Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

28 липня 2016 року позивач ДП «ЗСУ-585» ВАТ «Укргідроспецфундаментбуд» в особі директора [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору позики. В обґрунтування позову зазначив, що 10.07.2006 року між [PERSON] та позивачем укладено договір позики № 154 строком дії до 10.07.2011 року. За умовами зазначеного договору [PERSON] передає, а ДП «ЗСУ-585» ВАТ «Укргідроспецфундаментбуд» в особі начальника [PERSON] приймає позику на загальну суму 200000 грн. Цільовим призначенням позики є облаштування та забезпечення діяльності бази відпочинку «Будівельник», розташованої по вул. Комарова, с. Щасливцево Генічеського району Херсонської області та перебуває на балансі ДП «ЗСУ-585» ВАТ «Укргідроспецфундаментбуд». В забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором, між сторонами укладено договір застави майна, що перебуває на балансі позивача та знаходиться на території бази відпочинку «Будівельник», розташованої по вул. Комарова, с. Щасливцево Генічеського району Херсонської області, та складається з літ. А-1 літня будівля (8 приміщень) загальною площею 184,2 кв.м.; літ. Б-1 літня будівля, площею 17,9 кв.м.; літ. В літня кухня площею 11,8 кв.м.; літ. Г літній душ, площею 14,0 кв.м.; літ. Д навіс, площею 36,4 кв.м.; літ. Ж вбиральня, площею 7,0 кв.м.; всього загальною площею 271,3 кв.м. 07 липня 2011 року строк дії договору, відповідно до додаткової угоди, пролонговано до 07.07.2015 року. Однак, відсутня розписка в підтвердження укладання договору та отримання позивачем грошей за договором позики. З урахуванням викладеного, просить визнати договір позики № 154 від 10.07.2006 року, укладений між [PERSON] та ДП «ЗСУ-585» ВАТ «Укргідроспецфундаментбуд» в частині застави майна бази відпочинку «Будівельник», розташованої по вул. Комарова, с. Щасливцево Генічеського району Херсонської області, недійсним. 25 серпня 2016 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до ДП «ЗСУ-585» ВАТ «Укргідроспецфундаментбуд» в особі директора [PERSON] та просив визнати за ним право власності на заставне майно. В обґрунтування позову посилався на те, що 10.07.2006 року між [PERSON] та позивачем укладено договір позики № 154, за умовами якого [PERSON] передав, а ДП «ЗСУ-585» ВАТ «Укргідроспецфундаментбуд» в особі начальника [PERSON] прийняв позику на загальну суму 200000 грн. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором, між сторонами укладено договір застави майна, що перебуває на балансі позивача та знаходиться на території бази відпочинку «Будівельник», розташованої по вул. Комарова, с. Щасливцево Генічеського району Херсонської області. Нерухоме майно складється з обєктів, перелічених в первісному позові ДП «ЗСУ-585» ВАТ «Укргідроспецфундаментбуд». 07 липня 2011 року строк дії договору, відповідно до додаткової угоди, пролонговано до 07.07.2015 року. Станом на теперішній час умови договору не виконані ДП «ЗСУ-585» ВАТ «Укргідроспецфундаментбуд». Відповідно до умов договору позики, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобовязань по поверненню суми позики позикодавець задовольняє свої вимоги в повному обсязі за рахунок майна, що служить забезпеченням зобовязань позичальника шляхом його реалізації у встановленому законом порядку. З урахуванням викладеного, просить визнати за [PERSON] право власності на заставне майно, а саме: нерухоме майно бази відпочинку «Будівельник», розташованої по вул. Комарова, с. Щасливцево Генічеського району Херсонської області, та складається з літ. А-1 літня будівля (8 приміщень) загальною площею 184,2 кв.м.; літ. Б-1 літня будівля, площею 17,9 кв.м.; літ. В літня кухня площею 11,8 кв.м.; літ. Г літній душ, площею 14,0 кв.м.; літ. Д навіс, площею 36,4 кв.м.; літ. Ж вбиральня, площею 7,0 кв.м.; всього загальною площею 271,3 кв.м. Позивач за первісним позовом в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву, у якій позов підтримав у повному обсязі та просив розглядати справу без участі представника. Відповідач за первісним позовом в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву, у якій свій позов підтримав у повному обсязі, позовні вимоги первісного позову не визнав та просив розглядати справу без його участі. Суд, дослідивши надані докази, встановив наступне. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що відповідно до Статуту Дочірнього підприємства «ЗСУ-585» Відкритого акціонерного товариства «Укргідроспецфундаментбуд», затвердженого Загальними зборами акціонерів ВАТ «Укргідроспецфундаментбуд» 26.11.2004 року, вказане Підприємство є юридичною особою (п.1.5 Статуту) та має право укладати угоди (договори, контракти), в тому числі договори купівлі-продажу, підряду, позики, страхування майна, перевезення, зберігання, доручення і комісії, набувати майнових і особистих немайнових прав, мати обовязки, виступати позивачем і відповідачем в суді (п.2.4. Статуту). 10 липня 2006 року між [PERSON] та ДП «ЗСУ-585» ВАТ «Укргідроспецфундаментбуд» в особі начальника [PERSON] укладено договір позики № 154 строком дії до 10.07.2011 року. Відповідно до п.1.1. зазначеного договору [PERSON] (позикодавець) передає позичальникові, який являється начальником ДП «ЗСУ-585» ВАТ «Укргідроспецфундаментбуд» у власність кошти в розмірі 200000 грн., а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві суму позики в строк до 10 липня 2011 року. Відсотки за позикою не стягуються. Відповідно до п.1.2 договору сума позики видається позичальникові з метою облаштування та забезпечення діяльності бази відпочинку «Будівельник». Відповідно до п.2.1. договору позики з метою забезпечення належного виконання своїх зобовязань по поверненню суми позики, позичальник надає в заставу наступне майно: майно бази відпочинку «Будівельник», що розташоване за адресою вул. Комарова, с. Щасливцево Генічеського району Херсонської області, та складається з літ. А-1 літня будівля (8 приміщень) загальною площею 184,2 кв.м.; літ. Б-1 літня будівля, площею 17,9 кв.м.; літ. В літня кухня площею 11,8 кв.м.; літ. Г літній душ, площею 14,0 кв.м.; літ. Д навіс, площею 36,4 кв.м.; літ. Ж вбиральня, площею 7,0 кв.м.; всього загальною площею 271,3 кв.м. Відповідно до п.2.3. договору позики, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобовязань по поверненню суми позики позикодавець задовольняє свої вимоги в повному обсязі, обумовленому до моменту фактичного задоволення, за рахунок майна, що служить забезпеченням зобовязань позичальника шляхом його реалізації у встановленому законом порядку. Згідно з п.3.1, 3.2 договору, він набуває чинності з моменту підписання його сторонами. Сума позики передається позикодавцем позичальникові протягом 5-ти робочих днів з моменту оформлення у відповідності із чинним законодавством України договору застави на майно, зазначене в п.2.1 даного договору. Відповідно до п.5.3 договору, позикодавець вправі без додаткового узгодження з позичальником звернути стягнення на предмет застави у випадку прострочення повернення суми позики або його частини в строк, обумовлений п.4.1. і терміновим зобовязанням позичальника більш ніж на 30 днів. Відповідно до п.7.2, договір може бути розірвано, зокрема, позичальником у випадку невидачі позикодавцем суми позики протягом 5-ти робочих днів з моменту, передбаченого п.3.2 даного договору по незалежним від позичальника причинам. 10 липня 2006 року сторони уклали договір застави. Відповідно до п.2.1. договору застави, підставою появи зобовязання, забезпеченою заставою за цим договором є договір позики № 154 від 10 липня 2006 року. Відповідно до п.3.1.1, 3.1.2. договору застави, предметом застави є нерухоме майно, що перебуває на території бази відпочинку «Будівельник», розташованої за адресою вул. Комарова, с. Щасливцево Генічеського району Херсонської області. Нерухоме майно бази відпочинку «Будівельник» складається з літ. А-1 літня будівля (8 приміщень) загальною площею 184,2 кв.м.; літ. Б-1 літня будівля, площею 17,9 кв.м.; літ. В літня кухня площею 11,8 кв.м.; літ. Г літній душ, площею 14,0 кв.м.; літ. Д навіс, площею 36,4 кв.м.; літ. Ж вбиральня, площею 7,0 кв.м.; всього загальною площею 271,3 кв.м. Вартість предмета застави складає 200000 грн. (п.3.2. договору застави). Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду (в позасудовому порядку шляхом передачі предмета застави у власність заставодержателя, інше) п.3.4 договору застави. Відповідно до п.4.1 договору застави, предмет застави передається у володіння заставодержателя по закінченню строку дії основного договору, якщо інше не передбачено умовами цього договору. 07 липня 2011 року [PERSON] та Дочірнє підприємство Відкритого акціонерного товариства «Укргідроспецфундаментбуд» Запорізького спеціалізованого управління № 585 в особі начальника [PERSON] уклали додаткову угоду до договору позики № 154 від 10.07.2006 року. Вказаною додатковою угодою сторони змінили п.4.1. договору позики № 154 від 10.07.2006 року та виклали його в новій редакції, а саме: «п.4.1. Позичальник зобовязується повністю повернути суму позики в строк до 07 липня 2015 року». Судом встановлено, що спірне майно будівлі та споруди бази відпочинку «Будівельник» розташоване на земельній ділянці площею 0,14 га за адресою Херсонська область, Генічеський район, село Щасливцево. Вказана земельна ділянка на підставі договору оренди від 10.05.2002 року належить Дочірньому підприємству «Запорізьке спеціалізоване управління № 585» ВАТ «Укргідроспецфундаментбуд». Договір оренди укладено з Щасливцівською сільською радою строком на 49 років. Рішенням Щасливцевської сільської ради від 26.08.2016 року № 308 земельній ділянці ДП ЗСУ № 585 ВАТ «Укргідроспецфундаментбуд» площею 0,14 га, на якій розташовані обєкти нерухомого майна бази відпочинку «Будівельник», що знаходиться у його користуванні згідно договору оренди, зареєстрованого за № 4 від 13.06.2002 року в с. Щасливцеве, присвоєно адресу: с. Щасливцеве, вул. Комарова, 40. Згідно технічного паспорту на громадський будинок База відпочинку Будівельник» станом на 29.08.2016 року, вказане нерухоме майно складається з приміщень: А-1 літня будівля загальною площею 184,2 кв.м.; літ. Б-1 літня будівля, площею 17,9 кв.м.; літ. В літня кухня площею 11,8 кв.м.; літ. Г літній душ, площею 14,0 кв.м.; літ. Д навіс, площею 36,4 кв.м.; літ. Ж вбиральня, площею 7,0 кв.м.; № 1 огорожа; № 2 ворота; № 3 хвіртка. Стосовно вимог первісного позову суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 203 ЦК України (в редакції, чинній на час укладання договору позики), зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України, (в редакції, чинній на час укладання договору позики), підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Судом встановлено, що при укладенні оспорюваного договору не були порушені жодні вимоги ст. 203 ЦК України. \~\~\~\~\~\~\~\~ Посилання позивача на відсутність розписки, як на підставу визнання договору позики недійсним є необгрунтованими . Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є ті умови, що є необхідними та достатніми для виконання даного виду договору. Судом встановлено, що при укладенні договору позики сторонами не було допущено жодних порушень законодавства, договори укладені дієздатними особами, у відповідності з вимогами закону, з додержанням законодавчо визначеної форми. Таким чином, в задоволенні позовних вимог первісному позивачу необхідно відмовити, оскільки зазначені вимоги є необґрунтованими, та такими, що не знайшли свого підтвердження наданими у судовому засіданні письмовими доказами. Стосовно вимог зустрічного позову суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно з ч.1 ст. 574 ЦК України, застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Згідно з ч.1 ст. 576 ЦК України, предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч.1 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що ДП «ЗСУ-585» ВАТ «Укргідроспецфундаментбуд» не були виконані зобовязання за договором позики, сума позики в розмірі 200000 грн. не повернута [PERSON] у встановлений договором строк. Таким чином, [PERSON] відповідно до п.4.1. договору застави набув право власності на предмет застави. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved