Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

28 лютого 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики в сумі 8404,21 грн. В обґрунтування позову зазначав, що 16 лютого 2014 року він надав [PERSON] в борг грошові кошти в розмірі 500 грн., які [PERSON] отримала та зобов'язалася повернути до закінчення двох місяців, що підтверджується письмовою розпискою [PERSON] написаною та підписаною 16 лютого 2014 року. Також він протягом 2012-2013 років надав [PERSON] в борг грошові кошти в розмірі 7000 грн., які [PERSON] отримала та зобов'язалася повертати починаючи з січня 2016 року по 200 грн., що підтверджується письмовою доповідною [PERSON] написаною та підписаною 24 червня 2015 року. Також, Оскільки відповідачка борг не сплатила і від його сплати ухиляється, просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договорами позики в розмірі 8404,21 грн., яка складається з: 7500 грн. суми позики; 455,13 грн. суми збитків, завданих інфляцією; 1266,6 грн. три проценти річних за прострочення зобов'язання, та судові витрати. Ухвалою суду від 27 червня 2017 року задоволено заяву представника позивача про зменшення розміру позовних вимог, та залишено без розгляду позовні вимоги про стягнення збитків, завданих інфляцією та трьох процентів річних за прострочення зобов'язання. В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві, просили суд позов задовольнити. Позивач суду пояснив, що у 2012 році односельчанка [PERSON] попросила у нього гроші на придбання нею будинків №5 і №8 по вулиці Чапаєва. У жовтні 2012 року на прохання [PERSON] він надав їй 2000 грн. У перші місяці 2013 року його мати надала [PERSON] ще 5000 грн. Розписки та договір позики на час надання грошей [PERSON] вони не оформляли. Також, 16 лютого 2014 року він надав [PERSON] 500 грн., що підтверджується її розпискою. Оскільки [PERSON] з 2012 року не повертала гроші, за порадою дільничного інспектора Стеценка він отримав від [PERSON] від 24 червня 2015 року доповідну (розписку) про те, що вона зобовязується повертати з січня 2016 року щомісяця по 200 грн. заборговані 7000 грн. Оскільки [PERSON] йому не повернула отримані гроші просить суд задовольнити його позов та стягнути з [PERSON] всього 7500 грн. боргу. Відповідачка та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково. Відповідачка суду пояснила, що з позивачем знайома як з односельчанином. У 2012 році на прохання [PERSON] домовилася про те, що вона буде доглядати його матір, а [PERSON] буде сплачувати за її послуги по 1200 грн. в місяць, але у нього не було грошей, тому вона доглядала його матір безкоштовно, а [PERSON] надавав їй безоплатно продукти та різні речі. Заперечує одержання від [PERSON] грошей на суму 7000 грн. 16 лютого 2014 року вона дійсно отримала від [PERSON] 500 грн. строком на 2 місяці, але їх ще не повернула, тому визнає позовні вимоги в частині стягнення з неї боргу в сумі 500 грн. Вимоги про стягнення 7000 грн. вона не визнає, оскільки не отримувала таку позику від [PERSON] Розписку від 24 червня 2015 року вона написала на прохання та під впливом дільничного інспектора Стеценка до якого скаржився позивач. В судовому засіданні досліджено наданий позивачем в підтвердження укладеного договору позики від 16 лютого 2014 року оригінал розписки, яка містить рукописний текст: «Розписка. Я, [PERSON] отримала кошти від [PERSON] в сумі 500 грн. строком на два місяці. 16 лютого 2014 року. Підпис». Відповідачка визнала, що вказану розписку вона написала власноруч отримавши від позивача 500 грн. у позику. Також, судом досліджено надана позивачем копія доповідної, яка містить рукописний текст: «[PERSON] зобовязуюсь віддати [PERSON] січня 2016 року по 200 грн., так як я йому заборгувала 7.000 грн. Зобовязуюсь платити щомісячно. 24 червня 2015 року. Підпис». Відповідачка пояснила, що вказану розписку вона написала власноруч на вимогу дільничного інспектора Стеценка, проте заперечує отримання від [PERSON] грошей 7000 грн. у позику. На заперечення відповідача позивач також суду пояснив, що оригінал вказаної доповідної від 24 червня 2015 року відсутній, його у нього забрала [PERSON] Вислухавши в судовому засіданні доводи сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що\~ позовна заява підлягає задоволенню частково з таких підстав. Так, відповідно до ст.1046 ЦК України, - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст.1047 ЦК України, - на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України, - позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, - позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, - якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, - боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України, - договір є обов'язковим для виконання сторонами. У правовій позиції від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 Верховний Суд України зазначив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Під час судового засідання достовірно встановлено, що відповідачка [PERSON] взяла у борг у позивача [PERSON] 500 грн. З розписки від 16 лютого 2014 року, яку власноруч написала відповідач, і вказане вона підтвердила суду, видно, що [PERSON] дійсно 16 лютого 2014 року отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 500 грн., які зобовязалася повернути протягом двох місяців. Доводи позивача про те, що він надав у позику [PERSON] 7000 грн. в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження, оскільки укладення такого договору позики від 24 червня 2015 року заперечувалося відповідачкою, та не підтверджується оригіналом достовірного та допустимого документу. Позивач особисто в судовому засіданні пояснив, що він позичив [PERSON] у 2012 році 2000 грн., а його матір позичила [PERSON] у 2013 році 5000 грн., проте він не має розписки, чи будь-якого іншого документу, від [PERSON] про укладення такого договору позики на суму 7000 грн. Не є належним, достовірним, допустимим та достатнім доказом, який би підтверджував доводи позивача про укладення з відповідачкою 24 червня 2015 року договору позики на суму 7000 грн., надана позивачем копія доповідної [PERSON] від 24 червня 2015 року, так як сам позивач стверджує, що 24 червня 2015 року не надавав [PERSON] грошей в сумі 7000 грн. Отже, судом достовірно встановлено, що між позивачем та відповідачкою було укладено в установленому порядку лише один договір позики 16 лютого 2014 року, за яким відповідачка повинна була протягом двох місяців повернути позивачу запозичені 500 грн., чого не зробила. З вказано видно, що відповідачка неналежним чином виконує свої зобовязання за договором позики від 16 лютого 2014 року, на час звернення позивача до суду має перед ним заборгованість, чим порушує законні права позивачки. Беручи до уваги викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за договором позики від 16 лютого 2014 року підлягають задоволенню. Позовні вимоги в частині стягнення боргу за договором позики від 24 червня 2015 року, як недоведені, задоволенню не підлягають. З підстав ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 640 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial