Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

27 січня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Бабушкінського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про відшкодування майнової та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що 02 жовтня 2014 року апеляційний суд Дніпропетровської області у справі № 199/3065/14 за позовом [PERSON] до ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго» ухвалив рішення,я ким стягнув з ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго» на користь позивача моральну шкоду у розмірі 100 грн. 05 січня 2016 року позивач подав до Бабушкінського ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області заяву про примусове виконання рішення апеляційного суду. 11 січня 2016 року державний виконавець Куземченко А.С. виніс постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.08.2016 року вказана постанова державного виконавця Куземченко А.С. визнана неправомірною. Однак відповідач до цього часу не застосував передбачених законом заходів, необхідних для виконання цієї ухвали апеляційного суду. Така неправомірнна бездіяльність відповідача завдала позивачу шкоду у розмірі 100 грн., порушила звичний уклад його життя. Він змушений витрачати додатковий час на захист своїх прав, відмовитися від звичних зручностей, налагоджувати своє життя за таких поневірянь по судах, нести додаткові витрати для поновлення своїх прав, що викликає у нього душевні страждання та заподіює йому моральної шкоди. Розмір моральної шкоди оцінює в 1000 грн. Позивач просить суд відшкодувати йому грошима моральну шкоду в розмірі 1000 грн. та майнову шкоду у розмірі 100 грн. Відповідач надав суду письмові заперечення на позов, в яких позовні вимоги не визнав та пояснив, що постановою державного виконавця від 11 січня 2016 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 199/3065/14, виданого 24.11.2014 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська в звязку з пропуском строку для предявлення виконавчого документа до виконання. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.08.2016 року вказана постанова державного виконавця Куземченко А.С. від 11.01.2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП № 50155961 за заявою [PERSON] від 06 січня 2016 року про примусове виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.10.2014 року у справі № 199/3065/14 за позовом [PERSON] до ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго» визнана неправомірною. Відповідно до даної ухвали суду, постанову державного виконавця скасовано не було, а лише визнано неправомірною. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.03.2017 року відмовлено у задоволенні скарги [PERSON] про визнання неправомірною бездіяльність Бабушкінського ВДВС міста Дніпропетровськ ГТУЮ у Дніпропетровській області, а саме щодо невиконання вимог ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.08.2016 року. Ця ухвала залишена без змін судом апеляційної інстанції. В звязку з чим зазначає, що не можна вважати, що державним виконавцем не виконано вимоги Закону України «Про виконавче провадження». Просить у задоволенні позову відмовити. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином. Суд, дослідивши надані докази, приходить до наступного висновку. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 24 листопада 2014 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист у справі № 199/3065/14 на підставі ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2014 року за позовом [PERSON] до ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго», згідно з яким стягнуто з ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 100 грн. 05 січня 2016 року [PERSON] звернувся до Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції з заявою про примусове виконання ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2014 року у справі № 199/3065/14 за позовом [PERSON] до ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго». Постановою державного виконавця Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ [PERSON] про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) від 11.01.2016 року відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого листа № 199/3065/14, виданого 24.11.2014 року, в звязку з тим, що стягувачем пропущено строк для предявлення його до виконання. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.05.2016 року у справі № 199/3065/14-ц (4-с/199/32/16) відмовлено у задоволенні скарги [PERSON] на дії та бездіяльність державного виконавця Бабушкінського ВДВС міста Дніпропетровськ ГТУЮ у Дніпропетровській області [PERSON], а саме щодо визнання неправомірною постанови від 11.01.2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.08.2016 року задоволено апеляційну скаргу [PERSON], ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.05.2016 року скасовано, визнано неправомірною постанову державного виконавця Бабушкінського ВДВС міста Дніпропетровськ ГТУЮ у Дніпропетровській області [PERSON] від 11.01.2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження. Також, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою про визнання неправомірною бездіяльності Бабушкінського відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровська головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області та зобов'язання вчинити дії. Свої вимоги [PERSON] обґрунтував тим, що ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.08.2016 року №22-ц/774/5103/16 була визнана неправомірною постанова державного виконавця Бабушкінського відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровська головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області [PERSON] від 11.01.2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження №50155961 за його заявою від 05.01.2016 року про примусове виконання рішення апеляційного суду від 02.10.2014 року у справі №199/3065/14 за позовом до ПАТ «Дніпроенерго». Зазначив, що на момент подачі даної скарги ухвала апеляційного суду від 09.08.2016 року №22-ц/774/5103/16 не виконана, до того ж Бабушкінський відділ державної виконавчої служби міста Дніпропетровська головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області не повідомив його та суд про її виконання у місячний строк. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.03.2017 року у справі № 199/3065/14-ц (4-с/199/16/17) відмовлено у задоволенні скарги [PERSON] про визнання протиправною бездіяльність державного виконавця Бабушкінського ВДВС міста Дніпропетровськ ГТУЮ у Дніпропетровській області [PERSON] Обгрунтовуючи свій висновок про безпідставність скарги, суд послався на те, що вказаною ухвалою апеляційного суду від 09.08.2016 року постанова державного виконавця від 11.01.2016 року визнана тільки неправомірною, але не скасована.\~ Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.05.2017 року апеляційна скарга [PERSON] на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.03.2017 року відхилена. Апеляційний суд зазначив, що ухвала апеляційного суду від 09.08.2016 року не містить висновку щодо зобовязання державного виконавця задовольнити вимогу заявника щодо відкриття виконавчого провадження та/або усунення відповідних порушень, тому доводи заявника стосовно того, що ухвала апеляційного суду від 09.08.2016 року не виконана виконавчою службою шляхом відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом від 24.11.2014 року, є безпідставними. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено відсутність обовязку державного виконавця відкрити виконавче провадження та вжити інші заходи для виконання ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2014 року за позовом [PERSON] до ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго», згідно з яким стягнуто з ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 100 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода полягає: а) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; б) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; в) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; г) у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК). Таким чином, в зобов'язаннях з відшкодування шкоди їх породжуючим фактом є протиправна поведінка (дія, бездіяльність) - завдання майнової (матеріальної) або моральної шкоди іншій особі. До загальних умов виникнення зобов'язань з відшкодування шкоди належать: а) шкода; б) протиправність поведінки завдавача шкоди; в) наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою правопорушника та її результатом - шкодою; г) вина завдавача шкоди. Покладення обов'язку відшкодувати завдану майнову чи моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. На протиправність поведінки особи, що завдала шкоди, як на умову настання обов'язку з відшкодування вказують статті 1188,1167 ЦК, зазначаючи при цьому, що шкода, завдана неправомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Відшкодування шкоди, завданої правомірними діями, є винятком із загального правила про відшкодування протиправно завданої шкоди, і до даних правовідносин не застосовується. Протиправною завжди стає поведінка, якщо суб'єкт права порушує встановлену нормою права заборону. Протиправній бездіяльності як формі протиправної поведінки відповідає юридичний обов'язок активної форми - вчинювати суспільно необхідні дії, тобто при бездіяльності особа не вчинює дії, до якої ця особа була зобов'язана. З урахуванням зазначеного, суд не вбачає у діях відповідача протиправної поведінки, а отже і складу цивільного правопорушення. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача майнової та матеріальної шкоди є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Крім того, в порушення вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, позивач не обґрунтував та не довів належними і допустимими доказами, в чому саме полягає завдана йому майнова шкода, яку він оцінив у розмірі 100 грн. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed