Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

28 березня 2013 року позивачка за первісним позовом [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], за участю у справі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - служби у справах дітей Городищенської районної державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення. 09 квітня 2013 року представник відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася в суд із зустрічним позовом до [PERSON] за участю третіх осіб: Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області, служби у справах дітей Городищенської районної державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. 30 квітня 2013 року ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області зазначені позови об»єднані в одне провадження. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивачка посилається на те, що з 15 вересня 2001 року по 14 червня 2012 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем - [PERSON]. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу місце проживання дитини визначено з нею. За період шлюбу відповідач отримав у особисту приватну власність житловий будинок по [ADDRESS], де вони постійно проживали і де здійснена її державна реєстрація. Після розірвання шлюбу відповідач та чоловік його матері - [PERSON] в примусовому порядку вимагають її виселення. Іншого житла вона не має. По цьому питанню зверталась до Городищенського РВ УМВС України в Черкаській області, проте 22.09.2012 року отримала рішення про відмову в порушенні кримінальної справи. У жовтні 2012 року відповідач-позивач звернувся в суд з позовом про визнання її, як особи, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. 27 листопада 2012 року зазначений позов залишений без розгляду. Вона знову намагалася вселитися у вказане житло, але у грубій формі отримала відмову, що змусило знову звернутися до правоохоронних органів. Вважає, що у спірному будинку не проживає з поважних причин і не втратила інтересу до нього, а тому звернулася до суду за захистом своїх прав та неповнолітньої дитини. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги представник відповідача посилається на те, що [INFO] помер рідний батько відповідача, [PERSON]. На день смерті батька, йому не виповнилось шести років. Після смерті батька він успадкував 1/2 частини будинку [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, виданим Городищенською державною нотаріальною конторою 20 лютого 1982 року та зареєстрованим 12 березня 2012 року в реєстровій Книзі №29 за №6020 Городищенським відділком ЧООО БТІ. 15 вересня 2001 року відповідач уклав шлюб з [PERSON], відповідачкою по справі. Від шлюбу мають сина, [PERSON], [INFO]. Після укладення шлюбу, [PERSON] стала проживати разом з ним в будинку [ADDRESS], та за його згодою зареєструвала своє місце проживання за вказаною адресою. 04 листопада 2011 року, його мати [PERSON], подарувала йому ще 1/2 частину [ADDRESS], що підтверджується договором дарування частини будинку від 04.11.2011 року посвідченим нотаріусом Городищенського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі №1934. Таким чином він став власником всього будинку [ADDRESS]. 14 червня 2012 року рішенням Городищенського районного суду Черкаської області шлюб між ним було розірвано. 17 червня 2012 року, без будь-якого примусу з його боку чи з боку іншої особи, позивач-відповідач добровільно забрала з будинку майже всі речі, які були спільно нажиті, а також ті, що йому подарували його батьки та переїхала на постійне проживання до своїх батьків в будинок [ADDRESS], проте залишилась зареєстрованою в його будинку. 19 вересня 2012 року відповідачка приїхала разом із своїм батьком демонтувати газовий котел, щоб забрати до свого нового місця проживання, і забрати душову кабінку, що на його думку, не вказує на наміри відповідачки проживати у його будинку. Цього дня його вдома не було. [PERSON] не відкрив для неї будинок, на що вирішила звернутись до правоохоронних органів. Після розірвання шлюбу позивач вирішив влаштувати своє особисте життя та створити нову сім»ю. На початку грудня 2012 року до нього прийшла проживати [PERSON], з якою має намір одружитися. Дізнавшись про це, 21.12.2012 року, відповідачка начебто прийшла вселятися в будинок і при цьому влаштувала скандал, звернувшись до Городищенського РВ УМВС України в Черкаській області. Вважає, що відповідачка, розірвавши з ним шлюб, перестала бути членом його сім»ї, добровільно вибула з його будинку на постійне місце проживання до своїх батьків, вивезла з будинку майже всі меблі, техніку, посуд, свої особисті речі, речі дитини, зверталась до міліції, щоб демонтувати та забрати душову кабіну та, починаючи з 17.06.2012 року, витрати пов»язані з утриманням будинку не несе, не сплачує комунальні платежі, то втратила право користування його житлом, що і стало причиною звернення його до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивачка та її представник за первісним позовом підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позові. У задоволенні зустрічного позову просили відмовити, вказавши, що відповідач, після розірвання шлюбу, чинить перешкоди у користуванні житлом, що змусило її разом з неповнолітньою дитиною, змінити місце проживання та переїхати до своїх батьків. Іншого житла вона не має. Представник відповідача первісний позов не визнав, зустрічний позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на ті обставини, що позивач-відповідач, після розірвання шлюбу, забравши майже всі спільно надбані речі, дитячі речі, разом з дитиною добровільно змінила місце проживання. Коштів на утримання будинку не надає, комунальні послуги не сплачує, а тому має бути визнана такою, що втратила право користування житлом. Представник третьої особи служби у справах дітей Городищенської РДА первісний позов визнала, проти зустрічного позову заперечила, вказавши, що право дитини на житло є одним з основних прав, оскільки без нього існування дитини неможливе. Просила задоволити первісний позов виключно в інтересах дитини, а у задоволенні зустрічного позову - відмовити. Представник третьої особи Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області в судове засідання не з»явився, але через канцелярію суду надіслав заяву від 31.03.2014 року за №1451 про слухання справи у відсутність представника, в якій зазначив, що при прийняття рішення покладаються на розсуд суду. Неявка представника третьої особи Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області не перешкоджає розглядові справи по суті, так як сторона повідомлена вчасно та належним чином про розгляд справи. За таких обставин, суд, вважає, що у справі достатньо доказів для об'єктивного розгляду справи і слухає справу у його відсутності. Суд, вислухавши пояснення позивача-відповідача, його представника, відповідача-позивача та його представника, представника третьої особи служби у справах дітей Городищенської РДА, розглянувши заяву представника третьої особи Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які пояснили, що позивач-відповідач разом з дитиною, забравши майже всі речі, добровільно покинула будинок та переїхала проживати до своїх батьків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає, що первісний позов підлягає до задоволення, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, та враховуючи положення цивільно-процесуального законодавства позивач повинен довести підставу позову, тобто обставини, з якими він, як з юридичними фактами, пов'язує свою матеріально-правову вимогу, а суд повинен з'ясувати обставини, які пов'язані саме з предметом спору, встановити характер правовідносин, зумовлених фактами, що мають місце, та правові норми, якими врегульовані ці правовідносини - ст. 214 ЦПК України. При цьому, факти та підстави позову, які підведені під гіпотезу певної норми матеріального права, вказують на юридичну природу спірних правовідносин, що являється предметом позову. З метою вирішення спору, суд, вважає за необхідне дати оцінку правового й фактичного обґрунтування позовних вимог позивачів, з»ясувавши дійсні обставини справи, остільки в обґрунтування свого висновку в ухвалі від 22 січня 2014 року Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вказав, що ухвалюючи рішення по справі, суди не встановили фактичні обставини справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального та процесуального права. Відповідно до ст.338 ЦПК України, висновки та мотиви, з яких скасовано рішення, є обов»язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи і тому суд першої інстанції зв»язаний висновками та мотивами суду касаційної інстанції, якщо повторний розгляд справи відбувається з тих самих підстав, які досліджувалися судом касаційної інстанції. Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканність, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Глава 23 Цивільного Кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд, проте, як зазначено в ст.13 ч.3 Конституції України, власність зобов»язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Право власності на житло охороняється правом лише настільки, настільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. В судовому засіданні встановлено, що 20.02.1982 року відповідач-позивач отримав у спадщину, від померлого [INFO] батька [PERSON] 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходяться по [ADDRESS] (а.с. 9). Відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 04.11.2011 року, відповідач-позивач отримав у дарунок від своєї матері - [PERSON], 1/2 частину житлового будинку з прибудовою та надвірними спорудами, що по [ADDRESS] (а.с. 10) та став одноосібним власником житлового будинку з надвірними спорудами за вище зазначеною адресою. Згідно записів Будинкової книги проживаючих в будинку [ADDRESS], за зазначеною адресою зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. (а.с. 15-16). Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 14.06.2012 року, шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 8). Як визнано в судовому засіданні та не заперечується сторонами, майже відразу після розірвання шлюбу, позивач-відповідач забрала свої речі із будинку по [ADDRESS], зокрема, особисті речі, кухонний набір (мийка, кран, тумбочки, навісні шафи), посуд, шафу, ліжко, телевізор, пральну машину, комп'ютер, супутникову антену та інші спільно надбані речі, і перевезла їх до будинку своїх батьків, за адресою: [ADDRESS], мотивуючи необхідністю збереження майна. 22.09.2012 року, позива-відповіач, разом із своїм батьком, демонтували та вивезли із будинку по [ADDRESS] газовий котел, що визнано сторонами та підтверджено постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 22.09.2012 року (а.с. 5). Зазначені факти вивезення позивачем-відповідачем речей з будинку [ADDRESS], підтверджуються показами допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], та які пояснили, що в будинку, після вивезення речей, залишилася лише душова кабіна. Відповідно до ч. 2 ст. 167 ЖК, у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне місце проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Пленум Верховного суду України в п. 11 своєї Постанови № 2 від 12.04.1985 року, також зазначив, що відповідно до ст. 107 ЖК наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання, в тому числі перевезення майна в інше жиле приміщення. За своєю аналогією, ст. 107 ЖК України (яка регулює користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду), відповідає ст. 167 ЖК України (яка регулює користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Представник відповідача-позивача в судовому засіданні наголосив, що позивач-відповідач втратила право користування житловим приміщенням за адресою по [ADDRESS], оскільки не проживала в ньому більше одного року без поважних причин, в утриманні будинку участі не приймала, виїхала з нього добровільно, проте позивач-відповідач заперечила і пояснила, що мала намір проживати з дитиною в зазначеному будинку, однак відповідач-позивач чинив перешкоди у користуванні житлом, що змусило її, не маючи іншого житла, переїхати з дитиною проживати до своїх батьків і, як вбачається з матеріалів справи, 17 вересня 2013 року вона була знята з реєстрації за місцем проживання, згідно рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 20 травня 2013 року (а.с.196). Вирішуючи спір в частині прав неповнолітньої дитини на проживання в будинку відповідача-позивача, суд виходить з наступного. Під час розірвання шлюбу питання про місце проживання дитини на вирішення суду не ставилось, але позивач-відповідач в судовому засіданні підтвердила, що за взаємною згодою обох сторін син залишився проживати разом з нею. Відповідно до ст.156 Житлового Кодексу України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Досліджені судом докази вказають, що відповідач-позивач залишив поза увагою, ті обставини у справі, що припинення сімейних відносин з позивачем-відповідачем безпосередньо з ним, як власником квартири не позбавляє колишніх членів його сім»ї права користування займаним приміщенням. При вирішенні спору суд враховує, що будинок належить відповідачу-позивачу на праві власності і перевіривши доводи позивача-відповідача про її право користування житлом, як колишнього члена сім»ї власника, визначившись із характером спірних відносин та нормами матеріального права, що їх регулюють і застосувавши ст.107 ЖК України, якою визначено правовідносини між наймачами жилих приміщень та членами їх сім»ї з приводу користування жилою площею у приміщеннях державного та громадського житлового фонду, вирішив задоволити первісний позов та відмовити у зустрічному позові. Враховуючи те, що у зв'язку із розглядом справи в суді позивач-відповідач, понесла судові витрати за надання правової допомоги в розмірі 1500,00 грн., суд стягує вищенаведені витрати у повному обсязі, на користь позивача-відповідача, згідно до ст. 88 ЦПК України - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, так як, вважає їх підтвердженими у відповідності із цивільно - процесуальним законодавством України. Позов підтверджується копіями: паспортів, свідоцтва про право на спадщину, договору дарування частини житлового будинку, будинкової книги, свідоцтва про народження, висновку про результати проведеної перевірки від 22.12.2012 року, постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 22.09.2012 року, довідкою голови вуличного комітету Городищенської міської ради від 14.01.2013 року, довідкою виконавчого комітету Городищенської міської ради. На підставі викладеного,

Outcome: approved