Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

26 серпня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просила розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з відповідачем вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 10 листопада 2014 року. Шлюб був зареєстрований виконкомом Райгородоцької селищної ради Словянського району Донецької області, за актовим записом № 37. 21 березня 2015 року від шлюбу у них народилась донька [PERSON]. Сумісне життя між сторонами не склалося у звязку із тим, що відповідач не надає коштів на утримання родини, вживає алкогольні напої, ображає її, принижує її людську гідність. На початку липня 2016 року вона вимушена була припинити сумісне проживання із відповідачем і не бажає у подальшому відновлювати із ним шлюбні відносини. Спору щодо місця проживання доньки та з приводу поділу спільного немає. Дитина на даний час проживає разом із позивачкою. У звязку із наведеним, просила суд розірвати шлюб укладений між ними. Позивачка [PERSON] до судового засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи\~ у її відсутності, на задоволенні позову наполягала, просила після розірвання шлюбу залишити їй дошлюбне прізвище «Гунько». Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, до судового засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.\~ Так, в судовому засіданні встановлено та зазначене підтверджується\~ свідоцтвом про\~ шлюб Серія: І-НО №370300, що шлюб між сторонами зареєстрований 10 листопада 2014 року виконкомом Райгородоцької селищної ради Словянського району Донецької області, за актовим записом № 37 (а.с. 3). Судом встановлено, що подружжя має малолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження Серія:\~ І-НО № 616675 (а.с. 4). Дитина проживає із відповідачкою. Сумісне життя між сторонами не склалося у звязку із тим, що відповідач не надає коштів на утримання родини, вживає алкогольні напої, ображає її, принижує її людську гідність. На початку липня 2016 року вона вимушена була припинити сумісне проживання із відповідачем і не бажає у подальшому відновлювати із ним шлюбні відносини. Сторони мешкають окремо, спільного господарства не ведуть. Спору щодо місця проживання доньки та з приводу поділу спільного майна немає. Вказані обставини сторонами не оспорюються, ними визнаються.\~ Крім того, що зазначені обставини сторонами визнаються, вони підтверджуються матеріалами справи, їх визнання відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи і інтереси інших осіб, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову суд не вбачає. У звязку із цим, судом, відповідно ст. 61 ЦПК України, визнані вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню. При вирішенні питання про розірвання шлюбу, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Відповідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечило б інтересам одного з них. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити, оскільки встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам позивача. Дитина залишається із позивачкою, оскільки між сторонами існує проце домовленість. Відповідно\~ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем, або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на викладене, враховуючи той факт, що позивачка після розірвання шлюбу просить\~\~повернути\~\~їй прізвище «Гунько», суд приходить до висновку, що слід його залишити. Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою судових витрат входить до предмету доказування по справі. За ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, повязаних із розглядом справи належать витрати на правову допомогу.\~ Відповідно частини 1 статті 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлений граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах та зазначено, що розмір компенсації витрат не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій та під час ознайомлення з матеріалами справи у суді. За змістом п. 48 Постанови Пленуму\~ ВССУ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження витрат, повязаних з оплатою правової допомоги суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Таким чином, для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу, стороною повинен бути наданий акт виконаних робіт із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру та надання консультації. В порушення зазначених вимог закону, на підтвердження таких вимог, позивачкою не надано жодного доказу того, що вона дійсно понесла витрати на правову допомогу, як то акту виконаних робіт, з якого видно час витрачений на складання процесуальних документів, надання консультацій та участь представника у судових засіданнях, чи документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку. Суду представлено лише квитанція № 20 в якій зазначено, що вартість послуги складання позовної заяви [PERSON] склала 250 грн. 00 коп., яка на думку суду не може слугувати належним та допустимим доказом оплати правової допомоги (а.с. 5). У звязку із викладеним, суд позбавлений можливості стягнути витрати, пов'язані із наданням правової допомоги, відповідно ст. 88 ЦПК України, згідно із вимогами якої судом стягуються лише документально підтверджені судові витрати. Крім того, відповідно ч. 1\~ст. 88 ЦПК України, Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як видно з платіжного доручення, позивачкою, був сплачений судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. Враховуючи наведене, а також те, що позов судом задоволений, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп., який нею був сплачений при зверненні до суду із даним позовом. На підставі наведеного

Outcome: approved