Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

29.04.2014 року позивач звернувся до суду з позовом і свої доводи обґрунтовує тим, що до 15.07.2013року їй належало ? частини жилого будинку [ADDRESS], а [PERSON] - 1/4частина. Потім вона оскаржила спадщину і судовим рішенням Волноваського районного суду Донецької області і рішенням Апеляційного суду Донецької області від 15.07.2013року за нею було визнано право на 1/4частину і на ? частину, взагалі її належить ? частини жилого будинку та ? частини земельної ділянки. 03.09.2013року вона зареєструвала своє право на ? частини жилого будинку у Волноваському РУЮ, де було зроблено відповідний запис в державному реєстрі майнових прав на нерухоме майно. Тоді їй стало відомо, що [PERSON] 01.02.2014року через приватного нотаріуса подарував 3/4частини будинку та земельної ділянки [PERSON], який зареєстрував своє право на майно в державному реєстрі. Позивач вважає, що відповідач вчинив незаконно, оскільки на момент дарування йому належало тільки 1/4частина, а не ? частини жилого будинку та земельної ділянки, тому просить визнати договір дарування недійсним. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, але надала заяву слухати справу без участі, на позовних вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилась, але був сповіщений належним чином про день та час слухання справи. Третя особа [PERSON] до судового засідання не з'явилась, але був сповіщений належним чином про день та час слухання справи. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. З цього слідує, що при вирішенні позову про визнання недійсним договору дарування, суди повинні виходити із відповідних норм Цивільного Кодексу України, якими регулюється вчинення саме цього виду договорів. Договір дарування є особливою формою договорів, який опосередковує безоплатну передачу майна у власність від однієї сторони (дарувальника) до іншої сторони (обдарованого). Згідно із ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. За п. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин справи, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Таким чином, тільки у разі доведеності факту обману (тобто винних дій сторони в угоді) і безпосереднього впливу цього обману на волевиявлення іншої сторони укласти оспорювану угоду на зазначених в ній умовах, така угода може бути визнана недійсною. Так, у судовому засіданні встановлено, що рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 30.10.2012року за [PERSON] було визнано ? частину жилого будинку [ADDRESS] у порядку спадкування після смерті [PERSON], у визнанні права власності на частку спадщини у житловому будинку [ADDRESS] після смерті [PERSON] - відмовлено./а.с.12-16/ Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 15.07.2013року рішення Волноваського районного суду Донецької області у частині відмови у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування на 1/2частину будинку [ADDRESS] після смерті [PERSON] було скасовано, позов задоволено і визнано за [PERSON] право на 1/2частину житлового будинку [ADDRESS]. /а.с. 17-20/ 19.03.2013року [PERSON] зареєструвала право власності на ? частки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. /а.с.8/ Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 01.02.2014року приватним нотаріусом [PERSON] було укладено договір дарування ? частки жилого будинку та земельної ділянки за адресою [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON]. Підставою виникнення права власності у [PERSON] було свідоцтво про право власності на спадщину, за законом від 24.12.2012року. Аналізуючи викладене суд приходить до висновку, що договір дарування від 01.02.2014року укладений між [PERSON] та [PERSON] є недійсним, оскільки судовим рішенням Апеляційного суду Донецької області від 15.07.2013року рішення Волноваського суду від 30.10.2012року, яким позивачу відмовлено у визнані права власності на ? частину спірного будинку - скасовано. На підставі ст. 81, 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 243,60грн. судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: approved