Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

27.06.2017 року [PERSON] звернувся до Шаргородського районного суду з вказаною позовною заявою, в якій зазначив, що 06.11.2005 року померла його баба [PERSON], яка постійно проживала та була зареєстрована в [INFO] на вул. Леонтовича, 19. Після смерті баби залишилося спадкове майно, яке складається, в тому числі, із земельної частки (паю) площею 1,1 умовних кадастрових гектарів, яка знаходиться на території Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області та майнового паю, частка якого визначена у розмірі 2444 грн. Він є єдиним спадкоємцем майна померлої за заповітом від 14.08.2003 року. При зверненні до нотаріуса з метою оформлення спадщини після смерті баби [PERSON] йому відмовлено у оформленні у звязку із пропуском строків звернення з заявою про прийняття спадщини в шестимісячний строк, про що винесено постанову від 21.06.2017 року. Причиною пропуску строку звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини стало те, що він, здійснюючи догляд за бабою до її смерті, вважав, що вступив у фактичне управління спадковим майном, а тому невірно зрозумів розяснення працівників Івашковецької сільської ради щодо строків та порядку оформлення спадщини. Просить визнати строк для прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті 06.11.2005 року його баби [PERSON] пропущеним ним з поважних причин та визначити йому додатковий строк для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини в два місяці. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 13.07.2017 року подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує, просить задовольнити (а.с.29). Представник відповідача Івашковецької сільської ради в судове засідання не зявився, представник сільської ради [PERSON], що діє на підставі довіреності від 11.07.2017 року (а.с.26), подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги [PERSON] сільська рада визнає, не заперечує щодо їх задоволення (а.с.25). В судове засідання не зявилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивач та представник відповідача подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Вирішуючи спір, суд встановив факт, що 06.11.2005 року в с. Івашківці Шаргородського району Вінницької області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.6), яка по день смерті постійно проживала та була зареєстрована в [INFO] на вул. Леонтовича (Московська), 19 (а.с.8). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, що складається, в тому числі, із земельної частки (паю) площею 1,1 умовних кадастрових гектари, розташованої на території Івашковецької сільської ради (а.с.11), а також права на пайовий фонд майна КСП ім. І. Франка, реорганізованого в СВК «Івашковецький» с. Івашківці, частка якого визначена в розмірі 2444 грн. (а.с.12-14). Спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є онук останньої позивач [PERSON] (а.с.9-10), що підтверджується заповітом від 14.08.2003 року, посвідченим секретарем Івашковецької сільської ради [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за №160, що на день смерті спадкодавця не змінено та не скасовано (а.с.7). [PERSON] не подав вчасно нотаріусу заяву про прийняття спадщини через те, що розпорядився майном померлої і вважав, що вступив у фактичне управління спадковим майном, а тому невірно зрозумів розяснення працівників Івашковецької сільської ради про строки прийняття та порядок оформлення спадщини. 21.06.2017 року державним нотаріусом Шаргородської ДНК [PERSON] відмовлено позивачеві в оформленні спадщини за заповітом після смерті [PERSON] у звязку із пропуском строків прийняття спадщини (а.с.15). Встановленим судом фактам відповідають спадкові правовідносини, які регулюються Конституцією України та Цивільним кодексом України. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220, ч.1 ст.1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Враховуючи викладене, правила ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви і ці обставини визнані судом поважними. Позивач [PERSON], спадкоємець майна померлої [PERSON] за заповітом, своєчасно не прийняв спадщину через невірне розуміння ним строків та порядку прийняття і оформлення спадщини. За таких обставин, суд вважає, що строк для прийняття спадщини [PERSON] пропущено з поважних причин, тому є підстави для застосування до спірних правовідносин положень ч.3 ст.1272 ЦК України, тобто для визначення додаткового строку для подання позивачем заяви про прийняття спадщини. Відповідно до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з абз.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до абз.6 п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», за змістом частини 4 ст.174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Враховуючи, що представником відповідача визнано позовні вимоги [PERSON], що вбачається із письмової заяви представника Івашковецької сільської ради секретаря Шевчук Г.П. (а.с.25), то суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Отже, суд вважає, що позов підлягає\~ задоволенню.

Outcome: approved