Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

29.05.2019 року позивач релігійна організація «Релігійна громада Свідків Єгови Шевченківського району міста Дніпра» звернулось до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , третя особа Державний нотаріус сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Черновська Людмила Григорівна, про визнання недійсною заяви про прийняття спадщини [PERSON] вказуючи на те, що [INFO] у м. Дніпрі померла [PERSON] , [INFO] . Після своєї смерті [PERSON] залишила змішаний за способом розподілу майна заповіт, посвідчений у [PERSON] Дніпропетровській державній нотаріальній конторі яким призначила своїми спадкоємцями позивача та відповідача і зазначила заповідальний відказ у вигляді особистого довічного сервітуту щодо житлового будинку на користь відповідача. Позивач та відповідач прийняли спадщину шляхом подання відповідних заяв до нотаріальної контори. Але, в квітні 2019 року позивачу від опікуна відповідача стало відомо про інвалідність відповідача та характер його психічного захворювання та недієздатність останнього. 24.05.2019 року державний нотаріус відмовила у видачі свідоцтва на право власності на спадщину в зазначених у заповіті частинах, посилаючись на те, що відповідач згідно ст. 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку у спадщині 50%. Позивач зазначає, що подання заяви про прийняття спадщини було здійснено із вадами волі, а саме під впливом помилки, тобто за умов, що перешкодили вільному формуванню волі, вчинений правочин, з огляду на невідповідність волі і волевиявлення має бути визнаний недійсним. Приймаючи спадщину позивач виходив з тексту заповіту і вважав, що отримає 100% домоволодіння у право індивідуальної власності, однак ці обставини виявилися помилковими, оскільки відповідачу має відійти 50% даного домоволодіння, а отже позивач міг набути лише частину спадкового майна у власність. Аналогічним чином виглядають обставини і щодо розподілу часток у праві власності на земельну ділянку. Про ці обставини, які існували на час вчинення спірного правочину, позивачу стали відомі лише у квітні 2019 року під час завершального етапу нотаріального оформлення прав на спадкове майно, коли відкликання заяви про прийняття спадщини було неможливим. При цьому позивач вказує на те, що за відсутності зазначеної помилки позивач за жодних обставин не подав би заяву про прийняття спадщини, оскільки вважає, що такі дії суперечать принципам справедливості та християнським цінностям, зокрема, обов`язку батьків «відкладати щось для дітей» (2-ий лист до Коринфян 12 розділ 14 вірш), тобто належним чином забезпечити їх фінансовий стан, тим більш інвалідам. Отримання позивачем спадщини не лише ускладнить фінансове становище відповідача, але й унеможливить організацію належного догляду за ним та створить додаткові побутові труднощі, що може виявитись руйнівним для його психічного здоров`я; значно знижується цінність майна. Яке мало бути отримано за заповітом, - замість 10% будинку та 85% земельної ділянки позивач отримує лише їх ідеальну частку (50%). Також зазнає змін і вид права власності замість індивідуальної (персональної) власності, зазначене вище майно буде належати на правах спільної сумісної власності, що в свою чергу, зокрема, в силу приписів ст. 369 ЦК України накладає додаткові обов`язки на позивача необхідність отримувати згоду відповідача на будь-яке розпорядження майном тощо. Спираючись на норми ЦК України просили визнати недійсною заяву від 16.11.2018 року, подану Релігійною організацією «Релігійна громада Свідків Єгови Шевченківського району міста Дніпро» до Сьомої Дніпровської Державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом [PERSON] , яка померла [INFO] . В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином. Направили заяви про розгляд справи в їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягають. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно копії заповіту від 01.07.2009 року [PERSON] заповіла релігійній організації «РЕЛІГІЙНА ГРОМАДА СВІДКІВ ЄГОВИ МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА БАБУШКІНСЬКОГО РАЙОНУ» 85% земельної ділянки, розташованої у [ADDRESS] , а 15% земельної ділянки заповіла [PERSON] , а у разі його смерті або неприйняття ним спадщини, заповідає релігійній організації «РЕЛІГІЙНА ГРОМАДА СВІДКІВ ЄГОВИ МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА БАБУШКІНСЬКОГО РАЙОНУ», а також житловий будинок, розташований у [ADDRESS] заповіла релігійній організації «РЕЛІГІЙНА ГРОМАДА СВІДКІВ ЄГОВИ МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА БАБУШКІНСЬКОГО РАЙОНУ» з правом проживання у вищевказаному будинку [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] . Згідно копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.05.2019 року видно, що неможливо вчинити нотаріальну дію видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті громадянки [PERSON] , дата смерті [INFO] в цілому релігійній організації «РЕЛІГІЙНА ГРОМАДА СВІДКІВ ЄГОВИ МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА БАБУШКІНСЬКОГО РАЙОНУ» через наявність спадкоємця за ст. 1241 ЦК України [PERSON] . Як видно з копії довідки № 15646 про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/ [ADDRESS] [PERSON] зареєстрований за даною адресою з 04.05.2000 року. Згідно копії рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28.02.2014 року видно, що [PERSON] є інвалідом 2 групи з 2001 року та перебуває на диспансерному обліку у лікаря-психіатра. Цим рішенням його визнано недієздатним та призначено опікуна [PERSON] . Згідно копії спадкової справи № 643/2018 до майна померлої [INFO] [PERSON] видно, що 16.11.2018 року позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яку зареєстровано за № 2113. Суд дійшов до висновку про необхідність задоволення вимог виходячи з такого. Згідно зі\~ст. 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 3, 5\~ст. 203 ЦК України\~волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6\~ст. 203 цього Кодексу. Частиною 3 цієї\~статі Кодексу\~передбачено якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За приписами ч. 1\~ст. 229 ЦК України\~якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 216 ЦК України\~недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України\~передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно з ч. 2\~ст. 1220 ЦК України\~часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 1\~ст. 1222 ЦК України\~спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 1273 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого\~ст. 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Відповідно до ч. 1\~ст. 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з ч. 1\~ст. 1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як зазначено у 2 абзаці ч. 1\~ст. 229 ЦК України\~істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість за цільовим призначенням. Прийняття спадщини це односторонній правочин, який в силу вимог\~ст. 229 ЦК України\~може бути визнаний судом недійсним. Судом встановлено, що підписуючи заяву про прийняття спадщини, позивач не передбачав значного знецінення спадкового майна, а також не міг знати про існування спадкоємця недієздатного [PERSON] . При цьому, позивач є релігійною організацією і дана заява суперечить його принципам справедливості та християнським цінностям, і у разі, якби позивач знав про існування вищенаведених обставин то не подавав би заяви про прийняття спадщини. Внаслідок вад волі позивача, позивач помилився щодо своїх прав на спадкове майно, а також помилився щодо прав відповідача. У Пленумі Верховного Суду України у п. 20\~постанови № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~зазначено, що правочин визначається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторони правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення». В судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами, що при вчиненні одностороннього правочину позивач помилився. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на вище вказане, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір не підлягає стягненню на користь позивача, оскільки позивач попросив покласти судові витрати на нього.

Outcome: approved