Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

27.02.2020 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь 3% річних за невиконання грошового зобов`язання у період з 31.01.2017 року по 31.01.2020 року за кредитним договором №014/3767/85/60736 від 14.09.2007 року у розмірі 27700,16 грн. та покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 14.09.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №014/3767/85/60736 за яким банк зобов`язався надати відповідачу кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 228375,00 грн. строком до 14.09.2027 року, а позичальник зобов`язувався належним чином використати та повернути суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 145,25% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені кредитним договором. З укладенням кредитного договору, у позичальника виник обов`язок повернути банку кредит та відсотки за кредитним договором у строки та в розмірах чітко встановлених Графіком погашення кредитної заборгованості. За змістом ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє відповідальності сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за час прострочення. Позивач розрахував 3% річних на суму боргу за період з 31.01.2017 року по 31.01.2020 року, що складає 27700,16 грн. Ухвалою суду від 02.03.2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалу суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї документами відповідач отримав 02.04.2020 року, однак у встановлений строк протягом 15 днів від дня отримання копії ухвали суду про відкриття провадження у справі, відповідач відзиву на позовну заяву не подав. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач не викладав будь-яких заперечень проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 14.09.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №014/3767/85/60736 за яким, кредитор на положеннях та умовах цього договору, надає позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 228375,00 грн. Кредит надається на 240 місяців з 14.09.2007 по 14.09.2027. Процентна ставка за користування кредитом складає 14,25% відсотки річних. Кредитор має право щорічно переглядати відсоткову ставку за користування кредитом в порядку, передбаченому пунктом 6.2. цього договору (а.с. 7-8). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, згідно платіжного календаря до кредитного договору від 14.09.2007 року, відповідач був зобов`язаний кожного 15-го числа місяця здійснювати зазначений у платіжному календарі платіж на погашення основного боргу (тіла кредиту) та процентів за користування кредитом (а.с. 9-11). За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 14.09.2007 року сторони у справі уклали додаткову угоду №1 до кредитного договору, якою, зокрема, пункт 1.4. Розділу «Предмет договору» викладено у такій редакції: процентна ставка за користування кредитом складе 13% відсотки річних з дня виготовлення та надання до банку правовстановлюючих документів на квартиру. Кредитор має право щорічно переглядати відсоткову ставку за користування кредитом в порядку, передбаченому пунктом 6.2. цього договору (а.с. 13). 16.06.2009 року сторони у справі уклали додаткову угоду №2 до кредитного договору, якою, зокрема, сторони дійшли згоди щодо врегулювання заборгованості позичальника за кредитним договором, строк сплати якої настав. Позичальник зобов`язується здійснити погашення заборгованості у майбутньому у складі щомісячних платежів відповідно до Графіка погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором, що є додатком до цієї додаткової угоди. Тимчасово, на період з 16.06.2009 р. до 16.06.2010 р. сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу по сплаті суми кредиту та змінити строк його сплати відповідно до графіка повернення кредиту та сплати інших платежів, що є додатком до цієї додаткової угоди та її невід`ємною частиною. Протягом кредитних канікул позичальник сплачує проценти за користування кредитом відповідно до умов кредитного договору. Графік погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором, а також розрахунок сукупної вартості кредиту викласти в новій редакції в Додатках №1, 2 до цієї Додаткової угоди, які є невід`ємною частиною додаткової угоди (а.с. 14-17). Як вбачається з матеріалів справи, 17.01.2020 року позивач направив на адресу відповідача повідомлення про неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором у якому запропонував негайно сплатити борг за кредитним договором, який складається із заборгованості по сумі кредиту в розмірі 239177,35 грн. та заборгованості по відсотках у розмірі 296770,97 грн. За змістом ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Зі змісту розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що станом на 31.01.2017 року відповідач мав прострочену заборгованість за кредитом у сумі 37680,11 грн. та прострочену заборгованість за відсотками у розмірі 204769,60 грн. До кінцевої дати розрахунку заборгованості (31.01.2020 року) відповідачем не здійснювалось жодного платежу за кредитним договором (а.с. 5-6). Відповідно до положень ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вивчивши зміст укладеного між сторонами кредитного договору, судом встановлено, що інший розмір процентів ніж той, що передбачений положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України договором кредиту не встановлений, отже позивач має право на стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми. У даному випадку, оскільки повернення кредиту та сплата процентів за кредитом згідно умов укладеного між сторонами кредитного договору мала відбуватись щомісячними платежами, початкова дата розрахунку трьох відсотків річних настає по кожному запланованому платежу окремо з наступного дня не здійснення оплати за платіжним календарем. Зі змісту позовної заяви та розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем окреслено загальний період нарахування 3% річних з 31.01.2017 року по 31.01.2020 року. Позивач здійснив розрахунок заборгованості 3% річних накопичувальним підсумком за кожний місяць. З метою перевірки правильності такого розрахунку, суд самостійно провів розрахунок 3% річних за період з 31.01.2017 року по 31.01.2020 року застосувавши при цьому інший підхід до розрахунку шляхом нарахування 3% річних по кожному запланованому платежу окремо від дати запланованої кредитним договором сплати до кінцевої дати вказаної позивачем. Шляхом подальшого складання отриманих результатів судом встановлено, що отримана сума дорівнює сумі вказаній позивачем та дійсно становить 27700,16 грн. Отже, позивачем вірно здійснений розрахунок 3% річних у відповідності до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, а метод розрахунку накопичувальним підсумком або по кожному запланованому платежу не впливає на кінцевий результат. Ураховуючи, що відповідно до вимог чинного законодавства України позивач має право на отримання від відповідача трьох процентів річних від простроченої суми і позивач вірно здійснив розрахунок відповідної суми, вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачена останнім сума судового збору у розмірі 2102,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved