Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

27 січня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 17.07.2014 року помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді камяного житлового будинку, розташованого в селі Нові Чобручі, вул.Новоселів,55, Роздільнянського району, Одеської області. Дружина [PERSON] [PERSON] померла 15.06.2003 року. Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги до майна померлого та своєчасно звернулася із заявою про прийняття спадщини. 20.01.2015 року від приватного нотаріуса вона дізналася, що нібито її батько 12 вересня 1997 року залишив заповіт на все своє майно на імя [PERSON], посвідчений у цей же день [PERSON] сільською радою Роздільнянського району Одеської області (реєстровий запис №24). За життя спадкодавець запевняв позивача, що все його майно буде належати їй, як єдиній доньці. Тому у неї виникли сумніви, щодо складення вказаного заповіту. Також зазначає, що [PERSON] подала нотаріусу не оригінал, а дублікат заповіту, де відсутні будь-які підписи її батька. На вимогу видати їй копію заповіту, представники сільради відмовилися цього робити, що поглибило її сумніви у тому, що вказаний заповіт взагалі складався. Просила суд визнати недійним заповіт, що нібито складений [PERSON] 12.09.1997 року на імя [PERSON], так як він вказаного заповіту ніколи не складав. Позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] позов не визнала, наполягала на тому, що вказаний заповіт її дідусь (чоловік її рідної бабусі [PERSON]) склав 12.09.1997 року та разом з бабусею вручили їй на її 16-ліття, як подарунок, але оригінал документу згодом загубився, тому вона після смерті [PERSON] отримувала дублікат заповіту. Просила у позові відмовити та підтримала свої письмові заперечення на позов (а.с.101-104). Представник відповідача адвоката [PERSON] підтримав її думку та просив відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи [PERSON] сільської ради [PERSON] суду підтвердила, що саме вона посвідчувала вказаний заповіт від 12.09.1997 року і ніхто інший крім [PERSON], на її думку, заповіт підписати не міг. Також підтвердила, що разом з [PERSON] до сільради приходила його дружина [PERSON], яка також складала заповіт (реєстровий №25), але на чию користь, представник не памятає. Розгляд даного позову залишила на розсуд суду. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, оглянувши документи, надані на вимогу суду, а саме: оригінал заповіту та реєстр для реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету [PERSON] депутатів трудящих Роздільнянського району за 1978-1979, 1997-2002 роки, дослідивши Висновок №3983/02 судово-почеркознавчої експертизи по матеріалам справи, складений 28 жовтня 2015 року, оцінивши всі докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК - суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] /дошлюбне прізвище [PERSON]/ [PERSON], [INFO], є донькою [PERSON] та [PERSON], актовий запис №11 від 12.02.1971 року, свідоцтво про народження ІІІ-ОП №225622 (а.с.22). 11 липня 1992 року вона зареєструвала шлюб із [PERSON], актовий запис №381, місце реєстрації: м.Одеса, Центральний відділ ЗАГС, та взяла прізвище чоловіка [PERSON] (а.с.25). Батько позивача [PERSON], після розлучення з її матірю, проживав у [INFO] та перебував у другому шлюбі із [PERSON]. Відповідач [PERSON] є онукою останньої. [PERSON] померла 15 червня 2003 року. Після її смерті відкрилася спадщина, яку прийняв [PERSON] та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 24 грудня 2003 року. Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається з житлового будинку з господарчими спорудами, що знаходиться в селі Н.Чобручі, вулиця Новоселів №55, Роздільнянського району Одеської області, розташованого на земельній ділянці [PERSON] сільської ради. На вказаній земельній ділянці знаходиться один камяний житловий будинок. зазначений на плані літерою «А», житловою площею 26,20 м2 та господарчі споруди: гараж - «Б», літня кухня - «В», сарай «Г», цистерна І. Житловий будинок належав спадкодавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого виконкомом [PERSON] сільської ради Роздільнянського району, Одеської області 24 квітня 1996 року та зареєстрованого в Роздільнянській філії Одеського БТІ 13 червня 1996 року в реєстровій книзі №1-7; інвентаризаційна оцінка будинку чотирнадцять тисяч триста двадцять пять гривень; спадкова справа №316/03, зареєстровано в реєстрі за №5010. Вказане Свідоцтво зареєстроване в філії Одеського МБТІ 24.12.2003 року (а.с.14-15). [PERSON] помер 17 липня 2014 року, про що 22 липня 2014 року складено відповідний актовий запис №497, місце реєстрації: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Роздільнянському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області (а.с.21). Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить вказане нерухоме майно. [PERSON] поховала батька, понісши всі витрати повязані з організацією похорону, та, як єдиний спадкоємець першої черги, подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. 20 січня 2015 року, коли вона прибула до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на вищевказану спадщину, вона дізналась про те, що нібито її батько [PERSON], 12 вересня 1997 року залишив заповіт на все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось на імя [PERSON], поклавши на неї обовязок надати право по життєвого проживання в належному йому житловому будинку, що знаходиться в с.Н-Чобручі Роздільнянського району, одеської області, вул..Новоселів,55, [PERSON], посвідчений у цей же день [PERSON] сільською радою Роздільнянського району Одеської області (реєстровий запис №24). Позивач [PERSON]П наполягала на тому, що її батько за життя не міг складати вказаний заповіт, оскільки обіцяв, що все його майно після його смерті належатиме саме їй. Її покази підтвердили свідки, допитані судом за її клопотанням, а саме: [PERSON], чоловік позивача; [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які в свою чергу зазначили про те, що відносини у батька і доньки [PERSON] були добрими, підстав позбавляти її спадщини у [PERSON] не було, так як і складати заповіт на будь-кого, крім доньки. Позивач надала суду фото таблиці, де зафіксовано, як її батько [PERSON] спілкується з нею, її чоловіком, її дітьми та родичами (а.с.121-132). Свідки, допитані за клопотанням відповідача, а саме: [PERSON], [PERSON], мати відповідача, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], суду повідомили, що покійний [PERSON] дуже добре ставився до онуки своєї дружини [PERSON], яка у них виросла, та склав заповіт на її імя. Про це свідкам відомо зі слів самого [PERSON] та [PERSON]. На 16-ліття відповідача їй подарували заповіт на будинок, вказаний вище. При складанні заповіту ніхто із свідків присутнім не був і не міг бути, посилаючись на таємницю нотаріальних дій. Оскільки позивач [PERSON] наполягала на тому, що її батько вказаний вище заповіт не складав і не підписував, за її клопотанням ухвалою суду від 08 липня 2015 року по справі була призначена судово-почеркознавча експертиза, у розпорядження експертів надано матеріали справи, оригінали документів з підписами [PERSON]. Після проведеного дослідження 28 жовтня 2015 року складено Висновок №3983/02 судово-почеркознавчої експертизи, згідно якого: « 1) Підписи від імені [PERSON] у наданих на експертизу: - заповіті, складеному від імені [PERSON] на імя [PERSON] від 12.09.1997, розміщеному в графі «Подпись»; - реєстрі для реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету [PERSON] сільської ради депутатів трудящих Роздільнянського району Одеської області за 1978-1979 рр, 1997-2002 рр., розміщеному на 61 аркуші в графі «Розписка про одержання нотаріально оформленого документа» - виконані не самим [PERSON], а іншою особою (особами). Ці підписи виконані з намаганням наслідування підпису (підписам) [PERSON]. 2) Для проведення судово-почеркознавчої експертизи щодо справжності підписів від імені [PERSON] у заповіті, складений від імені [PERSON] на імя [PERSON] від 12.09.1997; реєстрі для реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету [PERSON] сільської ради депутатів трудящих Роздільнянського району Одеської області за 1978-1979 рр, 1997-2002 рр., надано достовірний порівняльний матеріал в достатньому обсязі, який є допустимим для експертного дослідження». Таким чином, суд вважає доведеним, що [PERSON] за життя не складав заповіт на імя [PERSON] від 12.09.1997 року та його не підписував. Суд критично оцінює покази відповідача та свідків з її боку з приводу складання вказаного заповіту [PERSON] на її імя, оскільки ці покази спростовані іншими доказами, дослідженими судом. Статті 202, 203, 204 ЦК України визначають поняття правочину, його зміст та правомірність. Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Стаття 1257 ЦК України передбачає, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Позов оснований на законі та підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно ст.88 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягають стягненню документально підтверджені понесені нею судові витрати, а саме: судовий збір у сумі 609,00 гривень, витрати на правову допомогу 3300 гривень, 1476 гривень за проведення експертизи, а всього 5385 (п'ять тисяч триста вісімдесят п'ять) гривень. На підставі викладеного та ст.ст.202-204, 215, 1257 ЦК України,

Outcome: approved