Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

28.07.2015 [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом та просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його дочки [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1000 гривень щомісячно. Позов обґрунтований тим, що малолітня [PERSON], являється її онукою, перебуває на її повному утриманні та проживає з нею від народження. Мати дитини - [PERSON] померла [INFO] року, а батько - [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дочки, пенсію по втраті годувальника отримує він та не завжди добровільно передає їй кошти на утримання дитини, офіційно відповідач не працює та не опікується здоров'ям та розвитком дитини, яка за медичними показниками є хворою та потребує постійного догляду, додаткових зусиль для її фізичного розвитку та забезпечення медичного лікування. В судовому засіданні позивач позов підтримала та додатково пояснила, що шлюб між [PERSON] та її дочкою [PERSON] був розірваний з ініціативи відповідача. Їх спільна дитина [PERSON] народилась хворою, а тому вона та нині покійна дочка всі сили та кошти вкладали в лікування та розвиток дитини. Після смерті матері дитини, ці обов'язки повністю лягли на її плечі. Відповідач відмовився не лише перебувати з дитиною в лікарні, а й не проявляє ніякої ініціативи аби долучитися матеріально чи в інший спосіб до потреб хворої дитини, на її (позивачки) телефонні дзвінки не відповідає. Жодного разу він не приїхав до дитини, особисто не поцікавився потребами та станом здоров'я дочки. Натомість його мати [PERSON], з якою проживає відповідач часто телефонує і передає продукти, трохи допомогла грішми на операцію та майже кожні вихідні дні забирає дитину до себе на кілька годин. Очевидно тільки тоді відповідач, якщо він вдома, бачить дочку. Вона особисто робила та буде робити все від неї залежне, щоб зменшити фізичні страждання дитини та підготувати її до самостійного життя. Вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно дитини, слугуватиме інтересам самої дитини, оскільки тоді дитина отримає від держави хоч невелику частину піклування та матеріальної допомоги, якої від батька немає, а вона зможе стати опікуном малолітньої та матиме більші можливості представляти інтереси дитини інваліда в усіх органах, організаціях та установах. Відповідач [PERSON] позовні вимоги у частині позбавлення його батьківських прав не визнав та пояснив, що з позивачкою, яка є його колишньою тещею, у них склались напружені стосунки. Після смерті [PERSON], з якою він певний час перебував у шлюбі, їх спільна дочка [PERSON] залишилась проживати з бабою [PERSON], яка сама наполягала на цьому, а він не заперечував. Дитина народилась хворою з діагнозом ДЦП, дійсно потребує постійного догляду та лікування. Він погодився, щоб ці обов'язки повністю виконувала [PERSON], але про дитину він не забуває, зустрічається з нею по вихідним дням, коли дочку привозить додому його мати [PERSON] Тоді він спілкується з нею. Вважає, що вся матеріальна допомога дитині, яка походить від його матері, є їх спільною допомогою, оскільки вони з матір'ю проживають разом. Він дійсно не відвідував дитину в лікарні та у позивачки вдома, але на день народження дочки він приїздив до неї разом зі своєю матір'ю [PERSON] Він проти позбавлення батьківських прав, оскільки побоюється втратити можливість бачитись з дитиною. Пенсію дитини він не привласнював, хоч були випадки, коли він затримався з переказом цих коштів позивачці на карточку, бо був зайнятий роботою. З червня 2015 року він працює неофіційно в Києві охоронником в ресторані, отримує зарплату 4000 гривень. Він любить дитину, ніколи від неї не відмовлявся. Те, що він не забрав дитину від [PERSON] не є відмовою від неї, оскільки позивачка сама виявила бажання, щоб дитина проживала з нею та наполягала на цьому. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області Лой К.М. суду пояснила, що відповідач жодного разу не звертався до Служби у справах дітей по питанню усунення перешкод в спілкуванні з дитиною чи визначення місця проживання дитини. Навпаки, як їй відомо, [PERSON] написав заяву - дозвіл на те, щоб дитина проживала з бабою [PERSON] та перебувала на повному її утриманню і щоб всі питання медичного характеру вирішувала вона. Тобто самоусунувся від участі у вихованні дитини, в той час, як така хвора дитина потребує не простої участі, а щоденних додаткових фізичних, моральних та матеріальних зусиль з боку найріднішої людини - батька. Орган опіки та піклування з метою проведення профілактичних бесід неодноразово викликав відповідача, однак той шукав причини аби не з'являтись до Служби. Висновок органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав він не оскаржив. Більш того, після цього висновку не змінив своє ставлення до виконання батьківських обов'язків. Від дня смерті матері дитини та до цього дня немає жодного прикладу належного виконання [PERSON] свого батьківського обов'язку, а тому орган опіки та піклування вважає, що позбавлення його батьківських прав слугуватиме інтересам дитини, оскільки бабуся зможе узаконити своє фактичне опікунство над дитиною-інвалідом та зробить все для її розвитку та виховання, а служба у справах дітей допоможе їй в цьому. Пасивна поведінка та байдужість відповідача, уникнення спілкування зі Службою не дає підстав навіть припустити, що він зацікавлений у фізичному, розумовому, духовному, психічному розвитку дитини, в її належному лікуванні та реабілітації. А тому представник, підтримав висновок Органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Свідки зі сторони позивача повідомили суд про наступне. Свідок [PERSON] суду показав, що він є депутатом міської ради та обслуговує дільницю, де проживає [PERSON] Кілька разів він був у неї вдома по [ADDRESS] та складав акт обстеження житлово-побутових умов. Знає, що разом з нею проживає малолітня онука [PERSON]. Дитина є хворою, потребує постійного догляду та лікування. Батька дитини він не бачив. Зі слів сусідів знає, що дитина перебуває на повному утриманні [PERSON] Свідок [PERSON] суду показав, що він є батьком позивачки та прадідом малолітньої [PERSON], які зараз проживають в будинку, що належить йому та сину [PERSON], оскільки новозбудований будинок позивачки, ще не обладнано електроенергією. Відповідач, як батько, не приймає ніякої участі у вихованні дочки, а дитина дуже потребує батьківської уваги, ласки та турботи. Інколи його (свідка) називає батьком. За останній рік відповідач лише один раз приїхав, та й то зі своєю матір'ю, щоб поздоровити дочку з минувшим днем народження та побув близько години. Ніхто йому не перешкоджає брати участь у вихованні та розвитку дитини, однак він самоусунувся від своїх обов'язків. Примусити його змінити своє ставлення до батьківських обов'язків не вдається нікому. Особисто він телефонував йому, щоб попросити допомогти в догляді та лікуванні [PERSON]. Однак той, як тільки почув його голос відключився від зв'язку, навіть не вислухавши його. Мати відповідача [PERSON] по вихідним дням на деякий час забирає дитину до себе, однак приїздить по дитину без відповідача, то на таксі, то просить когось знайомого. Можливо тоді дитина проводить якийсь час з відповідачем. Однак, щоб відповідач щось передав для дитини від себе, чи щоб дитина поділилась якимись особливими враженнями, від спілкування з батьком, такого не було. Свідок [PERSON] суду повідомила, що вона є хрещеною матір'ю [PERSON] За останній рік вона неодноразово провідувала хресницю вдома, по [ADDRESS] і жодного разу не бачила поряд з дитиною батька. Останній не спілкується також ні з нею, ні з кумом. Чому він відсторонився від проблем дитини вона не знає. Не бачила й не чула щоб позивачка чи хтось інший перешкоджав йому брати участь у вихованні та утриманні дитини. Свідок [PERSON] суду показала, що вона знає сім'ю [PERSON] близько 20 років, знає і відповідача. Ніколи від дитини вона не чула, що щось купив тато. Повністю опікується дитиною позивачка та її батьки. Вона особисто телефонувала в лікарню, де була дитина, цікавилась у [PERSON] яка потрібна допомога. Свідок [PERSON] суду повідомила, що являється сусідкою позивачки. Знає, що вона сама виховує та утримує маленьку онуку [PERSON] та ще двох своїх неповнолітніх дітей. Після смерті [PERSON] - матері [PERSON], вона жодного разу не бачила відповідача. До дитини приїздить лише його мати [PERSON] Свідок [PERSON] суду показала, що вже два роки, як вона робить масаж маленькій [PERSON]. Дівчинку привозила мама з бабусею - позивачкою у справі. Батька дитини вона ніколи не бачила та якось з цікавості запитала чому тато не їздить. У відповідь жінки лише заплакали та попросили не піднімати цю болючу для них тему. Свідки зі сторони відповідача повідомили суд про наступне. Свідок [PERSON] суду показала, що її син [PERSON] після того як полишив сім'ю прийшов додому та проживає разом з нею по [ADDRESS]. Після смерті його колишньої дружини [PERSON] мати покійної - позивачка [PERSON] попросила не забирати дитини. Відносини між позивачкою і колишнім зятем натягнуті. Вона (свідок) забирає дитину у вихідні дні до себе, то коляскою, то шукає машину і тоді син - відповідач у справі має можливість спілкуватись з дитиною. У неї з позивачкою добрі відносини. Коли потрібні були кошти на лікування, вона зібрала з допомогою своїх родичів 4500 гривень. [PERSON] не працював, а тепер влаштувався в Києві на роботу в якийсь ресторан. Він купує додому продукти. Одного разу він спитав де будинкова книга та сказав, що його викликають в органи опіки та піклування. Вважає, що опікунська рада однобоко підійшла до вирішення питання про позбавлення батьківських прав, не з ясувала ставлення батька до дитини, а воно дуже позитивне. Дійсно, коли мова йшла про лікування дитини у стаціонарі, відповідач написав заяву, що дозволяє [PERSON] самостійно приймати необхідні рішення та здійснювати повний догляд за дитиною. Крім цього, їй відомо, що сину йшли телефонні дзвінки зі сторони позивачки з проханням добровільно відмовитись від батьківських прав. Син ігнорував ці дзвінки. Свідок [PERSON] суду показав, що відповідач є його рідним братом. Позивачка після смерті дочки наполегливо просила останнього не забирати від неї дитини і він пожалів позивачку, а вона згодом подала в суд заяву про позбавлення його батьківських прав. Вважає, що позивачка керується лише матеріальною вигодою та хоче отримати від держави додаткову допомогу на дитину-сироту. Він був свідком того, як відповідач спілкується з дочкою, дитина не хоче їхати від нього. Очевидно, що їй не вистачає батька і позбавлення відповідача батьківських прав нанесе психологічну травму дитині. Свідок [PERSON] суду повідомив, що він знає [PERSON] близько п'яти років. Приблизно п'ять місяців тому йому стало відомо про його проблеми, пов'язані з дочкою. Він бачив щасливою дівчинку разом з батьком, коли той привозив її до річки на колясці 2 серпня цього року на день ВДВ. Бачив також фотографії дитини в контактах відповідача. А тому у нього не має підстав вважати, що [PERSON] поганий батько. Свідок [PERSON] також підтвердив, що відповідач привозив на колясці дочку до річки 02 серпня 2015 року, та гуляв з дитиною близько години. Вважає відносини батька і дочки ідеальними. Вислухавши сторони та представника органу опіки та піклування, свідків, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. В постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3, судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на пільги та державну допомогу, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи. З 11 листопада 2011 року по 07 серпня 2014 року [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Шлюб розірвано за рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 28 липня 2014 року (а.с.6) [INFO] в цьому шлюбі народилась [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.7). Відповідно до показань сторін та свідків, після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір'ю та бабусею [PERSON] в родинному будинку по [ADDRESS] в м. Переяслав-Хмельницький, а батько дитини [PERSON] повернувся до свого попереднього місця проживання в будинок своєї матері [PERSON] [INFO] року померла мати дитини - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.8). [PERSON] народилась хворою дитиною та згідно медичного висновку № 8 від 04 лютого 2014 року є дитиною-інвалідом внаслідок таких діагнозів: церебральний спастичний геміпорез справа; вальгустична деформація стопи; затримка психо-мовного розвитку; стійкі виражені рухові порушення (а.с.17). Вказані обставини визнаються відповідачем. Після смерті [PERSON] малолітня [PERSON] залишилася проживати разом з бабусею [PERSON], яка продовжила доглядати та виховувати онуку. Відповідач дочку за місцем її проживання не відвідував та не допомагав позивачці у догляді, лікуванні та вихованні дитини ні матеріально, ні фізично, ні психологічно. Вказані обставини підтвердили свідки та відповідачем не спростовані. Згідно виписок із історії хвороби [PERSON], [INFO], вона проходила стаціонарне лікування в Інституті Травматології та ортопедії НАМН України з 03.02.2015 по 20.02.2015 та з 31.03.2015 по 16.04.2015, де двічі було проведено оперативне втручання та рекомендовано тривалу гіпсову фіксацію, суворий ліжковий режим спеціальну протиостеопоротичну дієту та медикаменти, слідкування за кровопостачанням стоп (а.с.13-14). Догляд за дитиною в лікарні здійснювала [PERSON], що підтверджується довідкою медичної установи (а.с.15), свідками та визнається відповідачем. Відповідач визнає, що не забезпечував лікування дитини, не брав участі в догляді за хворою дитиною, у лікарню не їздив. Одночасно він заявив, що його мати передавала продукти та кошти та вважає, що це їх спільний вклад. Допомога, що походила від матері відповідача [PERSON], яка доводиться другою бабою малолітньої [PERSON], розцінюється судом як виконання нею свого обов'язку, передбаченого ст. 265 Сімейного кодексу України, і не може бути віднесена на рахунок відповідача, який як батько, має передбачені статтями 150 та 180 цього Кодексу, особистісні (власні) обов'язки щодо виховання та розвитку дитини, а також обов'язок утримувати дитину. Ці обов'язки, за загальним правилом в ч.1 ст. 15 Сімейного кодексу України не можуть бути перекладені на іншу особу. З пояснень позивачки та свідків, запрошених нею, суд дійшов висновку, що [PERSON] прикладає багато зусиль для виховання, розвитку та лікування дитини і дуже потребує та хоче участі відповідача в цьому, однак допомоги від нього не отримує. Разом з тим, судом не встановлено жодної обставини та фактів, які б вказували на неможливість виконувати [PERSON] свої батьківські обов'язки. Так, згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 31.07.2015, відповідач забезпечений житлом, проживає у приватному будинку разом з матір'ю, який має всі зручності та чотири добре мебльовані кімнати, кожна з яких оснащена всіма необхідними речами для нормального та комфортного проживання (а.с.32). Згідно характеристики з місця проживання, відповідач веде активний спосіб життя, має багато друзів, займається спортом (а.с.33) Разом з тим, відповідно до змісту заяви [PERSON], яка посвідчена нотаріусом Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу Київської області 30.01.2015, відповідач висловив згоду щоб його малолітня дочка [PERSON] постійно проживала та перебувала на повному утриманні та вихованні своєї бабусі, [PERSON]. Та додатково надав дозвіл [PERSON] вжити у випадку крайньої потреби, заходи необхідні для здоров'я дитини, а саме: проходження обстеження, проведення оперативного втручання та проведення курсу лікування в закладах охорони здоров'я. В заяві зазначено, що зміст статей 150, 151, 160, 162 Сімейного кодексу України [PERSON] роз'яснено нотаріусом і йому зрозумілий (а.с.9). Вищевказана заява надана відповідачем на прохання позивачки та в той час, коли у неї виникла можливість оперативно лікувати дитину, що потребувало не лише матеріальних затрат, а й великих фізичних зусиль по догляду за нею. Ці обставини сторони визнають, як і те, що повне перекладання відповідачем на позивача свого обов'язку по утриманню, вихованню та фізичному розвитку дитини, а також забезпечення її лікуванням та необхідним доглядом було умовою відповідача на його згоду, щоб дочка постійно залишалась проживати з позивачем, чого остання найбільше прагнула після смерті своєї дочки та матері дитини. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч.4 ст. 155 цього Кодексу ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. На переконання суду обсяг обов'язків та відповідальність батьків збільшується в залежності від особливих потреб дитини, які в даному випадку є у малолітньої [PERSON]. Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Поняття виховання слід розцінювати як розумовий, фізичний, духовний та культурний розвиток дитини, підготовку її до самостійного життя. Твердження відповідача про відсутність підстав для позбавлення його батьківських прав з посиланням на те, що від дитини він не відмовляється, любить її та спілкується з нею, не є фактом виконання ним своїх батьківських обов'язків, оскільки в розумінні ч.3 ст. 155 Сімейного кодексу України відмова батька від дитини в будь-якому разі є неправозгідною, а за правилами ст. 153 цього Кодексу безперешкодне спілкування з дитиною є правом, а не обов'язком батьків. Крім того, в суді встановлено, що обсяг спілкування батька з дитиною є недостатнім для самої дитини, оскільки свідки показали, що їй не вистачає батька і вона навіть прадіда [PERSON] інколи називає батьком. Враховуючи все вищевикладене суд дійшов висновку, що [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення. Всі ці факти суд вважає встановленими та розцінює їх, як кожен окремо так і в сукупності, як ухилення відповідача від виховання дитини, свідоме нехтування ним своїми обов'язками, оскільки в суді не встановлені поважні причини та перешкоди для їх виконання. Також не встановлено і готовність відповідача взяти на себе таке широке коло обов'язків, яких вимагають особливі потреби дитини. За таких обставин, суд погоджується з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради від 31 березня 2015 року №102-07 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] (а.с. 12). Враховуючи інтереси дитини, з огляду на усталену пасивну поведінку відповідача та нехтування ним своїми обов'язками, зважаючи на нагальні потреби дитини вже сьогодні, суд вважає, що застосування до відповідача більш м'якого заходу впливу (попередження), з випробуванням в часі є недоцільним. Одночасно з позбавленням батьківських прав, до встановлення опіки над малолітньою [PERSON] суд,

Outcome: approved