Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

27 червня 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», після зміни назви акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 09 жовтня 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого ПАТ КБ «Приватбанк» надало відповідачці кредит в розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із відсотковою ставкою 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а остання була зобовязана щомісячно сплачувати платіж в рахунок погашення кредиту та відсотків за його користування. Однак, в порушення умов кредитного договору, відповідачка не виконувала своїх зобовязань зі сплати обовязкового щомісячного платежу в рахунок повернення кредиту та сплати відсотків, її заборгованість станом на 13 травня 2018 року становить 31141 грн. 94 коп. Посилаючись на викладені обставини, позивач просив про задоволення позову. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявилися. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності його представника, в якій, крім цього, зазначив, що повністю підтримує позовні вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, двічі в судові засідання не зявилася, в силу ч. 6 ст. 128 ЦПК України вважається такою, що належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи. Суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду представника позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 09 жовтня 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, який складається із заяви позичальниці разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку. Вказане підтверджується змістом заяви позичальниці, в якій вказано, що вона із вищезазначеними документами ознайомлена та погоджується, що ці документи разом із заявою складають кредитний договір (а.с. 7). Датою укладення договору є дата підписання позичальницею заяви. На виконання умов договору, позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Із заяви, підписаної [PERSON] вбачається, що вона ознайомлена та погоджується з Умовами надання вказаного споживчого кредиту. Згідно з п.п. 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальниця зобовязалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором, у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу Банку виконати зобовязання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. У випадку порушення позичальницею строків платежів по якомусь із грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальниця зобовязана сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту (п. 2.1.1.7.6 Умов). Відповідачка користувалася встановленим лімітом, при цьому не виконувала своїх зобовязань зі своєчасної сплати банку грошових коштів для погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за його користування та інших витрат, відповідно до умов кредитного договору. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитор зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в строк, встановлений в договорі, одностороння відмова від зобовязання, якщо інше не встановлено договором, не допускається. Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. За порушення зобовязання винна особа несе цивільно-правову відповідальність, тобто зазнає основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні боржника певних прав або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з положеннями п. 3 ч. 1 ст.\~611\~ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Відповідно до ст.\~629\~ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором б/н від 09 жовтня 2013 року у відповідачки станом на 13 травня 2018 року існує заборгованість перед позивачем у розмірі 31141 грн. 94 коп., з яких: 2809 грн. 51 коп. тіло кредиту; 1008 грн. 49 коп. заборгованість з відсотків за користування кредитом, 25364 грн. 80 коп. заборгованість за пенею; 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина); 1459 грн. 14 коп. штраф (процентна складова) (а.с. 6). Разом з цим, за положеннями статті 61\~Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи викладене та положення статті 549 ЦК України, згідно з якою штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, то їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року № 6 - 2003цс15, від 11 жовтня 2017 року № 6 - 1374цс17. За таких обставин вимоги позивача підлягають частковому задоволенню і з відповідачки слід стягнути заборгованість за кредитом у розмірі 4508 грн. 90 коп., з яких: заборгованість за кредитом 2809 грн. 51 коп., заборгованість за відсотками 1008 грн. 49 коп., штрафи 500 грн. (фіксована частина) та 190 грн. 90 коп. (процентна складова у розмірі 5% від суми заборгованості за кредитом 2809 грн. 51 коп. та заборгованості за відсотками 1008 грн. 49 коп.). Позивачем сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 1762 грн. 00 коп., що підтверджується відповідним платіжним дорученням. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 255 грн. 11 коп., пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial