Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-29 00:00:00

28 серпня 2020 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилаються на те, що вони є власниками житлового будинку [ADDRESS] . В зазначеному будинку зареєстрована дочка позивача [PERSON] - відповідач [PERSON] , [INFO] , але з 2014 року в житловому приміщенні фактично не проживає без поважних причин, житлом не користується, зокрема його не утримує, добровільно з реєстрації за вказаною адресою остання не знялася. Позивачі вказують на те, що реєстрація відповідача перешкоджає реалізації їх прав як власників житла, в зв`язку з чим, посилаючись на вимоги ч. 2 ст. 405 ЦК України, просили суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Ухвалою суду від 31 серпня 2020 року позовну заяву залишено без руху, позивачу [PERSON] надано строк для усунення недоліків заяви - долучення до позовної заяви документів, що підтверджують спалу судового збору на суму 840,80 грн. 07 вересня 2020 року на виконання даної ухвали позивач [PERSON] звернувся до суду з заявою, згідно якої усунув недоліки позову. Ухвалою суду від 20 жовтня 2020 року відкрите провадження у справі. Ухвалою суду від 06 квітня 2021 року підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до судового розгляду по суті. Позивачі [PERSON] та [PERSON] , кожен окремо, в судове засідання не з`явилися, згідно заяв просили суд розглядати справу без їх участі, позов підтримали в повному обсязі, просили задовольнити вимоги, у разі повторної неявки відповідача не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила, клопотання про розгляд справи у її відсутність, зокрема клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву суду не подавала. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані позивачами письмові докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачам [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу від 15 грудня 1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Маймор С.Ю. за реєстровим № 2626, зареєстрованого 02 лютого 1998 року в БТІ за № 7893, належить житловий будинок [ADDRESS] , У спірному житловому будинку зареєстрована дочка позивача [PERSON] - відповідач [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області № 1686 від 17 липня 2020 року та № 2307 від 28 вересня 2020 року. Таким чином, відповідач [PERSON] є членом сім`ї позивача [PERSON] . Судом встановлено, що відповідач [PERSON] в будинку [ADDRESS] зареєстрована, але з 2014 року не проживає, житловим приміщенням не користується, що підтверджується актом, складеним01 лютого 2021 року головою квартального комітету № 8 [PERSON] в присутності сусідів [PERSON] , [PERSON] . Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд застосовує наступні норми права. Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. На підстав статті 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до статті 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. У відповідності до вимог статті 391 ЦК України, власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. На підставі частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] не проживає в спірному житловому приміщенні понад один рік, не надала суду доказів наявності поважних причин, які перешкоджають їй користуватися житловим приміщенням, суд приходить до переконання, що у відповідності до вимог частини 2 статті 405 ЦК України, вона може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Тобто спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», підзаконними нормативними актами, визначено позасудовий порядок вирішення і оформлення питань зняття з реєстрації місця проживання особи, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та інших органів державної влади. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання фізичної особи У зв`язку з наведеним, вимоги позивачів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved