Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

27 грудня 2013 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В позові зазначив, що 01 вересня 2010 року [PERSON] та відповідач уклали договір оренди земельної ділянки, площею 4,2 га терміном на десять років. Пунктом 3.1 вказаного Договору розмір орендної плати визначено 1473 грн., або 3% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок. Однак, відповідач протягом 2012-2013 років, в порушення умов вказаного договору, орендну плату виплатив частково, оскільки недоплатив орендної плати, виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка становить 86 224, 65 грн., у розмірі 1113 грн. 74 коп. за кожен рік та 0,2% пені за несвоєчасну сплату орендної плати в межах позовної давності, що становить 810 грн. 30коп. на рік, а всього за два роки заборгованість у сумі 3037 грн. 78 коп. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю та просив про їх задоволення, а також просив стягнути з відповідача судові витрати у справі - судовий збір та 250 грн. за надання юридичної допомоги. Відповідач позовні вимоги позивача не визнав та пояснив, що дійсно уклав з [PERSON] договір оренди земельної ділянки. Умови договору ним виконуються у повному обсязі, у 2012-2013 році він повністю і своєчасно розрахувався за оренду земельних ділянок, а тому просив суд відмовити позивачу в задоволенні його вимог. Дослідивши докази, суд прийшов до наступного. Відповідно до Положень ст.ст.626, 627,629, 651 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ст.21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюється за згодою сторін у договорі оренди. Розмір та умови оплати, вказані в договорі не можуть суперечити діючому на час укладення договору законодавству. Статтею 23 Закону України «Про оренду землі», з якою узгоджується п.3.2 договору оренди земельної ділянки, між сторонами, орендна плата на земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Як свідчить Державний акт на право приватної власності на землю серії IV-МК №046090 (а.с.9), [PERSON] є власницею земельної ділянки площею 4,2 га, розташованої на території Баратівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 01 вересня 2010 року між [PERSON] та ПП «СеОл-агро» укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстровано 11 травня 2011 року відділом Держкомзему у Снігурівському районі Миколаївської області строком на десять років (а.с.4-5). Пунктом 1.4 вказаного договору нормативна грошова оцінка загальної площі земельної ділянки становить 49102 грн. 88 коп. Згідно п.3.1-3.2 вказаного договору орендна плата визначається за згодою сторін, або 3% від вартості земельної ділянки. Орендна плата може переглядатися за згодою сторін. Відповідач відповідно до умов договору оренди земельної ділянки у 2012-2013 році розрахувався з [PERSON] у повному обсязі, що не заперечував позивач і стверджується наданими відповідачем відомостями про нарахування та виплату орендної плати, довідкою про нормативну грошову оцінку земельної ділянки на день укладення договору. Судом встановлено, що при укладенні договору оренди земельної ділянки сторони погодили розмір орендної плати, виходячи з 3%, визначеної відповідно до законодавства, вартості земельної ділянки на день укладення договору. Збільшення в односторонньому порядку з боку позивача орендної плати договором не передбачено, а тому його посилання на ту обставину, що у 2012-2013 році збільшилася нормативна грошова оцінка земельної ділянки [PERSON] до 86224 грн. 65 коп., що автоматично веде до збільшення орендної плати, не заслуговує на увагу, суперечить умовам договору та діючому законодавству. Суд вважає, що положення Постанови Кабінету Міністрів України №1185 від 31 жовтня 2011 року, на які посилається позивач у позовній заяві, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки стосуються орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Відповідно до положень ч.4 ст.201 Земельного кодексу України при здійсненні цивільно-правових угод щодо земельних ділянок використовується експертна грошова оцінка. Крім того, зазначеною постановою КМУ № 1185, яка набрала чинності з 01.01.2012 року не визначено, що її дія розповсюджується на договори, укладені до набрання нею чинності. За такого, суд дійшов висновку, що вимоги позивача не ґрунтуються на законі, а тому відмовляє у їх задоволенні у повному обсязі.

Outcome: dismissed