Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

28 липня 2020 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, який обґрунтовує такими обставинами. [INFO] померла її мати [PERSON] , з якою на час смерті проживала позивач [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку та господарських будівель по [ADDRESS] . За життя мати склала заповіт, згідно з яким усе своє майно заповіла своїй дочці [PERSON] , яка прийняла спадщину, але належним чином оформити свої спадкові права на цей будинок вона позбавлена можливості, оскільки правовстановлюючі документи на вказане нерухоме майно відсутні. Зазначає, що вказаний будинок за погосподарськими книгами значиться за її матір`ю [PERSON] та будувався ще у 1960-х роках. За наявності вказаних обставин, позивач просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , яке складається із житлового будинку літ.«А-І», загальною площею 57,7 кв.м, житловою площею 20,1 кв.м, прибудови літ.«а», прибудови літ.«а-1», ганку літ. «а2», літньої кухні літ. «Б», сараю літ.«В», накриття літ.«Г», погребу літ. «п/г», погребу літ. «п/г1», вбиральні літ.«У», воріт з хвірткою «№1», хвіртки «№2», огорожі «№3». Учасники судового розгляду у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у своїх заявах позивач позов підтримав, відповідачпроти позову не заперечував, усі просили розглянути справу без їхньої присутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю позивача [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). 21 січня 2008 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла своїй дочці [PERSON] . Заповіт посвідчувався секретарем виконавчого комітету Панасівської сільської ради Липоводолинського району 21 січня 2008 року, реєстровий № 63. [INFO] у с. Панасівка Липоводолинського району Сумської області [PERSON] померла (а.с. 9). Із довідки виконавчого комітету Липоводолинської селищної ради Сумської області (Панасівський старостинський округ) від 26 червня 2020 року та погосподарської книги за 1991-1995 рр. вбачається, що [PERSON] , [INFO] , до дня смерті була зареєстрована та проживала по [ADDRESS] разом зі своєю дочкою [PERSON] . Заповіт від імені [PERSON] посвідчувався виконавчим комітетом Панасівської сільської ради Липоводолинського району 21 січня 2008 року, реєстровий № 63, який не змінювався та не відмінявся. Спадкоємцями першої черги після смерті матері [PERSON] є її діти дочка [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7, 10). 8 грудня 2011 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Липоводолинського районного нотаріального округу Донича Г.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, заведена спадкова справа №98/2011. 12 грудня 2011 року [PERSON] звернувся до цього ж нотаріуса із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] 9 квітня 2012 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Липоводолинського районного нотаріального округу Донича Г.М. з заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину після смерті матері, та отримала два свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, площами 0,394 га (для ведення особистого селянського господарства) та 2,659 га (для ведення товарного сільскогосподарського виробництва), які знаходяться на території Панасівської сільської ради Липоводолинського району. 3 липня 2020 року приватний нотаріус Липоводолинського районного нотаріального округу Донич Г.М. у своєму листі [PERSON] роз`яснив, що з огляду на відсутність правовстановлюючих документів на вказаний спадковий будинок, вона позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на це нерухоме майно. Відповідно до виготовленого 19 червня 2020 року технічного паспорту будинковолодіння по [ADDRESS] складається із житлового будинку літ.«А-І» (1963 року побудови), загальною площею 57,7 кв.м, житловою площею 20,1 кв.м, житлової прибудови літ.«а» (1963 року побудови), прибудовиліт.«а-1» (1963 року побудови), ганку літ. «а2» (1963 року побудови), літньої кухні літ. «Б» (1980 року побудови), сараю літ.«В» (1975 року побудови), накриття літ. «Г» (1990 року побудови), погребу літ. «п/г» (1963 року побудови), погребу літ. «п/г1» (1963 року побудови), вбиральні літ.«У» (1990 року побудови), воріт з хвірткою «№1», хвіртки «№2», огорожі «№3», вартістю 29500 грн. (а.с.14-20). Згідно з ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Також, власник майна, згідно зіст. 392 ЦК України, може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. До часу набрання чинності ЦК України 2003 року та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на не рухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будівлі та споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» від 05 серпня 1992 року № 449 (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року житлових будинків вимогам законодавства, будівельним нормам та державним стандартам і правилам, зокрема, для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30 липня 2012 року). Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Отже, за наявності на збудоване до 5 серпня 1992 року домоволодіння виготовленого 19 червня 2020 року технічного паспорту та відповідних записів у погосподарських книгах, суд приходить до висновку, що наявних у справі доказів достатньо для висновку про належність померлій матері позивача житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України спадщину складають всі права та обов`язки, які б належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що застосовується, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За наявності у матеріалах справи відомостей про, те що позивачка є спадкоємцем, що належним чином прийняла спадщину за заповітом після смерті своєї матері [PERSON] , за наявності технічного паспорту, який засвідчує відповідність закінченого будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуального житлового будинку, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них вимогам законодавства, суд вважає необхідним визнати за позивачем в порядку спадкування право власності на вказаний житловий будинок. У той же час, розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди на підставі положень ст. 186, 381 ЦК України є приналежністю головної речі (будинку), відповідно до вимог чинного законодавства не потребують окремої реєстрації, а тому не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на розташовані поряд господарсько-побутові будівлі й споруди.

Outcome: partial