Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

27.11.2020 позивач [PERSON] звернулася до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою, в якій просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, за адресою: [ADDRESS] . Позовна заява обґрунтована тим, що позивач є власником будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.09.2004. В належному позивачу будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , який є колишнім чоловіком позивача. У 2014 році він покинув дружину (позивача) з дітьми, коли вона була вагітна третьою дитиною, яку вона народжувала вже без чоловіка. З 2014 року відповідач проживає у своїх батьків за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що відповідач вже більше 6 років як виїхав з її будинку, його власник речей в будинку не має, витрати на утримання будинку та сплату комунальних послуг не здійснює, виписуватися із спірного будинку добровільно не бажає, мотивуючи тим, що його батьки, в будинку яких він проживає, втратять право на отримання субсидії. Оскільки [PERSON] на час його реєстрації у будинку позивача був обізнаний про те, що житло належить [PERSON] , з 2014 року не проживає за адресою реєстрації, не виявив розумну дбайливість про свої інтереси та інтереси позивача щодо технічного підтримання будинку, тому відповідач своїми діями створює позивачу непропорційний та надмірний тягар по утримання будинку. Тому позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав як власника. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22.01.2021 по вказаній справі було відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Деменкова Є.С. в судове засідання не з`явилися, представник позивача надала суду заяву, в якій вказала, що просить розглянути справу у їх відсутності, позивач на позовних вимогах наполягає та проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Від нього не надійшло клопотання про відкладення слухання справи. Також у строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачем не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористалася, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечує. На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 28.09.2004 на підставі рішення Верхньокам`янської сільської ради від 25.10.2003 № 10-102 (а.с.10-11). Відповідно до довідки про склад сім`ї № 434/01-18 від 10.11.2020, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: уповноважений власник - [PERSON] , [INFO] , колишній чоловік - [PERSON] , [INFO] , та неповнолітні діти власника - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Відповідно до акту щодо встановлення факту не проживання за місцем реєстрації громадян на території Званівської сільської ОТГ № 11, складеного 10.11.2020 старостою [PERSON] , внаслідок обстеження за адресою: [ADDRESS] встановлено факт непроживання за місцем реєстрації [PERSON] , [INFO] , який є колишнім чоловіком власника будинку, з 2014 року. Вказаний факт підтверджують сусіди [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Як вбачається з матеріалів справи, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , укладений 21.06.2003 Відділом РАЦС Лисичанського МУЮ у Луганській області, був розірваний заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14.11.2019, яке набрало законної сили17.12.2019 (а.с.15). Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Та обставина, що [PERSON] не знятий з реєстрації із даного житлового приміщення, перешкоджає позивачу, як власнику будинку, володіти, користуватися та розпоряджатися приміщенням в повному обсязі, що є порушенням її права власності. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як зазначено вст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Та обставина, що відповідач [PERSON] не знятий з реєстрації із даного житлового приміщення, перешкоджає позивачу, як власнику квартири, володіти, користуватися та розпоряджатися приміщенням в повному обсязі, що є порушенням її права власності. Крім того, нарахування позивачу комунальних платежів з урахуванням реєстрації у спірному жилому приміщенні відповідача суд розцінює як порушення прав позивача, таке порушення підлягає захисту. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які вона посилалася як на підставі своїх вимог. Судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у спірному будинку з 2014 року, ним не користується, витрати пов`язані з оплатою комунальних послуг не сплачує, а тому є всі підстави для усунення перешкод в користуванні житлом шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]

Outcome: approved