Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

28.04.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачки [PERSON], в якому посилаючись на відмову відповідачки добровільно надавати матеріальну (грошову) допомогу на утримання їх спільного сина [PERSON], [INFO], просив ухвалити судове рішення про стягнення з відповідачки [PERSON] на його користь аліменти на утримання проживаючої з ним дитини до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені вимоги і пояснив, що з серпня 2002 року вони проживали з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. У вказаному шлюбі у них народився син [PERSON], народжений [INFO]. Однак, подружнє життя між ними не склалося, тому на підставі рішення Новобузького районного суду від 22.07.2010 року їх шлюб було розірвано. Після чого, він залишив відповідачку з сином і став проживати відокремлено від них за іншою адресою. В червні 2013 року вказана дитина переїхала проживати до нього, і до цього часу, проживаючи з ним, знаходиться виключно на його утриманні. Відповідачка з цього часу (червень 2013 року) припинила надавати грошову допомогу на утримання їх спільного сина, не навідує його, не цікавиться його вихованням, здоров'ям та утриманням, тощо, хоча має таку змогу, а йому самостійно тяжко утримувати малолітнього сина, тому просив задовольнити пред'явлений ним позов. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася та не повідомила суд про причини своєї неявки. Про дату, час та місце розгляду судової справи повідомлялася належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення їй судової повістки. Заяв про можливість розгляду справи за її відсутності до суду від неї не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Зазначені положення передбачені також статтею 180 СК України. Відповідно з даними, зазначеними у свідоцтві про народження (копії) серії [NUMBER] від 23.05.2013 року, позивач [PERSON] і відповідачка [PERSON] являються батьками сина [PERSON], [INFO]. Згідно Висновку органу опіки та піклування при Новобузькій райдержадміністрації від 13.03.2015 року, основним місцем проживання дитини неповнолітнього [PERSON] визнано біля його батька - [PERSON] в [ADDRESS], оскільки встановлено, що за тривалий час проживання дитини з батьком, останній належним чином виконував батьківський обов'язок відносно цієї дитини. Як вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов, складеного депутатом Новобузької міської ради Миколаївської області 22.04.2015 року, на утриманні громадянина [PERSON], який проживає за вищевказаною адресою, перебуває неповнолітній син [PERSON], [INFO]. Пояснення позивача по справі та дослідженні матеріали справи, вказують на те, що з червня 2013 року відповідачка у справі [PERSON] - мати неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], проживає окремо від нього, майнової чи грошової допомоги на його утримання не надає, позивач самостійно утримує дитину, а відповідач добровільно не виконує свого обов'язку щодо її утримання жодним способом. Як встановлено в судовому засіданні з відповідачки аліменти на утримання інших осіб не стягуються. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, тому ухвалює рішення про задоволення позову про стягнення аліментів з врахуванням положень, викладених у ст. 182, ст. 183 СК України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved