Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

27.09.2019 року до суду звернувся позивач [PERSON] , з позовом про звільнення від сплати аліментів до відповідача [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Верхньодніпровський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Дніпро) 07.11.2019 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18.11.2019 року відкрите провадження у справі. Справа призначена до розгляду за правилами загального провадження в підготовче судове засідання на 20.01.2020 року. 20.01.2020 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 16.03.2020 року. 16.03.2020 року розгляд справи в судовому засіданні відкладений на 18.05.2020 року за клопотанням відповідача. 18.05.2020 року розгляд справи в судовому засіданні відкладений на 06.08.2020 року за клопотанням відповідача. 06.08.2020 року розгляд справи в судовому засіданні відкладений на 28.09.2020 року в зв`язку з неявкою відповідача у призначене судове засідання. Сторонам та учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. У судовому засіданні 28.09.2020 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Згідно поданої позовної заяви позивач просить звільнити його від сплати аліментів на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 13 вересня 2017 року, які стягуються на підставі судового наказу Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2017 року у цивільній справі № 173/1529/17 на користь відповідачки та визнати виконавчий документ - судовий наказ Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2017 року у цивільній справі № 173/1529/17 про стягнення з нього аліментів таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 25 листопада 1995 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою у Водянській сільській раді Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 9. В період шлюбу в них народився син - [PERSON] , [INFO] . Згідно ст. 122 СК України його було записано батьком дитини. Спільне життя з відповідачкою у них не склалось. На підставі заочного рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29.04.2014 року у справі № 173/583/14-ц шлюб між ними був розірваний. Рішення суду набрало законної сили 02.06.2014 року. В жовтні 2017 року відповідачка звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з нього аліментів на утримання сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу). але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 13 вересня 2017 року. 04.10.2017 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області був винесений судовий наказ у справі № 173/1529/17 згідно якого з нього на користь відповідачки стягнені аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] . 26 жовтня 2017 року судовий наказ був звернений до виконання. 17.11.2017 року Постановою державного виконавця Верхньодніпровського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Дніпропетровській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 55181185). Весь цей час він зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини. Згодом у нього виникли сумніви щодо кровного споріднення між ним і дитиною. В зв`язку з чим він звернувся до суду з позовом про оспорення батьківства. 30.05.2019 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області ухвалене заочне рішення по цивільній справі за № 173/2229/17 яким виключені відомості про нього як про батька дитини - [PERSON] , [INFO] . Рішення суду набрало законної сили 10.07.2019 року. Однак не зважаючи на те, що ним був доведений факт, що він не є біологічним батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , він продовжує сплачувати аліменти на його утримання за вищевказаним судовим наказом, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному об`ємі за доводами, викладеними в позовній заяві. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - представник Верхньодніпровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст заявлених позовних вимог, заслухавши учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, 25 листопада 1995 року між сторонами був зареєстрований шлюб у Водянській сільській раді Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 9. В період шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, в якому батьком дитини записаний позивач згідно ст. 122 СК України, оскільки на час народження дитини сторони перебували в зареєстрованому шлюбі Спільне життя між сторонами не склалось. На підставі заочного рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29.04.2014 року у справі № 173/583/14-ц шлюб між сторонами був розірваний. Рішення суду набрало законної сили 02.06.2014 року, що підтверджується копією рішення суду. В жовтні 2017 року відповідачка звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з позивача аліментів на утримання сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу). але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 13 вересня 2017 року. 04.10.2017 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області був винесений судовий наказ у справі № 173/1529/17 згідно якого з позивача на користь відповідачки стягнені аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] . 26 жовтня 2017 року судовий наказ був звернений до виконання. 17.11.2017 року Постановою державного виконавця Верхньодніпровського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Дніпропетровській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 55181185). Таким чином судом встановлено,що позивач сплачує аліменти на утримання сина на підставі судового наказу. Згодом у позивача виникли сумніви щодо кровного споріднення між ним і дитиною. В зв`язку з чим він звернувся до суду з позовом про оспорення батьківства. 30.05.2019 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області ухвалене заочне рішення по цивільній справі за № 173/2229/17 яким виключені відомості про позивача як про батька дитини - [PERSON] , [INFO] . В подальшому заочне рішення було скасоване. 03.08.2020 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області ухвалене рішення по цивільній справі за № 173/2229/17 яким виключені відомості про позивача як про батька дитини - [PERSON] , [INFO] . Дане рішення набрало законної сили 15.09.2020 року, що підтверджується копією рішення суду Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ним був доведений факт, що він не є біологічним батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , але він продовжує сплачувати аліменти на його утримання за вищевказаним судовим наказом Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками може бути згодом зменшений або збільшений за позовом стягувача або платника аліментів у разі зміни його матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров`я когось із них. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна із сторін має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Судом встановлено, що аліменти з позивача були стягненні на підставі судового наказу Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 04.10.2017 року у справі 173/1529/17, а не підставі рішення суду. Відповідно до ч. 6,7 ст. 170 ЦПК України У разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. У разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу. Оскільки судовий наказ про стягнення аліментів є особливою формою судового рішення відповідно нормами ЦПК України передбачений особливий порядок його оскарження, це може бути позов про зменшення розміру аліментів або заява про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами. Нормами цивільного процесуального кодексу України не передбачено способу захисту порушених прав у вигляді подання позову про припинення стягнення аліментів, стягнених на підставі винесеного судового наказу, та про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню. Позивач підставою заявлених позовних вимог обрав на положення ст. 192 СК України, які передбачають зменшення розміру аліментів, стягненних на підставі рішення суду, а не винесення судового наказу. Таким чином позивачем обраний спосіб захисту порушеного права, який не передбачений нормами ЦПК України та СК України та не застосовується до правовідносин, що виникли між позивачем і відповідачем. На підставі чого суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768 грн. 40 коп., покладаються на позивача, оскільки судом ухвалюється рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed