Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

28 грудня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ПрАТ «Конкорд-Фінанс», третя особа Дніпропетровська міська рада про вирішення переддоговірного спору. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги та обґрунтував їх наступним. Позивач з членами своєї сімї більше 20 років проживає в гуртожитку колишнього Дніпропетровського авторемонтного заводу № 2 по вул. Героїв Сталінграда, 1 в м. Дніпропетровську. Власником жилої частини будівлі є відповідач. 08 грудня 2015 року відповідач надав позивачу проект договору найму житлового приміщення в гуртожитку, а саме кімнати № 35. До проекту договору додано супровідний лист, яким позивача попереджено, що з 21 грудня 2015 року до гуртожитку будуть допускатися лише особи, які уклали договір найму. Позивач вважає, що наданий проект договору є частково неприйнятним, оскільки не відповідає вимогам ч.1 ст. 203 ЦК України. Так, строк дії договору в 6 місяців є короткостроковим і не розповсюджується на тих, хто проживатиме з наймачем, що може мати негативні наслідки. Не відповідає вимогам закону п.4.2 проекту договору, за яким наймодавець може в односторонньому порядку розірвати договір у разу невнесення плати більше ніж за один місяць, не прийнятне застереження в п.4.3 договору щодо можливості розірвати договір у разі, коли приміщення перестає бути придатним для проживання, оскільки власник повинен утримувати будівлю гуртожитку, а не прискорювати руйнування. Неприйнятним є розмір плати за наймане приміщення 20 грн. за один квадратний метр, оскільки вартість явно завищена та не погоджена з Дніпропетровською міською радою. Не відповідає вимогам закону викладене в п.4.6 право наймодавця після розірвання договору за відмови наймача покинути займане приміщення, заблокувати прохід до приміщення або демонтувати двері, оскільки виселення з приміщення регулюється Законом України «Про виконавче провадження». Відповідач не бажає вирішити розбіжності, що виникли між сторонами. На підставі вищевикладеного, з урахуванням вимог уточненої позовної заяви, позивач просив суд визнати проект договору найму кімнат № 5 і 8 в будинку 1 по вул. Героїв Сталінграда, між ПрАТ «Конкорд-Фінанс» з [PERSON] таким, що не відповідає вимогам закону. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач позовні вимоги не визнав, пояснив, що запропонований мешканцям гуртожитку проект договору найму житлового приміщення містить всі необхідні суттєві умови, передбачені законом: предмет, строки, порядок виконання зобовязань, порядок розрахунків за користування приміщенням, що узгоджується з вимогами ЦК України. Зазначає, що дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» не поширюється на спірні правовідносини, оскільки гуртожиток по вул. Героїв Сталінграда, 1 в м. Дніпропетровську не входить до статутного капіталу відповідача. Погодження розміру орендної плати з міською радою не передбачено чинним законодавством. Положення договору щодо права його розірвання також не суперечать закону. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Третя особа в судове засідання не зявилась, про дату та час судового засідання повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила. Суд, дослідивши надані докази, приходить до наступного висновку. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків показань свідків, письмових доказів речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлено, що за адресою вул. Героїв Сталінграда, 1 у м. Дніпропетровську розташований гуртожиток, власником якого є приватне акціонерне товариство «Конкорд-Фінанс». Позивач [PERSON] з сімєю мешкає в кімнаті № 35 зазначеного гуртожитку. Зазначені обставини підтверджуються рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2007 року у справі № 2-392/07, яке набрало законної сили. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В грудні 2015 року ПрАТ «Конкорд-Фінанс» надав [PERSON] проект договору найму житлового приміщення, з умовами якого вона не погодилась, в звязку з чим звернулась до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Відповідно до ст. 649 ЦК України розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом. Розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору не на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, можуть бути вирішені судом у випадках, встановлених за домовленістю сторін або законом. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст.3). Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ст.ст. 3, 27, 30, 31 ЦПК України та ст. 20 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів та здійснює свій захист на власний розсуд. Згідно положень ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Згідно ч.1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Так, відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Як вбачається з обставин справи, між сторонами не було укладено жодного договору. Також, вважаючи умови договору, які були запропоновані відповідачем, неприйнятними, позивач не надав доказів, що він пропонував відповідачу інші умови договору найму, які він вважав прийнятними для себе, тому суд вважає, що позивачем не доведено, що між сторонами виникли розбіжності при укладенні договору. Суд також звертає уваги, що даний договір укладається між сторонами не на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, крім того, позивачем не надано суду доказів існування між сторонами домовленості щодо передачі на розгляд суду переддоговірного спору. В судовому засіданні встановлено також, що позивач продовжує мешкати у зазначеному гуртожитку, тобто користується майном, яке є власністю відповідача, та іншими послугами, які надає відповідач з метою утримання гуртожитку. Позивач вважає, що укладення договору найму на умовах, які пропонує відповідач, призведе до порушення його прав в майбутньому. На сьогоднішній день будь-яких негативних наслідків для позивача в звязку з не укладенням ним договору найму житлового приміщення не настало. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позивачем обрано невірний спосіб захисту права, та взагалі не доведено в судовому засіданні, що його право на момент звернення з позовом до суду та на день розгляду справи в суді є порушеним, в звязку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та в задоволенні позову має бути відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed