Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

29.04.2015 року до Карлівського районного суду надійшов вищевказаний позов, який було змінено 15.09.2015 року, в якому позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 22.08.2008 року у розмірі 232145,15 грн., звернути стягнення на квартиру загальною площею 59,90 кв.м., що розташована в [ADDRESS], шляхом продажу такого предмета іпотеки і виселити з даної квартири [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору від 22.08.2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 131664 грн. зі сплатою за користування кредитом 20,04% на рік, з кінцевим терміном повернення кредиту 22.08.2013 року. Погашення заборгованості по кредиту мало здійснюватись щомісячними платежами. Відповідач зобовязання за таким договором не виконував, в результаті чого станом на 16.04.2015 року утворилася заборгованість у розмірі 232145,15 грн. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між сторонами було укладено договір іпотеки. Відповідач передав в іпотеку квартиру, що розташована в [ADDRESS]. Тому, позивач просить звернути стягнення на таку квартиру, шляхом продажу такої, в рахунок погашення заборгованості за кредитом, у звязку з чим виселити всіх зареєстрованих в квартирі осіб. Представник позивача не зявився в судове засідання. В матеріалах справи міститься заява представника позивача, в якій він просив розглядати справу без його участі, при цьому зазначив, що підтримує позовні вимоги і не заперечує проти винесення заочного рішення. (а.с. 52) Жоден з відповідачів в судове засідання не зявився і не повідомив про причини неявки. Жодних заяв від відповідачів не надходило. Про час, дату та місце розгляду справи кожен з відповідачів був повідомлений належним чином за місцем проживання (а.с. 85). Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи заяву представника позивача, що міститься в матеріалах справи, суд вважає за можливе винести заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно з положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. З матеріалів справи вбачається, що позивач є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк», яке є правонаступником КБ «Приватбанк». (а.с. 29) 22.08.2008 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останньому надано кредит у розмірі 131664 грн. (п. 8.1 договору). За користування кредитом позичальник зобовязався сплачувати відсотки та винагороди (п. 8.1). Погашення кредиту мало здійснюватись щомісячними платежами, що вбачається з розділу 8 договору. Згідно п. 8.1.1 договору, позичальник зобовязався повернути кредит в порядку та в строки, що передбачені цим договором (пунктом 8.1). (а.с. 18) Пуктом 5.3 договору було передбачено сплату штрафу у разі порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань (250 грн.+5% від ціни позову). Пунктом 8.4 договору передбачена пеня у разі порушення позичальником зобовязання - у розмірі 0,15% від суми заборгованості по кредиту за кожен день прострочки. (а.с. 17, 18) Пунктом 8.1 договору було визначено строк на який надається кредит з 22.08.2008 року по 22.08.2013 року. (а.с. 18) Згідно п. 8.3 договору, забезпеченням виконання зобовязання по даному договору, виступає іпотека квартири. (а.с. 18) Договір іпотеки укладено між сторонами 22.08.2008 року. Згідно договору іпотеки, [PERSON] надав в іпотеку квартиру, що розташована в [ADDRESS], в забезпечення виконання зобовязань за вказаним вище кредитним договором (пункти 33.1, 33.3). (а.с. 21-23) 25.12.2012 року сторонами укладено додаткову угоду до кредитного договору, якою зменшено суму заборгованості, що існувала на час укладення такої угоди (зменшено пеню на 10236,85 грн.), проте передбачено штраф у розмірі 10236,85 грн. у разі порушення позичальником зобовязань, передбачених в Графіку повернення кредиту. Додатковою угодою змінено строк, на який надано кредит до 22.08.2018 року. Додатковою угодою викладено у новій редакції умови щодо розміру відсотків та винагород. (а.с. 20) Долучений до матеріалів справи розрахунок заборгованості по кредитному договору від 22.08.2008 року свідчить, що [PERSON] не належним чином виконував свої зобовязання за кредитним договором, в результаті чого утворилася заборгованість, яка станом на 16.04.2015 року складається з: заборгованості за кредитом 108045,20 грн., заборгованості за відсотками 49882,90 грн., заборгованості з комісії 7632,63 грн., заборгованості з пені 55291,79 грн., штрафу 11292,63 грн. В сумі заборгованість по кредитному договору становить 232145,15 грн. (а.с. 8-12) Статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України - якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В рахунок погашення заборгованості по кредиту позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 33.4 договору іпотеки сторони визначили вартість предмета іпотеки 186000 грн. З пункту 33.3 договору іпотеки вбачається, що іпотекодавець є одноосібним власником квартири. (а.с. 22) Згідно ст. 546 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Пунктом 3 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про іпотеку», визначено, що іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч. 5 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Статтею 33 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 38 ЗУ «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки. Врахувавши зазначені вище обставини, суд вважає за можливе задовольнити позову в частині звернення стягнення на квартиру загальною площею 59,90 кв.м., що розташована в [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмета іпотеки, із встановленням початкової ціни 186000 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 22.08.2008 року у розмірі 232145,15 грн. Вимоги, що містить прохальна частина позову, відповідають положенням ч. 1 ст. 39 39 ЗУ «Про іпотеку». Позивач також просить суд виселити всіх зареєстрованих в даній квартирі осіб [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 39 ЗУ «Про іпотеку», одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Довідки про реєстрацію місця перебування/проживання особи, свідчать, що [PERSON], [INFO], зареєстрована в квартирі з 2009 року, а [PERSON], [INFO] з 2013 року після укладення договору іпотеки. (а.с. 94-95) Частиною 1 ст. ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. В матеріалах справи міститься лист банку до [PERSON] від 25.12.2014 року, з вимогою погасити в тридцятиденний строк існуючу по кредитному договору заборгованість, а також, оскільки банк прийняв рішення про звернення стягнення на предмет застави, в тридцятиденний строк звільнити предмет іпотеки. Згідно наданих банком доказів, копії такого листа було направлено всім відповідачам. Таким чином, вимоги банку про виселення з іпотечної квартири всіх зареєстрованих в ній осіб обґрунтовані і можуть бути задоволені. У вязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру [ADDRESS], суд вважає за можливе виселити [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані в такій квартирі. Згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України, оскільки позов задоволено у повному обсязі, з відповідачів має бути стягнуто на користь банку понесені ними судові витрати. Відповідно до наданих позивачем квитанцій, ними було сплачено судовий збір у розмірі 2321,45 грн. за вимогу майнового характеру до [PERSON], а також 243,60 грн. за вимогу немайнового характеру до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Судові витрати мають бути стягнуті пропорційно задоволеним позовним вимогам: 81,20 грн. з [PERSON], 81,20 грн. з [PERSON], 2402,65 грн. з [PERSON] Позивачем також сплачено 121,80 грн. за подачу клопотання про витребування доказів, що не передбачено вимогами ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» (згідно з положеннями даного Закону, судовий збір сплачується лише за подачу заяви про забезпечення доказів), тому такі судові витрати є зайво сплаченими і не можуть бути стягнуті з відповідачів.

Outcome: approved