Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

29.01.2020 до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , у якій позивач просить розірвати між сторонами шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову ХМУЮ, актовий запис №1944. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 25.09.2010 між позивачем (за дівочим прізвищем [PERSON] ) та відповідачем був зареєстрований шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції про що у книзі реєстрації шлюбу був зроблений відповідний запис за №1944. Від шлюбу сторони не мають дітей, оскільки спільне життя з відповідачем не склалося, внаслідок різних характерів, кожний із подружжя мав різні погляди на сімейне життя та ведення спільного домашнього господарства. Тому це призвело до припинення шлюбних відносин як і повної втрати почуття любові, взаємоповаги один до одного. Позивач разом з відповідачем мешкали у Німеччині, але з 01.04.2019 відповідач покинув дружину та виїхав з тієї держави, тому місце перебування відповідача наразі позивачу не відоме. З 01.04.2019 сторони не підтримують шлюбно-сімейних відносин і відновлювати їх не збираються, більш того не ведуть спільного господарства як і не мають спільного бюджету. На думку позивача подальше спільне життя і збереження шлюбу з відповідачем вже неможливе та буде суперечити її інтересам. У зв`язку з викладеним позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 04.02.2020 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2020 справу розподілено та передано для розгляду судді Чередник В.Є. 14.04.2020 до канцелярії суду подано заяву на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 15.04.2020 відкрито спрощене провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач не з`явилась, у заяві від 14.04.2020 зазначила про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить залишити прізвище « [PERSON] ». Відповідач у судове засідання не з`явився, 01.04.2020 до суду надійшла заява [PERSON] про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що сторони повідомлялись про дату, час і місце судового засідання, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим провести судовий розгляд справи за відсутності сторін. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Пунктом 1 частини 2 статті 49 ЦПК України визначено, зокрема, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог). Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони розуміють наслідки відповідних процесуальних дій, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені наступні фактичні обставини. 25 вересня 2010 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції, про що 25.09.2010 складено відповідний актовий запис №1944, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Дітей від даного шлюбу у подружжя немає. Позивач та відповідач мають різні погляди на сім`ю та шлюб, шлюбні відносини фактично припинені та не можуть бути поновлені. Суд вважає, що в наданні сторонам строку для примирення немає підстав, оскільки встановлено, що подальше сумісне життя та збереження шлюбу неможливо, враховуючи позицію відповідача про визнання позовних вимог. Вимоги щодо розподілу майна не пред`являлись. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому,що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжя, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими та суперечить інтересам подружжя, що має вагоме значення, в зв`язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved