Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

27 лютого 2019 року [PERSON] звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 23 жовтня 2014 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі та в них є спільна дитина [PERSON] , [INFO] , який перебуває на повному її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має можливість її надавати, інших утриманців не має. Зазначила, що вона докладала зусиль та вживала заходів щодо отримання матеріальної допомоги з моменту ухилення від утримання дитини з 01 березня 2018 року, двічі подавала позов про стягнення аліментів, однак вони були повернуті, у зв`язку з тим, що позивачкою не було сплачено судовий збір за вимогу про розірвання шлюбу. Крім того позивачка зазначає, що вона зверталася до відповідача до подачі заяви до суду із проханням надавати допомогу на утримання дитини щомісячно, однак відповідач проігнорував її звернення до нього. У зв`язку із наведеним просила суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 березня 2018 року до повноліття сина(а.с.1-2). Ухвалою суду від 19 березня 2019 року провадження у справі відкрите за правилами спрощеного провадження(а.с.14) 14 травня 2019 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якій відповідач позов визнав частково та зазначив, що він вважає, що з нього можуть бути стягнуті аліменти на утримання дитини з моменту подачі позову, тобто з 22 лютого 2019 року у розмірі 1/8 частини його заробітку(доходу). В позові про стягнення аліментів за минулий час та в решти позовних вимог щодо розміру стягуваних аліментів просив відмовити. В обґрунтування заперечень зазначив, що позивачкою не представлено будь-яких належних та допустимих доказів того, що вона вживала заходів щодо стягнення з нього аліментів за період часу з 01 березня 2018 року по 22 лютого 2019 року, при цьому він завжди надавав матеріальну допомогу дитині і грошима і продуктами харчування і ніколи не ухилявся від надання дитині матеріальної допомоги. Щодо визначення розміру аліментів, то визнаючи позов в частині стягнення 1/8 частки його доходу, то відповідач зазначив, що він є інвалідом третьої групи, йому потрібно багато коштів на придбання ліків, крім того він надає матеріальну допомогу непрацездатній матері, якій сьогодні вже 83 роки та вона потребує стороннього догляду. За таких обставин просить суд стягувати з нього аліменти на утримання дитини в розмірі в розмірі 1/8 частини його заробітку(доходу) з дня подання позову до повноліття дитини, а в решті позовних вимог відмовити(а.с.35-26) 29 травня 2019 року позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] подали до суду відповідь на відзив, в який зазначили, що доводи відповідача щодо неспроможності сплати аліментів в розмірі ј частини його доходу є необґрунтованими та такими що не підтверджуються достовірними доказами. Так відповідач посилається на те, що він допомагає матеріально своїй матері, однак його мати отримує пенсію, доказів того, що він сплачує аліменти на її утримання та є її опікуном суду не представлено, до того у відповідача є брат рідний, який працює та проживає У Києві, отже обов`язок допомагати матері лежить не тільки на відповідачеві, а й на його братові. Щодо доводів відповідача в тій їх частині, що позивачка не здійснювала заходів щодо отримання аліментів від відповідача за минулий час, то зауважено на тому, що вказана обставина підтверджується ухвалою, якою позовну заяву про розірвання шлюбу та стягнення аліментів було залишено без руху, яку пізніше було повернуто позивачці у зв`язку із тим, що судовий збір не був сплачений. Крім того, позивачка зверталася до суду ще раз із такою заявою, яку було залишено без розгляду. Крім того, вважає, що відповідач надав суду недостовірну інформацію щодо позбавлення прав позивачки відносно старших дійте, а документи подані ним на підтвердження вказаних обставин, такими, що не стосуються справи. Зауважено, що відповідач має у власності будинок та транспортний засіб, що підтверджує ту обставину, що відповідач має дохід та спроможний сплачувати аліменти у розмірі ј частини його заробітку(доходу)(а.с.58-59). \~ \~ \~ \~11 червня 2019 року відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких позов визнав частково, навівши доводи аналогічні доводам, викладеним у відзиві на позов. Щодо вимог в частині стягнення аліментів за минулий період, то зазначив, що дитина у 2018 році перебувала на повному державному забезпеченні у інтернаті до кінця травня 2018 року. Крім того, може ствердити, що після того як вони з позивачкою припинили спільне проживання він сам запропонував сплачувати аліменти в розмірі ј частини його доходу, але позивачка відмовилася. Щодо наявного у нього майна, то він зазначає, що дійсно має у власності дерев`яний будинок у 6 кв.м та автомобіль 1996 року випуску, який на сьогодні зламаний(а.с.64-65). Позивачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час судового засідання, не прибула, в матеріалах справи міститься її заява з проханням розгляд справи провести у її відсутності, за участю її представника [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] . [PERSON] ., який діє на підставі довіреності № 3178 від 12 вересня 2018 року (а.с.24) заявлені позовні вимоги, та вимоги у відповіді на відзив підтримав частково. Повідомив, що враховуючи ту обставину, що справа розглядається довготривалий час, то вважає непотрібним витребування для огляду в судовому засіданні справ із канцелярії суду, за якими видно, що його довірителька до суду зверталася із позовами про стягнення аліментів, від клопотання про його допит щодо обставин, що мають значення по справі також відмовився, оскільки визнає, що в даному випадку допустимими доказами є письмові докази( зокрема рішення судів у справах по заявам довірительки). За таких обставин, позов в частині стягнення аліментів за минулий період просив задовольнити частково з 10 серпня 2018 року, оскільки саме з цього моменту є підтвердження того, що позивачка вживала заходів щодо стягнення аліментів з відповідача. Також щодо доводів того, що позивачка не зверталася із відповідними вимогами безпосередньо до відповідача, то може ствердити, що такі доводи відповідача не підтверджені будь-якими доказами. Щодо судових витрат на правову допомогу, то зазначає, що та обставина, що позивачка витратила кошти на правову допомогу йому як представнику підтверджується укладеним договором про надання правової допомоги від 05 вересня 2018 року, довіреністю, розпискою, за якою позивачка надала йому кошти в сумі 1000 грн. 00 коп. та розрахунком роботи представника. Крім того, повідомив, що заяву про витрати за участь у справі безпосередньо у судовому засіданні подасть пізніше, після вирахування часу, задіяного у безпосередній участи представника у судовому засіданні. За таких обставин, просить стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини аліменти у розмірі ј частки його заробітку(доходу), починаючи з 10 серпня 2018 року і до повноліття дитини та витрати на правову допомогу в сумі 4000 грн. 00 коп.. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково. В обґрунтування заперечень повідомив, що він вважає, що аліменти слід стягувати з нього у розмірі 1/4 частина його заробітку(доходу), починаючи з дня подачі позову. В частині стягнення аліментів за минулий період відмовити. Повідомив, що він визнає позов саме в розмір ј частина його заробітку(доходу), щодо того, що у відзиві та у запереченнях зазначено, що він визнає позов в розмірі 1/8 його заробітку, то повідомив, що для складання вказаних документів, він звертався за допомогою до адвоката, і він ці документи підписав, однак насправді, він вважає, що аліменти повинні стягуватися з нього на утримання сина саме у розмір ј частина його заробітку(доходу) щомісячно. Тому він не визнає позов лише в частині вимог про стягнення аліментів за минулий період. В цій частині він підтримує свої доводи викладені у відзиві та запереченнях, у зв`язку з цим, пояснив, що їх син до кінця травня 2018 року перебував на повному державному забезпеченні у школі-інтернаті, і лише по закінченню навчання в кінці травня позивачка його забрала до дому. При цьому, вона виїхала з місця проживання, про яке йому було відомо без повідомлення нової адреси, отже він не міг навіть знати де вони проживають та відповідно не мав можливості надавати таку допомогу. Він вживав заходів щодо встановлення їх місця проживання, оскільки спілкувався із позивачкою за допомогою відеозв`язку у мессенджері «Скайп», однак у відповідь отримував лише нецензурну лексику, крім того він через родичів передавав синові гроші та продукти харчування, коли міг це зробити. Доводи представника позивачки, що вжиття заходів щодо сплати ним аліментів підтверджується також ухвалами суду, вважає неприйнятними, оскільки особисто він взагалі не знав про те, що позивачка зверталася до суду із такими позовами, можливо як би він знав про те, що такий позов був поданий раніше, їх спір вирішився ще б тоді. Щодо витребування доказів, то враховуючи що справа стосується аліментів, то вважає, що її слід вирішити на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин просить стягувати з нього аліменти в розмір ј частик його заробітку (доходу), а в частині вимог про стягнення аліментів за минулий період відмовити. В ході розгляду справи судом було розв`язано заяви та клопотання сторін та прийнято процесуальні рішення. Ухвалою суду від 19 березня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі(а.