Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

27.11.2020 [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивував тим, що [PERSON] передав під розписку у позику [PERSON] грошові кошти на умовах строковості та зворотності загальною сумою 4 800 дол. США., а він в свою чергу, зобов`язався повернути ці кошти до 18.06.2019. На адресу позичальника 30.10.2020 позикодавець надсилав лист із вимогою сплатити заборгованість, однак відповідь на нього на надходила. А тому, позивач просив суд стягнути з відповідача в свою користь суму боргу за договором позики у розмірі 4 800 дол. США, відсотки за користування грошовими коштами - 770,14 дол. США, 3% річних - 207,17 грн. та судові витрати, що складаються із витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою суду від 01.12.2012 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. 28.01.2021 до суду надійшла заява представника відповідача - адвоката Дорошкевича В.Б. про відкладення розгляду справи у зв`язку із необхідністю підготувати відзив на позовну заяву, оскільки ним не отримано примірник позову з додатками. Відповідач та його представник в судові засідання 30.03.2021, 29.04.2021,18.05.2021 та 10.08.2021 не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. ст. 128-131 ЦПК України. Заяви про розгляд справи за його відсутності, а також відзив на пред'явлений позов відповідач не подавав. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Книш С.В. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали, просили задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] підтвердила, що [PERSON] взяв у [PERSON] в борг 4 800 дол. США, які зобов`язався повернути до 18.06.2019, однак коштів не повернув. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] зобов`язався повернути до 18.06.2019 грошові кошти у розмірі 4 800 дол. США по першому зверненню, про що склав розписку (а.с.45). Позивач в позовній заяві стверджує, що кошти відповідачем були отримані в борг. Оригінал розписки передано боржником [PERSON] .. Позивач надав суду для долучення до матеріалів справи оригінал розписки. Окрім того, судом встановлено, що [PERSON] залишено без уваги вимогу від 30.10.2020 щодо повернення заборгованості за договором позики, яка була надіслана позивачем на адресу відповідача, яку останній отримав 05.11.2020. Позикодавцем визначено строк у сім днів з дня отримання вимоги, на повернення заборгованості. (а.с.46-49). Факт укладення договору позики між сторонами та невиконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань з повернення коштів [PERSON] також підтверджується показами свідка [PERSON] . Відповідно до ч.2 ст.5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями11, 509 ЦК України установлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають в тому числі і з договорів та інших правочинів. Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Оскільки розписка підписана особисто відповідачем, суд дійшов висновку, що в даному випадку є дотриманою письмова форма договору. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст.626 ЦК України установлено, що Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. законом або не випливає із суті договору. Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з матеріалів справи, на час звернення до суду відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, грошові кошти в сумі 4 800 дол. США не повернув. Відповідно до ч.1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане в гривнях. Позивач при зверненні з позовом до суду розрахував суму отриманих за розпискою коштів відповідно до курсу Національного банку України станом на 25.11.2020, де курс іноземної валюти по відношенню до гривні становив: 1 долар США=28,37 грн. Таким чином, розмір отриманих відповідачем коштів в національній валюті становить 136 176 грн. Відтак, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення із відповідача [PERSON] переданих йому [PERSON] грошових коштів в розмірі 4 800 дол. США, що становить 136 176 грн. Такий спосіб захисту порушеного права позивача відповідає позовній вимозі та не суперечить закону. Що стосується вимоги про стягнення трьох процентів річних, то вони підлягають до задоволення, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що боржником прострочено виконання грошового зобов`язання, то на ньому лежить обов`язок сплатити 3% річних, що згідно з поданим розрахунком становить 207,17 дол. США, що еквівалентно 5 877,41 грн. Окрім того, згідно розрахунку позивача, відсотки за користування боржником грошовими коштами, визначені ст.536 ЦК України, з врахуванням облікової ставки НБУ, становлять 770,14 дол. США, що еквівалентно 21 848,87 грн. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що слід стягнути з відповідача в користь позивача суму заборгованості за договором позики у розмірі 5 777,31 дол. США, що становить 163 902,28 грн., з яких: основний борг - 4 800 дол. США, що еквівалентно 136 176 грн., три відсотки річних - 207,17 дол. США, що еквівалентно 5 877,41 грн., відсотки за користування боржником грошовими коштами - 770,14 дол. США, що еквівалентно 21 848,87 грн. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку із чим такі витрати слід стягнути з відповідача в дохід держави. Сума судового збору, що підлягає стягненню становить 1 639,02 грн. (згідно п.1 ч.2 ст.4 Закону - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Outcome: approved