Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

27 серпня 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 03.03.2008 року з відповідачем був укладений договір б/н, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у початковому розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В свою чергу позичальник зобов`язалася погашати заборгованість по кредиту, відсоткам та іншим зобов`язанням, які передбачені умовами угоди. Оскільки [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, позивач просив стягнути з неї на користь банку заборгованість у загальному розмірі 126323,05 грн., що складається з: 4859,52 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1614,56 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 119848,97 грн. пеня, а також судові витрати по справі. Справу розглянуто згідно ч.3 ст.211 ЦПК України у відсутності представника позивача, який заявою просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 26.10.2020р. позовні вимоги визнала частково, оскільки вважала, що проведений банком розрахунок суми її боргу є надто завищеним та несправедливим. В останнє судове засіданні не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. З`ясувавши позицію відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Судом встановлено, що 03.03.2008 року [PERSON] звернулася до ЗАТ КБ «Приват Банк», правонаступником якого є позивач, з заявою, в якій просила відкрити їй рахунок та надати кредитну карту з сумою кредитного ліміту 500,00 грн. Базова відсоткова ставка складала 22,8% з розрахунку 360 днів в році. Своїм підписом позичальниця підтвердила, що вказана заява разом з умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між нею і банком договір про надання банківських послуг. Пунктами 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт дає свою згоду на встановлення кредитного ліміту по рішенню банку та його зміни (зменшення чи збільшення). Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, оскільки 03.03.2008р. надав відповідачеві кредит у розмірі 500 грн. В подальшому кредитний ліміт неодноразово змінювався в сторону збільшення та зменшення та досягав максимального розміру в сумі 4000,00 грн. Згідно п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, в обов`язки відповідача входить погашення заборгованості за кредитом, відсотками за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідач порушила умови договору в частині своєчасного повернення кредиту та сплати інших платежів передбачених його умовами, внаслідок чого, станом на 08.07.2020 року виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 126323,05 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При вказаних обставинах, суд приходить до висновку, що позивач, як кредитодавець, відповідно до положень ст.1054, 625 ЦК України має право вимагати від [PERSON] , як позичальника, повернення частини кредиту, що залишилась та сплати відсотків. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості по договору, які складаються з: заборгованості по простроченому тілу кредиту 4859,52 грн. та заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит 1614,56 грн. Відповідно до вимог ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. (ст.. 549 ЦК України). Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають значення для справи. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року № 7-рн/2013, вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч.3 ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. З огляду на вищенаведені норми права та позицію Конституційного Суду України, суд вважає, що розмір пені слід зменшити до суми заборгованості по тілу кредиту, тобто до 4859,52 грн. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, на користь АТ КБ «Приватбанк» також підлягають стягненню судові витрати понесені позивачем за сплату судового збору у розмірі 2102 гривні 00 коп.

Outcome: partial