Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

28.10.2014р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу. Позивач у позовній заяві в обґрунтування вимог посилався на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 17.04.1999р. у відділі РАГСа виконкому Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська під актовим записом №195. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], 01.08.2006р. народження. З лютого 2012р. сторони проживають окремо. Причиною припинення шлюбних відносин стали відсутність в родині взаєморозуміння, постійні сварки з різних побутових приводів, втрата почуття любові та поваги. Сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Позивач вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. В наданій суду заяві від 28.04.2015р. позивач просив строк на примирення не надавати, шлюб розірвати та винести рішення в судовому засіданні за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами (а.с. № 64). Відповідачка проти задоволення позову не заперечувала, період та причину припинення шлюбних стосунків, вказані позивачем визнала в повному обсязі. Просила шлюб розірвати та винести рішення суду в судовому засіданні за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами, про що 28.04.2015р. надала відповідну заяву, після розірвання шлюбу прізвище змінювати не просила (а.с. №65). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України ухвалити рішення в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 17.04.1999р. у відділі РАГСа виконкому Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська під актовим записом №195 (а.с. №42-43). Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], 01.08.2006р. народження. Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через психологічну несумісність подружжя, відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, втрату почуття любові та поваги. З лютого 2012р. сторони проживають окремо, мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені більше трьох років тому і з цього часу більше не відновлювалися, позивач від позову не відмовився, а відповідачка визнала позовні вимоги та не заперечувала проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. При винесенні рішення суд також приймає до уваги положення ст. 61 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позовні вимоги та погодився на розірвання шлюбу. Обговорюючи питання судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України та з урахуванням тих обставин, що в заяві до суду 28.04.2015р. позивач просив не стягувати на його користь з відповідачки судові витрати, понесені ним при подачі позову, останні рішенням суду не розподіляються. На підставі викладеного,

Outcome: approved