overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

28 серпня 2017 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання їх сина. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона та відповідач є батьками малолітнього [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Добровільної угоди про сплату аліментів між ними не досягнуто. Просить стягнути з [PERSON] аліменти на її користь у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячнона утримання дитини. Позивачка в судовому засіданні зменшила розмір позовних вимог та просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі 2500 гривень щомісячно на утримання сина. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, згоден виплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. щомісячно на утримання сина, а тому не заперечує проти задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідившиматеріали справи, суд дійшов наступного. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини надає, але у розмірі недостатньому для утримання дитини. Зазначені обставини підтверджуються дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме копією свідоцтва про народження дитини серії І-ФП № 224331 та довідкою ОСББ «Очаків» № 148 від 23 серпня 2017 року про склад сімї позивачки. Згідно ст.ст. 180, 182 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладеного, суд вважає позов [PERSON] про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 640 грн., від сплати якого при зверненні до суду із цим позовом позивачка була звільнена.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

28 серпня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 24 червня 2000 року. Однією сімєю проживали до 2014 року. Причиною розпаду сімї стали відсутність взаєморозуміння та постійні сварки. Посилаючись на те, що подальше спільне проживання не можливе та суперечить її інтересам, позивачка просить розірвати шлюб із [PERSON] У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує (а. с. 15). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не зявився, подав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов визнає (а. с. 16). У звязку з неявкою сторін, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків. Згідно з частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони в справі зареєстрували шлюб 24 червня 2000 року у виконавчому комітеті Ворожбянської міської ради Білопільського району Сумської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №04. Після укладення шлюбу відповідачці залишено дошлюбне прізвище [PERSON] (а. с. 6). Зі змісту позовної заяви вбачається, що причиною розпаду сімї стали відсутність взаєморозуміння та сварки, які робить неможливою подальшу побудову сімейних відносин. В силу ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Приймаючи до уваги, що сторони в справі не висловлюють взаємної згоди та не бажають підтримувати подружні стосунки, суд вбачає підстави для розірвання шлюбу. Від стягнення з відповідача судових витрат у виді сплаченого при зверненні з даним позовом до суду судового збору позивачка відмовилася, про що подала відповідну заяву (а. с. 15). З огляду на те, що при реєстрації шлюбу позивачка прізвище не змінювала, на підставі ст. 113 СК України, суд вважає за необхідне залишити їй прізвище [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

28 серпня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач є її батьком. Відповідач сплачував аліменти на її утримання, на даний час аліменти сплачувати припинив через те, що вона досягла повноліття. На теперішній час вона продовжує навчання в Харківському національному університеті ім. В.Н. Каразіна, на денній формі навчання з 1 вересня 2016 року по 30 червня 2020 року. Її мати добровільно допомагає їй і надає кошти на її утримання у період навчання. Батько отримує пенсію в розмірі 3200 грн. та працює на підприємстві «Донецький центр механічно-колійних робіт» та отримує заробітну плату приблизно 8000 грн. в місяць. Позивачка в судове засідання не зявилась, надала заяву про зменшення позовних вимог, в якій просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/8 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення від дня предявлення позову до суду і до закінчення навчання, справу розглянути за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій позовні вимоги про визнав повністю, просив справу розглянути за його відсутності. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, не надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлені такі обставин та відповідні ним правовідносини. Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Позивачка є студенткою ІІ курсу денного відділення Харківському національному університеті ім. В.Н. Каразіна, строк навчання становить до 30 червня 2020 року, у звязку з чим потребує матеріальної допомоги. Відповідач є пенсіонером та отримує пенсію, крім того працює, отже може надавати матеріальну допомогу. При визначені розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд враховує, що відповідач отримує пенсію, працює, інших неповнолітніх дітей на утриманні не має. За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти в розмірі 1/8 частини його заробітку (доходу) щомісячно. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 640 грн., оскільки позивачку звільнено від оплати судових витрат на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ст. ст.199-201 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

28 серпня 2017 року до суду заявлено позов [PERSON], в якому вона вимагає розірвати шлюб між нею і відповідачем, зареєстрований виконавчим комітетом Бабинецької сільської ради Погребищенського району Вінницької області 03.04.2015р., актовий запис № 2. Позивач в судове засідання не зявилася, подала заяву у якій заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на розірванні шлюбу, справу просила розглянути у її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився також, у телефонному режимі повідомив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечуває. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберегти шлюб, позивач на розірванні шлюбу наполягає, а відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, то, за таких обставин суд визнає, що сім`я сторін розпалася остаточно, а тому шлюб необхідно розірвати на підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, як такий, що суперечить їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

28 серпня 2017 року до суду подано цю заяву, в якій вказано, що [PERSON] народилася 03.09.1961р. відповідно до свідоцтва про народження серії IV-УР №009061. 21.05.1983р. між нею та [PERSON] було укладено шлюб у Перевальській сільській раді Підгорецького району Воронежської області, в результаті якого заявниця отримала прізвище «Окшіна». В теперішній час [PERSON] не може реалізувати своє право на спадщину після померлої тітки, оскільки у паспорті її прізвище зазначено як «Окшіна», а витребувати свідоцтво про шлюб не має можливості. В судове засіданні заявник не зявилася, подала заяву у якій заявлені вимоги підтримала, просила встановити факт, що її дівоче прізвище «Нечипоренко». Представник Погребищенського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області до суду не зявився також, подав заяву у якій справу просив розглянути у його відсутності, проти задоволення заяви не заперечував. Зясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд визнає за необхідне задовольнити заявлені вимоги з таких міркувань. Достовірно доведено, що заявниця народилася 03.09.1961р. і згідно з свідоцтвом про народження мала прізвище «Нечипоренко». В результаті укладення шлюбу з [PERSON] 21.05.1983р., заявниця отримала прізвище «Окшіна»; іншого порядку встановлення цього факту законом не передбачено, що не дає можливості заявниці оформити заповіт, то його необхідно встановити на підставі п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-31 00:00:00

28 серпня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 24.08..2017р. о 15 год. 15хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 24.08.2017р. о 15 год. 15 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Стебленко лікарні КЗ «ДКПЛ» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора підозріла, тривожна. Відчуває слухові галюцинації імперативного характеру під дією яких стає злобною, проявляє агресію до оточуючих. Вимказує маячні ідеї відношення, впливу на адресу чоловіка та оточуючих. Без критики до свого стану.. [PERSON]. було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, галюцинаторно-параноїдний с-м. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-31 00:00:00

28 серпня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: Дніпропетровська обл., Синельниківський р-н, с. Старолозоватка, вул.Нижня, 1. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 23.08..2017р. о 09 год. 35 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 23.08.2017р. о 09 год. 35 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря - психіатра Стебленко КЗ «ДКПЛ» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора злобна, тривожна, дратівлива. Відчуває слухові галюцінації імперативного характеру. Віказує маячні ідеї відношення, впливу, переслдування. Мислення паралогічне, дезорганізоване. Критика порушена. [PERSON]Ю було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, галюцинаторно-пароаноїдний с-м. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-31 00:00:00

28 серпня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м.Дніпро, вул. Комунарівська,5/201. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 27.08..2017р. о 17 год. 05 хв. [PERSON]. була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON]. письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 27.08.2017р. о 17 год. 05 хв. [PERSON]. була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря - психіатра Лотакова лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора напружена, підозріла. На запитання відповідає дуже непослідовно. Мислення паралогічне, аморфне.виказує маячні ідеї відношення, інсценування. [PERSON]. було поставлено попередній діагноз гострий поліморфний психотичний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON]. до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-31 00:00:00

28 серпня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: Дніпропетровська обл., Дніпропетровський район, с. Любимівка, вул.Радгоспна, 35. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 25.08.2017р. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 25.08.2017р. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за наравленням лікаря - психіатра Пазич КЗ «ОЦЕМДтаМК» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів підтвердила обґрунтованість [PERSON]. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, галюцинаторно-пароаноїдний с-м на фоні вираженого змішаного типу дефекту, поточний процес. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved