Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

26 січня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 10 листопада 2008 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики в письмовій формі, а саме відповідач власноручно написав розписку про отримання від нього грошових коштів у розмірі 12 000 гривень, при цьому зобов'язався повернути дану суму до 01 вересня 2010 року. 16 жовтня 2013 року за спливом вказаного часу строк дії договору був продовжений до 10 листопада 2013 року. Однак у зазначений в розписці термін відповідач грошей не повернув, та до цього часу ухиляється від виконання свого зобов'язання. До теперішнього часу відповідач не здійснив жодних дій по поверненню взятих коштів, у зв'язку з чим він вимушений звертатись до суду. Просив суд стягнути з відповідача на його користь з відповідача суму боргу в сумі 12 000 гривень. Позивач [PERSON] до судового засідання не з явився, проте від нього до адреси суду надійшла заява з проханням справу розглянути за його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, від нього надійшла заява з проханням слухати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.197 Цивільно-процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-IV (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом ЦПК України) у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року №435-ІV (що діє з 01 січня 2004 року, зі змінами та доповненнями) (далі за текстом ЦК України) позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначенні родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Матеріалами справи встановлено, що між сторонами склалися правовідносини позики, за якими 10 листопада 2008 року позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] у якості займу 12 000 (дванадцять тисяч) гривень із зазначенням строку повернення до 01 вересня 2010 року. За підписом обох сторін строк дії договору був продовжений до 10 листопада 2013 року. Відповідач [PERSON] у зазначений термін позику не повернув, тому за закінченням даного строку позивач набув право вимагати повернення боргу. Спір про розмір отриманої відповідачем суми не підлягає доказуванню, оскільки сторони уклали угоду у письмовій формі. Ці обставини підтверджуються борговою розпискою на основі повернення від 10 листопада 2008 року про отримання [PERSON] грошових коштів у сумі 12 000 гривень із зобов'язанням їх повернення до 01 вересня 2010 року, та борговою розпискою від 16 жовтня 2013 року за підписом обох сторін строк дії договору був продовжений до 10 листопада 2013 року, яка була написана власноручно [PERSON] без будь-якого впливу в присутності свідка, що зазначено у тексті самої розписки. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем порушені умови договору позики щодо повернення суми боргу, тому суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та стягує з відповідача, як особи відповідальної за невиконання зобов'язання, вказану суму боргу. Крім того, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Як вбачається зі ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI (який є чинним з 01 листопада 2011 року) за подання позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менш 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (що у грошовому еквіваленті складає 243,60 грн.) На підставі ч.1 ст. 612, ч.2 ст. 625, ч.1 ст. 1049, ч.1 ст. 1050 ЦК України,

Outcome: approved