Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

28 березня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] [INFO], у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, позивач просить, після розірвання шлюбу між нею та відповідачем, відновити їй її дошлюбне прізвище «[PERSON]». Позивач просила розглянути справу без її участі та задовольнити позов, про що подала адресовану суду свою письмову заяву, в тексті якої вказала, що просить стягнути аліменти з відповідача на утримання їх малолітнього сина [PERSON] у розмірі ? ч. з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Відповідач також просив розглянути справу без його участі, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, в тексті якої вказав, що не заперечує проти розірвання шлюбу між ним і позивачем та не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання їхнього малолітнього сина [PERSON] у розмірі ? ч. з усіх видів його заробітку (доходу). Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 20 лютого 2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 233; у сторін це перший шлюб; від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В позовній заяві позивач вказує, що у неї та у відповідача діаметрально протилежні погляди на шлюб і сім'ю, та що відповідач не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин на засадах взаємної любові, поваги, дружби і взаємодопомоги, тому подальше спільне життя з відповідачем і збереження їх шлюбу суперечило б її інтересам. В своїх адресованих суду заявах сторони вказують, що шлюбно-сімейні відносини між ними припинені з 01.03.2017 року й строки для примирення їм не потрібні. З огляду на наведене та враховуючи положення ч. 1 ст. 24 СК України, згідно з якою шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд доходить висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження їх шлюбу суперечило б їх інтересам. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За приписами ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], дошлюбне прізвище позивача «[PERSON]», а після реєстрації шлюбу з відповідачем позивачу було присвоєне прізвище «[PERSON]», отже, після розірвання шлюбу з відповідачем, позивач має право відновити своє дошлюбне прізвище «[PERSON]». Вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя сторони у даній справі не заявляли. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За взаємною згодою сторін, після розірвання шлюбу між ними їх малолітній син [PERSON] залишатиметься проживати з матір'ю - позивачем [PERSON] Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов'язок батьків утримувати своїх дітей. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.ст. 150, 157 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, і той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Проте сторони не досягли згоди щодо участі відповідача у утриманні їхнього малолітнього сина [PERSON]. Згідно частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує : стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Проте сторони не надали суду доказів щодо стану здоров'я та матеріального становища їхньої малолітнього сина [PERSON], щодо стану здоров'я та матеріального становища відповідача, наявності у нього інших дітей та/або непрацездатних утриманців, та щодо того, чи має відповідач будь-які фінансові зобов'язання та/або чи проводяться з нього будь-які стягнення за виконавчими документами. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що дитина сторін потребує матеріальної допомоги батька, який має можливість надавати дитині таку допомогу. Згідно ч.1, 2 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати в сумі 640,00 грн., пов'язані із сплатою судового збору, а також стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 640,00 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved