Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

27 лютого 2016 року [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якому вказувала, що 24 листопада 2007 року у виконкомі Малокопанської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області зареєстровано шлюб між нею та відповідачем [PERSON], про що було зроблено актовий запис в книзі реєстрації за №17. Від даного шлюбу у них народилось двоє дітей: донька [PERSON] (02.10.2008 р.н.) та донька [PERSON] (25.01.2010 р.н.). Сімейне життя в них не склалось, через постійні сварки та суперечки, у звязку з чим шлюбні стосунки між ними припинені, спільне господарство не ведеться, сімя фактично розпалась. Відповідач проживає окремо від дітей, матеріальної допомоги не надає, хоча має на це змогу, оскільки він здоровий і здатен працювати, аліменти на інших дітей не сплачує, утриманців не має. У зв'язку з цим позивачка просила суд розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 800 грн. на кожну дитину, починаючи з дня подання позову. Ухвалою суду від 25.04.2016 року позовні вимоги в частині стягнення аліментів на дітей залишені без розгляду, оскільки про це позивачкою подана відповідна заява. В судове засідання позивачка не зявилася, однак надала письмову заяву, в якій позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підтримала, обставини справи підтвердила. В судове засідання відповідач не з'явився, однак надав письмову заяву в якій не заперечував проти розірвання шлюбу та просив слухати справу у його відсутність. Судом встановлено, що між сторонами склалися сімейні правовідносини щодо припинення шлюбу, які врегульовуються ст.ст. 104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України. Так, під час судового слідства встановлено, що дійсно між [PERSON] та [PERSON] 24 листопада 2007 року укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане виконкомом Малокопанської сільської ради Виноградівського районну Закарпатської області, й зроблено в книзі реєстрації актів запис за №17 (а.с.5). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON] (02.10.2008 р.н.) та доньку [PERSON] (25.01.2010 р.н.) (а.с.10-11). З матеріалів справи вбачається, що спільне життя у них не склалося, подальше існування їхньої сім'ї неможливе, у звязку з чим вони відмовляються від примирення. Шлюбні стосунки між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Також в судовому засіданні встановлено, що майновий спір між позивачем та відповідачем відсутній, малолітні діти після розірвання шлюбу залишаються з матірю. З цього приводу спір відсутній. З урахуванням зазначеного суд визнає встановленим, що між сторонами у справі подальше спільне життя неможливе, у звязку з чим позивач звернувся з позовом в порядку ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України. Саме той факт, що сторони спільного господарства не ведуть, сім'я фактично розпалась, що унеможливлює їх сумісне співіснування. При ухваленні рішення судом враховано бажання [PERSON] швидше розірвати шлюб, оскільки подальші шлюбні відносини між ними є неприпустимими. Враховуючи вказане, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, та інтересам малолітніх дітей, що має істотне значення, у звязку з чим шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. Судові витрати у справі, а саме суму судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. покласти на відповідача, оскільки рішення ухвалено на його позивача.

Outcome: approved