Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

27.10.2016 позивач звернулась до Радомишльського районного суду Житомирської області із вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що із 28.06.1997 перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. Позивач зазначила, що вони з відповідачем вже протягом тривалого часу не проживають разом як подружжя, спільного господарства не ведуть, мають окремі бюджети. Відповідач живе своїм особистим життям, сімя існує формально, що і змусило звернутися позивача до суду. Збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін та унеможливлює примирення між сторонами. Старший син сторін є повнолітнім та навчається у Національному авіаційному університеті. Відповідач являється батьком [PERSON], [PERSON] та повинен надавати матеріальну допомогу на їх утримання. У судове засідання позивач не прибула, проте надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, уточнила свої позовні вимоги щодо стягнення аліментів, а саме, просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], який продовжує навчання у розмірі 1 500,00 грн. щомісячно до закінчення ним навчання та на утримання дочки [PERSON] у розмірі 1 500,00 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття, позовні вимоги (точнені) підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги (уточнені) визнав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд ухвалює рішення в попередньому судовому засіданні, враховуючи вимоги ст. 174 ЦПК України. У п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам розяснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи\~ чи\~ інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову,\~ обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судом було встановлено, що 28.06.1997 [PERSON] та [PERSON] одружились, після чого дружина отримала прізвище чоловіка «Щербань». Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. [PERSON] є студентом другого курсу денної форми навчання навчально-наукового інституту екологічної безпеки Національного авіаційного університету IV рівня акредитації. Термін навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр з 01.09.2015 по 30.06.2019. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. У відповідності до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнав та також просить шлюб між ними розірвати то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч. 2\~ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. У відповідності до ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Відповідно обов'язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Як вбачається із положень ст.ст. 141, 157 СК України, батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу та окреме від дитини проживання не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, а той з батьків, з ким проживає дитина не має права перешкоджати тому із батьків, хто живе окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Причому обов'язок є особистим, а не солідарним. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України, суд при визначенні розміру аліментів враховує такі обставини, як стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, а саме: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітнім дочкою, сином. Враховуючи викладене, суд, при вирішенні позовних вимог по суті і визначенні розміру аліментів з врахуванням вищенаведених обставин, враховуючи\~стан здоров'я сина та дочки сторін, їх вік, здатність батька до праці і його сімейний стан, відсутність даних про наявність у нього інших дійсних аліментних зобов'язань,\~відсутність відомостей про офіційне працевлаштування відповідача, враховуючи те, що повнолітній син сторін продовжує навчання на денному стаціонарі, у звязку з чим потребує матеріальної допомоги, а також те, що відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги щодо стягнення із відповідача аліментів. Суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу та стягнення аліментів відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їх дочки та сина, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача судові витрати. Враховуючи викладене та на підставі ст.ст. 7, 24, 84, 110, 112, 113, 115, 141, 157, 180-182 СК України,

Outcome: approved