Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

29.01.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати незаконними розрахунки тарифів з утримання будинку та прибудинкової території (далі - Тарифи) по [ADDRESS] на 2011-2013 роки, нарахування йому щомісячних платежів за послуги з утримання будинку та прибудинкової території по [ADDRESS] та зобов'язати відповідача укласти з ним договір на послуги з утримання будинку та прибудинкової території (далі - Договір) згідно типового договору. Позовні вимоги обґрунтовує тим, відповідач безпідставно нараховує йому щомісячно плату за послуги з утримання будинку та прибудинкової території по [ADDRESS], не уклавши при цьому з ним Договір. Крім того, Тарифи не відповідають Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та є економічно необґрунтованими. В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених в позовній заяві. Пояснив, що зі сторони відповідача йому пропонувалось укласти Договір лише в 2012 році, однак він відмовився, оскільки мав ряд зауважень до нього. Представник відповідача в судове засідання без поважних причин не прибув. В минулих засіданнях, заперечуючи проти заявлених позовних вимог, посилався на те, що тарифи з утримання будинку та прибудинкової території по [ADDRESS] на 2011-2013 роки були прийняті рішеннями виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради, які є чинними і ніким не скасовані. Позивачу неодноразово пропонувалось укласти договір на послуги з утримання будинку та прибудинкової території, однак він відмовлявся. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 15, 16), Цивільно-процесуальному кодексі України (ст. 3). Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] /а.с.8/, та, в силу ст. 9 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» та пункту 10.1 Статуту ОСББ /а.с.18-26/, є членом ОСББ. Відповідно до ст. 3, 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені Законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Нормами ст. 16 ЦК України передбачено, що, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів. Обравши способом захисту визнання незаконними Тарифи, їх нарахування та зобов'язання укласти з ним Договір, позивач, в силу ст. 10 ЦПК України, був зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Процедура та порядок здійснення організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обов'язки регулюються Господарським кодексом України, законами України «Про ціни і ціноутворення», «Про житлово-комунальні послуги», постановами Кабінету Міністрів України. Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Як встановлено в судовому засіданні і не заперечувалось самими сторонами, Тарифи на 2011-2013 роки для ОСББ «ЖБК-1» були встановлені рішеннями виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради, які на момент розгляду справи в суді є чинними і ніким не скасовані. Відповідно до п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних квартирах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», власник квартири (споживач) зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, та дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері даних послуг. Ч. 4 ст. 319 ЦК України зазначено, що «власність зобов'язує», а в ст. 322 ЦК України вказано, що «власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом». Утримання майна власників квартир, тобто співвласників всього будинку та прибудинкової території здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації на підставі відповідних укладених договорів. Обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом, передбачений ст. 20 Закону України «Про житло-комунальні послуги». Також обов'язок відповідача своєчасно вносити плату за комунальні послуги випливає зі ст. 68 Житлового кодексу України. Аналізуючи зазначені норми права в сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач правомірно нараховував позивачу щомісячні платежі за послуги з утримання будинку та прибудинкової території по [ADDRESS] на підставі затверджених виконавчим комітетом Новоград-Волинської міської ради Тарифів. Крім того, в судовому засіданні представник відповідача не заперечував щодо укладення з позивачем Договору. Сама по собі незгода позивача з умовами Договору не може бути підставою для зобов'язання відповідача укласти з ним Договір. Разом з тим, задоволенню не підлягають і позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди та стягнення витрат на правову допомогу, оскільки такі вимоги є похідними від вимог про визнання дій відповідача протиправними.

Outcome: dismissed