Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

27.02.2017 [PERSON] звернулася з позовною заявою до [PERSON] про стягнення інфляційного збільшення, неустойки, 3% річних від суми заборгованості та плати за користування коштами. В обґрунтування позову вказувала, що 06.05.2007 між нею та відповідачем було укладено договір купівлі продажу за умовами якого відповідачу було передано товар, а саме, відеокамеру марки « Sonu DCR NC 23 E», вартістю 2148 грн. та телевізор марки «Samsung LW 20M21CX», вартістю 3150 грн., без перших внесків. Позивачка вказує, що відповідно до договору відповідач зобовязувався сплачувати вартість товарів протягом шести місяців з урахуванням відсоткової кредитної ставки у розмірі 2,5 % на залишок основного боргу, про що 06.05.2007 склав відповідну розписку. Однак, відповідач від виконання своїх зобовязань всіляко ухилявся в звязку з чим позивачка звернулася до Славутського міськрайонного суду з позовом до відповідача про стягнення з нього боргу за договором купівлі-продажу, а саме, вартості товарів в сумі 5298 грн., відсотків за користування кредитами в сумі 11077,78 грн. та збитків заподіяних інфляцією цін в сумі 5442,63 грн. та просила стягнути понесені судові витрати. Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 01.09.2010 позовні вимоги позивачки було задоволено повністю. Зазначене рішення суду по даний час не виконане в звязку з чим позивачка продовжує зазнавати збитків. З урахуванням уточнених позовних вимог, позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь за договором купівлі продажу від 06.05.2007 збитки заподіяні інфляцією в сумі 6952,72 грн.; суму неустойки 8930,50 грн.; 3% річних від суми боргу 1079,00 грн.; суму плати за користування кредитом 10794,70 грн., а всього 27\~257,36 грн. та покласти на відповідача судові витрати. Позивачка в судове засідання не зявився, проте представник позивача подав заяву в якій просить проводити розгляд справи у їх відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи. Згідно ч. 2 ст. 197 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом обєктивно встановлено, що 06.05.2007 між позивачкою та відповідачем було укладено договір купівлі продажу товарів з розстроченням платежу. На підтвердження укладення даного договору [PERSON] надав позивачці розписку. За умовами цього договору відповідачу було передано товар, а саме, відеокамеру марки « Sonu DCR NC 23 E», вартістю 2148 грн. та телевізор марки «Samsung LW 20M21CX», вартістю 3150 грн., без перших внесків. Відповідач зобовязувався сплачувати вартість товарів протягом шести місяців з урахуванням відсоткової кредитної ставки у розмірі 2,5 % на залишок основного боргу щомісячно. Однак, відповідач [PERSON] свої зобовязання щодо повернення позивачці коштів за придбані у неї товарів не виконував, жодної оплати вартості товарів не здійснив в звязку з чим позивачка [PERSON] звернулася до Славутського міськрайонного суду з позовом до відповідача про стягнення з нього боргу за договором купівлі-продажу, а саме, вартості товарів в сумі 5298 грн., відсотків за користування кредитами в сумі 11077,78 грн. та збитків заподіяних інфляцією цін в сумі 5442,63 грн. Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 01.09.2010 позовні вимоги позивачки [PERSON] до [PERSON] було задоволено повністю. Вказане рішення суду по даний час не виконане, відповідачем жодної оплати коштів на підставі даного рішення суду не здійснено. З викладених підстав, здійснивши аналіз ст.ст. 599, 600, 604608 ЦК України суд дійшов висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору купівлі продажу, не звільняє боржника від відповідальності, передбаченої ст. 536 ЦК України, за невиконання грошового зобовязання, що виникло між сторонами договору купівлі продажу, як наслідок його укладення та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК. Отже, відсутність реального виконання боржником свого зобовязання свідчить про наявність між сторонами договірних правовідносин, які за своєю правовою природою відносяться до договорів купівлі продажу, що не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання, що виникло у відповідача перед позивачкою, як наслідок укладення між сторонами договору купівлі продажу та не позбавляє кредитора права на отримання від боржника процентів відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими коштами, 3% річних та інфляційних втрат за час невиконання грошового зобовязання, а тому при вирішенні даного спору є підстави для застосування до відповідача положень ст. 536 та ч. 2 статті 625 ЦК України. Однак, вимога позивачки про стягнення з відповідача неустойки в розумінні ст. 547 ЦК України не підлягає задоволенню та є необгрунтованою, оскільки правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Як було встановлено в судовому засіданні, при укладенні між сторонами договору купівлі продажу додатковий правочин між ними щодо забезпечення виконання боржником свого зобовязання неустойкою не укладався, умови такого правочину також не передбачені розпискою, складеною відповідачем на підтвердження укладення між сторонами договору купівлі продажу товарів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Зобовязання припиняється з підстав передбачених ст.ст. 599, 600, 604609 ЦК України. За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобовязання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12). Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 547 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Відповідно до статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України). Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Частина 3 ст. 692 ЦК України є спеціальною нормою і поширює свою дію лише на правовідносини, пов'язані з купівлею-продажем товару, або на правовідносини, до яких згідно із чинним законодавством застосовуються положення про купівлю-продаж. Частиною третьою статті 692 ЦК України фактично конкретизовано передбачений статтею 536 цього Кодексу обов'язок боржника сплачувати встановлений договором або законом розмір процентів за користування чужими грошовими коштами та передбачене статтею 625 ЦК України право продавця вимагати від покупця сплати 3% річних за весь час прострочення, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З підстав викладеного, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, здійснивши системний аналіз правових норм, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial