Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

27.03.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна, в якому просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 26.11.1987 року Осинівською сільською радою Ширяївського району Одеської області, актовий запис № 13; після розірвання шлюбу залишити їй післяшлюбне прізвище [PERSON], а також поділити майно, що є їхньою з відповідачем спільною сумісною власністю, виділивши їй у власність житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами розташований по вулиці Садовій, 20 в селі Новогуляївка Ширяївського району Одеської області вартістю 77\~334 гривень. 07.09.2017 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] про поділ майна подружжя, відповідно до якого останній просить виділити йому у власність: - автомобіль марки ВАЗ 21070, рік випуску 2005, реєстраційний номер ВН 5340АМ, колір червоний, шасі (кузов, рама, коляска) № ХТА21070062254465, тип ТЗ легковий седан, повна маса 1460 кг, маса без навантаження 1060, обєм двигуна 1451 куб.см В, свідоцтво про реєстрацію т/з Y6L2107005L026772; - причіп легковий В марка ПГ Орлик, реєстраційний № [NUMBER], рік випуску 01, колір сірий, шасі (рама) № у79ПГ2501РА56001, повна маса 450 кг, свідоцтво про реєстрацію ТЗ Y79ПГ2501РА56001, серія ОІС № 294578, які також придбані ними за час шлюбу. Позивач (відповідач за зустрічним позовом) та її представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, представник надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги своєї довірительки підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову [PERSON] не заперечує. Відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. В зустрічному позові вказав, що проти розірвання шлюбу не заперечує, згоден на виділення у власність [PERSON] житлового будинку, за умови якщо йому буде виділено у власність автомобіль та причіп. Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що 26.11.1987 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований Осинівською сільською радою Ширяївського району Одеської області, актовий запис № 13 (свідоцтво про укладення шлюбу серії ІІ-ЖД № 439984). Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не має. Сторони припинили шлюбні стосунки у січні 2017 року, спільне господарство між ними не ведеться. Основною причиною припинення сімейних відносин є відсутність спільних інтересів та різність характерів. В добровільному порядку розірвати шлюб через органи ВРАЦС відповідач відмовляється, у звязку з чим позивач змушена була звернутися з даним позовом до суду. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до\~ст. 105 Сімейного кодексу України\~шлюб може бути розірваний за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. На підставі\~ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно зі\~ст. 113 СК України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. [PERSON] вирішила прізвище залишити без змін. Таким чином, суд дійшов висновку, що побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки та не може будуватись на примушуванні сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі, а тим більш в подружніх відносинах. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Що стосується вимог про поділ майна подружжя, суд приходить до наступного висновку. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. В силу ч.ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджують одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Як вбачається з матеріалів справи до сумісно нажитого майна подружжя придбаного за період шлюбу належить житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований по вулиці Садовій, 20 в с. Новогуляївка Ширяївського району Одеської області, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 16.12.1999 року, посвідчений приватним нотаріусом Ширяївського районного нотаріального округу за реєстровим № 1211 (а.с. 12). У звязку тим, що [PERSON] просить виділити їй у власність житловий будинок, а [PERSON] проти цього не заперечує, суд вважає, що первісний позов [PERSON]З підлягає задоволенню. Що стосується зустрічних вимог [PERSON] щодо виділення йому у власність автомобіля та причепа, суд вважає, що дані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] не надано документів, підтверджуючих те, що це майно є спільною сумісною власністю сторін.

Outcome: approved