Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

28.08.2014 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що з 01.10.2011 року вона знаходиться у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Шлюб зареєстрований виконкомом Гришинської сільської ради Красноармійського району Донецької області, актовий запис № 8. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Сімейні стосунки між нею та відповідачем припинились у зв»язку з тим, що вони різні люди, з різними поглядами на життя і сім»ю., за цією причиною між ними часто виникали сварки, вони втратили почуття поваги один до одного. Вважає примирення неможливим, спору про розподіл майна у сторін не існує. Просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та [PERSON] В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Відповідач визнав позовні вимоги повністю. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі , приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 01.10.2011 року позивачка та відповідач [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований виконкомом Гришинської сільської ради Красноармійського району Донецької області, актовий запис № 8 ( а. с. 6) Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину : [PERSON] , [INFO] ( а .с. 7 ). В судовому засіданні встановлено, що сторони фактично припинили шлюбні стосунки з червня 2014 року у зв»язку з тим, що між сторонами останній час виникали сварки, вони втратили почуття поваги один до одного. З зазначеного часу проживають окремо один від одного. Примирення між сторонами неможливо. Спору про майно між сторонами на момент розгляду даної справи не існує. Неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO], залишається проживати разом з матір»ю , позивачкою по справі [PERSON]. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однією зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч.5 ст. 191 ЦПК України). Згідно ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved