Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

27 червня 2018 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом. Згідно автоматизованого розподілу, зазначена справа розподілена на суддю Криворучка П.В. 12 липня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. 31 серпня 2018 року продовжено строк підготовчого провадження до 10.10.2018 року. 08.10.2018 року проведено повторний авторозподіл зазначеної справи, так як за інформацією, викладеною на офіційному сайті Вищої ради правосуддя суддю Криворучка П.В. звільнено у відставку з посади судді Красноокнянського районного суду Одеської області. Згідно повторного автоматизованого розподілу, справа розподілена на суддю Чеботаренко О.Л. та ухвалою від 09.10.2018 року прийнята до провадження. 24 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконанні у першому Приморському відділі ДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області перебуває виконавчий лист Красноокнянського районного суду Одеської області від 27.08.2013 року №2-206 про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей: доньки Анни, [INFO] та сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 24.07.2009 року до повноліття дітей, тобто до 27.07.2023 року. Відповідач виплачує зазначені аліменти не в повному обсязі, у звязку з чим станом на 20.03.2018 року має заборгованість в розмірі 52607,65 грн. Тому вона просила стягнути з відповідача заборгованість по сплаті аліментів в сумі 52607,65 грн. та відповідно до ст.196 СК України пеню у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з 01.10.2013 року по 20.03.2018 року включно в розмірі 17358,51 грн. Крім того, їх син [PERSON], [INFO], з дитинства перебуває на обліку у лікарів невролога та нейрохірурга, у звязку з чим вона неодноразово зверталася за медичною допомогою та для профілактики його захворювань придбала ліків на загальну суму 9655,80 грн. Так як відповідно до ст.185 СК України батьки зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), то вона просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на сина [PERSON], що викликані його хворобою в сумі 4827,9 грн. Відповідач подав відзив на позов, в якому зазначив, що позов визнає частково, виходячи з наступного. Позивач у позові зазначає, що він ухиляється від сплати аліментів в повному обсязі та у період з 01.10.2013 року по 20.03.2018 року заборгованість по аліментам становить 52607,65 грн. При цьому, розрахунок заборгованості по аліментам державного виконавця першого Приморського відділу ДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області визначений у розмірі 25924,60 грн. за період з 01.02.2017 року по січень 2018 року. На підтвердження заборгованості по аліментам за період з 01.10.2013 року по 01.02.2016 року позивач надала розрахунок заборгованості по аліментам заступника начальника ВДВС Котовського міжрайонного управління юстиції [PERSON], яким розмір аліментів визначався виходячи з 30% прожиткового мінімуму на місяць на одну дитину та розмір заборгованості по аліментам визначений в сумі 17278 грн. При цьому не зрозуміло, чим керувався державний виконавець першого Приморського відділу ДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області, визначаючи заборгованість по аліментам у 2017 році в місяць від 1899 грн. до 2765 грн. Крім того, посилання позивача на те, що він з 2013 року по 20.03.2018 року ухилявся від сплати аліментів в повному обсязі, не відповідають фактичним обставинам, так як у 2014 році він переказував аліменти, що підтверджується копіями банківських квитанцій. У січні 2015 року він припинив платити аліменти з поважної причини, так як був призваний до мобілізації на підставі Указу Президента України від 14.01.2015 року №15/2015, протягом двох років перебував на військовій службі та приймав участь в антитерористичній операції на Сході країни. На час проходження служби доходів не отримував, а після звільнення зі служби тривалий час не міг знайти підходящу роботу. При цьому основною підставою стягнення неустойки (пені) відповідно до ст.196 СК України є наявність вини особи, яка сплачує аліменти, у виникненні заборгованості. Крім того, державним виконавцем його не було ознайомлено або повідомлено належним чином про розрахунки заборгованості по аліментам і кінцевим терміном її погашення, адже саме з цієї дати починається нарахування пені. Вперше про її наявність йому стало відомо з позовної заяви. Пеня по аліментах нараховується лише після факту повідомлення боржника, однак позивач не надала доказів на підтвердження даного факту тому позовну вимогу про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів він вважає необґрунтованою. Позовна вимога про стягнення заборгованості по сплаті аліментів є безпідставною, так як для стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються за рішенням суду, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів. Сам факт наявності його заборгованості згідно розрахунку державного виконавця, розмір якої на даний час ніким не оспорений, не може бути прийнятим судом в якості підстав стягнення заборгованості у судовому порядку за окремим рішенням суду. Тому відповідач просив: 1) відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з нього заборгованості по сплаті аліментів та неустойки (пені); 2) задовольнити позовну вимогу щодо стягнення з нього на користь відповідача додаткових витрат на сина [PERSON], [INFO], що викликані його хворобою у сумі 4827,9 грн. Позивач надала відповідь на відзив, в якій на задоволенні позову наполягала, посилаючись на те, що боржник зобовязаний був виконувати рішення суду про стягнення аліментів щомісячно, починаючи від дня предявлення позову. Відповідно до правової позиції, що викладена у постанові Верховного Суду України №6-94цс15 від 01 липня 2015 року, неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Крім того, відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Обставин, які б свідчили про незалежні від відповідача причини несплати платежів не наведено. Крім того, сума боргу встановлена державним виконавцем. Дану суму відповідач не оскаржив. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином /а.с.89/. Тому суд визнає причини неявки відповідача неповажними і тому відповідно до п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України справа розглянута у його відсутність. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони мають двох неповнолітніх дітей доньку Анну, [INFO] та сина [PERSON], [INFO] та, згідно наданих копій свідоцтв про народження дітей відповідач є батьком /а.с.10-11/. Рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 25 серпня 2009 року у справі №2-206/2009 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти двох неповнолітніх дітей: доньку Анну, [INFO] та сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 24.07.2009 року до повноліття дітей. На підставі вказаного рішення видано виконавчий лист №2-206/2009 /а.с.7/. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку, та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Отже,\~ пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення\~ аліментних зобовязань. Саме такі правові позиції висловлені в постановах Верховного Суду України від 1 липня 2015 року у справі №6-94цс15 та від 25 листопада 2015 року у справі №6-2022цс15, які згідно з ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» мають враховуватися іншими судами при застосуванні таких норм права. Частиною 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Відповідно до ч.1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Частина\~ 5 ст. 263 ЦПК України передбачає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому суд зазначає, що ст.81 ЦПК України передбачено обовязок сторін доказування та надання доказів, а саме, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як вбачається з розрахунків заборгованості по аліментах, складених державними виконавцями, відповідач має заборгованість по сплаті аліментів /а.