Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

27 липня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з Сергіївської селищної ради на його користь суму основного боргу у розмірі 451909 грн. 00 коп.; 3% річних від простроченої суми у розмірі 84277 грн. 93 коп.; суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 584863 грн. 47 коп.; суму збитків (упущена вимога) у розмірі 927919 грн. 55 коп.; судові витрати у розмірі 8000 грн.. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 липня 2017 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. 16.08.2017 року на адресу суду від Сергіївської селищної ради надійшло заперечення на позовну заяву та зустрічний позов до [PERSON] про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 11.07.2017 року, укладеного між ТОВ «ЗЕМ» та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №1391. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.08.2017 року зустрічний позов був прийняти та об`єднаний в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.01.2018 року було призначено підготовче судове засідання в справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.03.2018 року первісний та зустрічний позови залишені без розгляду з підстав повторної неявки належно повідомлених позивачів. Постановою апеляційного суду Одеської області від 18.10.2018 року ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 березня 2018 року про залишення без розгляду скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області від 14.11.2018 року цивільна справа №495/5566/17 за позовом [PERSON] до Сергіївської селищної ради про стягнення боргу та зустрічним позовом Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕМ» про визнання недійсним договору призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження. 09.04.2019 року від представника Сергіївської селищної ради - адвоката Оксюти В.В. до суду надійшла заява про відвід головуючого судді Боярського О.О. від розгляду даної справи. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.04.2019 року провадження по справі №495/5566/17 за позовом [PERSON] до Сергіївської селищної ради про стягнення боргу та зустрічним позовом Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕМ» про визнання недійсним договору було зупинено до вирішення питання про відвід. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.04.2019 року заяву представника Сергіївської селищної ради про відвід судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Боярського О.О. по цивільній №495/5566/17 за позовом [PERSON] до Сергіївської селищної ради про стягнення боргу та зустрічним позовом Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕМ» про визнання недійсним договору задоволено. Розпорядженням щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи №127 від 19.04.2019 року та протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали цивільної справи №495/5566/17 за позовом [PERSON] до Сергіївської селищної ради про стягнення боргу та зустрічним позовом Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕМ» про визнання недійсним договору, передані на розгляд судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Заверюха В.О. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.04.2019 року цивільна справа №495/5566/17 за позовом [PERSON] до Сергіївської селищної ради про стягнення боргу та зустрічним позовом Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕМ» про визнання недійсним договору прийнята до свого провадження. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.09.2019 року підготовче провадження закрито та справа призначена до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] по первісному позову свої вимоги обґрунтовує тим, що 01.11.2008 року між Сергіївською селищною радою Білгород-Дністровської міської ради Одеської області та ТОВ «ЗЕМ» був укладений договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до комунальної власності. Рішенням Господасрького суду Одеської області від 10.05.2011 року по справі №28/17-829-2011 позов ТОВ «ЗЕМ» до Сергіївської селищної ради про визнання недійсним договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна та стягнення 451909,88 грн. - задоволено частково. Договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до комунальної власності від 01.11.2008 року визнаний недійсним та з Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області стягнуті безпідставно отримані кошти та судові витрати. 11.07.2017 року між ТОВ «ЗЕМ» та [PERSON] укладений договір відступлення права посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №1391, відповідно до якого ТОВ «ЗЕМ» передано [PERSON] . право вимоги безпідставно отриманих коштів Сергіївською селищною радою Білгород-Дністровської міської ради Одеської області у розмірі 451909 грн.. Внаслідок укладеного договору було послідовно здійснено заміну сторони кредитора, відтак з 11.07.2017 року позивач набув статус кредитора за вказаним договором відступлення права. Позивач 17.07.2017 року на адресу відповідача направляв повідомлення про укладення договору відступлення права, щодо зміни первісного кредитора на нового, але до теперішнього часу відповідач грошові кошти не повернув. Враховуючи ч.2 ст.625 ЦК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних від простроченої суми у розмірі 84277 грн. 93 коп.; сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 584863 грн. 47 коп.; суму збитків (упущена вимога) у розмірі 927919 грн. 55 коп. та судові витрати у розмірі 8000 грн.. До суду від представника відповідача по первісному позову надійшли письмові заперечення, в яких він зазначає про безпідставність вимог позивача та просить відмовити в їх задоволенні. Так, представник відповідача вказує на те, що до позивача на підставі договору відступлення права від 11.07.2017 року не перейшли права вимогати від Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області сплати 3% річних на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, а також не перейшли права у цивільно-правовому зобов`язанні, а перейшли права вимоги по рішенню суду, які не підлягають захисту. На підставі договору про відступлення права вимоги до позивача перейшло право вимоги виконання рішення суду, тобто права стягувача, що не носить характер цивільно-правового зобов`язання та не може бути відступлене. Позивачем до суду не надано належлих та допустимих доказів, що ТОВ «ЗЕМ» відступило позивачу право вимоги реально понесених збитків - упущеної вигоди, з наданого договору не вбачається, що до позивача перейшло право вимагати від Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області сплати збитків у формі упущеної вигоди. Представник позивача по зустрічному позову свої вимоги обґрунтовує тим, що договір відступлення права вимоги від 11.07.2017 року суперечить чинному законодавству, оскільки виконання рішення суду є невід`ємною стадією процесу правосуддя, то і заміна сторони на цій стадії може відбутися не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному ГПК України та ЗУ «Про виконавче провадження». Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що оспорюваний ним договір не відповідає зазначеним правовим нормам, порушує його права, а тому підлягає визнанню недійсним. В судовому засіданні представник позивача не зявився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. В судове засіданні представник відповідача не зявився, але на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, вимоги зустрічного позову підтримує, просить задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені в зустрічному позові. В задоволенні первісного позову [PERSON] просив відмовити в повному обсязі з підставі, які зазначені в запереченні. Вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, пояснення відповідача, заперечення, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Згідно ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до приписів ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Згідно ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно із змістом ст.ст.11, 15 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства України. Кожна особа має право на судовий захист. Отже об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 76 і 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 26 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - під час судового розгляду, предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. 01.11.2008 року між Сергіївською селищною радою Білгород-Дністровської міської ради Одеської області та ТОВ «ЗЕМ» був укладений договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до комунальної власності. Рішенням Господарського суду Одеської області від 10.05.2011 року по справі №28/17-829-2011 позов ТОВ «ЗЕМ» до Сергіївської селищної ради про стягнення боргу про визнання недійсним договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна - задоволено частково. Договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до комунальної власності від 01.11.2008 року, укладений між Сергіївською селищною радою Білгород-Дністровської міської ради Одеської області та ТОВ «ЗЕМ» визнаний недійсним. З Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області на користь ТОВ «ЗЕМ» стягнуті безпідставно отримані кошти у розмірі 451909 грн. та судові витрати. 11.07.2017 року між ТОВ «ЗЕМ» та [PERSON] укладений договір відступлення права, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №1391. Відповідно до п.1.2. договору встановлено, що [PERSON] (новий кредитор) одержує право вимагати від боржника безпідставно отриманих коштів у розмірі 451909 грн., які виникли відповідно до рішення Господарського суду Одеської області від 10.05.2011 року та всіх передбачених законодавством України інфляційних платежів та штрафних санкцій. Згідно п.2.1. договору ціна за цим договором становить 451909 грн.. Відпровідно до п.2.2. договору, новий кредитор зобов`язується сплатити первісному кредиторові визначену в п.2.1. цього договору грошову суму в наступному порядку: 10% від відступної суми боргу, а саме 45190 грн. новий кредитор сплачує в момент підписання договору; 90% від відступної суми боргу, а саме 406718 грн. новий кредитор зобов`язується сплатити первісному кредитору після стягнення з боржника безпідставно отриманих коштів. Оскільки заборгованість залишилася не погашеною, позивач посилаючись на договір відступлення права вимоги від 11.07.2017 року та набувши статус нового кредитора звернувся з позовом до Сергіївською селищною радою Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про стягнення боргу. Предметом даного договору є відступлення права вимоги за рішенням Господарського суду Одеської області від 10.05.2011 року від 10.05.2011 року по справі №28/17-829-2011, яке набрало чинності. Згідно ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Виконавче провадження є однією зі стадій судового провадження, яка завершує його. Ця стадія розпочинається з набранням судовим рішення законної сили або за інших умов, встановлених законом. Сторони судового провадження на стадії виконавчого провадження набувають відповідної процесуальної якості, користуються правами та несуть певні обов`язки, зумовлені статусом сторони. Відповідно до статті 115 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Оскільки виконання рішення суду є невід`ємною стадією процесу правосуддя, то і заміна сторони на цій стадії може відбуватися не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України та Законом України «Про виконавче провадження», який регулює умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Частинами 1, 3 статті 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Отже, відповідно до ст.512 ЦК України передбачена можливість заміни кредитора лише у зобов`язаннях, але ніяк не у рішенні суду, оскільки рішення суду - це не зобов`язання, а процесуальний акт по результату розгляду справи та вирішення спору. На підставі рішення суду ТОВ «ЗЕМ» набуло статусу стягувача, а не кредитора. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом. Наявність же судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, тому заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається, на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин і не впливає на правомірність цесії. Проте, виходячи зі змісту договору, його предметом є уступка права вимоги боргу, встановленого рішенням Господарського суду Одеської області від 10.05.2011 року справа №28/17-829-2011, за яким з боржника Сергіївської селищної ради стягнуті безпідставно отримані кошти у розмірі 451909 грн., а також судові витрати. Таким чином, умовами договору новому кредитору - позивачу фактично надано право вимагати від відповідача належного та реального виконання рішення суду зі зміною способу такого виконання. Частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» (від 2104.1999 року №606-ХІV) визначено, що у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов`язкові тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову в заміні учасника справи його правонаступником суд постановляє ухвалу. Ухвала про здійснення процесуального правонаступництва на стадії виконання судового рішення є документом, що забезпечує виконання рішення та фактично є його невід`ємною частиною, а тому заміна сторони в зобов`язанні (правонаступництво) на стадії виконавчого провадження є зміною судового рішення, передбаченою чинним законодавством, що оформлюється ухвалою (стаття 52 ГПК України). Оскарження такої ухвали слід розуміти як оскарження судового рішення. При цьому, питання заміни сторони її правонаступником, у тому числі і в разі заміни кредитора у матеріальному зобов`язанні за договором цесії, вирішується виключно судом, який прийняв відповідне судове рішення, у порядку, передбаченому ст. 25 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Підсумовуючи наведене, заміна кредитора у зобов`язанні, як і саме зобов`язання, є інститутом цивільного права, а відносини, пов`язані з виконанням судового рішення, характеру цивільно-правових не мають. Отже, при укладенні оспорюваного договору уступки права вимоги сторони у справі, яка переглядається, не замінюючи кредитора у зобов`язанні в порядку, передбаченому чинним законодавством, фактично замінили стягувача на стадії виконання судового рішення, незважаючи на те, що уступка права стягувача за рішенням суду шляхом укладення цивільно-правової угоди чинним законодавством не передбачена. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 19.08.2014 у справі №923/945/13, у постанові Верховного Суду №923/607/16 від 05.04.2018. Крім того, як зазначалось, рішенням Господарського суду Одеської області від 10.05.2011 року у справі №28/17-829-2011 з Сергіївської селищної ради на користь позивача ТОВ «ЗЕМ» стягнуті безпідставно отримані кошти у розмірі 451909 грн., а також судові витрати, тому, повторне стягнення одного і того ж боргу нормами законодавства не передбачено. Суд дійшов до висновку про невідповідність способу здійснення заміни кредитора у зобов`язанні (шляхом укладання оспорюваного у цій справі договору про уступку права вимоги від 11.07.2017 року, тоді як необхідно було це здійснити шляхом заміни сторони (позивача, стягувача ) у господарській справі №28/17-829-2011 відповідно до вимог ГПК України та Закону України «Про виконавче провадження». Статтею 15 ЦК України закріплене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Статтею 203 наведеного Кодексу передбачено, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як зазначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» цивільні відносини щодо недійсності правочинів регулюються Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, Сімейним кодексом України, Законом України від 12 травня 1991 року N 1023-XII «Про захист прав споживачів» , Законом України від 6 жовтня 1998 року N 161-XIV «Про оренду землі» та іншими актами законодавства. При розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вирішуючи спори про визнання угод недійсними, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Враховуючи, що договір відступлення права від 11.07.2017 року суперчить вимогам чинного законодавства, суд приходить до висновку про визнання його недійсним, визнання правочину недійсним пов`язане з анулюванням майнових наслідків його вчинення. Щодо заяви представника Сергіївської селищної ради про застосування позовної давності суд зазначає наступне. Статтею 256 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Право на задоволення позову або право на позов у матеріальному розумінні - це право позивача вимагати від суду задоволення позову. Зі спливом позовної давності особа втрачає право на позов саме в матеріальному розумінні. Отже, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) статтею 257 Цивільного кодексу України встановлено в три роки. Перебіг позовної давності, відповідно до статті 261 Цивільного України починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Строк позовної давності тривалістю в три роки застосовується у вигляді загального правила, якщо для відповідної вимоги не встановлено спеціального строку. Згідно зі статтею 260 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Відповідно до частин 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Тобто, позовна давність застосовується судом в разі спливу відповідного строку, наявності заяви та встановлення судом правомірності заявлених позовних вимог. Як зазначалось, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, а тому заява представника відповідача про її застосування, судом відхиляється.

Outcome: approved