Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

27.10.2015р. представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом до СТОВ «Зоря» (відповідач-1) і [PERSON] (відповідач-2), в якому, посилаючись на порушення відповідачем-1 зобовязання за кредитним договором №145 від 18.04.2003р., а відповідачем-2 за договором поруки №145\\Р від 18.04.2003р., просив стягнути з відповідачів як з солідарних боржників на його користь заборгованість за кредитним договором, що виникла станом на 14.09.2015р., в розмірі 73669,13грн., яка складається з наступного: 17767,00грн. заборгованість за кредитом, 53303,06грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 943,18грн. заборгованість з комісії та 1655,89грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. В судове засідання представник позивача не зявився, надав до суду заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити, а справу розглянути за його відсутності (а.с.38, 44). Відповідач-1 і відповідач-2 подали до суду письмові заяви про застосування строку позовної давності, у звязку з чим у позові просили відмовити (а.с. відповідно 64, 43). Суд, заслухавши пояснення відповідача-2 та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності, прийшов до наступного. Встановлено, що 18.04.2003р. між позивачем та відповідачем-1 був укладений кредитний договір №145, згідно якого позивач (за договором банк) надав відповідачу-1 (за договором позичальник) кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 25000грн. на придбання паливо-мастильних матеріалів, насіння, засобів захисту рослин та мінеральних добрів на строк до 16.01.2004р. в обмін на зобовязання позичальника з повернення кредиту, сплати процентів та комісійної винагороди у встановлені цим договором строки (а.с.8-9). В подальшому згідно додаткової угоди №3 до цього договору від 14.11.2003р. сторони визначили кінцевий строк повернення кредиту 01.10.2004р. (а.с.11). Крім того, згідно умов п.5.7 додаткової угоди №5 від 23.04.2004р. (а.с.12-зворот - 14) до кредитного договору №145 від 18.04.2003р. сторони домовились про збільшення встановленого строку позовної давності по вимогам про стягнення заборгованості за кредитом, процентами за його користування, винагороди, неустойки (штрафу, пені) до 5 років (а.с.14-зворот), що відповідає ч.1 ст.259 ЦК України. Кінцевий термін повернення кредиту залишився незмінним 01.10.2004р. (п.1.3 додаткової угоди №5 від 23.04.2004р., а.с.12-зворот; додаток №2 від 23.04.2004р. до кредитного договору №145, а.с.15). Також встановлено, що 18.04.2003р. між позивачем та відповідачем-2 укладено договір поруки №145\\Р, відповідно до якого останній зобовязався відповідати за виконання боржником СТОВ «Зоря» (відповідачем-1) зобовязань за кредитним договором у повному обсязі (а.с.18). Оскільки зазначені договори укладені до набрання чинності Цивільного кодексу України 2003 року (тобто до 01.01.2004р.) і продовжували існувати після набрання ним чинності, то враховуючи положення п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК України 2003 року, а не ЦК УРСР 1963 року. В силу вимог ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.530 цього Кодексу якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В порушення вимог ст.526 ЦК України своїх зобовязань за кредитним договором відповідач-1 належним чином не виконав, з жовтня 2004 року припинив сплату встановлених графіком погашення кредиту платежів, внаслідок чого станом на 14.09.2015р. виникла кредитна заборгованість в сумі 73669,13грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 17767,00грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 53303,06грн., заборгованості по комісії в сумі 943,18грн. та пені в сумі 1655,89грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за договором №145 від 18.04.2003р., укладеним між позивачем та відповідачем-1, станом на 14.09.2015р. (а.с.16-17). 14.09.2015р. позивачем на адресу відповідачів було надіслано повідомлення про добровільне погашення простроченої заборгованості за кредитом, яке останніми залишено без задоволення (а.с.19-21). Під час розгляду справи судом відповідачі подали заяви про застосування строку позовної давності (а. с. відповідно 64, 43). Як встановлено ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) (ст.266 ЦК України). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч.1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено відповідними періодичними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового (кінцевого) платежу. За таких обставин, оскільки кінцевим строком повного погашення відповідачем-1 кредиту є 01.10.2004р. і не було переривання перебігу позовної давності, а також враховуючи, що можливість предявлення позову про стягнення боргу обмежується пятирічним строком, тобто строк позовної давності для позивача щодо вимог з кредитного договору №145 від 18.03.2003р. закінчився в жовтні 2009 року, а позивач звернувся до суду з позовною заявою про захист свого порушеного права лише в жовтні 2015 року, тобто після спливу строку позовної давності, і в своїй позовній заяві не ставив питання про поновлення пропущеного строку позовної давності та не зазначив поважних причин пропуску строку, а тому, приймаючи до уваги, що відповідач-1 під час розгляду справи подав заяву про застосування строку позовної давності та відмову в задоволенні позову, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача-1 кредитної заборгованості у звязку з пропуском позивачем строку позовної давності. Щодо позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості з відповідача-2 слід зазначити наступне. Згідно з ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч.4 ст.559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 17.09.2014р. №6-53цс14. Зі змісту договору поруки вбачається, що строк її припинення не встановлено, та враховуючи, що кредитор (позивач) протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобовязання в повному обсязі (01.10.2004р.) не предявив вимогу до поручителя (відповідача-2), то в силу ч.4 ст.559 ЦК України порука вважається припиненою, оскільки строк дії поруки сплив 01.04.2005р., а позов до поручителя [PERSON] (відповідача-2) предявлено в жовтні 2015 року, тобто після спливу встановленого ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку, а відтак у позові до відповідача-2 також слід відмовити. З огляду на зазначене, суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що строк позовної давності є тотожнім строку дії кредитного договору, який визначений до повного виконання відповідачем-1 своїх зобовязань за договором, оскільки за умовами п.5.7 додаткової угоди №5 від 23.04.2004р. до кредитного договору №145 від 18.04.2003р. сторони домовились про збільшення встановленого строку позовної давності по вимогам про стягнення заборгованості за кредитом, процентами за його користування, винагороди, неустойки (штрафу, пені) до 5 років, а перебіг цього пятирічного строку позовної давності починається після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, а не після закінчення строку дії договору. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed