Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

26 червня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості зі сплати аліментів з [PERSON] на її користь на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у сумі 9 845,08 гривень та пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 4 796,05 гривень. Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 09.03.2017 року, з відповідача на користь позивача на утримання дітей стягнуто аліменти у розмірі 1000 гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьм повноліття, починаючи з 21.02.2017 року. 23.01.2020 року Мукачівським міськрайонний судом відкликано виконавчий лист у зв`язку зі зміною способу стягнення аліментів згідно рішення Мукачівського міськрайонного суду від 26.07.2019 року. Постановою від 004.02.2020 року закінчено виконавче провадження за відкликаним виконавчим листом, в яку постановою від 04.03.2020 року внесено виправлення в частині залишку заборгованості згідно даного виконавчого провадження, яка становить 2 745,08 гривень та штраф на користь стягувача в розмірі 7 100,00 гривень. Вказана заборгованість залишається непогашеною, а її стягнення без виконавчого листа законом не передбачено. Такі обставини змусили позивача звернутися до суду за захистом інтересів дітей. Відповідно до ч.2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3 ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Враховуючи викладене, Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.08.2020 року, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Копію ухвали про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження відповідач отримав 13.09.2020 року. Однак, у наданий судом строк та станом на 23 жовтня 2020 року відповідач своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористався, відзив на позов не подав, заперечення щодо розгляду справи в спрощеному порядку подано не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті без фіксування судового процесу. Дослідивши письмові матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; зловживання процесуальними правами недопустиме (ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-82 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ст. 77 ч. 2 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог ( ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України). Судом встановлено, що на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.03.2017 року, з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення повноліття, починаючи з 21.02.2017 року. На виконання якого видано виконавчий лист № 303/999/17 від 09.03.2017 року. Постановою старшого державного виконавця Мукачівського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального уравління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Клованич В.М. від 04.02.2020 року закінчено виконавчого провадження ВП № 53707022, з примусового виконання виконавчого листа № 303/999/17 виданого 09.03.2017 року, у зв`язку з відкликанням даного виконавчого листа Мукачівським міськрайонний судом. В подальшому, 04.03.2020 року, старшим державним виконавцем Мукачівського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального уравління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Клованич В.М. винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі, якою внесено вправлення в постанову про закінчення виконавчого провадження від 04.02.2020 року і з якої вбачається, що заборгованості згідно даного виконавчого провадження становить 2 745,08 гривень та штраф на користь стягувача в розмірі 7 100,00 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 195 Сімейного кодексу України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до частини 1 статті 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006р. передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не може покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. При цьому суд зауважує, що оскільки аліменти призначаються та виплачуються щомісяця, то неустойка (пеня) від суми несплачених аліментів нараховується не на загальну суму заборгованості, а базою для її нарахування є сума чергового несплаченого місячного платежу. При цьому її нарахування не обмежується тим місяцем, коли мали бути сплачені аліменти, а здійснюються за кожен день прострочення по кожному місячному платежу окремо до повного погашення заборгованості. Сімейний кодекс України не передбачає поширення позовної давності на вимогу про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, у зв`язку з цим відповідна вимога може бути пред`явлена у будь-який час. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: ?p = (A1?1%?Q1) + (A2?1%?Q2) +……… (An?1%?Qn), де: ?p загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня на заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і винен виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25.04.2018 року у справі №572/1762/15-ц. Відповідно до ч.6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Позивачем подано розрахунок пені за період з лютого 2020 року по 26 червня 2020 року, з якого вбачається, що за вказаний період розмір пені становить 4 796,05 гривень. Судом проведено розрахунок пені - (2454,19х1%х30)+ (2745,08х1%х29)+ (2745,08х1%х31)+ (2745,08х1%х30)+ (2745,08х1%х31)+ (2745,08х1%х26)=4796,05 гривень. З огляду на це наведений представником позивача розрахунок пені відповідає вимогам Сімейного кодексу України та позиції, наведеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року № 333/6020/16-ц, розрахунок проведений за кожним місячним платежем за весь час затримки сплати (станом на 26 червня 2020 року), який помножений на кількість днів прострочення та помножений на 1 %. Враховуючи положення ч.1 ст.196 СК України, яке містить визначення максимальної суми пені у розмірі 100 відсотків заборгованості, суд вважає, що стягненню з відповідача підлягає пеня у межах суми заборгованості зі сплати аліментів, тобто у сумі 2 745,08 гривень. Статтями 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2018 року по справі №521/6687/17. В межах даної цивільної справи, яка розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, відповідачем в установлені судом строки не надано відзив на позов або зустрічний позов, або будь-яких доказів на спростування обґрунтувань та вимог даного позову. При цьому, законодавець не ставить право на стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів в залежність від відкриття виконавчого провадження у справі, виклику боржника до виконавчої служби і попередження його про наявність заборгованості. Згідно із висновками, викладеними в Ухвалі Верховного Суду України від 8 лютого 2012 року про перегляд рішення суду за винятковими обставинами у справі № 6-4969вов10, не направлення державним виконавцем повідомлення боржнику про виникнення заборгованості та не попередження його про відповідальність не свідчить про відсутність вини відповідача в несплаті аліментів. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач свої зобов`язання зі сплати аліментів не виконував значний проміжок часу у зв`язку з чим утворилась заборгованість зі сплати аліментів, а стягнення пені за несплату аліментів, є заходом відповідальності спрямованим насамперед на забезпечення належного виконання аліментного зобов`язання платником аліментів, виходячи в першу чергу з інтересів дитини на яку стягувались аліменти, оскільки відповідач як батько неналежним чином виконував свій обов`язок по утриманню дітей, аліменти не сплачував, внаслідок чого, діти не отримували встановленого матеріального забезпечення з боку відповідача, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні не встановлено підстав для звільнення [PERSON] від такого виду відповідальності як стягнення пені, тому суд, вважає необхідним та доцільним вимоги позову задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01 лютого 2020 року по 26 червня 2020 року у розмірі, що не перевищує 100 відсотків заборгованості відповідача зі сплати аліментів, а саме, 2 745,08 гривень. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Оскільки позивач за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір.

Outcome: approved