Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

27.11.2015 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з позовом до відповідача [PERSON]з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 28956,68 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 10.02.2014 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № [NUMBER], за умовами якого банк надав відповідачеві кредит у розмірі 25040,00 грн., з кінцевим терміном повернення 10.02.2017 року. 22.12.2014 року ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» уклали договір факторингу б/н відповідно до якого Банк відступив позивачу право вимоги від відповідача коштів, право на одержання яких належить ПАТ «ОТП Банк», а позивач набув право вимоги грошових коштів від [PERSON] за кредитним договором №2008025403. Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконувала, у звязку з чим станом на 25.08.2015 року має заборгованість 28956,68 грн., яка складається з наступного: 23700,40 грн. заборгованість за кредитом; 1,67 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 5254,61 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом. Представник позивача у судове засідання не зявився. До суду 13.01.2016 року надійшла заява, в якій представник позивача [PERSON] заявляє клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявилась. До суду 13.01.2016 року надійшла заява, в якій відповідач просить справу слухати у її відсутності та одночасно повідомляє, що позовні вимоги визнає у повному обсязі. На підставі статей 158, 169 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі на підставі наявних в ній доказів. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до укладеного договору №2008025403 від 10.02.2014 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 25040,00 грн. зі сплатою 0,01 % річних за користування кредитом та 30 % річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 10.02.2017 (а.с. 5-8) Відповідно до п.1.2.1 Кредитного договору Банк надав позичальнику споживчий кредит у відповідності до умов договору, а позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі визначені даним договором та додатком №1 «Графік платежів», що є його невідємною частиною, а також виконати умови кредитного договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства і одностороння відмова від зобовязання не допускається. Відповідно до статей 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. 22.12.2014 року ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» уклали договір факторингу №22/12/14/1-1, відповідно до якого банк відступив позивачу право вимоги від відповідача коштів, право на одержання яких належить ПАТ «ОТП Банк», а позивач набув право вимоги грошових коштів від [PERSON] за кредитним договором №2008025403 (а.с. 14 18), про що остання була повідомлена листом від 05.01.2015 року вих.№ 200221906 (а.с. 20). Станом на 25.08.2015 року загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 28956,68 грн. з яких: 23700,40 грн. заборгованість за кредитом; 1,67 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 5254,61 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом (а.с. 19). Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обовязку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обовязку боржника третьою особою, також в інших випадках, встановлених законом. Згідно зі\~ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі і з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 28956,68 грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1218,00 грн. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved