Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

27.10.2014 року [PERSON] звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в якій просив визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS], посилаючись на те, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS] на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.08.2004 р., зареєстрованого у реєстрі прав власності. Згідно з технічним паспортом від 20.05.2014 р. у зазначеній квартирі збільшена житлова площа на 10.1 кв.м. та збільшена загальна площа 1.0 кв.м., такі зміни не належать до самочинного будівництва. Проте правовстановлюючі документи на квартиру були викрадені, та відновити їх позивач не має можливості, а тому відсутність таких документів позбавляє його в повній мірі розпоряджатися належним йому майном, яке належить йому на законних підставах. Посилаючись на наведене, просив позов задовольнити. До судового засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. В судове засідання представник відповідача повторно не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про час, місце та день розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд постановляє ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який підтверджує його право власності. Відповідно до положень ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права або інтересу, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Судом встановлено, що [PERSON] належить на праві власності квартиру [ADDRESS] на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.08.2004 р., зареєстрованого у реєстрі прав власності на нерухоме майно під № 10287781, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 6836052 від 25.03.2005 р. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань та довідки слідчого СВ Заводського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області, у [PERSON] викрадено правовстановлюючі документи на квартиру за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] виготовленого станом на 20.05.2014 р. , в кв. №6 збільшена житлова площа на 10.1 кв. та збільшена загальна площа на 1,0 кв. м за рахунок перепланування. Таким чином кв. № 6: 3 кімнатна, житлова площа 62.1 кв. м., загальна площа 83,0 кв.м. Відповідно до Наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001 року, зареєстрованого в міністерстві юстиції України 10.07.2001 р. за № 582/5773, зазначені вище зміни в квартирі не належать до самочинного будівництва. Отже, судом встановлено, що звернення позивача до суду з даним позовом є єдино вірним та можливим для нього способом захисту цивільного права, оскільки він не має інших засобів захисту свого права на власність. Таким чином, враховуючи вище викладене, суд вважає, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved