Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

27 грудня 2016 року позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування в розмірі 85\~739 грн.71 коп. та виплат за сплату судового збору в мусі 1\~378 грн. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 03 вересня 2013 року трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу « ГАЗ32213», державний номер [NUMBER], який знаходився під керуванням [PERSON]В та належав ПрАТ «Агрфірма «Світанок», та автомобіль [NUMBER] під керуванням [PERSON] В наслідок зазначеного ДТП автомобіль потерпілого отримав механічні пошкодження. [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та 20 вересня 2013 року позивач виплатив страхове відшкодування потерпілому у розмірі 85 739 грн. 17 коп., а тому позивач просить стягнути з відповідача вищевказану суму сплаченого страхового відшкодування у та судові витрати, понесені при подачі позову до суду. В судове засідання позивач не з'явився, надіславши до суду листа про розгляд справи без участі та підтримання своїх вимог. Відповідач не заперечував щодо своєї участі у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, але просив в задоволені позову відмовити через пропуск позивачем строків позовної давності. Суд, заслухавши пояснення відповідача та дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. У відповідності до положень ч.3 ст.10\~та ч.1 ст.60 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вбачається з положень ч.ч.1 і 3\~ст.61 ЦПК України, обставині, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставині, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до договору добровільного страхування № 2013027/FR, позивач застрахував майнові інтереси потерпілого, повязаного з експлуатацією наземного транспортного засобу легкового автомобіля «Volvo», державний реєстраційний номер [NUMBER](а.с. 4-9). Згідно з постановою Васильківського міськрайонного суду від 17 вересня 2013 року по адміністративній справі № 362/5234/13-п (провадження № 3/362/1991/13), відповідач був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а саме, за вчинення 03 вересня 2013 року дорожньо-транспортної пригоди(а.с.10). На виконання умов договору, відповідно до страхового акта № 510/13/05/11 від 16.09.2013 року позивачем, як страховиком,було виплачено 135\~739,17 грн. страхового відшкодування,що підтверджується платіжним дорученням № 59142 від 20.09.2013 року.(а.с.22-24) Оскільки вартість відновлювального ремонту забезпеченого позивачем транспортного засобу у відповідності до страхового акта № 510/13/05/11 від 16.09.2013 року становить 135 739,17 грн.,у той час як на момент ДТП 03.09.2013р., [PERSON] перебував у трудових відносинах з «Агрофірма Світанок» 16.05.2016 року ПАТ «Страхова компанія «АХА [PERSON]»» звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до ПрАТ «Агрофірма Світанок» про стягнення решти сплаченого ПрАТ «СК [PERSON]» страхового відшкодування 85 739,17грн. в порядку регресу. Рішенням Господарського суду Київської області ПАТ «Страхова компанія «АХА [PERSON]»» було відмовлено в задоволенні позовних вимог,оскільки [PERSON] не виконував посаді обовязки в момент скоєння ДТП.(а.с.37-40). Згідно ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно\~статті 27 Закону України «Про страхування»\~до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальній за заподіяний збиток. Як встановлено в судовому засіданні, ДТП сталася 03 вересня 2013 року, позивач виплатив страхове відшкодування 20 вересня 2013 року. Згідно ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особам довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ст.262 ЦК України, заміна сторони у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Згідно ч.2 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений у випадках, встановлених законом. У спірному зобов'язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. При цьому строк позовної давності у страховому зобов'язанні є загальним (три роки) та його перебіг починається від дня настання страхового випадку. Зважаючи на те, що дорожньо-транспортна пригода сталася 03 вересня 2013 року, страхове відшкодування сплачено 20 вересня 2013 року, а з вимогою про стягнення страхового відшкодування позивач звернувся до суду після спливу загального строку позовної давності, у грудні 2016 року, а тому суд вважає за необхідне у зв'язку із спливом позовної давності у позові відмовити. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed