Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

26 серпня 2020 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Територіальної громади м. Чернігова в особі Чернігівської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю з [PERSON] з 24 травня 1978 року по день його смерті - [INFO] . Обгрунтовано позов тим, що з 24 травня 1975 року та до дня своєї смерті [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] , разом зі своєю дружиною - матір`ю позивача [PERSON] , яка померла [INFO] та свої пасинком - позивачем по справі [PERSON] . Під час спільного проживання вони вели спільне господарсво та спільний бюджет, мали взаємні права та обов`язки. [INFO] [PERSON] помер, його похованням займався позивач. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно. Позивач зверувся до нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину, проте постановою державного нотаріуса Першої чернігівської державної нотаріальної контори від 22 жовтня 2019 року № 1504/02-31 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку із тим, що заявник не надав доказів, що він відноситься до спадкоємців четвертої черги, тобто проживав із спадкодавцем однією сім`єю не менш, як п`ять років до часу відкриття спадщини. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 червня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. В установлений судом строк представник відповідача подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що заперечує проти позовних вимог в повному обсязі, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження ведення зі спадкодавцем спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявності взаємних прав та обов`язків. Також, представник відповідача зазначила, що у позовній заяві не вказано причин, які завадили позивачу домопогти своєму вітчиму [PERSON] реалізувати своє право в частині подальшої реєстрації належної йому частки нерухомого майна у відповідному державному реєстрі після смерті дружини, в той час як належна позивачу частка у спадковому майні після смерті матері зареєстрована у встановленому законом порядку. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити. Представник відповідача - Чернігівської міської ради у судове засідання не з`явилась, надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі за наявними в справі матеріалами. Заслухавши пояснення позивача, третьої особи, допитавни в судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.01.1970 матір`ю позивача є [PERSON] (а.с. 17). Як вбачається з копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 07.07.2020 № 00026933264 [PERSON] та [PERSON] 23 березня 2012 року уклали шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 426 (а.с. 18). [INFO] померла [PERSON] , матір позивача по справі, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 13). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в будинку [ADDRESS] . Після її смерті всю спадщину, як спадкоємці за законом першої черги в рівних частинах, по 1/3 частині, прийняли її син, позивач по справі - [PERSON] , син, брат позивача - [PERSON] та її чоловік, вітчим позивача - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 14). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 16). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в будинку [ADDRESS] , яку він успадкував після смерті дружини - [PERSON] , проте не оформив у встановленому законом порядку. Відповідно до копії довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради № 12040 від 17.07.2020 у житловому приміщенні/будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , який знятий з реєстрації 15.12.2009 у зв`язку зі смертю (а.с. 26). Згідно інформації Чернігівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), наданої на запит суду, № 505-10-20-22.23 від 11.11.2020 актові записи про народження дітей у [PERSON] , 1923 року народження, по Чернігівському міському відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) відсутні. Як вбачається з копії спадкової справи № 422/2010 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON] , проте постановою державного нотаріуса Першої чернігівської державної нотаріальної контори № 1504/02-31 від 22.10.2019 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , у зв`язку із тим, що заявник не надав доказів, що він відноситься до спадкоємців четвертої черги, тобто проживав із спадкодавцем однією сім`єю не менш, як п`ять років до часу відкриття спадщини. . На даний час у позивача виникла необхідність встановлення факту проживання однією сім`єю із [PERSON] однією сім`єю не менше як п`ять років на день його смерті [INFO] , для прийняття спадщини після смерті останнього. Як зазначив у судовому засіданні позивач, [PERSON] був одинокою особою, власних дітей не мав, позивач постійно проживав з вітчимом до дня його смерті, здійснив його поховання. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] суду показали, що позивач ще з 1978 року проживав у будинку по [ADDRESS] разом зі своєю матір`ю [PERSON] та вітчимом [PERSON] . Після смерті матері позивач продовжував проживати в одному житлі та вели спільне господарство, вирощували кролів, курей, спільно харчувалися, мали спільний бюджет. За рік до смерті [PERSON] був дуже слабкий, осліп, оглух, потребував постійного догляду і цей догляд за ним здійснював позивач. Відповідно до статті 15 ЦК України, статті 4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку, визначеним цивільним процесуальним законодавством. За змістом статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 ''Про судову практику у справах про спадкування'', при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип права на справедливий суд, який означає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з частиною 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статті 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. До спадкоємців четвертої черги може належати жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Як зазначив Верховний Суд в своїй постанові від 21 березня 2019 року у справі №461/4689/15-ц, для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/95 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо. Оскільки, встановлення факту проживання однією сім`єю породжує для [PERSON] юридичні наслідки, а саме можливість реалізувати своє право для отримання спадщини після смерті померлого [PERSON] та встановити даний факт іншим шляхом, аніж звернутися до суду за судовим захистом є неможливим, тому суд прийшов до висновку про законність та обґрунтованість вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю. Згідно з ст. 76, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт, про встановлення якого просить позивач, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, встановлення факту постійного проживання має для заявника юридичне значення і потрібне для реалізації спадкових прав, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Проте, оскільки законодавчо врегульовано необхідність проживання зі спадкодавцем до часу відкриття спадщини не менше як п`ять років, як це встановлено ст. 1264 ЦК України, який набрав чинності 01.01.2004, а тому суд вбачає за можливе встановити факт проживання позивача зі спадкодавцем за період останніх п`яти років до часу відкриття спадщини.

Outcome: partial