Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

27.01.2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом про стягнення з [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO]. Вимоги мотивовані тим, що відповідач є батьком дітей, але кошти на їх утримання не надає. Просила стягнути аліменти в розмірі 643 грн. на утримання доньки [PERSON] та 516 грн. - на утримання сина [PERSON] щомісячно до досягнення ними повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилась, до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю також про зменшення позовних розміру вимог - просила стягнути аліменти у розмірі 1000,00 грн., наполягала на задоволенні уточнених позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надійшла його заява про визнання уточнених позовних вимог частково у розмірі 500 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітніх [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей серії [NUMBER], виданим 09.01.2010 року та серії [NUMBER], виданим 07.11.2009 року відповідно. (а.с. 4,5). Неповнолітні [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] проживають з матір'ю [PERSON], що підтверджується довідкою КП «РЕП ЖФ БМР» № 264 від 27.01.2014 року (а.с. 8). Відомості того, що відповідач офіційно працевлаштований, має систематичний, регулярний дохід в матеріалах справи відсутні. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. №789-XІІ) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Невиплата аліментів на утримання неповнолітніх дітей, на які вони мають право відповідно до законодавства становить порушення їх майнових прав відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, яка передбачає таке: «Кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини висловив наступну думку: «Поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу №1. У відповідності зі ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як зазначається у ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегульований, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій формі. У відповідності з вимогами п.1 ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову, тобто з 27.01.20144 року. Відповідач на виконання приписів ст.ст.11, 60 ЦПК України будь-яких доказів на спростування доводів щодо мінливості доходів, доказів щодо обгрунтованості іншого розміру аліментів ніж в сумі 1000 грн. суду не надав. Суд вважає, що відповідач зобов'язаний надавати дітям матеріальну допомогу, достатню для задоволення їх розумних потреб, виходячи з віку дітей, стану їх здоров'я , матеріального становища. Як зазначено в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 11.04.2012 року у цивільній справі № 6-4664св12 однією з необхідних умов отримання дружиною (чоловіком) аліментів є неспроможність другого з подружжя надавати матеріальну допомогу, причому останнього не можна визнати неспроможним це робити у зв'язку з тим, що він, будучи працездатним, не працює без поважних причин чи має інших утриманців, оскільки законом не передбачено таких підстав звільнення від сплати аліментів. Отже, при призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище відповідача і те, що він є працездатним, оскільки доказів іншого суду не надано. Оцінивши надані по справі докази, суд дійшов висновку, що [PERSON] не виконує відносно своїх дітей передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки з їх утримання, чим порушує права дітей на достатній рівень життя, тому уточнені позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів, враховуючи працездатність відповідача, визнає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому розмір аліментів на утримання двох дітей у 1000,00 грн. суд вважає справедливим, достатнім та розумним. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved