Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

26 травня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами до свого колишнього чоловіка [PERSON] про збільшення розміру стягнення аліментів на утримання їх неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем у справі вона перебувала у шлюбі, який рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 06 жовтня 2015 року було розірвано. Від шлюбу мають дочку [PERSON] , яка народилась [INFO] . Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 16 серпня 2018 року ухвалено стягувати з [PERSON] в її користь аліменти на утримання дочки в твердій грошовій сумі в розмірі 1100 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Поряд з тим, позивач зазначила, що у неї суттєво погіршилося матеріальне становище внаслідок інфляційних процесів в державі, зростання цін на продукти харчування, одяг та взуття, комунальні послуги. Окрім речей першої необхідності вона постійно несе витрати на лікування та оздоровлення дочки. Власних доходів та отриманих з відповідача аліментів їй не достатньо для утримання дочки. Також зазначила, що відповідач на даний час не працює, але займається неофіційними підробітками на будівництві. Їй1 відомо, що рівень його доходів становить близько 25000 гривень щомісяця. Відповідач є здоровою, працездатною особою, не бажає офіційно працевлаштуватись, проте може сплачувати аліменти у більшому розмірі, отже змушена звернутися до суду та просити збільшити розмір стягуваних із відповідача аліментів із 1100 гривень до 3000 гривень. Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 27 травня 2020 року відкрито провадження у справі та ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 15 червня 2020 року в адресу суду надійшов відзив на позов про збільшення аліментів, який не був підписаний відповідачем. За змістом вказаного відзиву, відповідач позов заперечив. Вказав, що позивачем не подано суду доказів про зміну його матеріального становища. Окрім сплати аліментів, при можливості постійно відправляє дочці грошові кошти на банківську картку «Юніор». На даний час роботи не має та не працює, а крім того має на утриманні сина від іншого шлюбу [PERSON] , [INFO] , та дружину [PERSON] , яка у даний час не працює, оскільки знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною. У зв`язку з матеріальним становищем змушений проживати у батьків дружини. До відзиву долучено копії документів, які також не були завірені підписами відповідача. 23 липня 2020 року в адресу суду надійшла відповідь на відзив [PERSON] , в якому вона вказала на порушення відповідачем вимог ст.ст. 95, 178 ЦПК України, оскільки відзив відповідача не був ним підписаний, а копії доказів, що були до нього долучені не були належним чином завіреними. Просила не приймати їх до уваги при вирішенні даної справи. 12 серпня 2020 року до суду надійшла заява адвоката Сацюк І.В., в якій вона зазначила, що є представником в даній справі позивача [PERSON] . Просила розгляд справи проводити без участі [PERSON] та її представника, вказала, що позовні вимоги підтримує повністю. 18 червня, 07 серпня 2020 року до суду надійшли заяви не підписані відповідачем [PERSON] , в яких він зазначав про неможливість прибуття в судове засідання, просив розглянути справу без його участі, врахувати відзив на позов та документи, які підтверджують його заперечення, у позовних вимогах до нього просив відмовити. 25 серпня 2020 року до суду надійшла заява відповідача [PERSON] аналогічного змісту, проте цього разу вона була ним підписана. 27 серпня 2020 року в судове засідання сторони не з`явились, інших заяв щодо розгляду справи до суду не подали. Зважаючи на те, що адвокат Сацюк І.В. не долучила до матеріалів справи документів, які підтверджують її повноваження представника у даній справі, суд не приймає до уваги її заяву від 12 серпня 2020 року. З врахуванням заяви відповідача від 25 серпня 2020 року, а також повторної неявки позивача в судове засідання, на підставі ч.1, п.2 ч.3 ст.223 та ч.2 ст.247 ЦПК України, суд провів розгляд справи без участі сторін на підставі наявних матеріалів справи та без фіксування процесу технічними засобами. Дослідивши письмові докази, суд встановив правовідносини, які виникли між сторонами, що регулюються наступними нормами матеріального та процесуального права. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, установленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом статей 150, 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України), батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з положеннями статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд при вирішенні справ аналогічної категорії (постанови КЦС ВС у справах 343/945/19 від 30 червня 2020 року, 760/9783/18-ц від 03 червня 2020 року, № 128/373/18 від 27 травня 2020 року та багато інших). На підставі ст.12, ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень ч.ч.1-3 ст.83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. На підставі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною 1 ст.89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи з норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, саме на сторонах в даному випадку лежить обов`язок доведення в суді обставин, які мають юридичне значення, зокрема: погіршення або ж покращення матеріального становища кожного з них; можливостей або ж неможливості відповідача надавати матеріальну допомогу дитині у більшому розмірі, ніж це визначено попереднім рішенням суду про стягнення аліментів. Згідно ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ч.2 ст.178 ЦПК України, відзив підписується відповідачем або його представником. На підставі п.1 ч.5 ст.178 ЦПК України, до відзиву додаються докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не подані позивачем. У відповідності до ч.2 ст.95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Згідно ч.4 ст.95 ЦПК України, копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Під час засвідчення копій документів, слід брати до уваги правила визначені Національним стандартом України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003», затвердженим наказом Держспоживстандарту від 7.04.2003 №55, Правила організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджені наказом Міністерства юстиції від 18.06.2015 №1000/5, інструкції з діловодства в окремих органах державної влади (місцевого самоврядування) та інші нормативно-правові акти. За вказаних обставин суд не вправі приймати до уваги непідписаний відповідачем відзив на позовну заяву та долучені до нього письмові докази, які також не були засвідченими належним чином, оскільки такі докази одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а отже є недопустимими. Інших доказів відповідачем до суду не подано. В той же час, у підтвердження позовних вимог позивачем подано до суду: -рішення Володимир-Волинського міського суду від 06 жовтня 2015 року про розірвання шлюбу з відповідачем; -рішення Володимир-Волинського міського суду від 16 серпня 2018 року про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1100 гривень щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття; -копію свідоцтва про народження дитини [PERSON] серії [NUMBER] ; -копії сторінок будинкової книги № 01649, якими підтверджується факт спільного проживання дитини із матір`ю за адресою: [ADDRESS] ; -копії сторінок паспорта громадянина України серії [NUMBER] позивача та довідки про присвоєння їй РНОКПП. Інших доказів позивачем суду подано не було. На підставі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. У відповідності до положень ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі п.2 ч.1 ст.376 та п.4 ч.3 ст.411 ЦПК України, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також встановлення судом обставин, що мають суттєве значення на підставі недопустимих доказів, є підставами для скасування судового рішення. У даній справі позивачем до суду не подано жодного належного доказу для підтвердження обставин, що входять до предмету доказування в силу заявлених нею позовних вимог у спірних правовідносинах. Як вказувалося вище, на підставі ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ч.7 ст.81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. За таких обставин суд прийшов до висновку, що доводи позивача [PERSON] ґрунтуються виключно на її припущеннях, що у силу вимог частини шостої статті 81 ЦПК України є неприпустимим. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed