Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

27.09.2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення коштів з ПАТ Прикарпатбуд, посилаючись на те, що вона працювала в Будівельному управлінні 55 тресту Львівжитлобуд муляром 4-го розряду. При виконанні трудових обовязків отримала виробничу травму, про що 04 квітня 1975 року був складений акт форми Н-1 за № 3. Згідно довідки МСЕК від 09.11.1994 року втрата професійної працездатності становить 50% та призначено щомісячні виплати, які помилково розраховані відповідачем у розмірі 50% від мінімальної заробітної плати, а не від середньомісячної заробітної плати муляра 4-го розряду з урахуванням зростання заробітної плати по ПАТ Прикарпатбуд. Вважає, що відповідачем неправильно здійснено перерахунок щомісячної грошової компенсації, тому просить стягнути з відповідача 81 954 грн. заборгованості за останні 3 роки. Крім цього їй була заподіяна моральна шкода, яку оцінює в розмірі 25 000 грн. Просить позов задовольнити. 05.12.2013 року відповідач ПАТ Прикарпатбуд звернувся до суду з зустрічною позовною заявою про зобовязання [PERSON] відповідні документи для передачі особистої справи у Фонд Соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України для подальшої передачі особистої справи потерпілої у даний Фонд. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримав, а щодо закриття провадження у звязку із відмовою представника відповідача від зустрічного позову не заперечив та пояснив, що відповідач ПАТ Прикарпатбуд (після реорганізації БУ-56 правонаступником стало ВАТ Прикарпатбуд) виплачував позивачці щомісяця відшкодування без врахування ст. 1197 ЦК України, згідно якої якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Таким чином, сума виплат щомісяця мала складати 2867,5 грн. Просить позов задоволити. Представник відповідача ПАТ Прикарпатбуд у судовому засіданні проти позову [PERSON] заперечив, а в зустрічного позову просить закрити провадження по справі у звязку із відмовою від такого позову та а пояснив, що ПАТ Прикарпатбуд щомісяця здійснювало виплати позивачці по відшкодуванню шкоди. Фактично зроблено перерахунок доплати відшкодування, виходячи із середньої заробітної плати муляра 4 розряду за період 1999 року по грудень 2002 року і надалі виплачувались до червня 2014 року з врахуванням індексації доходів за кожен рік від середньомісячної зарплати муляра 4 розряду згідно зростання в попередньому календарному році середньої зарплати в галузях національної економіки. Просить у позові відмовити за безпідставність позвоних вимог. Представник третьої особи - Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в судовому засіданні при розгляді первісного покладається на розсуд суду, а щодо закриття провадження у звязку із відмовою представника відповідача від зустрічного позову не заперечив. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що первісний позов підлягає до часткового задоволення, а зустрічний позов закриттю, з таких підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У судовому засіданні встановлено, що позивачка працювала в Будівельному управлінні 55 тресту Львівжитлобуд муляром 4-го розряду. В березні 1971 року під час перебування у трудових відносинах з відповідачем, [PERSON] в результаті неналежної організації праці на будівельному майданчику отримала виробничу травму, що вбачається з акту №3 про нещасний випадок від 04 квітня 1975 року. Згідно довідки МСЕК від 09 листопада 1994 року ступінь втрати професійної працездатності позивачки становить 50%. Статтею 173 КЗПП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законом порядку. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.п.1-1.4\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»(зі змінами), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Відповідно до ст.1195 ЦК України, юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, зобовязана відшкодувати потерпілому заробіток, втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати. Шкода відшкодовується без врахування пенсії, призначеної у звязку з втратою здоровя, а також інших доходів. Порядок відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоровя визначений ст.1202 ЦК України та здійснюється щомісячними платежами. З 01.04.2001р. набув чинності Закон України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. На підставі вказаного Закону відшкодовується шкода особам, які застраховані від нещасного випадку та особам, право яких на отримання відшкодування шкоди, заподіяної їм внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, повязаних з виконанням трудових обовязків було встановлено раніше згідно з відповідним законодавством СРСР, УРСР чи України. Відповідно до Перехідних положень Закону, уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом підприємства,установи та організації не відшкодували матеріальної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виплачується цими підприємствами, установами і організаціями. Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.92р. Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди особам, які потерпіли на виробництві до 01.04.2001р., Фонд сплачує страхові виплати з того часу, коли відповідні підприємства передали йому у встановленому порядку документи, які підтверджують право цих працівників на такі виплати. Суми на відшкодування шкоди мають присуджуватись потерпілому з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку. Розмір відшкодування шкоди встановлюється виходячи із ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, який потерпілий мав до ушкодження здоровя. При зміні в період виплати відшкодування шкоди розміру мінімальної зарплати, зростання середньої зарплати в галузях національної економіки, розмір відшкодування підлягає відповідному перерахуванню. З 01.07.2014 року позивачці [PERSON] Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України здійснює відповідні щомісячні виплати у звязку із втратою професійної працездатності на виробництві, що не заперечується сторонами по справі. У судовому засіданні встановлено, що позивачці [PERSON] фонд з набрання чинності Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату професійної працездатності» від 23.09.1999 року, після передачі підприємством йому у встановленому законом порядку відповідних документів, однак особова справа не була передана у Фонд, і підприємство відповідач продовжував здійснювати нарахування та виплату позиваці щомісячних виплат до червня 2014 року. Як вбачається із протоколу №13-01-051/0702 від 18.08.2014 року Територіальної державної інспекції України з питань праці у Львівській області, що здійснено перевірку та встановлено порушення директором відповідача стосовно не забезпечення проведення страхових виплат за трудове каліцтво щомісячно [PERSON], а саме: з березня 2014 року по червень 2014 року проводились не кожного місяця, а проведено лише 02.07.2014 року в сумі 3657,35 грн., згідно видаткового касового ордера №01272249 від 02.07.2014 року т а в сумі 1160, 00 грн. згідно касового ордера №01272250 від липня 2014 року, а інших порушень щодо розміру відшкодування інспекцією не виявлено. За таких обставин, суд оглядаючи розрахунок нарахованої і виплаченої суми страхової виплати потерплій [PERSON] за період з 01.04.2001 року по 30.06.2014 року, розрахунок щомісячної страхової виплати на потерпілого [PERSON] за березень 2002 по березень 2014 року, суд вважає, що відповідачем фактично зроблено перерахунок доплати відшкодування, виходячи із середньої заробітної плати муляра 4 розряду за період 1999 року по грудень 2002 року і надалі виплачувались до червня 2014 року з врахуванням індексації доходів за кожен рік від середньомісячної зарплати муляра 4 розряду згідно зростання в попередньому календарному році середньої зарплати в галузях національної економіки. Тому суд вважає, що відповідачем правильно проводило нарахування та здійснило розрахунок щомісячних виплат, належних позивачці згідно ст. 29 Закон України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. При цьому, позивачка і не надала суду жодних доказів на підтвердження того, що відповідачем ПАТ Прикарпатбуд неправильно здійснено нарахування та виплату щомісячної виплачених виходячи із середньої заробітної плати муляра 4 розряду, з врахуванням індексації доходів за кожен рік від середньомісячної зарплати муляра 4 розряду згідно зростання в попередньому календарному році середньої зарплати в галузях національної економіки. Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. В обґрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди позивач посилався лише на те, що неправомірними діями відповідача відносно порушень законодавства її була завдана моральна шкода яку вона оцінює у 25000 грн. У відповідності до ст.23 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, із знищенням чи пошкодженням її майна, у душевних стражданнях, які особа перенесла у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої чи членів її сім'ї. Оцінюючи відносини, що склалися між сторонами, суд допускає можливість заподіяння позивачу моральної шкоди діями відповідача та приходить до висновку про заподіяння моральної шкоди позивачу внаслідок порушення його прав та спричинення моральних страждань, проте оцінює її у розмірі значно меншому ніж заявлено у позові. При визначенні розміру суд враховує характер та обсяг заподіяних фізичних та моральних страждань, їх тривалість, можливість відновлення попереднього стану, ступінь вини та інші обставини справи, а також виходить з засад розумності, виваженості та справедливості. Однак в цій частині позовні вимоги слід задовольнити частково, в сумі 1000 грн., оскільки позивач зазнав багато принижень зі сторони відповідача, безпідставної тяганини, щоб отримати вчасно кошти, витрачав час на судові засідання з метою встановлення істини, а оскільки при цьому судом було і встановлено, що відповідач вчасно не здійснював щомісячних виплат, належних позивачці. Виходячи з вищезазначеного, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до часткового задоволення. У відповідності до вимог ч.3 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо позивач відмовилась від позову і відмова прийнята судом. Оскільки представник відповідача заяви відповідне клопотання щодо відмови від зустрічного позову, а тому суд вважає, що провадження по справі за зустрічним позовом ПАТ Прикарпатбуд до [PERSON], третя особа - Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про зобовязання вчинити дії слід закрити, оскільки представник відповідача відмовляється від зустрічного позову та така відмова є прийнята судом.

Outcome: partial