Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

29.07.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], посилаючись на те, що 17.02.2013 року він уклав з відповідачем договір позики, за яким позичив відповідачу гроші у сумі 370 грн. строком до 27.02.2013 року. Позика була оформлена розпискою про отримання коштів. До теперішнього часу відповідач гроші не повернув, тому він просить стягнути з нього 370 грн. та 1000 грн. моральної шкоди. Крім цього позивач просить стягнути на його користь сплачений ним судовий збір. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи у суді. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Суд ухвалив проводити розгляд справи без участі відповідача з винесенням заочного рішення у справі. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, дійшов наступного висновку. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики, за яким [PERSON] взяв у борг в [PERSON] 370 грн., які зобов'язався повернути до 27.02.2013 року. Позика була оформлена розпискою (а.с. 6). Ч. 2 ст. 545 ЦК України передбачає, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Борговий документ, розписка, на момент звернення до суду знаходилась у [PERSON], що підтверджує факт не виконання зобов'язання відповідачем [PERSON] Крім того, не на користь відповідача ч. 3 цієї ж статті передбачає, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Однак, борговий документ знаходився у кредитора. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Зі змісту вищевказаної статті випливає, що договір позики укладається в письмовій формі. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка, підписана відповідачем, і є документом, що стверджує укладання такого договору. Наявність договірних зобов'язань між сторонами підтверджується оригіналом розписки від 17.02.2013 року. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Ч. 4 ст. 10 ЦПК України зазначає, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідач на судові засідання не з'являвся, доказів що спростували б позовні вимоги не надав. На підставі вищевикладеного суд вважає, що позов в частині стягнення боргу у розмірі 370 грн. обґрунтований та підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з [PERSON] моральної шкоди у розмірі 1000 грн. судом встановлено наступне. Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд приймає до уваги, що дійсно, внаслідок неправомірних дій [PERSON] не повернуто борг [PERSON]. На підтвердження моральної шкоди [PERSON] посилається на те, що він сильно нервував, боржник злісно ухиляється від повернення боргу. Однак позивач, окрім власних пояснень, не надає жодного доказу на підтвердження завданої йому моральної шкоди. Вирішуючи питання розміру грошового відшкодування завданої моральної шкоди суд враховує характер порушення прав позивача; глибину, тривалість фізичних і душевних страждань, завданих позивачу неправомірними діями відповідача; наявність вимушених змін у житті, які пов'язані з неповерненням боргу, і виходячи із засад розумності та виваженості вважає достатньою сатисфакцією стягнення на користь [PERSON] 200 грн. Крім цього, в силу ст. 88 ЦПК України з [PERSON] необхідно стягнути на користь [PERSON] сплачений ним судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., що підтверджується відповідною квитанцією. На підставі наведеного,

Outcome: partial