Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

27.01.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та уточнивши вимоги просить ухвалити рішення, яким встановити заборгованість по сплаті аліментів [PERSON] при примусовому виконанні виконавчого листа у справі №520/4056/13-ц від 21.08.2013 року, виданого Київським районним судом м. Одеси, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі 1097,00 грн. станом на 28.02.2014 року. При цьому позивач посилається на те, що сторони перебувають у шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], на утримання якого за рішенням суду від 21.08.2013 року з позивача стягуються аліменти в розмірі 800 грн. Станом на 11.11.2013 року другим Київським відділом Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції встановлено заборгованість по аліментам в розмірі 5677,43 грн., яка на теперішній час збільшується. Однак з вказаними сумами позивач не погоджується, оскільки добровільно сплачував аліменти, що не враховано в розрахунку заборгованості та окрім того, з 24.10.2013 року по 30.12.2013 року син перебував на утриманні батька, у зв'язку з чим позивач змушений звернутись до суду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та заперечувала проти його задоволення. Третя особа Мельниченко А.В. вирішення питання по суті спору залишила на розсуд суду. Вислухавши представника позивача, відповідача та третю особу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси по справі №520/4056/13-ц 21.08.2013 року видано виконавчий лист про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі 800,00 грн. щомісячно, починаючи з 29.03.2013 року, на підставі чого 13.09.2013 року старшим державним виконавцем другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Мельниченко А.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №39877031 /а.с.4/. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 26.05.2014 року головним державним виконавцем Мельниченко А.В. встановлено заборгованість по аліментам боржника [PERSON] в розмірі 6477,43 грн. станом на 30.04.2014 року /а.с.45/. При цьому в розрахунку враховані квитанції про сплату аліментів, надані боржником, на суму 4000,00 грн. Також суду надані: заява [PERSON] від 18.12.2013 року /підпис [PERSON] засвідчено 19.12.2013 року КП «ЖКС «Вузівський»/, про те, що наприкінці березня 2013 року вона отримала від позивача 500,00 грн. на утримання дитини [PERSON] для подальшої передачі відповідачу [PERSON] Вказану суму було передано повністю наступного дня /а.с.6/; заява неповнолітнього [PERSON] від 18.12.2013 року /підпис [PERSON] засвідчено 19.12.2013 року КП «ЖКС «Вузівський»/ про те, що 16.04.2013 року отримав від батька 700 грн. та 18.05.2013 року отримав 800 грн. в якості аліментів та передав їх матері - [PERSON] /а.с.7/. Стороною відповідача суду надано заяву неповнолітнього [PERSON] від 01.03.2014 року, в якій він зазначає, що писав заяви під диктування свого батька [PERSON] та крім того, під час проживання з [PERSON] на вихідних він проживав у своєї сестри [PERSON], куди його в п'ятницю відвозив батько, а в неділю забирав. Сестра його одягала та давала гроші на незначні витрати /а.с.21/. Проаналізувавши надані письмові докази, які були досліджені судом, суд вважає недопустимими доказами в сенсі ст. 59 ЦПК України письмові заяви неповнолітньої дитини письмову заяву бабусі [PERSON], оскільки вони не можуть бути належними доказами, в зв'язку з тим, що позивач має зобов'язання за рішенням суду про перерахування аліментів на ім'я матері дитини, а не перерахування коштів дитині чи бабусі. На підтвердження позовних вимог стороною позивача, окрім квитанцій, врахованих державним виконавцем при складенні розрахунку заборгованості, суду надано довідку КМ СОН «Южный А, Б» №2 від 13.01.2014 року, з якої вбачається, що разом з [PERSON] за адресою [ADDRESS], проживав з 24.10.2013 року по 30.12.2013 року без реєстрації його син [PERSON], [INFO], що підтверджують сусіди [PERSON] та [PERSON], які проживають в кв. [NUMBER] /а.с.8/. Доводи позивача щодо проживання дитини з батьком, що підтверджується довідкою КМ СОН «Южный А, Б» №2 від 13.01.2014 року, в зв'язку з чим [PERSON] вважає, що він не повинен сплачувати аліменти за вказаний термін, судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки така угода, при наявності спору між батьками має бути належним чином складена, тому письмові пояснення свідків викликають сумнів в їх достовірності та є такими, що не відображають дійсних обставин по даній частині вимог. Суд вважає належними, допустимими лише докази, надані позивачем в частині перерахування ним коштів через Укрпошту /а.с.17/. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За таких обставин, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, так як позивачем не доведена наявність обставин, передбачених ч. 2 ст. 197 СК України.

Outcome: dismissed