Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

27.03.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] і просить постановити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться по [ADDRESS] . З протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2019 року, дана справа передана для розгляду судді Юсип І.М. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона проживає та зареєстрована по [ADDRESS] . Даний будинок належить їй на праві приватної власності. Разом із нею по даній адресі зареєстровані: чоловік [PERSON] , син, [PERSON] та дядько, [PERSON] . Однак дядько не проживає разом із нею вже 10 років, тобто з 2009 року. Просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про час, день та місце розгляду справи належним чином була повідомлена, проте 16.03.2020 року через канцелярію суду подано заяву, в якій позивачка просить справу розглядати у її відсутність та не заперечує щодо заочного розгляду справи у разі неявки в судове засідання відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду судового засідання. Згідно довідки «Укрпошти» причиною повернення поштового відправлення є інші, причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення. Ним не подано відзив на позов та заяви про відкладення справи. У зв`язку з тим, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Тому зі згоди позивача, яка викладена у заяві, суд ухвалює заочне рішення, відповідно до ст. 280 ЦПК України Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних для її вирішення. Позов підставний і підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно ч. 1\~ст. 29 ЦК України\~місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі\~ст. 33 Конституції України\~вільний вибір місця проживання є одним з основних конституційних прав людини. Згідно зі\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним. Конституцією України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку /квартири/ визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Судом встановлено, що згідно копії Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.10.2017 року спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , 1936 р.н., який помер [INFO] є його онука [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована в [ADDRESS] (а.с. 6). Згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] на праві приватної власності належить домоволодіння, яке знаходиться по [ADDRESS] (а.с. 8). Як вбачається із акта обстеження матеріально - побутових умов і сімейних обставин гром. [PERSON] , 1990 р.н. - встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрований, але фактично не проживає гром. [PERSON] (дядько), 1966 р.н. Зі слів сусідів він не проживає з 1996 року (а.с.9) Довідкою Більшівцівської селищної ради об`єднаної територіальної громади Галицького району № 373 від 19.03.2019 року підтверджується, що разом із [PERSON] , 1990 р.н. за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: чоловік [PERSON] , 1985 р.н., син [PERSON] , 2018 р.н., дядько [PERSON] , 1966 р.н., однак дядько не проживає (а.с.10). Згідно зі\~ст. 7 Закону України\~«Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з\~реєстрації\~місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ч.1\~ст.156 ЖК України\~з урахуванням ч. 1\~ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Цивільним Кодексом України\~передбачена спеціальна норма для визнання членів сім`ї власника такими, що втратили право користування житловим приміщенням (ч. 2\~ст. 405 ЦК України), яка підлягає застосуванню до даних правовідносин. Згідно до ч. 2\~ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідач суду не подав. Враховуючи викладене, оскільки відповідач в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] не проживає та відсутній, тому суд приходить до висновку про те, що [PERSON] слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. На підставі наведеного, ст.ст. 317, 319, 405 Цивільного кодексу України, ст. 72 ЖК України,

Outcome: approved