Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

27.01.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «Вознесенський сиркомбінат» (далі - ПАТ «Вознесенський сиркомбінат») про стягнення 17 075 грн. 40 коп. заборгованості по заробітній платі, 11 923 грн. 63 коп. середнього заробітку за час затримки виплати заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 12.08.2011 року по 19.07.2012 року, звільнившись за п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України. За період роботи на вказаному підприємстві перед позивачем утворилась заборгованість по заробітній платі в розмірі 17 075 грн. 40 коп., яка не була виплачена останньому і в день його звільнення. Посилаючись на порушення відповідачем строків виплати належних йому сум, позивач також просив стягнути середній заробіток за затримку розрахунку у вищевказаній сумі, що передбачено ст. 117 КЗпП України. В судове засідання позивач, представник позивача не з'явилися. Згідно заяви, що надійшла на адресу суду від представника позивача, останній просив розглянути справу за його відсутності. Позовні вимоги [PERSON] підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин, суд вважає можливим, згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача проти такого вирішення справи в заяві не заперечував. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, відповідно до ст. 11 ЦПК України, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема, судом встановлено, що позивач [PERSON] з 12.08.2011 року перебував у трудових відносинах з відповідачем ПАТ «Вознесенський сиркомбінат», що підтверджується трудовою книжкою, копія якої долучена до матеріалів справи, та 19.07.2012 року був звільнений з роботи, згідно п.1.ч.1 ст.36 КЗпП України. Відповідно до ст.ст.115,116 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата, а при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З матеріалів справи вбачається, що при звільненні позивача з роботи, відповідач не виплатив всі суми, що належать йому від підприємства. Так, згідно довідки за № 8 від 02.04.2014 року, виданої ПАТ «Вознесенський сиркомбінат», у даного підприємства перед позивачем існує заборгованість по заробітній платі в розмірі 7 828 грн. 40 коп. Оскільки, позивачем у передбаченому законом порядку визначений відповідачем розмір заборгованості по заробітній платі не було спростовано, з відповідача на користь позивача належить до стягнення заборгованість по заробітній платі в розмірі 7 828 грн. 40 коп. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Виходячи з наведеного, обов'язок доказування відсутності вини у затримці розрахунку покладений на роботодавця. При розгляді даної справи наявність вини відповідача у непроведенні розрахунку при звільненні позивача не спростована. Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів передбачені ст. 233 КЗпП України. Так, відповідно до положень вказаної статті, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі будь - яким строком не обмежено. При цьому, виходячи з вищевказаної норми права, п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» початок перебігу тримісячного строку звернення із заявою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки починається з наступного дня після виплати всіх належних позивачеві при звільненні сум, а не з дня його звільнення з роботи. Зазначене узгоджується з Рішенням Конституційного Суду України від 22.02.2012 року у справі № 1-5/2012. Таким чином, оскільки в день припинення трудових відносин з позивачем не було проведено остаточного розрахунку з вини роботодавця, є підстави для застосування наслідків, встановлених ст. 117 КЗпП України. При обрахуванні суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, затримки розрахунку при звільненні, а також в інших випадках збереження середньої заробітної плати, підлягають врахуванню роз'яснення п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» та ч. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», положення Порядку обчислення середнього заробітку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року (з наступними змінами). Зокрема про те, що всі виплати включаються в розрахунок заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов'язком роботодавця та працівника. Суд визначає розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці. На підставі наявних у матеріалах справи даних, середня заробітна плата за останні два місяці роботи (червень та липень 2012 року) становить 701 грн. 39 коп. ((457 грн. 96 коп. + 944 грн. 81 коп. ):2). Відомостей щодо кількості робочих днів (годин), відпрацьованих позивачем за останні два місяця роботи, а також щодо показників відпрацьованого часу працівниками ПАТ «Вознесенський сиркомбінат» за час затримки розрахунку сторонами суду в установленому порядку не надано . За такого та з урахуванням положень вищевказаного Порядку суд вважає, що розмір середнього заробітку за 17 місяців затримки розрахунку (в межах заявлених позовних вимог) складає 11 923 грн. 63 коп. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави належить до стягнення судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial