Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

27 травня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Івано-Франківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження щодо батька дитини. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, позивач зазначає, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками дитини вказано [PERSON] та [PERSON] . Відомості про батька дитини [PERSON] записано відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. [INFO] померла мати дитини [PERSON] , яка є сестрою позивача. На підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 21 січня 2021 року № 40 надано статус дитини сироти [PERSON] , [INFO] , встановлено опіку та призначено піклувальником тітку [PERSON] . [PERSON] є біологічним батьком [PERSON] . Відповідач завжди визнавав своє батьківство щодо [PERSON] , дівчинка теж вважає його своїм батьком. Він проживав разом з матір`ю дитини без реєстрації шлюбу з 2004 року по 2013 рік. Пізніше вони розійшлися, однак [PERSON] постійно брав участь в утриманні та вихованні дочки. Позивачу відомо, що покійна сестра та відповідач мали намір подати заяву до органів реєстрації цивільного стану про визнання батьківства, але через смерть не встигли цього зробити. За таких обставин позивач просить постановити рішення, яким визнати відповідача батьком [PERSON] , яка народилася [INFO] в місті Івано-Франківську Івано-Франківської області, внести зміни до актового запису про народження [PERSON] вказавши у графі «Батько» [PERSON] . Ухвалою суду від 28 травня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. 18 червня 2021 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому вказує, що він дійсно є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , ніколи не заперечував свого батьківства щодо неї, позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить задовольнити позов у підготовчому засіданні (а.с.39-40). Позивач у судове засідання не прибула, подала до суду заяву, в якій просила слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, попередньо подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі, зазначив, що йому відомі та зрозумілі наслідки визнання батьківства. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача у судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника Відділу. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії довідки № 13974 про реєстрацію місця проживання, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Згідно копії свідоцтва про народження від 07 травня 1994 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є батько [PERSON] та мати [PERSON] ( а.с.10). 11 вересня 2013 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с.11). Як вбачається з копії свідоцтва про народження від 30 травня 1995 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є батько [PERSON] та мати [PERSON] ( а.с.12). [PERSON] померла [INFO] у віці 36 років (а.с.13). [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є батько [PERSON] та мати [PERSON] (а.с.14). Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, батьком [PERSON] , [INFO] , зазначено [PERSON] на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с.15). Згідно копії довідки № 2111 про реєстрацію місця проживання особи, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). Як вбачається з копії Витягу з рішення від 21 січня 2021 року № 40 про надання (втрату) статусу дитини-сироти та подальше влаштування, вирішено надати статус дитини-сироти [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із смертю матері, відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України; встановлено піклування над неповнолітньою [PERSON] , [INFO] , та призначено піклувальником тітку [PERSON] (а.с.19). Згідно копії амбулаторної книги [PERSON] , [INFO] , батьками зазначені мати [PERSON] та батько [PERSON] (а.с.22). Згідно частин першої-другої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно статті 121 Сімейного кодексу України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому\~статтями 122\~та\~125\~цього Кодексу. Частиною другою статті 125 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1)\~за заявою\~матері та\~батька дитини; 3) за рішенням суду. У відповідності до\~положень статті 128 Сімейного кодексу України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено\~статтею 126\~цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до\~Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до\~частини першої статті 135\~цього Кодексу. Відповідно до\~статті 134 Сімейного кодексу України, \~на підставі заяв осіб, зазначених у\~статті 126\~цього Кодексу,\~або рішення\~суду орган\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану вносить\~відповідні зміни\~до актового\~запису про\~народження,\~складеного органами\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану України,\~та видає\~нове Свідоцтво\~про народження. Згідно з пунктом 3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше [INFO] , суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. У пункті 9 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» зазначено,\~що відповідно\~до статей\~213,\~215\~ЦПК рішення\~щодо визнання\~батьківства (материнства)\~має ґрунтуватися\~на всебічно\~перевірених \~судом \~даних,\~що підтверджують\~ \~або \~ спростовують\~заявлені \~вимоги \~чи \~заперечення проти\~ них,\~а його\~резолютивна частина\~-\~містити всі\~відомості,\~ необхідні\~для реєстрації\~батьківства (материнства)\~в \~органах РАЦС\~(прізвище,\~ім`я\~та по\~батькові матері\~й батька,\~ число,\~місяць і\~ рік\~ їх\~народження,\~громадянство,\~а також\~номер актового\~запису про\~народження дитини,\~коли та\~яким органом\~його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Відповідно до пункту 20 глави 1 Розділу ІІІ «Державна реєстрація\~окремих актів\~цивільного стану» Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 24.12.2010 № 3307/5), при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини третьої статті 200 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до положень статті 206 Цивільного процесуального кодексу України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі, визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 121, 125, 128, 134 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved