Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

27 вересня 2013 року [PERSON] звернулася із позовною заявою до [PERSON], заінтересовані особи Головне управління юстиції у Вінницькій області, Головне управління юстиції м. Києва, [PERSON] про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповіту недійсними, припинення права на спадкове майно та визнання права власності на 1/3 частку майна. Свої вимоги позивачка [PERSON] обґрунтовує тим, що [INFO] року померла її бабуся - [PERSON], яка 19.01.1998 року склала заповіт, відповідно до якого все майно вона заповіла своїй дочці - [PERSON]. Заповіт посвідчено Безсмертною А.Ю. секретарем виконавчого комітету Бабинецької сільської Ради народних депутатів Погребищенського району Вінницької області, зареєстрований в реєстрі за № 4. Вважає, заповіт від 19.01.1998 року, складений [PERSON] на ім'я ітері - [PERSON], а також свідоцтво про прийняття спадщини за заповітом від 303 року, є недійсними, з наступних підстав. Оскільки заповіт від 19.01.1998 року був посвідчені під час дії Цивільного кодексу Української РСР, то відповідно необхідно керуватись цим кодексом та нормативно-правовими , що діяли на той час. Згідно Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими и виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5, всі нотаріальні дії, які вчиняються посадовими особами виконавчих комітетів, реєструються в в реєстрах для реєстрації нотаріальних дій (абз. 1 п. 19). Відповідно до п. 38 Наказу Міністерства юстиції України N 22/5 від 25.08.94 ровано в Міністерстві юстиції України 26 жовтня 1994 року N 256/466 «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України», заповіти, посвідчені посадовими особами виконавчих комітетів, записуються до алфавітної книги бліку заповітів. Заповіт [PERSON] від 19.01.1998 року не зареєстрований у книзі реєстрації нотаріальних дій. Крім того, підпис зроблений у заповіті від 19.01.1998 року від імені [PERSON] сфальсифікований. Відповідно до копії свідоцтва про спадщину за заповітом від 14.04.2003 року, її мати - [PERSON] прийняла спадщину після померлої [PERSON] Свідоцтво посвідчене державним нотаріусом Швець Олександром Васильовичем Погребищенської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 494. Вважає, що її мати - [PERSON], не мала наміру отримувати спадщину померлої [PERSON] До Погребищенської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини померлої [PERSON] звернувся відповідач - [PERSON], на підставі довіреності, нібито оформленої [PERSON], для прийняття спадщини. Тобто вважає, що відповідач проти згоди спадкоємця, обманним шляхом, звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, з метою отримання частки спадкового майна у подальшому. Відповідно до п. 110 Наказу Міністерства юстиції України № 18/5 від 14.06.1994 року «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», заяви про прийняття спадщини, про відмову від неї та про видачу свідоцтва про право на спадщину повинні бути зроблені в письмовій формі. Справжність підпису на таких заявах повинна бути нотаріально засвідченою. Засвідчувати справжність підпису на заяві не потрібно у випадку, коли така заява подається спадкоємцем до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. У цьому випадку державний нотаріус встановлює особу спадкоємця і перевіряє справжність його підпису, про що робить відмітку на заяві, де зазначає найменування документа, що посвідчує особу заявника, номер та дату його видачі, найменування установи, підприємства, організації, яка його видала, рік народження спадкоємця. Оскільки її мати - [PERSON] особисто не зверталась до Погребищенської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, то відповідно дії державного нотаріуса Швеця Олександра Васильовича Погребищенської державної нотаріальної контори, а саме, прийняття заяви про отримання спадщини за заповітом від відповідача, не особисто від спадкоємця, та видача свідоцтва про право на спадщину за заповітом, є незаконними. Жодних лій, які б свідчили про намір її матері - [PERSON] особисто прийняти спадщину за заповітом після померлої [PERSON] мати не вчинила, що відповідно до ч. 2 ст. 553 ЦК УРСР. є відмовою від спадщини за заповітом, а тому відповідно у разі відмови від спадщини вона та її сестра - [PERSON] є спадкоємцями п'ятої черги за законом після померлої бабусі - [PERSON] Її сестра, яка є 3-ю особою по справі відмовляється від частини спадщини [PERSON] на її користь. [INFO], [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Сквирського районного управління юстиції Київської області. До смерті, її мати проживала в [ADDRESS]. Відповідно до копії свідоцтв про право на спадщину за законом від 21.10.2008 року, посвідчених державним нотаріусом Вірник І.Є. 16-ї Київської державної нотаріальної контори, зареєстровані в реєстрі за № 3-1528, № 3-1530, та № 3-1532, вона, її сестра - [PERSON] та відповідач прийняли спадщину після [PERSON] Вважає, що дії відповідача та державного нотаріуса Швець Олександра Васильовича Погребищенської державної нотаріальної контори, щодо оформлення спадщини на [PERSON] за заповітом від 19.01.1998 року після померлої [PERSON], є незаконними, такими, що були здійсненні з порушенням встановлених норм законодавства та не відповідали волевиявленню матері, що в свою чергу є підставою для визнання свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом від 14.04.2003 року - недійсним. Просить позов задовольнити та визнати заповіт від 19.01.1998 року складений [PERSON] на ім'я [PERSON], посвідчений секретарем виконавчого комітету Бабинецької сільської Ради народних депутатів Погребищенського району Вінницької області, реєстровий № 4 -недійсним. Визнати свідоцтво про спадщину за заповітом від 14.04.2003 року, видане на ім'я [PERSON] після померлої [PERSON] посвідчене державним нотаріусом Швець Олександром Васильовичем Погребищенської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 494 - недійсним. Припинити право власності [PERSON] на 1/3 частину спадкового майна зазначеного у свідоцтві про право на спадщину за законом від 21.10.2008 року, посвідченого державним нотаріусом Вірник І.Є. 16-ї Київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 3-1528, у свідоцтві про право на спадщину за законом від 21.10.2008 року, посвідченого державним нотаріусом Вірник І.Є. 16-ї Київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 3-1530, у свідоцтві про право на спадщину за законом від 21.10.2008 року, посвідченого державним нотаріусом Вірник І.Є. 16-ї Київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 3-1532. Відповідач по справі [PERSON] проти позову заперечує і в судовому засіданні пояснив, що позивачкою пропущений трьохрічний строк позовної давності, визначений ст. ст. 256, 267 ЦК України, а питання про поновлення зазначеного строку в позовній заяві не ставиться. Окрім того, позовні вимоги є не обгрутованими. Заповіт складений [PERSON] відповідає чинному законодавству. Його дружина [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері шляхом догляду, поховання, отримання ощадних книжок, майнових паїв, земельних паїв, догляду за будинком та господарськими спорудами ( ст. 549 ЦК УРСР). Прийняття спадщини його дружиною після смерті її матері підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 14 квітня 2003 року, яке видано нотаріусом Погребищенської державної нотаріальної контори. З моменту прийняття спадщини дружина стала власником ( ст. 548 ч. 2 ЦК України 1963 р.) Просить в позові відмовити. Третьою особою - Головним управлінням юстиції в м. Києві направлено до суду лист-пояснення, я якому заперечується проти позовних вимог [PERSON] з причин їх неправомірності та необґрунтованості. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, та дослідивши спадкову справу № 147/2003 до майна померлої [INFO] [PERSON], суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити з огляду на таке. Згідно ст. 3 ч. 1 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно зі ст. 15 ч. 1 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В судовому засіданні встановлено, що 19 січня 1998 року [PERSON] заповіла своїй дочці [PERSON] все своє майно, що підтверджується заповітом, посвідченим 19 січня 1998 року секретарем виконавчого комітету Бабинецької сільської ради народних депутатів Погребищенського району Вінницької області та зареєстрованого в реєстрі за № 4. Своїм дорученням, яке посвідчено 4 грудня 2002 року приватним нотаріусом Сквирського районного нотаріального округу Київської області, зареєстрованого в реєстрі за № 2470, [PERSON] уповноважила свого чоловіка [PERSON] вести її справу по оформленню спадкових прав на майно, що залишилося після смерті її матері [PERSON]. 14 квітня 2003 року державним нотаріусом Погребищенської державної нотаріальної контори, на підставі заповіту посвідченого 19 січня 1998 року секретарем виконавчого комітету Бабинецької сільської ради народних депутатів Погребищенського району Вінницької області та зареєстрованого в реєстрі за № 4, видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно померлої [INFO] [PERSON]. 18 листопада 2013 року за заявою позивачки ухвалою Погребищенського районного суду призначено по справі судово-почеркознавчу експертизу на предмет з'ясування чи виконаний підпис [PERSON] у її заповіті від 19 січня 1998 року. 24 січня 2014 року на адресу суду надійшло повідомлення експертів про неможливість надання висновку через недостатність вільних зразків підпису померлої [PERSON]. Відповідно зі ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Ст. 267 ч. 4 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивачкою [PERSON] без поважних причин пропущено строк загальної позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Згідно ст. 10 ч. 3, ст. 60 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, позивачка [PERSON] в судовому засіданні не навела ніяких обґрунтувань на підтвердження своїх позовних вимог та не довела тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed