Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

26 червня 2019 року позивач, [PERSON] ,звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики ( ціна позову 10794,91 грн.). На підтвердження заявлених позовних вимог зазначив, що 13 жовтня 2008 року він позичив відповідачці 35000 грн., які остання зобов`язалася повернути до 31 грудня 2008 року, про що надала позивачеві розписку.Наразі кошти йому не повернуті, зобов`язання за договором не виконанні. Рішенням Дунаєвецького районного суду від 21 липня 2010 року стягнуто з відповідачки на користь позивача заборгованість - борг за позикою в сумі 35000 грн. Рішенням Дунаєвецького районного суду від 27 лютого 2017 року, яке змінено рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 18 квітня 2017 року стягнуто з відповідачки на користь позивача станом на 01.01.2016 року інфляційні витрати в розмірі 27643 та 3765 грн. 3% річних. Сума боргу станом на 01.01.2016 року становить 27643 грн.+3765 грн.+35000грн = 66408 грн. Станом на 01.01.2019 року заборгованість з врахуванням встановленого індексу інфляції становить: 35000 x 1,137x1,098 = 43694,91 грн., а тому кошти, які підлягають стягненню становлять 43694,91 грн. 35000 грн. = 8694,91 грн. , а також 3 % річних за період з 01.01.2016 року по 01.01.2019 року становить: 35000 x 3% x 2 =2100 грн., які просить стягнути з відповідачки [PERSON] . Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 04 липня 2019 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, в поданій до суду позовній заяві просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує на заочний розгляд справи. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про день і час судового засідання , про що свідчить поштове повідомлення, причин неявки до суду не повідомила, заяв про розгляд справи в судовому засіданні у її відсутності не подавала, не подано відзив на позов. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-287 ЦПК України. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалив проводити розгляд даної справи у відсутності сторін по наявних матеріалах. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 13 жовтня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] надав у борг [PERSON] грошові кошти у розмірі 35000 грн. з терміном повернення до 31 грудня 2008 року. Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 21 липня 2010 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 13 жовтня 2008 року у сумі 35000 грн. Рішенням Дунаєвецького районного суду від 27 лютого 2017 року, яке змінено рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 18 квітня 2017 року стягнуто з відповідачки на користь позивача станом на 01.01.2016 року інфляційні витрати в розмірі 27643 та 3765 грн. 3% річних. Вказані рішення набрали законної сили, проте відповідачка обов`язок зі сплати грошової суми, покладений на неї в судовому порядку, належним чином не виконала ,що свідчить про прострочення нею виконання свого зобов`язання щодо виплати коштів по договору позики. Наявність судових рішень про задоволення вимог позивача, яке не виконано відповідачкою, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє останню від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Позивачем [PERSON] рішеннями суддів стягнуто з відповідачки борг в сумі 66408 грн., який складається з: 35000 грн. борг за позикою; 3765 грн. 3% річних стягнутих за період з 01.01.2014 року по 01.01.2016 року; 27643 грн. інфляційнй витрати за період з 01.01.2014 року по 01.01.2016 року. В силу положень частини 4\~статті 82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Доказів того, грошові зобовязання за договором позики виконано відповідачкою або ж суму боргу стягнуто у порядку виконавчого провадження матеріали справи не містять. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Частиною 2\~ст. 625 ЦК України\~визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В розумінні вимог чинного законодавства три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 ЦК України. У разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При цьому індекс інфляції, 3 % річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Тобто, відповідальність, передбачена даною статтею носить компенсаційний характер, оскільки 3 % річних та індекс інфляції виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-38цс11. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов`язання за рахунок іншої. В постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц у пунктах 42, 44 та 45 зроблено висновок, що за змістом статей\~524,\~533-535\~і\~625 ЦК України\~грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Стаття 625 ЦК України\~розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5\~ЦК України\~поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5\~ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5\~ЦК України). Отже, у\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобовязань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобовязань. Аналогічний висновок викладений також і в постанові Верховного Суду від 05 вересня 2018 року по справі № 760/3880/17. Оскільки відповідачкою [PERSON] не було виконано грошове зобовязання по виплаті суми боргу позивачеві, то в силу положень\~ст. 625 ЦК України\~останній має право на стягнення сум трьох процентів річних та інфляційних втрат. Позивачем [PERSON] у позові зазначено про стягнення встановленого індексу інфляції за період з 01.01.2016 року по 01.01.2019 рік, однак у зробленому ним розрахунку вбачається про стягнення інфляційних витрат за 2017 рік , який становив 113,7 та 2018 рік 109,8, що становить 8694,91 грн., що складається з 35000 х 113,7% х 109,8%=43694,91 грн.-35000 грн. і дані кошти підлягають стягненню з відповідачки. Про стягнення інфляційних витрат за період з 01.01.2016 року по 01.01.2017 року позивачем не зазначено і не надано розрахунку таких витрат, а тому в цій частині суд визначає розмір інфляційних витрат відповідно до викладеної в позові вимоги. Позивачем [PERSON] у позові також зазначено про стягнення 3% річних за період з 01.01.2016 року по 01.01.2019 рік, однак у зробленому ним розрахунку вбачається про стягнення 3% річних за період з 01.01.2016 року по 01.01.2018 рік, тобто за два роки, які він просить стягнути з відповідачки. Розрахунок 3% річних за 2018 рік позивачем не надано, суму боргу за вказаний період позивач стягувати не просить. Відповідно до розрахунку 3 % річних за період з 01.01.2016 року по 01.01.2018 рік становить 2100 грн., яка складається з: 35000 грн. х 3% = 1050 грн.; 1050 : 365 днів = 2,8767 грн. в день. За 370 днів 3% річних становитимуть 2,8767 грн. х 730 = 2100 грн. З підстав наведеного суд вважає, що позовні вимоги позивача до відповідачки є підставними та підлягають до задоволення. Позивач, як особа з інвалідністю 2 групи звільнений від сплати судового збору. Судовий збір, виходячи з суми задоволеного позову, підлягає стягненню на користь держави з відповідача у мінімальному розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст.526,527,598,625,1046,1048-1050 Цивільного Кодексу України, ст. ст.4,5,12,13,141,258,259,263-265,280-282 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved