Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

27.07.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Позивач посилається на те, що 01.05.2016 року, [PERSON], який проживає за адресою: с. Бейзими Ізяславський район Хмельницька область, взяв у нього гроші у розмірі 101 200 грн. і зобов'язався повернути йому вказану суму за першою вимогою, що підтверджується розпискою, доданою до заяви. Однак, вищевказані зобов'язання [PERSON] не виконав, грошові кошти в повному обсязі не повернув. Повернення відбулось частково в загальній сумі 3000 грн. Просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти, за борговою розпискою, в сумі 98 200 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, вказав, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Відповідно до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. У зв'язку з неможливістю вручення відповідачу судової повістки поштою, відповідач викликався у суд через оголошення у пресі, про що свідчить оголошення у газеті «Урядовий кур'єр» №177 (6046) від 21 вересня 2017 року. Таким чином, суд вважає, що використано достатньо засобів повідомлення відповідача про судовий розгляд вказаної справи з метою забезпечення його конституційного права на участь в судовому засіданні та доступу до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. У зв'язку з тим, що зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи [PERSON] невідоме, вважається, що судове повідомлення вручене йому належним чином. У відповідності до положень ст. ст. 169 ч. 4, 224-226 ЦПК України, суд за згодою представника позивача вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Перевіривши матеріали справи, суд знаходить, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.ст.1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відносно цих вимог закону судом встановлено, що 01.05.2016 року, [PERSON], який проживає за адресою: с. Бейзими Ізяславський район Хмельницька область, взяв гроші у [PERSON] у розмірі 101 200 грн. і зобов'язався повернути йому вказану суму за першою вимогою, що підтверджується розпискою від 01.05.2016 року. Розписка, на яку посилається [PERSON] як на доказ своїх вимог, підписана позичальником - власноручно, що відповідає вимогам цивільного законодавства. Строк повернення у розписці визначений за першою вимогою. Повернення відбулось частково: 10.05.2016 року повернуто 2000 грн. та 20.06.2016 року повернуто 1000 грн., про що свідчать відповідні відмітки у розписці від 01.05.2016 року. При цьому, грошові кошти в сумі 98 200 грн. залишаються не повернутими. Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний термін від дня пред'явлення вимог, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. З метою повернення позики, 22.06.2017 року [PERSON] відповідачу було направлено вимогу щодо виконання зобов'язання, зазначеного у розписці від 01.05.2016 року. Зазначена вимога отримана [PERSON] 14.07.2017 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Але в порушення ч.2 ст.530 ЦК України відповідачем до цього часу вимоги, зазначені у розписці від 01.05.2016 року, виконано не було. Згідно з вимогами ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до статей 525 та 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або в разі реального повернення йому коштів. З огляду на встановлене, суд вважає, що є законні підстави для задоволення позовних вимог позивача. Згідно ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального Кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 79 Цивільного процесуального Кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: 1) витрати на правову допомогу; 2) витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; 3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; 5) витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. При подачі позовної заяви до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 982,00 грн., що підтверджується квитанцією №8 від 24.07.2017 року. Крім того, позивач поніс витрати на оплату публікації в пресі оголошення про виклик відповідача в судове засідання в сумі 420,00 грн., що підтверджується квитанцією №48 від 18.09.2017 року. За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові втрати, які складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в судове засідання. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 509, 525, 526, 599, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved