Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

27.12.2017 року до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] у якому просив усунути перешкоди у спілкуванні із своїм сином шляхом встановлення графіку спілкування з малолітнім сином, а саме з 17 год. 00 хв. пятниці по 8 год. 00 хв. понеділка кожного тижня, без участі матері та один раз на рік, протягом одного місяця, надати можливість для його спільного відпочинку разом з дитиною у межах України. Свій позов обґрунтовує тим, що відповідач добровільно не надає йому дитину. На даний час він через це немає змоги приймати участь у вихованні сина. Тому змушений звернутися із цим позовом до суду. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позов не визнала, заперечує проти його задоволення. На заперечення позову повідомила, що не надавала сина позивачу з тієї причини, що син хворів. У підтвердження своїх показів надала суду копії медичної картки дитини та довідки про хворобу. Також повідомила, що рішенням виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради було визначено часи та дні зустрічі позивача та дитини. Однак, позивач не виконував вимоги рішення. Забирав дитину додому та не привозив. Представник служби у справах дітей поклалась на розсуд суду. Вислухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи рішенням виконкому Новоград-Волинським міської ради Житомирської області № 397 від 22.03.2017 року було призначено [PERSON] дні та години зустрічі з малолітньою дитиною [PERSON] кожної першої та третьої пятниці з 16 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв. неділі (а.с. 36). Як випливає із пояснень сторін та наданих доказів між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] виник спір щодо невиконання обома вищезазначеного рішення виконкому. Позивач в порушення вимог рішення виконкому дитину не повертав а відповідач, у свою чергу, в подальшому дитину не давала позивачу. Факт спору підтверджується наступними доказами: заявами [PERSON] до начальника Новоград-Волинського ВП про невиконання [PERSON] рішення виконкому № 397 та відповідями на вказані звернення (а.с. 18-22); заявою [PERSON] до начальника служби у справах дітей та відповіддю на вказану заяву (а.с. 22, 23). Факт хвороби дитини підтверджується копією медичної картки дитини та довідками про хворобу (а.с. 25-34). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України батьки мають за Законом рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Рівність прав батьків щодо дітей - це ознака, яка є однією із основних, що характеризує батьківські права. Навіть такі юридичні факти, як розірвання шлюбу між батьками, їх окреме від дитини проживання не повинні впливати на обсяг їх прав та звільняти їх від виконання обов'язків щодо дитини. Досить важливим є закріплене у нормі ст. 153 Сімейного кодексу України право батьків та дитини на спілкування, яке повинно здійснюватися безперешкодно. Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний і має право брати участь у вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків з ким проживає дитина, не повинен перешкоджати другому спілкуватися з дитиною, брати участь у її вихованні. Відповідно до норми ст. 159 Сімейного кодексу України, якщо між батьками не буде досягнуто згоди щодо виховання дитиня у договірному порядку чи шляхом вирішення цього питання органами опіки та піклування, то спори між ними з приводу виховання та спілкування з дитиною можуть вирішуватися у судовому порядку. Після розгляду справи по суті суд у своєму рішенні має визначити способи участі того з батьків, хто проживає окремо від дитини, у вихованні дитини, тобто встановити періодичність побачень, їх тривалість, можливість спільного відпочинку, можливість дитини зустрічатися з ним за місцем його постійного проживання. Тому, проаналізувавши всі здобуті докази в судовому засіданні, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Слід частково задовольнити вимоги [PERSON] щодо визначення днів для спілкування із сином [PERSON]. Згідно позовних вимог [PERSON] просить визначити для нього кожні вихідні щотижня, що на думку суду буде порушення прав відповідача [PERSON] Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України батьки мають за Законом рівні права та обов'язки щодо дитини. Отже, відповідач [PERSON] також має право приймати участь у вихованні сина [PERSON] у вихідні дні. Тому, суд вирішив визначити дні для участі у вихованні позивачем свого сина кожну першу та третю пятницю місяця з 17 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв. неділі. Слід відмовити у частині позовних вимог позивача [PERSON]В щодо одного разу на рік, протягом одного місяця, надати можливість для його спільного відпочинку разом із дитиною у межах України. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] народився 21.03.2013 року. Отже, 21.03.2018 року йому виповниться лише 5 років. На думку суду 5 років для дитини є замалим віком для відпочинку на один місяць без матері. Позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого ним судового збору у розмірі 640 грн. 00 коп. підлягає задоволенню на підставі ст. 141 ЦПК України. Повний текст рішення складено19.03.2018 року.

Outcome: partial