с.14, 17/. Зазначені розрахунки не оспорені ні позивачем, ні відповідачем. Доказів того, що ця заборгованість утворилась не з вини відповідача, останнім в порушення ст.81 ЦПК України суду не надано. При цьому посилання відповідача на те, що з 2015 року він припинив сплачувати аліменти з поважної причини, оскільки протягом двох років перебував на військовій службі по мобілізації та не отримував доходів, не заслуговують на увагу, так як постановою Кабінету Міністрів України №111 від 09 квітня 2014 року «Питання грошового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період» встановлено, що з 18 березня 2014 р. військовослужбовцям, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, виплачується грошове забезпечення в порядку та розмірах, установлених для осіб офіцерського складу, осіб рядового сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом. Отже, суд приходить до висновку, що заборгованість по аліментах виникла з вини відповідача, тому позивач має право на отримання від відповідача неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З матеріалів справи вбачається, що заборгованість зі сплати аліментів за виконавчим листом №2-603, який виданий Красноокнянським районним судом Одеської області про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання сина [PERSON], [INFO] та доньки Анни, [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття за період з жовтня 2013 року по січень 2018 року склала 52607,65 грн. /а.с.14, 17/. При цьому, судом враховується часткова сплата відповідачем аліментів шляхом їх перерахування на рахунок позивача у 2014 році /а.с.54-57/, а саме: - у січні 640 грн. (з необхідних 771,60 грн., заборгованість 131,60 грн.); - у квітні 740 грн. (з необхідних 771,60 грн., заборгованість 31,60 грн.); -\~ у червні 770 грн. (з необхідних 771,60 грн., заборгованість 1,60 грн.); - у липні 770 грн. (з необхідних 771,60 грн., заборгованість 1,60 грн.); - у серпні 770 грн. (з необхідних 771,60 грн., заборгованість 1,60 грн.); - у жовтні 770 грн. (з необхідних 771,60 грн., заборгованість 1,60 грн.). Таким чином, розмір неустойки (пені) за зазначений період, який підлягає стягненню з відповідача, складає 13711,04 грн, виходячи з наступного розрахунку (сума пені за кожен місяць = сума несплачених аліментів х 1% х кількість днів прострочення): жовтень 2013 - (362х2) х 1% х 31 день = 224,44 грн. листопад 2013 - (362х2) х 1% х 30 днів = 217,2 грн. січень 2014 -\~ 131,6 х1% х 31 день = 40,80 грн. лютий 2014- (385,8х2) х1% х 28 днів = 216,04 грн. березень 2014- (385,8х2) х1% х 31 день = 239,2 грн. квітень 2014 - 31,60 х1% х 30 днів = 9,48 грн. травень 2014 - (385,8х2) х1% х 31 день = 239,2 грн. червень 2014 1,60 х1% х 30 днів = 0,48 грн. липень 2014 - 1,60 х1% х 31 день = 0,50 грн. серпень 2014 - 1,60 х1% х 31 днів = 0,50 грн. вересень 2014 - (385,8х2) х1% х 30 днів = 231,48 грн. жовтень 2014 - 1,60 х1% х 31 день = 0,50 грн. листопад 2014 - (385,8х2) х1% х 30 днів = 231,48 грн. грудень 2014 - (385,8х2) х1% х 31 день = 239,2 грн. січень 2015 - (385,8х2) х1% х 31 день = 239,2 грн. лютий 2015 - (385,8х2) х1% х 28 днів = 216,04 грн. березень 2015 - (385,8х2) х1% х 31 день = 239,2 грн. квітень 2015 - (385,8х2) х1% х 30 днів = 231,48 грн. травень 2015 - (385,8х2) х1% х 31 день = 239,2 грн. червень 2015 - (385,8х2) х1% х 30 днів = 231,48 грн. липень 2015 - (385,8х2) х1% х 31 день = 239,2 грн. серпень 2015 (385,8х2) х1% х 31 день = 239,2 грн. вересень 2015 (436,5х2) х1% х 30 днів = 261,90 грн. жовтень 2015 (436,5х2) х1% х 31 день = 270,63 грн. листопад 2015 (436,5х2) х1% х 30 днів = 261,90 грн. грудень 2015 (436,5х2) х1% х 31 день = 270,63 грн. січень 2016 (436,5х2) х1% х 31 день = 270,63 грн. лютий 2016 (436,5х2) х1% х 28 днів = 244,44 грн. лютий 2017 1899,35 х1% х 28 днів = 531,81 грн. березень 2017 2052,35 х1% х 31 день = 636,23 грн. квітень 2017 2020,65 х1% х 30 днів = 606,20 грн. травень 2017 2107,35 х1% х 31 день = 653,28 грн. червень 2017 2335,65 х1% х 30 днів = 700,70 грн. липень 2017 2230,35 х1% х 31 день = 691,40 грн. серпень 2017 2148,35 х1% х 31 день = 665,98 грн. вересень 2017 - 2208 х1% х 30 днів = 662,4 грн. жовтень 2017 - 2227 х1% х 31 день = 690,37 грн. листопад 2017 - 2279 х1% х 30 днів = 683,7 грн. грудень 2017 2765,35 х1% х 31 день = 857,25 грн. січень 2018 2409,35 х1% х 31 день = 746,89 грн. Суд не приймає до уваги розрахунок пені, наданий позивачем за лютий та березень 2018 року, так як пеня розраховується виходячи із заборгованості по аліментах, а позивачем суду не надано доказів наявності у відповідача заборгованості по сплаті аліментів за лютий та березень 2018 року. Так, наданий позивачем розрахунок заборгованості по аліментах, виконаний державним виконавцем станом на 20 березня 2018 року, не містить відомостей про наявність у відповідача заборгованості по сплаті аліментів у лютому та березні 2018 року. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення пені за несплату аліментів підлягає частковому задоволенню в сумі 13711,04 грн. лише за період з жовтня 2013 року по січень 2018 року. Посилання відповідача на те, що його не було ознайомлено з кінцевим терміном погашення заборгованості по аліментам, тоді як саме з цієї дати починається нарахування пені, не приймаються судом до уваги, так як є помилковими, оскільки відповідач зобовязаний щомісячно виконувати рішення суду та сплачувати аліменти, не допускаючи виникнення заборгованості. Сумніви ж відповідача щодо розміру заборгованості по аліментах за 2017 рік відповідно до розрахунку, складеного державним виконавцем першого Приморського відділу ДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області є лише його припущеннями, так як зазначений розрахунок у встановленому законом порядку він не оспорював. Що стосується позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, суд прийшов до наступного. У звязку з хворобою сина [PERSON], позивачем придбано медикаментів на суму 9655,80 грн. /а.с.21-33/. Ч.1 ст.185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). При цьому ч.1 ст.141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Таким чином, з урахуванням зазначеного та враховуючи позицію відповідача, який погодився на стягнення з нього зазначеної суми в якості додаткових витрат на дитину Кирила, суд приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по аліментах, то суд прийшов до висновку, що дані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки діюче сімейне законодавство передбачає можливість стягнення заборгованості по аліментам за рішенням суду лише для аліментів, які сплачуються в порядку, передбаченому ст.187 СК України, що врегульовує відносини, пов'язані із відрахуванням аліментів на дитину за добровільною ініціативою платника шляхом подачі ним заяви за місцем роботи. Правовий аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що ч.3 ст.194 СК України передбачає стягнення в судовому порядку лише тієї заборгованості за аліментами, яка виникла у зв'язку із сплатою аліментів, розмір яких визначений на підставі домовленості сторін, оформленої шляхом добровільної подачі платником відповідної заяви про відрахування аліментів за місцем роботи (ст. 187 СК України). В даній справі аліменти на користь позивача вже стягнуті за рішенням суду і повторному стягненню не підлягають, а визначена державним виконавцем заборгованість за аліментами підлягає стягненню з відповідача в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», а не шляхом винесення повторного судового рішення. Так, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» і стягнення проводиться державним виконавцем відповідно до положень даного Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Згідно з ч.8 цієї статті, суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Як було встановлено судом, ні позивач, ні відповідач розмір заборгованості по аліментах згідно розрахунку заборгованості державного виконавця не оспорювали. Таким чином, вимоги про стягнення заборгованості по аліментах суд вважає безпідставними, оскільки повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів, недопустиме. Позивач відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. Тому згідно із ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір у доход держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, так як відповідач визнав позов в частині стягнення додаткових витрат на дитину, про що зазначив у відзиві на позов, який надійшов до суду до початку розгляду справи по суті, то виходячи з вимог ч.1 ст.142 ЦПК України,\~ судовий збір з відповідача за вказану частину позовних вимог слід стягнути у розмірі лише половини ставки, встановленої Законом «України про судовий збір».

Outcome: partial