Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

27 липня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], треті особи на стороні позивача [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову посилається на те, що вона є власником частини житлового будинку [ADDRESS]. Іншими співвласниками будинку являлись [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] [INFO] померла [PERSON], її частку будинку успадкували вона, її сестра [PERSON] та брати [PERSON] та [PERSON] [INFO] помер [PERSON] і його частку у спільній частковій власності успадкував його син [PERSON], який в подальшому продав її для [PERSON] У даному будинку з 21.11.1996 року була зареєстрована співмешканка [PERSON] - [PERSON], яка з вересня 2011 року в ньому не проживає, а мешкає в с.Хутір Шепетівського району. В той же час, добровільно знятися з реєстрації не бажає. Через наявність реєстрації [PERSON] в належному їй та іншим співвласникам будинку, вони не мають змоги реалізувати своє право власності шляхом відчуження цього нерухомого майна. Відповідач не приймає та не бажає приймати участь в утриманні будинку, сплаті комунальних послуг та податків. Враховуючи відсутність договірних відносин з власниками будинку, припиненням права власності [PERSON] та його спадкоємця [PERSON] на частину будинку, відсутність відповідача понад один рік без поважної причини, просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщення по [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у ньому, та суду пояснила, що відповідач [PERSON] проживала разом з її братом [PERSON] без реєстрації шлюбу, була зареєстрована без їх згоди у будинку [ADDRESS] у 1996 році. З вересня 2011 року відповідачка проживає у с.Хутір Шепетівського району, з того часу у будинок не поверталась, у ньому не проживала, ним не користувалась, незважаючи на неодноразові прохання брата. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відповідач вивезла із будинку усі свої та брата речі. Спадкоємцем майна померлого [PERSON] був його син [PERSON], який в подальшому продав успадковану частину будинку для [PERSON] Оскільки відсутні договірні відносини [PERSON] з власниками будинку, а право власності [PERSON] та його спадкоємця [PERSON] на частину будинку припинено, добровільно знятись з реєстрації відповідач не бажає, комунальні послуги не сплачує, речей у будинку її не має, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, хоча про час, день та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Причини неявки не повідомила, заяву про розгляд справи у її відсутності не подала. Представник відповідача [PERSON] за дорученням для надання безоплатної вторинної правової допомоги №2204-0000324 від 19.10.2017 року для [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, вказуючи на неприязні відносини відповідача із власниками будинку та неможливість у зв'язку із цим проживання останньої у ньому, просив у задоволенні позову відмовити. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] у судове засідання не з'явилась, хоча про час, день та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON], який є також представником за довіреністю третьої особи [PERSON], у судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у ньому, просив його задовольнити. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, третьої особи на стороні позивача, допитавши свідка,дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з наступних підстав. Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Згідно вимог ст. 317 ЦК України кожен громадянин має право вільно володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому на праві власності майном. Відповідно до статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності позивачу [PERSON] (5/20), третім особам [PERSON] (10/20) та [PERSON] (5/20). Житловий будинок не розділений між співвласниками в натурі. Вказане підтверджується матеріалами справи, зокрема: свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 18.08.1988 року нотаріусом Ізяславської державної нотаріальної контори Шмигельською В.П., свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 20.10.2016 року державним нотаріусом Шепетівської міської державної нотаріальної контори Камфорович О.А., договором купівлі-продажу 5/20 часток житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями, посвідченим 23.06.2017 року державним нотаріусом Шепетівської міської державної нотаріальної контори Камфорович О.А., зареєстрованим в реєстрі за № 1036 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 90402422 від 23.06.2017 року. Відповідно до довідки № 0143 від 30.11.2017 року виданої квартальним комітетом №8 Шепетівської міської ради в будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], який там проживає та [PERSON], яка не проживає за даною адресою з 2011 року і по даний час. За даними Шепетівського МВ УДМС України в Хмельницькій області від 17.08.2017 року та відділу реєстрації місця проживання Шепетівської міської ради від 03.08.2017 року №1024, відповідач [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] з 21.11.1996 року. Згідно повідомлення Корчицької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області №02-20/01 від 01.06.2016 року [PERSON], [INFO], проживає в с. Хутір Шепетівського району Хмельницької області без реєстрації з вересня 2011 року. Відповідно до даних акту від 25.07.2017 року, складеного комісією у складі голови квартального комітету № 8 [PERSON], [PERSON] та [PERSON], жителів [ADDRESS] та [ADDRESS] відповідно, [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS], але фактично за цією адресою не проживає з вересня 2011 року. Даний факт підтвердив також допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON], який суду пояснив, що [PERSON] в будинку [ADDRESS] не проживає з вересня 2011 року, речі останньої у будинку відсутні, з вересня 2011 року проживає у с.Хутір Шепетівського району, житлом не цікавиться, кошти за його утримання не сплачує. Права власника житлового приміщення визначені ст. 150 ЖК Української РСР. Зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі ст. 155 цього Кодексу жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. У відповідності до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Статтею 405 ЦК України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом даних правових норм право члена сім'ї власника будинку користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на це житло, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим житлом. Таким чином, право члена сім'ї власника житлового будинку на користування ним є похідним від права самого власника. У випадку зміни власника житла чинне законодавство не передбачає перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника. Як встановлено в суді, відповідач [PERSON] вселилася у житловий будинок [ADDRESS] як член сім'ї власника [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 31.10.2015 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шепетівського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області. Спадкоємцем майна померлого є його син [PERSON], який успадковану частину вищевказаного будинку 23.06.2017 року продав третій особі - [PERSON] Оцінивши наведені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що після припинення права власності [PERSON] на житловий будинок відповідачка [PERSON], яка не є членом сім'ї позивача [PERSON], не проживає у будинку [ADDRESS] більше року без поважних причин, не бере участі в утриманні та облаштуванні житла, не має будь-яких договірних відносин з приводу користування ним, втратила право користування житловим будинком [ADDRESS], а тому позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтвердженні судові витрати. А тому, судові витрати у виді судового збору в розмірі 640 грн. понесені позивачем [PERSON] та документально підтверджені, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на її користь. На підставі ст.ст. 321, 383, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved