Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

27.09.2016 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON], в якому зазначила, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 14.06.2009 року, який розірвано за рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 27.05.2014 року. Від шлюбу вона та відповідач мають неповнолітню дитину: дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з часу звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, зсилаючись на те, що, відповідач належної участі в утриманні дитини не приймає, добровільно матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, чим ставить її сім'ю у скрутне матеріальне становище, а їй одній важко утримувати дочку, так як постійно потрібно купувати продукти харчування, одяг, ліки. Відповідач є інвалідом ІІІ групи, знаходиться на обліку в Шаргородському об'єднаному Управлінні ПФ України Вінницької області, де отримує пенсію в розмір 1130 грн. щомісячно, а тому має змогу сплачувати аліменти на утримання дочки. Інших дітей у відповідача немає, стягнень за виконавчими документами з нього не проводиться. Угоди про добровільну сплату аліментів між нею та відповідачем не досягнуто. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити ( а.с.25). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги [PERSON] визнає (а.с.26). В судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивачка та відповідач заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Вирішуючи спір суд встановив, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.06.2009 року, який розірвано за рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 27.05.2014 року (а.с.7). Від спільного проживання в шлюбі позивачка та відповідач мають неповнолітню дитину: дочку [PERSON], [INFO], батьком якого в свідоцтві про народження зазначений відповідач, а матір'ю - позивачка, що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.6). Дитина сторін - [PERSON], [INFO], проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні, що вбачається із довідок, виданих виконкомом Лозівської сільської ради від 19.09.2016 року за №№1204, 1205 (а.с.8-9). Відповідач добровільно щомісячно коштів на утримання дитини не надає, що визнається відповідачем, виходячи із його заяви про визнання позову (а.с.26). Також, судом встановлено, що відповідач перебуває на обліку у Шаргородському об'єднаному Управлінні ПФ України Вінницької області, де отримує пенсію по інвалідності як інвалід ІІІ групи внаслідок загального захворювання, що підтверджується довідкою Шаргородського ОУПФУ Вінницької області від 23.09.2016 року за №1162 (а.с.16). Розмір щомісячної пенсії відповідача становить 1130 грн. З квітня 2016 року по вересень 2016 року загальний розмір пенсійних виплат відповідачеві становить 6724 грн. Таким чином, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачкою інтереси та утримання дитини, тобто може надавати допомогу на утримання дочки, оскільки, як вбачається з позовної заяви та досліджених у справі доказів, весь обсяг обов'язків, пов'язаних з утриманням дитини, покладено на позивачку, що ставить її в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови. Отже, судом встановлено, що відповідач ухиляється від надання добровільної матеріальної допомоги на утримання доньки [PERSON]. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтями 180-183, 191 СК України, передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивачки на матеріальне утримання дитини з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Позивачка в позовній заяві наполягала на задоволенні позовних вимог про стягнення щомісячно аліментів на утримання дочки в розмірі ? частки від всіх видів доходу відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з часу звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, зазначаючи, що сама несе весь обсяг витрат на утримання дочки, без належної участі відповідача, який від матеріального утримання дитини ухиляється, хоча отримує пенсію по інвалідності як інвалід ІІІ групи внаслідок загального захворювання, тобто не позбавлений можливості утримувати дитину. З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає участі у матеріальному утриманні дочки і весь обсяг обов'язків по її утриманню покладено на позивачку, то це ставить сторони у нерівні умови, тому позов підлягає задоволенню. При визначенні розміру аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у частці від доходу відповідача, оскільки останній має постійний дохід у виді пенсії по інвалідності, як інвалід ІІІ групи внаслідок загального захворювання, що не заперечується відповідачем, виходячи із його заяви про визнання позову (а.с.26). До того ж, аліменти, які слід стягнути з відповідача на утримання дитини, слід визначити у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 27.09.2016 року, тобто з часу пред'явлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання дитиною сторін коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина мала б тоді, коли б утримувалася обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) батька якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини і звільнить позивачку та відповідача в наступному від повторного звернення до суду із позовом про зміну розміру аліментів у разі збільшення чи зменшення розміру доходу платника аліментів і, таким чином, забезпечить отримання дитиною сторін надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. Відтак, позов [PERSON] підлягає задоволенню. Підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 551,20 грн. відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved