Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

28.02.2019 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про поділ спільного майна, придбаного в період шлюбу до [PERSON] 28.03.2019 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01.04.2019 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні з викликом сторін на 01 серпня 2019 року. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 01.08.2019 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення Згідно заявлених позовних вимог позивач просить в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею право власності на Ѕ частину будинку, [ADDRESS] , розташованого на присадибній земельній ділянці площею 800 кв.м. (по фактичному користуванню), на якій розташовано: шлакоблочний житловий будинок А-1, загальною площею 52.9 кв.м, житловою площею 33.4 кв.м., шлакоблочні сіни а-1, ганок з козирком а'-1, шлакоблочна літня кухня Б-1, шлакоблочний сарай Б'-1, дерев`яна вбиральня В-1, земляний погріб п/г, навіс Ж-1, ворота з хвірткою № 2, паркан № 4, водогін № 5, колодязь та на Ѕ частину автомобіля DAEWOOLANOS ЗНГ 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , [NUMBER] . В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: 20 лютого 2004 року вона уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований у виконкомі Новомиколаївської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 3. В період шлюбу в них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18.08.2016 року, залишеного в силі ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.02.2017 року шлюб між ними було розірвано. Хоч після розірвання шлюбу вони продовжують проживати в одному будинку за зазначеною вище адресою, однак спільне господарство не ведуть та проживають як чужі люди. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства ними було набуте спільне майно: - На підставі договору купівлі-продажу будинку від 18 червня 2009 року, посвідченого 18.06.2009 року приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Питомцем В.А,, та зареєстрованим в реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 970, покупцем за яким зазначений відповідач, вони придбали у спільну власність житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] , розташованого на присадибній земельній ділянці площею 800 кв.м. (по фактичному користуванню), на якій розташовано: шлакоблочний житловий будинок А-1, загальною площею 52.9 кв.м, житловою площею 33.4 кв.м., шлакоблочні сіни а-1, ганок з козирком а'-1, шлакоблочна літня кухня Б-1, шлакоблочний сарай Б'-1, дерев`яна вбиральня В-1, земляний погріб п/г, навіс Ж-1, ворота з хвірткою № 2, паркан № 4, водогін № 5, колодязь, вартість якого складає 80000 грн.; - На підставі довідки-рахунку № ДП 1501783 від 03.07.2012 року вони придбали у спільну власність автомобіль DAEWOOLANOS ЗНГ 2008 року випуску державний реєстраційний номер [NUMBER] , [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданим Дніпродзержинським ВДРЕВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області, власником якого зазначений відповідач. Дане майно було набуте ними, як подружжям, в період перебування у зареєстрованому шлюбі, за спільні кошти, не виключене з обігу, проте було оформлене на відповідача. Таким чином зазначене вище майно є об`єктом права спільної сумісної власності їх як подружжя. Наразі спільної згоди щодо розподілу даного майна між ними не досягнуто, що і стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Як встановлено в судовому засіданні сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 20 лютого 2004 року, який був зареєстрований у виконкомі Новомиколаївської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 3. Що підтверджується копіє свідоцтва про шлюб. В період шлюбу в сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, в якому сторони записані батьками дитини. Відповідно до рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18.08.2016 року, залишеного в силі ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.02.2017 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується копією рішення та ухвали суду. Судом встановлено, що в період шлюбу сторони придбали наступне майно: - На підставі договору купівлі-продажу будинку від 18 червня 2009 року, посвідченого 18.06.2009 року приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Питомцем В.А,, та зареєстрованим в реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 970, покупцем за яким зазначений відповідач, сторони придбали у спільну власність житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] , розташованого на присадибній земельній ділянці площею 800 кв.м. (по фактичному користуванню), на якій розташовано: шлакоблочний житловий будинок А-1, загальною площею 52.9 кв.м, житловою площею 33.4 кв.м., шлакоблочні сіни а-1, ганок з козирком а'-1, шлакоблочна літня кухня Б-1, шлакоблочний сарай Б'-1, дерев`яна вбиральня В-1, земляний погріб п/г, навіс Ж-1, ворота з хвірткою № 2, паркан № 4, водогін № 5, колодязь, вартість якого складає 80000 грн.; - На підставі довідки-рахунку № ДП 1501783 від 03.07.2012 року вони придбали у спільну власність автомобіль DAEWOOLANOS ЗНГ 2008 року випуску державний реєстраційний номер [NUMBER] , [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданим Дніпродзержинським ВДРЕВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області, власником якого зазначений відповідач Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч.1,2 ст. 60 СК України - Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1. 3 ст. 61 СК України - Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України - Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України - У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у разі, якщо подружжя не вирішили питання щодо придбання частки неподільної речі одним з них, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. В судовому засіданні сторони підтвердили, що вищезазначене майно було придбане ними в період шлюбу, за спільні кошти і підтвердили його вартість. За наведених вище обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та визнання за кожною із сторін право власності на Ѕ ідеальну частку у зазначеному в позовній заяві майні, припинивши право спільної сумісної власності сторін на дане майно. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених вимог, та враховуючи, що при поданні позовної заяви позивачем сплачений судовий збір відповідно до вартості майна, право власності на яке вона просить визнати за собою, тому понесені позивачем судові випрати суд вважає за можливе покласти на позивача, а з відповідача стягнути на користь держави судовий збір відповідно до вартості майна, на яке право власності визнається за відповідачем в сумі 768 грн., 40 коп.

Outcome: approved