Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

28.11.2019 [PERSON] (далі позивач) звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Таращанська міська рада Київської області (далі третя особа) з вимогами про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобов`язання не чинити перешкоди. Позов обґрунтовувала тим, що їй на праві приватної власності належать дві земельні ділянки по [ADDRESS] . Власником суміжної з нею земельної ділянки по [ADDRESS] є відповідачка [PERSON] . Між нею та відповідачкою постійно виникають конфлікти з приводу користування належними їм на праві приватної власності суміжними земельними ділянками. [PERSON] самовільно зайняла частину належної позивачці земельної ділянки та всупереч існуючій межі між їхніми земельними ділянками зайшла на її територію приблизно на шість метрів, ця ділянка перебуває у незаконному користуванні відповідачки. У грудні 2015 року позивачка мала намір замінити паркан між належним їй домоволодінням і домоволодінням [PERSON] , однак відповідачка чинила перешкоди у заміні паркану. Неодноразові звернення позивачки до органів місцевого самоврядування щодо вирішення даного конфлікту результатів не дали, а тому вона звернулась до суду і просить зобов`язати відповідачку [PERSON] не чинити їй перешкод у користуванні земельними ділянками. У підготовчому судовому засіданні позивачка та її представник адвокат Поліщук Р.А. позовні вимоги підтримали. У судове засідання 20.11.2020 позивачка не з`явилась, була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. У заяві-повідомленні про причини неявки в судове засідання від 20.11.2020 представник позивачки вказав, що всі наявні у позивача докази долучені до позовної заяви, а їхня позиція викладена в письмовій формі у раніше поданих суду документах та не може бути додаткового обґрунтована в письмових заявах. Просив проводити розгляд справи без його участі. Відповідач позов не визнала, письмового відзиву на нього не подавала. В судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог та пояснила, що ці земельні ділянки наділялись у 1965 році по 15 соток кожному господарю. Між домоволодіннями [ADDRESS] і [ADDRESS] одразу було встановлено огорожу із сітки. Позивачка придбала будинок і 15 соток землі у 90-х роках. На межі одразу стояв паркан із сітки, однак позивачка хоче поставити його по іншому. Представник третьої особи [PERSON] заперечував щодо задоволення позову. В судовому засіданні пояснив, що твердження позивачки про захоплення її сусідкою відповідачкою [PERSON] 6-ти метрів землі є неспроможним, оскільки у такому разі межа між домоволодіннями мала б проходити по будинку. Представники Таращанської сільської ради виходили на місце, однак переносу межових знаків не виявили. Позивачці неодноразово вказували на необхідність звернення до землевпорядної організації для виготовлення геодезичної зйомки. Без цих матеріалів неможливо перевірити твердження позивачки щодо перенесення межі між земельними ділянками. Однак, таких матеріалів немає, вимоги позивачки не підтверджуються доказами. 26.12.2019 справу прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання, про що постановлено ухвалу суду. 04.03.2020 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 20.11.2020 протокольною ухвалою суду було вирішено проводити розгляд справи без позивача та її представника відповідно до положень статті 223 ЦПК України, згідно якої неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Заслухавши пояснення відповідача та представника третьої особи, перевіривши викладені у позовній заяві обставини, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані докази, судом встановлено наступні фактичні обставини та визначено зміст спірних правовідносин. Згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯК №325069, виданого на підставі рішення сесії Таращанської міської ради від 19.10.2010 №501, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди у квітні 2012 року за №322440001002721 позивачці [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1000 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: 3224410100:01:067:0015 (а.с.11). Відомості про цю земельну ділянку внесено до Державного земельного кадастру, що вбачається з відповідного витягу, сформованого 27.10.2017 (а.с. 13,14). Згідно кадастрового плану земельної ділянки з кадастровим номером 3224410100:01:067:0015, що є додатком до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 27.10.2017, земельна ділянка позивачки межує із землями [PERSON] у точках від Г до Д (а.с. 15-17). Згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯК №325070, виданого на підставі рішення сесії Таращанської міської ради від 19.10.2010 №501, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі у травні 2012 року за №322440001002720, позивачці також належить на праві власності земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0893 га, кадастровий номер: 3224410100:01:067:0016 (а.с. 12). З плану меж земельної ділянки у Державному акті вбачається, що вона межує із землями [PERSON] у точках від Г до Е. Відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯИ №597276, виданого на підставі рішення сесії Таращанської міської ради від 22.10.2010 №356-27-У, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та па право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011095600068, відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0282 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 3224410100:01:067:0007 (а.с. 19). З плану меж земельної ділянки у Державному акті вбачається, що вона межує із землями [PERSON] у точках від Б до В. Із заяв позивача, адресованих до органів місцевого самоврядування, вбачається, що вона неодноразово протягом 2017-2018 років зверталась щодо формування земельної комісії для відновлення меж її земельної ділянки та виділення їй земельної ділянки в натурі (а.с. 21-24). З відповіді виконавчого комітету Таращанської міської ради Київської області від 03.08.2018 №1138 (а.с.20) вбачається, що земельні ділянки садиби [ADDRESS] були виділені в натурі при будівництві житлового будинку та право власності на них посвідчується Державними актами. Одночасно з розробленням землевпорядної документації щодо безоплатної передачі у власність земельних ділянок садиби [ADDRESS] було зафіксовано їх межі в натурі (на місцевості). Згідно вимог п.1 ст.107 Земельного кодексу України основою для відновлення меж земельної ділянки є дані земельно-кадастрової документації. Таращанська міська рада як орган місцевого самоврядування не має повноважень щодо відновлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та встановлення межових знаків. Повторно запропоновано позивачці звернутися до землевпорядної організації для вирішення її питання, і в подальшому, у разі виявлення порушень меж земельних ділянок, надати до Таращанської міської ради матеріали геодезичних зйомок щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для прийняття відповідного рішення. Аналогічна рекомендація щодо необхідності звернутись до ліцензованої землевпорядної організації для встановлення меж земельної ділянки була надана позиваці Таращанською районною державною адміністрацією Київської області у листі від 17.02.2016 №06-12/11 (а.с.25). Отже, позивачем подано до суду негаторний позов та заявлено вимогу про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання відповідача не чинити їй перешкод у користуванні землею. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16 наведено чітке формулювання визначенню негаторного позову. Так, негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном (п.38). За статтею 391 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння» відповідно до положень статей 391,\~396 ЦК\~України підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Суд констатує, що позивачем не додано до позовної заяви і не надано в судовому засіданні доказів на підтвердження її правової позиції. В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач захопила частину належної позивачу земельної ділянки та незаконно користується нею. Суду не надано жодного доказу на підтвердження твердження позивача про те, що відповідач реально чинить їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою. Водночас, згідно ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У ст.\~13\~ЦПК України\~визначено,\~що суд\~розглядає справи\~не інакше\~як за\~зверненням особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Представником позивача заявлялось клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні для надання можливості звернутись до землевпорядної організації та виготовити геодезичні матеріали. Це клопотання було задоволено судом. Однак, в подальшому представник позивача у своєму письмовому клопотанні від 20.11.2020 вказав на відсутність додаткових доказів і такі геодезичні матеріали не були надані суду. Водночас, доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Статтею 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у позові повністю.

Outcome: dismissed