с.14-15). Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з огляду на такі встановлені у судовому засіданні обставини та відповідні ним докази. Судом встановлено, що згідно із копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 23 жовтня 2014 року, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Прізвище після укладення шлюбу у дружини [PERSON] (а.с. 3). Згідно із копією свідоцтва про народження, серія [NUMBER] від 23 лютого 2009 року, [PERSON] народився [INFO] в м. Святогорську Донецької області та його батьками записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.6 ) Згідно із копією довідки про склад сім`ї № 632 від 31 серпня 2018 року, виданої комітетом мікрорайону «Словважмаш» м. Слов`янська, зареєстрований та проживає однією сім`єю з [PERSON] [PERSON] (а.с.7). За даними Святогірської міської ради, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Відповідно до ухвали Слов`янського иіськрайонного суду Донецької області від 14 серпня 2018 року, позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів залишено безе руху у зв`язку з несплатою судового збору за позовні вимоги про розірвання шлюбу(а.с.27). Відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] , [PERSON] є пенсіонером по третій групі інвалідності(а.с.38). Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 24 травня 1973 року (а.с. 39), та пенсійного посвідчення серії [NUMBER] за № 257373 (а.с. 43) відповідач має матір [PERSON] яка є непрацездатною в силу пенсійного віку. Відповідно до направлення на госпіталізацію у психіатричну лікарню, [PERSON] був направлений на лікування 14 травня 2019 року(захворюванням страждає внаслідок ЧМТ з 1978 року)(а.с.41). Згідно із довідкою Міністерства Охорони Здоров`я України за № 000894 від 14 грудня 2005 року відповідач є інвалідом 3 групи безстроково (а.с.42). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] від 27 червня 2006 року, [PERSON] має транспортний засіб 1996 року випуску марки ВАС 21099(а.с.70). Відповідно до довідки № 113 від 16 травня 2019 року, [PERSON] , [INFO] , дійсно навчався та оздоровлювався в Святогірській загальноосвітній санаторній школі-інтернаті І-ІІ ступенів № 12 Донецької обласної ради. Вибув зі школи 27 травня 2018 року(а.с.74). Відповідно до експлікації, зображено план будинку по [ADDRESS] , загальна площа становить 5.0х4.65=23.25 кв. м (а.с.75). Відповідачем не заперечується та обставина, що дитина на теперішній час фактично проживає разом із позивачкою, крім цього вказана обставина підтверджується довідкою про склад сім`ї(а.с.7). Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII\~78912, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із частинами 8, 9 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 2, 3 ст. 181 СК України). Згідно із вимогами ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. ст.183, 184 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. - у твердій грошовій сумі. Згідно із ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів повинен бути не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII\~78912, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із частинами 8, 9 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 2, 3 ст. 181 СК України). Згідно із вимогами ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. ст.183, 184 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. - у твердій грошовій сумі. Згідно із ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом . Згідно із вимогами ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів повинен бути не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі ст. 191 СК України, аліменти з відповідача підлягають стягненню з моменту пред`явлення позову до суду. З наданих суду доказів встановлено, що дитина власних доходів не має та потребує матеріальної допомоги, а відповідач є працездатним, інших утриманців не має. Відповідач визнав позов та погодився на стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини його заробітку з моменту подачі позову та до повноліття дитини. Суд приймає визнання позову в цій частині, оскільки таке визнання позову не суперечить чинному законодавству та інтересам інших осіб. Вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в частині вимог про стягнення заборгованості за аліментами за минулий період, суд виходить з таких міркувань. Відповідно до ст.. 49 ЦПК України, позивач має право збільшити або зменшити розмір позовних вимог до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається у спрощеному провадженні. В судовому засіданні представник позивача повідомив, що він позов підтримує частково, тобто просить стягувати аліменти за минулий час, тобто з 10 серпня 2018 року, а не як зазначено в заяві з 01 березня 2018 року, разом з тим, відмову від позову в частині вимог про стягнення аліментів за період 01 березня по 10 серпня 2018 року не заявляв. За таких обставин, суд розцінює таку заяву позивача як зменшення розміру позовних вимог та в силу ст.. 49 ЦПК України не приймає її до уваги та розглядає справу в межах заявлених вимог відповідно до позовної заяви. Відповідно до\~ст.\~191\~СК України,\~аліменти на\~дитину присуджуються\~за рішенням\~суду від\~дня пред`явлення\~позову,\~а в\~разі подання\~заяви про\~видачу судового\~наказу -\~із дня\~подання такої\~заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз частини другої ст. 191 СК України дозволяє дійти висновку про те, що стягнення аліментів на утримання дитини за минулий час можливе за двох умов вжиття заходів позивачем щодо одержання аліментів з відповідача, але неможливість їх отримання у зв`язку із ухиленням останнього від їх сплати. Ухиленням від сплати аліментів відповідача треба вважати його винну протиправну поведінку, тобто свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до нього безпосередньо або через суд з вимогою про сплату необхідної для утримання дитини грошової суми. Представником позивача на підтвердження звернення до відповідача із вимогою про сплату аліментів представлено ухвалу суду про залишення позову про розірвання шлюбу та стягнення аліментів без руху. Суд зважає на ту обставину, що дійсно позивачка зверталася до суду із позовом про стягнення аліментів до відповідача, разом з тим, саме по собі звернення до суду із позовом про стягнення аліментів на думку суду не є беззастережним доказом того вжиття заходів про стягнення аліментів з боку позивачки та відповідного ухилення від їх оплати з боку відповідача. Суд приймає до уваги доводи відповідача в тій їх частині, що він не знав про наявність будь-яких позовів до нього до часу, коли отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі, що розглядається. Так відповідно до чинного ЦПК, залишення без руху позову направляється лише особі, яка подала до суду заяву. В судовому засіданні представник позивача ствердив, що недоліки усунуті не були, а тому заяву від 10 серпня 2018 року було повернуто позивачці, провадження у справі не відкрито. За таких обставин, заява та додані матеріали вважаються неподаними та повертаються позивачеві(ст.185 ЦПК України). Отже за таких обставин, слід дійти до висновку, що подання заяви про стягнення аліментів до суду у серпні не відбулося. Слід зауважити, що на даній стадії, особа, яка зазначена у заяві як відповідач ніяким чином не приймає участь у справі, і відповідно до ЦПК України, і ухвала про залишення заяви без руху і ухвала про повернення заяви надсилаються лише позивачеві, отже [PERSON] об`єктивно не міг знати про наявність будь-якого позову до нього. Суд також наголошує на тому, що позивачкою та її представником не подано суду будь-яких доказів на спростування доводів відповідача в тій їх частині, що ним було вжито заходів для встановлення місця перебування дитини після того, як дитина залишила школу інтернат, та можливості надання дитині матеріальної допомоги. Суду не представлено доказів того, що відповідач з метою несплати аліментів змінив місце проживання, внаслідок чого позивачка змушена була його розшукувати самостійно, або через правоохоронні органи. Судом не можуть бути прийняті до уваги доводи в тій їх частині, що інша заява була залишена позивачем без розгляду у зв`язку із тим, що суддя у провадженні якого вона знаходилася перебував на лікарняному, оскільки в даному випадку, така підстава для залишення позову без розгляду не дає можливості стверджувати, що були вжиті заходи отримання аліментів, а відповідач ухилився від їх сплати. Суд звертає увагу, що відповідно вимог ч.2 ст. 191 СК України, тягар доказування щодо вжиття заходів на отримання аліментів лежить саме на позивачці. Разом з тим, суд не приймає до уваги доводи відповідача в тій їх частині, що дитина перебувала у школі-інтернаті до кінця травня 2018 року(а.с.74), а також те, що відносно позивачки було порушено кримінальну справу за погане поводження із дітьми(а.с. 47-50). Так доводи відповідача, в тій їх частині, що оскільки дитина перебувала на повному державному утриманні, позивачка не має право на отримання аліментів на утримання дитини не відповідають нормам чинного законодавства, оскільки повне перебування на державному утриманні не звільняє батьків від обов`язку сплати аліментів. Документи про притягнення до кримінальної відповідальності позивачки за 2007 рік суд вважає неналежними доказами, оскільки вони не стосуються малолітнього [PERSON] . За таких обставин, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення вимог про стягнення аліментів за минулий час за період 01 березня 2018 року по 21 лютого 2019 року не має, а тому в цій частині позову слід відмовити. З огляду на викладене, оскільки передбачених законом підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримання дитини судом не встановлено, з врахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, досліджених доказів у їх сукупності, суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання їх дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із п. 3 ч. 1\~ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», що передбачає пільги щодо сплати судового збору, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Відповідно до ч.1\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У ч.1\~ст. 141 ЦПК України\~зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 6 згаданої статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З врахуванням вказаних положень можна дійти висновку, що у поняття судових витрат, вказаних у ч. 6 ст. 141 ЦПК\~включається також і судовий збір. Наведене положення узгоджується також із частиною другою вказаної норми, де на відміну від частини шостої йдеться про «інші судові витрати». За таких обставин, слід дійти висновку, що у разі звільнення від сплати судових витрат, у тому числі судового збору, сторони, на користь якої ухвалено рішення, то з протилежної сторони стягуються витрати, які були понесені іншими особами, а решта компенсується за рахунок держави. Таким чином, враховуючи, що позивачка є звільненою від сплати судового збору при зверненні до суду із позовними вимогами про стягнення аліментів, а позов судом задоволений у повному обсязі, то підстав для стягнення судового збору з відповідача в дохід держави у суду не має, оскільки за вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, він компенсується за рахунок держави. Такий висновок суду також узгоджується із нормами, передбаченими ч.1 ст. 142 ЦПК України. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з таких встановлених в судовому засіданні обставин та відповідних ним доказів. Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч.2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). В судовому засіданні достовірно встановлено, що представник позивачки [PERSON] . представляє інтереси на підставі довіреності № 3178 від 12 вересня 2018 року (а.с.24). Суду представлений договір про надання правової допомоги від 05 вересня 2018 року, розрахунок роботи представника, за якою робочий час на підготовку та складання документів у справі було витрачено 5 годин робочого часу, вартість яких становить 4000 грн.(а.с.26), розписка, за якою представник [PERSON] отримав гонорар в сумі 1000 грн. за надання правової допомоги у справі про стягнення аліментів. Згадана вище довіреність не містить інформації щодо надання повноважень на представництво в суді саме адвокату, а не громадянину, та з вказаної довіреності не вбачається укладення договору про надання професійної правничої допомоги між позивачкою та адвокатом. В судовому засіданні представник позивачки не надав жодних документів, які б підтверджували те, що він є професійним адвокатом. За таких обставин, вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу судом відхиляються. На підставі викладеного,

Outcome: partial