Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

26 січня 2018 року Баліцька Т.А. звернулась до суду із зазначеним позовом, яким просить стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], 2013 року народження в розмірі 2000 грн., але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з січня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20.09.2009 року. Від цього шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Позивач та відповідач вже тривалий час проживають окремо, сім'я фактично розпалась, спільного господарства не ведуть. Дитина проживає з позивачем. Вона самостійно не може забезпечити належний рівень для розвитку дитини. Оскільки відповідач не працює, тому просить стягувати аліменти у твердій грошовій сумі. В судове засідання сторони не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Натомість подали до суду заяви, в яких позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, розгляд справи просила здійснити у її відсутність. Відповідач позов визнав повністю та просив розгляд справи проводити у його відсутність. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Крім того, згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши заяви позивача та відповідача, матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 вересня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 2696. Наведене підтверджується копією свідоцтва про шлюб виданого 20 вересня 2009 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого 26 квітня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області (а.с.7). Судом також встановлено, що між позивачем та відповідачем склалися сімейні правовідносини щодо утримання дитини, які врегульовані Сімейним кодексом України. Згідно з вимогами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно ст. 180 СК України, батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Судом встановлено, що відповідач офіційно не працює, має мінливий дохід. Наведене не оспорюється сторонами та не спростовується доказами у справі. Враховуючи вказані обставини суд приходить до висновку про необхідність призначення аліментів на утримання дитини відповідно до ст. 183 СК України з визначенням його розміру у твердій грошовій сумі. Інших обставин, які мали б істотне значення для визначення розміру аліментів на утримання дитини [PERSON] судом не встановлено, про них також не повідомлено позивачем та відповідачем. В ч. 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України за № 3 від 15.05.2006 року зазначається, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК ( 2947-14 ). При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максималь-ного розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. за № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітноїплати цієї особи. У зв'язку з наведеним вище суд вважає, що розмір аліментів на утриманнясина [PERSON], [INFO], слід визначити в розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проти вказаного розміру аліментів не заперечує і відповідач. При вирішенні питання щодо судових витрат, позивач на підставі п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при поданні позову про стягнення аліментів, а тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При цьому судом враховано вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, згідно якої аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 26.01.2018 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved