Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

29.02.2016р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за період з листопада 2014р. по січень 2016р. за послуги з теплопостачання у розмірі 4 379грн. (а.с. № 3 9). В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача посилалася на те, що позивач є виконавцем комунальних послуг з централізованого опалення житлових будинків за адресами: вул. Коцюбинського, 10 А та вул. Баумана, 3 відповідно до рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради «Про визначення виконавця комунальних послуг з централізованого опалення житлових будинків за адресами: вул. Коцюбинського, 10 А та вул. Баумана, 3 (Жовтневий район)» від 01.09.2014р. № 504. [PERSON] є власником кв.№ 9 в буд. № 10 А по вул. Коцюбинського в м. Дніпропетровську загальною площею 45,84 кв. м. Відповідачка не звернулась до позивача задля укладення відповідного договору та не підписала направлений їй позивачем типовий договір, проте протягом опалювальних сезонів 2014 2016р.р. користувалася послугами з теплопостачання, які справно надавались, без перерв та належної якості. Отже, відповідачка не виконує своїх обовязків по оплаті наданих послуг, у звязку з чим у відповідачки виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 4 379грн.50коп., що підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків за період листопад 2014р. січень 2016р. Дану заборгованість представник ТОВ «Маспо-В» і просила суд стягнути з [PERSON] на користь товариства. Представник позивача - [PERSON] (довіреність від 15.02.2015р. а.с № 60) в судове засідання не зявилася, надала до суду клопотання, в якому позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, а також просила розглянути справу за відсутності представника позивача та без фіксування судового процесу технічними засобами, проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с. № 76). Відповідачка в судові засідання по справі, які призначалися на 18.05.2016р. та 16.06.2016р. повторно не зявилась, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином за адресою, наданою адресно-довідковим підрозділом ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області від 10.03.2016р. (а.с. № 62). Згідно відмітки на конверті, яким було надіслано на адресу відповідачки копію позову та судову повістку на 18.05.2016р., він повернувся «за закінченням терміну зберігання» (а.с. № 67). Судова повістка на 16.06.2016р. з копією позову була вручена відповідачці 11.06.2016р., що підтверджується поштовим повідомленням, наявним в матеріалах справи (а.с. № 75). Отже, відповідачка в судове засідання не зявилась, про причини своєї неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала, з клопотанням про відкладення розряду справи до суду не звернулась, а також правом надання заперечень проти позову не скористалась. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з чим суд, з метою недопущення порушення строків розгляду справи, передбачених ст. 157 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач є виконавцем комунальних послуг з централізованого опалення житлових будинків за адресами: вул. Коцюбинського, 10 А та вул. Баумана, 3 відповідно до рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради «Про визначення виконавця комунальних послуг з централізованого опалення житлових будинків за адресами: вул. Коцюбинського, 10 А та вул. Баумана, 3 (Жовтневий район)» від 01.09.2014р. № 504 (а.с. № 24 - 25). Відповідно до рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради «Про встановлення тарифів на теплову енергію та послуги з централізованого опалення ТОВ «Маспо-В» від 26.12.2014р. № 826, установлені тарифи на теплову енергію та послуги з централізованого опалення ТОВ «Маспо-В», які вводяться в дію через 20 днів після прийняття цього рішення (а.с. № 22 - 23). Відповідно до інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видами діяльності ТОВ «Маспо-В» зазначені такі, як комплексне обслуговування обєктів (код КВЕД 81.10); постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря (Код КВЕД 35.30), тобто позивач є повноважним та законним постачальником послуг з теплопостачання (а.с. № 10 21, 54 - 59). В міській газеті «Наше місто», а саме в номері 50 (3780) від 13.11.2014р. було опубліковано оголошення про початок опалювального сезону в 2014 році, згідно якого адміністрація ТОВ «Маспо-В» повідомляє усіх власників квартир в жилих будинках, що розташовані за адресою: вул. Коцюбинського, 10а и вул. Баумана, 3, в м. Дніпропетровську (Жовтневий район) про те, що подача теплоносія в квартири буде здійснюватися з 13.11.2014р. З питань укладення договорів про надання послуг з централізованого опалення звертатися в абонентський відділ ТОВ «Маспо-В» за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Коцюбинського, 12, офіс № 1, тел. 732-36-46 (а.с. № 26 29). Відповідно до листа за вих. № 109 від 09.12.2014р. ТОВ «Маспо-В» опалювальний сезон 2014 - 2015р.р. у житловому будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Коцюбинського, буд. 10 А позивач розпочав з 25.11.2014р., а припинив з 30.03.2015р. згідно з листом за вих. № 245 від 06.04.2015р. (а.с. № 30 - 31). Відповідно до листа за вих. № 1003 від 21.12.2015р. ТОВ «Маспо-В» опалювальний сезон 2015-2016 рр. у житловому будинку, розташованому за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Коцюбинського, буд. 10 А позивач розпочав з 18.12.2015р., тариф за послугу з центрального опалення нараховується відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради № 826 від 26.12.2014р. (а.с. № 32 33). Згідно даних, наданих адресно-довідковим підрозділом ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області від 10.03.2016р., [PERSON] з 23.05.1977р. зареєстрована в квартирі № 9 в будинку № 10 А по вул. Коцюбинського в м. Дніпропетровську (а.с. № 62). Відповідачка не звернулась до позивача для укладення відповідного договору, проте протягом двох опалювальних сезонів користувалася послугами, які надавалися ТОВ «Маспо-В». Відповідачка не виконує своїх обовязків по оплаті наданих послуг, а саме за період з жовтня 2014р. по січень 2016р. утворилася заборгованість в розмірі 4 379грн.50коп. (а.с. № 53). Листом від 03.12.2015р. відповідачці були направлені наступні документи: перелік документів для укладення договору, проект договору про надання послуг з централізованого опалення, акт-рахунок-фактура № 3510141215-40555 від 01.12.2015р., претензія за вих. № 307/с від 01.12.2015р. з вимогою щодо сплати заборгованості та укладення договору на постачання теплової енергії з позивачем (а.с. № 48 50). Відповідачка не підписала вказаний договір, не надала жодних пояснень з цього приводу або мотивованої відмови від підписання договору, але з листопада 2014р. по сьогодні отримує від позивача послуги, передбачені договором про надання послуг з центрального опалення. А також відповідачка не виконала вимоги, заявлені в претензії позивача. Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», а також нормами Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005р. № 630. Відповідно до ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено в договорі або в законі. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Стаття 1 Закону України «Про теплопостачання» зазначає, що теплопостачання (постачання теплової енергії) - це сфера діяльності з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії споживачам; а споживач теплової енергії - це фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергії на підставі договору; теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. За змістом ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, в тому числі й на комунальні послуги - (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005р. № 630, установлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. На підставі ст. 64 ЖК України члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Згідно зі ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (теплоенергія) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та комунальні послуги. Відповідно до ч. 3 ст. 510 ЦК України, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Згідно з п.п. 1, 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений їх виконавцем на основі типового договору, та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною 2 п. 3 ст. 21 Закону передбачений обов'язок виконавця послуг підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Проте, відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Ні ЦК України, ні ЖК України, ні Законом України «Про житлово-комунальні послуги», ні Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, не передбачені випадки, в яких недодержання сторонами письмової форми правочину про надання житлово-комунальних послуг, має наслідком його недійсність, а тому відсутність письмового договору між позивачем та відповідачкою не свідчить про відсутність між ними договірних правовідносин щодо надання послуг з опалення. Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право сторін, тому відсутність письмового договору не звільняє відповідачку від оплати отриманих комунальних послуг, які були надані позивачем. З обставин справи вбачається, що хоча між сторонами по справі не укладено письмового договору на оплату комунальних послуг, проте позивач з відповідачкою, фактично, знаходилися в договірних відносинах по наданню житлово-комунальних послуг і користування такими послугами, які випливають із зазначених вище нормативно-правових актів. Позивач виконував свої зобов'язання по наданню таких послуг, відповідачка є споживачем цих послуг та не виконує зобов'язання з їх оплати. За спожиті відповідачкою комунальні та експлуатаційні послуги позивач виставив наступні рахунки: - акт-рахунок-фактура № 3510141214-32111 від 25.12.2014р. за теплопостачання для послуг з опалення за грудень 2014р. на суму 564,29 грн. (а.с. № 34); - акт-рахунок-фактура № 3510141114-31309 від 25.12.2014р. за теплопостачання для послуг з опалення за листопад 2014р. на суму 112,86 грн. (а.с. № 35); - акт-рахунок-фактура № 3510140115-32941 від 27.01.2015р. за теплопостачання для послуг з опалення за січень 2015р. на суму 564,29 грн. (а.с. № 36); - акт-рахунок-фактура № 3510141215-33796 від 26.02.2015р. за теплопостачання для послуг з опалення за лютий 2015р. на суму 564,29 грн. (а.с. № 37); - акт-рахунок-фактура № 3510140315-34752 від 29.03.2015р. за теплопостачання для послуг з опалення за березень 2015р. на суму 527,88 грн. (а.с. № 38); - акт-рахунок-фактура № 3510140415-35751 від 28.04.2015р. за теплопостачання для послуг з опалення (перерахунок за опалення з листопада 2014р. по березень 2015р.) на суму 908,03 грн. (а.с. 39); - акт-рахунок-фактура № 3510141215-42623 від 18.12.2015р. за теплопостачання для послуг з опалення за грудень 2015року на суму 354 грн. (а.с. №40); - акт-рахунок-фактура № 3510140116-43570 від 29.01.2016р. за теплопостачання для послуг з опалення за січень 2016р. на суму 783,86 грн. (а.с. №41). Тож, відповідачка не виконує своїх обовязків по оплаті наданих послуг за період з листопада 2014р. по січень 2016р., в результаті чого у неї утворилася заборгованість в розмірі 4379грн.50коп. Листом від 04.02.2016р. відповідачці були направлені наступні документи: акт-рахунок-фактура № 3510141215-42623 від 18.12.2015р. за грудень 2015р., акт-рахунок-фактура № 3510140116-43570 від 29.01.2016р. за січень 2016р. (а.с.№ 42-46). Листом від 12.02.2016р. відповідачці був направлений на підпис акт звіряння взаємних розрахунків за період листопад 2014р. січень 2016р. (а.с. №42 46). Листом від 17.02.2016р. відповідачці повторно була направлена претензія з вимогою погасити заборгованість та додані всі акти-рахунки-фактури за період прострочення сплати заборгованості листопад 2014р. - січень 2016р. Претензія була залишена відповідачкою без виконання (а.с.№47,51-53). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обовязку в натурі. Тож, між позивачем та відповідачкою склалися фактичні правовідносини з приводу теплопостачання за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Коцюбинського, буд. 10 А, кв. 9, як між виконавцем послуг з централізованого опалення та споживачем цим послуг, однак, як вже зазначалось, отримуючи зазначені послуги, відповідачка протягом вищезазначеного часу їх не сплачує, в результаті чого має заборгованість перед позивачем в розмірі 4 379грн.50коп. Таким чином, враховуючи викладене відповідачка має заборгованість перед позивачем за отримані послуги з теплопостачання за період з листопада 2014р. по січень 2016р. у розмірі 4379 грн.50коп. Докази, які б спростували зобов'язання відповідачки проводити оплату за спожиті послуги в матеріалах справи відсутні. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідачка в судове засідання не зявилась, своїм правом на участь у судовому розгляді справи не скористалась, про день, час та місце розгляду якої була повідомлена належним чином, заперечення на позовну заяву суду не надала, також не надала жодних доказів на підтвердження погашення заборгованості за отримані послуги з теплопостачання або контррозрахунку, на спростування розміру боргового зобовязання на суму 4379грн.50коп., яку позивач просить стягнути з відповідачки. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що згідно доказів наданих позивачем і не спростованих відповідачкою, заборгованість у розмірі 4 379грн.50коп. підлягає стягненню з останньої в повному обсязі. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог ТОВ «Маспо-В» до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги. Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача, понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1\~378грн., сплата якого підтверджується відповідним платіжним дорученням № 114 від 15.02.2016р. (а.с. № 2). На підставі викладеного, ст.ст. 13, 19-21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 16, 218, 509, 525-526, 530, 610-611, 623-625 ЦК України ст.ст. 8, 10, 11, 57-60, 88, ч. 4 ст. 169, ч. 2 ст. 197, 212 - 215, ч.1 ст. 224 ЦПК України, суд,

Outcome: approved