицького міжрайонного прокурора в інтересах Дрогобицької міської лікарні №1 та потерпілої [PERSON] про відшкодування збитків залишено без розгляду. Внаслідок протиправних дій [PERSON] позивачу заподіяна матеріальна шкода, яка полягає у понесених витрат на лікування ( всі чеки знаходяться у матеріалах кримінальної справи), адже позивач з 30.10.2013 року по 19.11.2013 року (20 л/дні знаходилась на стаціонарному лікування в травматологічному відділенні Дрогобицької міської лікарні №1 і в цей період 06.11.2013 року її було прооперовано. З того часу, позивачка постійно відчуває болі у правій нозі, стегні, які потерпіли від удару автомобілем. В неї постійно після травми підвищений тиск. Внаслідок заподіяних позивачці травм через недбалість [PERSON] позивач і далі несла витрати на лікування, які тривають з часу ДТП, оскільки терпить біль постійно у правій руці, рукою належним чином не володіє, потребує постійно сторонньої допомоги та догляду. Оскільки хворіє діабетом, то постійно має підвищений цукор, який має лікувати різними препаратами. Однак, ні за час перебування позивачки у лікарні на операції, ні на амбулаторному лікування відповідач не навідувався до неї, навіть не вибачився за скоєне, навпаки при зустрічах у слідчого намагався підвищувати до неї голос, ображати її. Діями [PERSON] також завдано потерпілій майнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у житті потерпілої : щоденні думки та спогади про психотравмуючі події. Також події, що сталися потягли за собою нераціональне використання часу і досі перешкоджають можливостям активної та повноцінної життєдіяльності. 13.04.2017 року на ухвалу суду про відкриття провадження було подано апеляційну скаргу. 18.09.2017 року справа повернулася до провадження суду після розгляду 28.08.2017 року Апеляційним судом Львівської області апеляції на ухвалу про відкриття провадження, яку залишено без змін. Представник позивачки [PERSON] позов просив задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в позові просив відмовити через його безпідставність, оскільки його довірителя не визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Разом з тим, розрахунок матеріальних витрат наданий позивачем є неналежним доказом, необґрунтована необхідність прийому вказаних ліків для позивачки. Перевіривши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов слід задоволити частково. Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24.12.2017 року у кримінальному провадження - справа №442/8344/14-к звільнено обвинуваченого [PERSON], [INFO], від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а кримінальне провадження № 12013150110002583 від 30.10.2013 року - закрито. Цивільні позови Дрогобицького міжрайонного прокурора в інтересах Дрогобицької міської лікарні №1 та потерпілої [PERSON] про відшкодування збитків - залишено без розгляду. З такої ухвали суду вбачається, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] згідно висновків судово-медичної експертизи №728 від 18.11.2013року, комплексної судово-медичної, медико-криміналістичної та транспортно-трасологічної експертизи №80/1414 від 02.09.2014 року отримала тілесні ушкодження, які по ступеню тяжкості відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що викликали довготривалий розлад здоров'я. Зокрема, з висновку транспортно-трасологічної експертизи №80/1414 від 02.09.2014 року вбачається, що виявлені у [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці правої сідниці та синця на правій половині тулуба, трохи вище краю здухвинної кістки, могли утвориться при наїзді на неї правою передньою-кутовою частиною автомобіля марки Volvo XC-90, реєстраційний номерний знак [NUMBER]. Синець в ділянці правого ліктьового паростка, перелом у верхній третині правої плечової кістки могли утвориться при падінні на дорожнє покриття та ковзанням по ньому внаслідок відкидання від автомобіля. Відповідно до ч. 6. ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули відповідні строки. За роз'ясненням п.1 постанови пленуму Верховного суду України №12 від 20.02.2004 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює закриття кримінальних справ», звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави (її компетентних органів) від засудження особи, яка вчинила злочин, та застосування до неї кримінально-правових засобів примусового характеру. Водночас звільнення від кримінальної відповідальності не є виправданням особи. Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі застосування строків давності не може свідчити про невчинення особою злочину, звинуваченою у ньому. З огляду на це особа, яка вважає себе невинуватою у вчиненні злочину або вина якої у вчиненні злочину не доведена, вправі вимагати не застосування строків давності, а постановлення виправдувального вироку або постановлення ухвали про відсутність події та складу злочину в діях такої особи. Лише такі процесуальні рішення носять реабілітуючий характер та звільняють особу від усіх звинувачень у вчиненні протиправного карного діяння. Підстава, у зв'язку з якою кримінальна справа відносно [PERSON] була закрита, а саме із закінченням строків давності, не є реабілітуючою, а отже хоч його і звільнили від кримінальної відповідальності, однак доведеність його вини у вчинені злочину не ставиться під сумнів. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, фактично мали місце незаконні дії [PERSON], внаслідок яких потерпіла [PERSON] отримала наведені травми, що в свою чергу потягло її матеріальні витрати. Суд приймає до уваги розрахунок матеріальної шкоди в розмірі 11 953 грн. зі співвідношенням з товарними чеками, по яких були придбані ліки, що наданий позивачкою, і травмами позивачки, отриманими внаслідок ДТП, вважає, що саме таку матеріальну шкоду слід стягнути з відповідача в користь позивачки. Частиною 1 ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я (п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України). Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року ( зі змінами від 25 травня 2005 року), розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Оцінюючи розмір відшкодування позивачці моральної шкоди, з врахуванням вказаних нею та встановлених судом обставин та характеру спричиненої моральної шкоди, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, віку позивачки (особа пенсійного віку, інвалід І групи), суд вважає можливим стягнути на користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовити. За замістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 704,80 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved