Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

28.03.2014 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, яку в подальшому уточнив, до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа приватний нотаріус ХМНО [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири в частині покупця недійним, визнання права власності на 12 частину квартири та визнання нікчемним договору дарування (а.с. 107-112) В обґрунтування позовних вимог в судовому засіданні позивач, зазначив, що 20.01.2001року між ним та відповідачкою [PERSON] укладено шлюб, який в подальшому 27.07.2011року було розірвано. 17.07.2003року за спільні грошові кошти подружжя придбана двокімнатна квартира [ADDRESS]. 15.02.2006року ця квартира була продана за його погодженням за 34000 доларів США, еквівалентна на той час 171 700грн., які вони отримали під час угоди За вказані кошти, як він вважав, відповідачка [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS], що в місті Харкові. У вказаній квартирі він проводив ремонтні роботи, тому що вважав, що вказана квартира є їх спільною сумісною власністю, і якщо б вказана квартира не належала йому він би ремонтні роботи не проводив. Також позивач повідомив, що він був відсутній в м. Харкові з квітня 2006року по липень 2006року, та перебував в цей час у місті Світловодськ Кіровоградської області у бабусі яка потребувала уходу за станом хвороби. Після певних обставин 2011року йому стало відомо, що власником вказаної квартири є відповідачка [PERSON], яка приходиться бабусею його колишній дружині [PERSON] Таким чином вважає, що строк позовної давності необхідно вираховувати з 03.04.2011 року, тобто з дати коли йому фактично та достовірно стало відомо про дійсного власника квартири. З посиланням на Постанову Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009року, ст. ст. 60, 61 СК України, ст. 203 ЦПК України, ст. 49 ЦК України та інші норми права просив суд задовольнити його уточнену позовну заяву в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися. Про день та час судових засідань були сповіщені належним чином. Від останніх до суду надійшли заяви відповідно до яких останні повністю не визнають позов та просять розглядати справу за їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала і просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Третя особа приватний нотаріус ХМНО [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вважає позов не обгрунтованим і просила в задоволенні відмовити. Представник відповідача [PERSON]- [PERSON], що діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає позов не обгрунтованим. Пояснив, що на відміну від твердження позивача про отримання за договором купівлі-продажу квартира [ADDRESS] в день угоди суму 34000 доларів США, вказаний договір іменується як договір купівлі-продажу квартири з розстрочкою платежу. Частина коштів була отримана на розрахунковий рахунок пізніше ніж день угоди. Також з цієї суми сплачені 5% подохідного податку та комісія банку на зняття готівки. Частина коштів пішла на купівлю власної квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Спірна квартира [NUMBER] була придбана [PERSON] за її особисті кошти та на її купівлю ні позивач ні відповідач [PERSON] не надавали гроші. Твердження позивача щодо проведення ремонтних робіт в [NUMBER] не можуть слугувати підставою визнання угоди недійсною та визнання права власності за позивачем. Відповідачка не спростовує факту проживання позивача та проведення ремонтних робіт в спірній квартирі. Позивачу достовірно було відомо, що спірна квартира є власністю [PERSON], оскільки був присутній під час укладення угоди. Просив застосувати строк позовної давності і відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши докази по справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20.01.2001року між позивачем та відповідачкою [PERSON] укладений шлюб. 27.07.2011року вказаний шлюб було розірвано (а.с. 14). 17.07.2003року [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS]. 15.02.2006року вказана квартира [ADDRESS] була продана. Вказана угода продажу була вчинена за погодженням з позивачем за еквівалент 34 000 доларів США. Що підтверджується договором купівлі-продажу квартири (з розстрочкою платежу). (а.с. 50) Згідно параграфу 4 вказаної угоди на момент підписання вказаної угоди [PERSON] отримала суму еквівалентну 16000 доларів США, а іншу частину, що еквівалентна 18 000 доларів США покупець зобов'язується сплатити до 18 години 00 хвилин 16 лютого 2006 року. 14.04.2006року [PERSON] набула права власності на спірну квартиру [NUMBER] по [ADDRESS] в м.Харкові, що підтверджується договором купівлі-продажу від 14.04.2006року посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] Вказана квартира була придбана [PERSON] за еквівалент 34000 доларів США. 01.07.2007року позивач [PERSON] набув право власності на [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 08 травня 2014року право власності на спірну квартиру [NUMBER] по [ADDRESS] в м.Харкові, перейшло від [PERSON] до [PERSON], що підтверджується договором дарування квартири посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт того , що позивач робив в спірній квартирі ремонт. Суд критично ставиться до пояснень цих свідків і вважає, що ці пояснення не є доказом недійсності угоди. Допитана в якості свідка 3-я особа [PERSON] пояснила, що позивач по справі був присутній в її нотаріальній конторі в день укладання договору купівлі-продажу спірної квартири на ім*я [PERSON] Крім того, позивач [PERSON] привозив в нотаріальну контору [PERSON] Вона , як нотаріус , посвідчила договір купівлі-продажу. Допитана в якості свідка відповідачка [PERSON], пояснила, що позивач не вкладав кошти в купівлю квартири [ADDRESS], як і не вкладала в її купівлю і вона. Вказана квартира була придбана за кошти батьків [PERSON], хоча і була оформлена на неї. Після її продажу частина коштів була передана батьку, частину коштів витратили на сплату первинного внеску на купівлю [ADDRESS], частину коштів витратили на ремонт. Під час укладання угоди купівлі-продажу спірної квартири [NUMBER] позивач був присутній, оскільки привозив на своїй машині покупця - її бабусю [PERSON] Про той факт, що спірна квартира належить [PERSON] позивач знав з 2006 року. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідно п. 5 ст. 203 Цивільного кодексу України правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача ? з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Відповідно до статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином суд приходить до висновку, що спірний договір купівлі -продажу квартири [ADDRESS] в місті Харкові був спрямований на набуття сторонами цивільних прав та обов'язків. Зміст цього правочину не суперечить актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, при укладанні правочину волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин було вчинено в формі, встановлений законом, він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, доказів того, що вказана купівля була здійснена за спільні кошти подружжя [PERSON] та [PERSON] суду не надано. Згідно ст.. 60 ЦПК України Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень . Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. У зв'язку із чим суд приходить до висновку, що позивач не навів належних та допустимих доказів щодо своїх позовних вимог, а тому підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу, в частині покупця [PERSON] у суду не має, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Враховуючи той факт, що суд відмовляє в задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу, в частині покупця [PERSON], він відмовляє і у задоволенні вимоги щодо визнання нікчемним наступної угоди - договору дарування квартири [ADDRESS] Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позивач не надав докази того, що пропустив строк позовної давності з поважної причини. Суд задовольняє заяву про застосування строку позовної давності і відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed