Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

28.11.2014 року позивач звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 25.06.2008 року вона передала відповідачу в оренду належну їй земельну ділянку, після чого було укладено договір оренди землі строком на 10 років. Відповідно до умов п.п.9,11 орендна плата вноситься в розмірі 2039 гр. до 25 грудня кожного поточного року. Оскільки відповідач порушив зобов'язання щодо своєчасності розрахунку за оренду земельної ділянки у 2013 році, просить розірвати вказаний договір оренди, стягнути з відповідача заборгованість по виплаті орендної плати в сумі 3713 гр., 3% річних в сумі 73,22 гр., моральну шкоду в сумі 3000 гр. та зобов'язати відповідача повернути земельну ділянку в стані, придатному для цільового використання. Позивач в судове засідання не з»явилася, подавши заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з»явився, причину неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши докази, наявні в справі, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить земельна ділянка, площею 7.0800 га, що розташована с. Кам»янка Апостолівського району Дніпропетровської області. Вказана обставина підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 461973, виданим 18.10.2012 року. Вказаний державний акт згідно листа відділу Держземагентства в Апостолівському районі видано взамін зіпсованого державного акту серії ДП № 031616 від 17.12.2001 року. 25.06.2008 року між позивачем та відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки, який 24.06.2009 року зареєстровано у Апостолівському відділі Дніпропетровської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» за № 040911700360. Згідно п.п.9, 11 договору оренди землі Орендар виплачує орендну плату у формі та розмірі 2039 грн. Сплачується орендна плата до 25 грудня кожного поточного року. П.20 вищевказаного договору передбачено, що передача земельної ділянки у використання орендарем здійснюється на підставі акту прийому-передачі. Позивачем на адресу відповідача була на правлена вимога про виплату орендної плати та розірвання договору оренди від 13.08.2014 року. Законом України «Про оренду землі» (ст.ст.17, 18, 20) передбачено, що передача об»єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені в договорі оренди землі, за актом приймання-передачі. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Законом також визначено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати (ст. ст. 21, 24). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що між сторонами укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстрований 24.06.2009 року. Відповідачем не виконуються умови укладеного договору в частині виплати орендної плати за 2013 рік, тому суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача орендна плата за користування земельною ділянкою за 2013 рік. Суд вважає, що сума орендної плати за 2013 рік складає 2039 гр. відповідно до п.9 укладеного між сторонами договору. Також з відповідача у відповідності до положень ст.625 ЦК України підлягає стягненню 3% річних від простроченої суми в розмірі 71,9 гр. (3%х2039 гр.х429 днів/365 днів). Суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення орендної плати з урахуванням грошової оцінки землі задоволенню не підлягають, оскільки договором оренди передбачено, що перегляд та затвердження розміру платежу покладено на сторони. Позивачем не надано доказів на підтвердження вказаних позовних вимог, тому суд визначив розмір орендної плати на підставі наданих сторонами доказів. Суд також вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки між сторонами виникли договірні відносини на підставі укладеного договору оренди земельної ділянки. Стягнення моральної шкоди в даному випадку не передбачено ні вищевказаним договором, ні чинним законодавством. З відповідача у відповідності до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в сумі 121 гр. 80 коп. відповідно до розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги щодо розірвання договору оренди та повернення земельної ділянки задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ч.1,2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди. Договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Отже, відповідно до положень п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України одноразова невиплата за 2013 рік орендної плати позивачу не являється підставою для розірвання договору оренди землі. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року (справа №146цс 12).

Outcome: partial