Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

28.03.2019 позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування завданої матеріальної шкоди внаслідок незаконного використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтувала тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . До складу спадщини, яку прийняла позивачка, входив земельний пай сільськогосподарського призначення, який померлий отримав у спадок від первісного власника сертифікату на пай землі - свого батька [PERSON] . Останній отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) ще у червні 1997 року як член КСП «Дружба». Позивачка [PERSON] прийняла спадщину у встановленому законом порядку. Ця земельна ділянка розташована на приватному полі біля с. Рубці Лиманського району Донецької області за № [NUMBER] розміром 5,1173 га. 26.05.2015 в Держгеокадастрі м. Красний Лиман позивачка переоформила на своє ім`я сертифікат та отримала викопіювання з планово-картографічного матеріалу проекту реформування, перерозподілу площ та грошової оцінки земель сільськогосподарських угідь КСП «Дружба» Краснолиманського району Донецької області. Після смерті [INFO] первісного власника сертифікату на пай землі [PERSON] , з`ясувалось, що паєм землі № [NUMBER] з 10.03.2000 користувався відповідач [PERSON] , який уклав договір оренди з [PERSON] Цей договір був переданий вже спадкоємцю - чоловікові позивачки 17.03.2004. Цей договір оренди без відома власника сертифікату склали і зареєстрували в Рубцівській сільській раді 10.03.2000. Пояснень відповідач за цим договором не надав, орендної плати за п`ять років не платив і відмовив чоловікові позивачки укласти з ним договір оренди. Договір оренди від 10.03.2000 не відповідає дійсності від самого початку, бо підпис [PERSON] - первісний власник сертифікату, на ньому не ставив. Сфальсифікований договір оренди навіть не відповідає типовому договору для оренди земельної ділянки (паю) згідно наказу Держкомзему України від 17.01.2000 № 5, затвердженому Міністерством юстиції України. Чоловік позивачки до 1976 року мешкав у с Рубці з батьками, його дані зберігались у сільській раді с Рубці, але відповідач ніколи не спілкувався з ним і не висував пропозиції укласти з ним договір оренди на пай землі № [NUMBER] розміром 5, 1173 га на території с. Рубці Краснолиманського району Донецької області, відповідач просто без будь-якої згоди привласнив цей пай чоловіка позивачки, бо йому було вигідно і зручно його обробляти, бо знаходився він на полі приватної колективної власності. Позивачка 26.05.2015 звернулась у с Рубці, де мешкав відповідач стосовно укладення з ним договору оренди за сертифікатом, але відповідач не прийняв її пропозицію. Відповідач не визнав: договору оренди складеного між ним і [PERSON] ; не визнав сертифікату на зазначений пай землі; вимагав технічну документацію на цей пай; відповів, що має вже договір оренди на цей пай землі, платить орендну плату і податок державі, заявивши, що має офіційний документ, який дозволяє йому це робити. Численні звернення позивачки до Краснолиманської міської ради, Головного управління Держгеокадастру, Донецької облдержадміністрації з зазначеного приводу позитивних наслідків не мали. Між позивачкою та відповідачем склалися бездоговірні стосунки, дії відповідача стосовно землі позивачка вважає рейдерством, з ціллю збагачення. Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки (пункт «д» частини 1 статті 156 Земельного кодексу України). Відповідно до пункту 3 Порядку відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян. Позивачка вважає, що відповідач повинен відшкодувати за три роки користування її землею матеріальну шкоду в повному обсязі, яка має бути не менше ніж дохід, отриманий відповідачем з 5,1173 га. Дані для розрахунку матеріальної шкоди були отримані позивачкою з ГУ статистики у Донецькій області щодо середніх цін окремих видів сільськогосподарської продукції. Зроблений відповідний розрахунок матеріальної шкоди за 2015, 2016, 2017 роки і ця сума складає 223 852 грн. 17 коп. З урахуванням викладеного, позивачка просила стягнути з [PERSON] суму матеріального збитку у розмірі 223 852 грн. 17 коп. та понесені судові витрати (а.с.4-9). Ухвалою судді від 26.04.2019 відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження; призначено підготовче судове засідання, встановлений відповідачу строк для надання відзиву на позов (а.с.61-62). 28.05.2019 до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] , в якому відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив у позові відмовити. На обґрунтування заперечень відповідач зазначив, що на підставі рішення Краснолиманської міської ради від 17.05.2013 між ним та Рубцівською сільською радою укладено договір оренди не витребуваних земельних часток (паїв) у кількості 19 штук загальною площею 101,14 умовних кадастрових гектара строком на 20 років. Відповідно до п. 2.3 вказаного договору в разі отримання власниками земельних паїв документів на право власності на земельну ділянку, договір припиняє свою дію в частині витребуваних паїв з моменту державної реєстрації документів на право власності на земельні ділянки. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження. Оскільки станом на 2013 рік земельна частка Ружинського не була розподілена (визначена в натурі), право власності на неї не оформлене, відповідач отримав її в оренду у встановленому Законом порядку уклавши вищезазначений договір. Всі ці роки згідно цього договору він сплачував орендну плату, що підтверджується відповідними квитанціями і жодних порушень в його діях з приводу користування земельною часткою позивача не допущено, що в тому числі підтверджується наданим позивачкою листом ГУ Держгеокадастру від 01.03.2018, відповідно до якого за результатами перевірки його діяльності за вказаним договором оренди порушень не виявлено. На неодноразові звернення позивачки їй неодноразово роз`яснювалися положення вищенаведеної ст. 13 Закону України, що одразу після оформлення права власності на земельну ділянку на підставі сертифікату вона зможе нею самостійно розпоряджатися, адже до державної реєстрації права власності на цю земельну ділянку та реєстрації самої земельної ділянки не можна навіть точно визначити її межі та точне місце розташування. При цьому позивач надала численну переписку із Донецькою ВЦА, Держгеокадастром та Лиманською міською радою, з якої видно, що вона з середини 2016 року намагається оформити своє право власності на цю землю, однак у зв`язку з наявністю колізій законодавства не може це зробити. До цього жодних претензій щодо витребування цієї земельної ділянки не надходило. Але ж цей факт жодним чином не має відношення до його законного господарювання на цій землі, він жодним чином не перешкоджає позивачці у оформленні прав власності на землю і одразу після оформлення права власності нею на спірну земельну ділянку договір оренди припинить чинність в частині цієї земельної ділянки і вона отримає її і безперешкодне розпорядження без будь-яких перепон з його боку. Вимогу про стягнення коштів відповідач вважає необґрунтованою, оскільки наведені доходи СТОВ «Дружба» за 2015-2017 роки, тоді як СТОВ «Дружба» взагалі не є стороною у справі. В ці роки земля орендувалася ним як фізичною особою, за що він сплачував у встановленому порядку орендну плату і жодного доказового значення ці дані не мають. Таким чином жодних законодавчих підстав стверджувати, що позивачці ним спричинені якісь збитки немає, оскільки на теперішній час нею не оформлено право власності на цю землю, що є єдиною підставою для припинення договору оренди зі ним. Вказаний договір є чинним, судом не скасований та сторонами не розірваний. При цьому позивач посилається на норми законодавства які регулюють відшкодування збитків власникам земельних ділянок, тоді як вона не є власником земельної ділянки, а є власником земельною частки (паю) що є різним за своєю суттю. Просив залишити позовну заяву [PERSON] без руху, встановивши строк на доплату судового збору до розміру 1% ціна позову, а саме доплатити судовий збір у сумі 1470,12 грн. У разі усунення вказаних недоліків відмовити у задоволенні позову в повному обсязі у зв`язку з відсутністю підстав для його задоволення (а.с.67). 15.07.2019 позивачка надала відповідь на відзив, в якому зазначила, що не відповідають дійсності посилання відповідача на договір оренди не витребуваних земельних часток (паїв) у кількості 19 штук загальною площею 101,14 умовних кадастрових га, який був укладений між Рубцівською сільською радою та [PERSON] , оскільки 28.02.2011 відповідач звернувся із заявою до Голови Рубцівської сільської ради Безгубова М.В. з проханням надати згоду на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачі їх в оренду для ведення фермерського господарства із резервного фонду сільської ради сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 120 га. 02.03.2011 рішенням Рубцівської сільської ради відповідачу було надано дозвіл на розроблення проекту із землеустрою щодо складання документів на земельні ділянки з резервного фонду Рубцівської сільської ради загальною площею 149,8 га для ведення фермерського виробництва за межами с. Рубці Краснолиманського району для подальшої передачі в довгострокове користування - терміном на 20 років. Відповідачу було рекомендовано звернутись до Краснолиманської міської ради для отримання відповідного дозволу на розробку проекту із землеустрою. Після чого відповідач звернувся із клопотанням про передачу для ведення фермерського господарства в оренду строком на 20 років не витребувані земельні частки (паї) бувшого КСП «Дружба», загальною площею 101,14 умовних га на території Рубцівської сільської ради (за межами населених пунктів). Дане клопотання оформлене без зазначення дати, та сумнівним підписом відповідача, також він додає до зазначеного клопотання рішення Рубцівської сільської ради № VI/6-55 від 02.03.2011 про погодження передачі в оренду не витребуваних паїв. Але в архівному відділі такого рішення не існує, а є лише рішення Рубцівської сільської від 02.03.2011 про дозвіл на розробку технічної документації на землі резервного фонду (запасу) Рубцівської сільської ради. Крім того, жодних викопіювань на місцевості картографічних даних до заяви не додано. Тобто невідомо де, які саме землі, на якій місцевості на території Рубцівської сільської ради надано дозвіл на розробку технічної документації відповідачу. 17.05.2013 Рішенням Краснолиманської міської ради № 6/23-2348 [PERSON] для ведення фермерського господарства в оренду строком на 20 років були передані не витребувані частки (паї) загальною площею 101,14 умовних кадастрових га на території Рубцівської сільської ради (за межами населених пунктів). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.05.2015 НАН 486710 позивачка - [PERSON] отримала у спадок сертифікат на право на земельну частку (пай) КСП «Дружба» серія ДН № 004011, який належав на підставі рішення Краснолиманської міської ради народних депутатів від 11.06.1997 № 278 [PERSON] , спадкоємцем якого був його син [PERSON] , який спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав. З вищенаведеного вбачається, що земельна частка (пай) № [NUMBER] відповідно до наданого до матеріалів сертифікату не могла бути не витребуваною. Крім цього на звернення позивачки до Рубцівського старостинського округу виконавчого комітету Лиманської міської ради була надана відповідь про те, що відсутня будь-яка інформація про передачу земельної частки № [NUMBER] Рубцівською сільською радою гр. [PERSON] . При зверненні до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області було надано відповідь про те, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ДН № 0040011 від 26.06.1997, витребувана земельна ділянка площею 5, 1173 га на території Рубцівської сільської ради Краснолиманського району Донецької області належить до земель сільськогосподарського призначення приватної (колективної) власності. Позивач після отримання відзиву на позов та доданих до них документів, а саме договору оренди від 22.08.2013 на який посилається відповідач, звернулася до Лиманської міської ради 31.05.2019 і порушила питання регламенту ради, яка приймає рішення і в якому порядку все проходить. Крім цього, порушила питання і стосовно договору оренди наданого відповідачем, на що отримала вичерпну відповідь по регламенту і порядку проведення сесій і отримала інформацію, що у відділі земельних відносин виконавчого комітету Лиманської міської ради відсутній договір між головою сільради та відповідачем - [PERSON] . Також позивач отримала від міського голови Лиманської міської ради Донецької області листа в якому зазначено, що документів чи рішень суду, які підтверджують факт, що пай землі за сертифікатом отриманим 26.06.1997 є не витребуваним - у розпорядженні виконавчого комітету Лиманської міської ради не має. 26.05.2015 позивачка отримала право на земельну частку (пай) за законом і таким чином набула права на укладення договорів оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення № [NUMBER] орієнтовною площею 5,1173 га. Після чого, неодноразово зверталась до громадянина [PERSON] з метою укладення договору оренди земельної ділянки, але все марно. 23.07.2015 було прийняте рішення Краснолиманської міської ради № 6/44-3461 про об`єднання територіальних громад, в результаті чого йшло переформатування органів місцевого самоврядування. Та після новоутворених органів місцевого самоврядування громадянин [PERSON] не звертався до Краснолиманської міської ради за дозволом про виготовлення технічної документації та у подальшому оренді не витребуваних часток (паїв), та не укладав ніяких договорів оренди з Краснолиманською міською радою після 23.07.2015 року, в той самий час коли договір оренди не витребуваних паїв необхідно було замовляти наново, після втрати повноважень Рубцівською сільською радою. Тому вважає, що наданий договір оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення від 22.08.2013 це не маючий ніякої юридичної сили документ, який втратив свою чинність. Тим паче, що земельна ділянка № [NUMBER] за сертифікатом ДН № 0040011 від 26.06.1997 не мала жодного відношення до зазначеного вище договору, бо була витребувана, та знаходилась на приватному полі колективної власності. Так у своєму листі № 11/134-18 від 17.04.2018 відділ у Лиманському районі ГУ Держгеокадастру у Донецькій області зазначив, що паї № [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], згідно публічно-кадастрової карти мають кадастрові номери та знаходяться в приватній власності. Тобто виходячи з цієї інформації, зрозуміло, що у земельної ділянки № [NUMBER] були межі визначені межами земельних ділянок приватної власності, які межують з усіх сторін. На сьогоднішній час земельна ділянка належить позивачу, про що свідчить Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку яка має кадастровий номер 1423084300:07:000:0652. Тобто, в результаті незаконного самовільного володіння та користування земельною ділянкою відповідачем вона була позбавлена можливості отримувати доходи від використання належної їй за сертифікатом земельної ділянки, а тому її позовні вимоги підлягають задоволенню (а.с. 97-100). Ухвалою суду від 15.07.2019 підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с.136). Ухвалою суду від 22.08.2019 задоволено клопотання позивачки та її представника, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Лиманську міську раду (а.с.146-147). Ухвалою суду від 07.10.2019 задоволено клопотання позивачки та її представника, витребувано у Лиманської міської ради додаткові докази (а.с. 163-164). Позивачка та її представник в судовому засіданні виклали зміст та підстави позовних вимог, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити. При цьому позивачка [PERSON] наполягала на тих обставинах, що належна їй земельна ділянка є розподіленою (витребуваною), оскільки ще в 2004 році її чоловік отримав викопіювання з планово-картографічного матеріалу проекту реформування, перерозподілу площ КСП «Дружба». Крім того, вона неодноразово зверталася до Лиманської міської ради і отримала відповідь, що у розпорядженні останньої не має документів, що підтверджують, що її земельна ділянка є не витребуваною. А отже, земельна ділянка не могла бути передана відповідачу в оренду без її згоди. Суміжні земельні ділянки є приватизованими. На протязі трьох років відповідач не укладав з нею договір оренди, використовував її земельну ділянку, отримував дохід. 06.04.2018 вона уклала договір оренди земельної частки (паю) з іншою особою. Право власності на земельну ділянку розміром 5,1173 га вона отримала 04.09.2019. Розмір збитків, які їй заподіяний вона розрахувала самостійно. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у позовних вимогах відмовити з посиланням на обставини та правові підстави, викладені у відзиві. Крім того, на час укладання 17.05.2013 між [PERSON] та Рубцівською сільською радою договіру оренди не витребуваних земельних часток (паїв) не існувало особи, яка б заявила вимоги на ці паї. Відповідно до п. 2.3 вказаного договору в разі отримання власниками земельних паїв документів на право власності на земельну ділянку, договір припиняє свою дію в частині витребуваних паїв з моменту державної реєстрації документів на право власності на земельні ділянки. Розмір збитків взагалі позивачкою не обґрунтований. Належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи представник третьої особи - Лиманської міської ради, у судове засідання не прибув, надав заяву щодо розгляду справи без його участі (а.с. 156). Правом надати пояснення щодо позову або відзиву в порядку ст. 181 ЦПК України не скористався. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд, вислухавши позивачку, її представника, представника відповідача, свідка, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, зазначає наступне. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] , як члену колективного сільськогосподарського підприємства «Дружба», 26.06.1997 було видано сертифікат серії ДН № 0040011 на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Дружба» с. Рубці Краснолиманського району Донецької області, розміром 4,92 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), на підставі рішення Краснолиманської міської ради народних депутатів від 11.06.1997 № 278. Сертифікат зареєстрований 26.06.1997 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 4777 (а.с.14). [PERSON] заповів все своє майно своєму синові [PERSON] , що підтверджується копією заповіту від 06.05.1999 (а.с.110). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.05.2015, яке видано державним нотаріусом Першої Краматорської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 2-1769, позивачка [PERSON] є спадкоємицею майна [PERSON] , який помер [INFO] , а саме сертифікату серії ДН № 0040011 на право на земельну частку (пай), виданого 26.06.1997 року на підставі рішення Краснолиманської міської ради народних депутатів від 11.06.1997 № 278 (а.с.111). 25.06.2015 до Сертифікату серії ДН № 0040011 на право на земельну частку (пай) внесені зміни у зв`язку з передачею права на земельну частку (пай) [PERSON] (а.с.109 зворот). 10.03.2000 між [PERSON] та ТОВ «Дружба», в особі директора Кряжева І.Б., укладений договір оренди земельної ділянки, згідно якого [PERSON] передав товариству земельну ділянку розміром 4,92 умовних кадастрових гектарах у користування строком на п`ять років (а.с.19). Суд не приймає до уваги посилання позивачки, що вказаний договір є недійсним, так як [PERSON] не підписувався, оскільки вони не підтверджені належними доказами. Крім того, враховуючи, що позивачкою визначений інший період за який нарахована матеріальна шкода, а саме 2015-2017 роки, суд вважає, що дані обставини взагалі не мають відношення до предмета даного позову. Рішенням Краснолиманської міської ради від 15.09.2004 №4/25-422 «Про затвердження технічної документації по землеустрою відносно складання документів, що підтверджують право на земельні ділянки і безоплатну передачу у власність земельних ділянок власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) з земель КСП «Дружба» було затверджено технічну документацію по землеустрою, передано в натурі 943 власникам сертифікатів (згідно додатку) земельні ділянки у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 4029,6126 га в тому числі 4029,6126 га пашні. Земельні ділянки власників 149 сертифікатів на право на земельну частку (пай), які не приймали участі в розділі земельних ділянок загальною площею 807,1344 га, в тому числі 807,1344 га залишено в розпорядженні Краснолиманської міської ради до витребування за їх цільовим призначенням (а.с.194-215). При цьому в списку 943 власників сертифікатів на право на земельну частку (пай) з земель КСП «Дружба», що отримують земельну частку (пай) в натурі [PERSON] відсутній (а.с.197-215). Рішенням Краснолиманської міської ради від 17.05.2013 року №6/23-2348 «Про передачу в оренду гр. [PERSON] не витребуваних земельних часток (паїв) для ведення фермерського господарства на території Рубцівської сільської ради» [PERSON] для ведення фермерського господарства в оренду строком на 20 років передані не витребувані земельні частки (паї) загальною площею 101,1400 умовних кадастрових га, з них рілля - 77, 1400 умовних кадастрових га; пасовища - 24,0000 умовних кадастрових га на території Рубцівської сільської ради (за межами населених пунктів) за наступних умов: укладання договорів оренди з Рубцівською сільською радою на невитребувані земельні частки (паї) для ведення фермерського господарства на території Рубцівської сільської ради; повернення не витребуваних земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) громадянам та їх правонаступникам, котрі виявлять бажання отримати відповідні документи та використовувати земельні ділянки на власний розсуд (а.с.30-31). На підставі вищевказаного рішення 22.08.2013 між розпорядником (на строк до моменту отримання власниками не витребуваних земельних частко (паїв) документів на право власності на земельну ділянку) - Рубцівською сільською радою (Орендодавцем) та гр. [PERSON] (Орендарем) укладений договір оренди частки (паю), предметом якого є передача в оренду 19 не витребуваних земельних часток (паїв) загальною площею 101,1400 умовних кадастрових га, з них ріллі 77,1400 умовних кадастрових га, пасовища - 24,0000 умовних кадастрових га на території Рубцівської сільської ради Краснолиманського району Донецької області, за межами населених пунктів. Розмір щорічної орендної плати (без індексації) складає 30342, 00 грн. Строк дії договору 20 років (а.с.68-71). Відповідно до п. 2.3 вказаного договору в разі отримання власниками земельних паїв документів на право власності на земельну ділянку, договір припиняє свою дію в частині витребуваних паїв з моменту державної реєстрації документів на право власності на земельні ділянки (а.с.70). Рішенням Краснолиманської міської ради від 23.07.2015 №6/44-3461 «Про добровільне об`єднання територіальних громад» Краснолиманська міська рада об`єдналася з територіальними громадами селищ, сіл Краснолиманського району, в тому числі з селами Рубці, Лозове, Вовчий Яр Рубцівської сільської ради в Краснолиманську об`єднану територіальну громаду з центром в м. Красний Лиман. Правонаступником активів та пасивів (зобов`язань) міської ради визначено Краснолиманську міську раду, утворену внаслідок добровільного об`єднання (а.с.33). Згідно Постанови ВР України від 04.02.2016 «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» місто Красний Лиман перейменоване на місто Лиман. Згідно наданих квитанцій (а.с.74-82) та довідки ГУ ДФС у Донецькій області (а. с.180) відповідач [PERSON] не має заборгованості з платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи (а.с.180). Згідно відповіді ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 01.03.2018 №М-248/0-215/6-18 державним інспектором за заявою позивачки проведено перевірку дотримання вимог законодавства України про охорону земель спірної ділянки та встановлено, що вказана земельна ділянка використовується фермерським господарством «Меркурій» за договором оренди від 22.08.2013 року між [PERSON] та Рубцівською сільською радою, який зареєстрований в Книзі реєстрації договорів земельних часток (паїв) Рубцівської сільської ради за №1. В результаті перевірки державним інспектором порушень законодавства не встановлено (а.с.26). Указом Президента України від 08.08.1995 №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» вирішено провести розпаювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і кооперативам шляхом визначення розміру земельної частки в колективній власності кожного члена сільськогосподарського підприємства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Кожному члену такого підприємства було передано у власність «пай» - умовну земельну ділянку. Права власності на такий пай підтверджувався відповідним сертифікатом. Згідно п.17 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Таким чином, сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ДН № 0040011 , зареєстрований 26.06.1997 за № 4777, посвідчує право позивачки [PERSON] як спадкоємиці на земельну частку (пай), а саме землю, яка перебуває у колективній власності КСП «Дружба» с. Рубці Краснолиманського району Донецької області, розміром 4,92 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Свідоцтво про право на спадщину позивачка отримала 08.05.2015. Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) а також порядок обміну цими земельними ділянками визначає Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 №899-IV (далі - Закон №899-IV). Частиною 2 статті 3 ЗУ №899-IV (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачалося, що особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Відповідно до ст. 13 ЗУ №899-IV (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження. Чинна редакція статті 13 ЗУ №899-IV містить визначення нерозподіленої та не витребуваної земельної ділянки. Так, нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю). Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. Як наголошує позивачка при її зверненні до Лиманської міської ради Донецької області, їй неодноразово було повідомлено, що документів чи рішень суду, які підтверджують факт, що пай землі за сертифікатом отриманим 26.06.1997 є не витребуваним у розпорядженні виконавчого комітету Лиманської міської ради не має (а.с. 23, 37). Проте, позивачкою суду наданий доказ - копія рішення Краснолиманської міської ради від 15.09.2004 №4/25-422 «Про затвердження технічної документації по землеустрою відносно складання документів, що підтверджують право на земельні ділянки і безоплатну передачу у власність земельних ділянок власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) з земель КСП «Дружба». Як зазначалося даним рішенням було затверджено технічну документацію по землеустрою, передано в натурі 943 власникам сертифікатів (згідно додатку) земельні ділянки у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в той час як земельні ділянки власників 149 сертифікатів на право на земельну частку (пай), які не приймали участі в розділі земельних ділянок залишено в розпорядженні Краснолиманської міської ради до витребування за їх цільовим призначенням (а.с.16). Вказаний доказ, наданий суду саме позивачкою. При дослідженні списку 943 власників сертифікатів на право на земельну частку (пай) з земель КСП «Дружба», що отримують земельну частку (пай) в натурі судом встановлено, що призвіще [PERSON] як спадкоємця [PERSON] (який за свідченням позивачки помер [INFO] (а.с.5)) в даному списку відсутній. З цього випливає, що [PERSON] не приймав участі в розподілі земельних ділянок, а отже спірна земельна ділянка згідно рішення Краснолиманської міської ради від 15.09.2004 №4/25-422 залишена в розпорядженні Краснолиманської міської ради до витребування за її цільовим призначенням. Отже враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] за життя документи на право власності на земельну ділянку не отримували, після смерті чоловіка, цим питанням зайнялася позивачка [PERSON] , яка лише 04.09.2019 оформила право власності на земельну ділянку, підстав вважати, що спірна земельна ділянка, як не витребувана не залишилася у розпорядженні Краснолиманської (Лиманської) міської ради у суду не має. Звертаючись до суду з указаним позовом, [PERSON] посилалася на те, що відповідач незаконно користувався спірною земельною ділянкою чим спричинив їй матеріальну шкоду. При цьому, як встановлено судом рішенням Краснолиманської міської ради від 17.05.2013 № 6/23-2348 «Про передачу в оренду гр. [PERSON] не витребуваних земельних часток (паїв) для ведення фермерського господарства на території Рубцівської сільської ради» [PERSON] для ведення фермерського господарства в оренду строком на 20 років передані не витребувані земельні частки (паї) загальною площею 101,1400 умовних кадастрових га. На підставі вищевказаного рішення 22.08.2013 між Рубцівською сільською радою (Орендодавцем) та гр. [PERSON] (Орендарем) укладений договір оренди частки (паю), предметом якого є передача в оренду 19 не витребуваних земельних часток (паїв) загальною площею 101,1400 умовних кадастрових га на території Рубцівської сільської ради Краснолиманського району Донецької області строком на 20 років. При цьому умовами договору (п.2.3.) було передбачено, що в разі отримання власниками земельних паїв документів на право власності на земельну ділянку, договір припиняє свою дію в частині витребуваних паїв з моменту державної реєстрації документів на право власності на земельні ділянки (а.с.70). Суд не може погодитися з посиланням позивачки на те, що після втрати повноважень Рубцівською сільською радою, договір оренди від 22.08.2013 втратив свою чинність, так як відбулася зміна орендодавця - Рубцівської сільської ради на правонаступника - Краснолиманську міську раду з огляду на наступне. Згідно ч. 3 статті 8 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» від 05.02.2015 року №157-VIII №157-VIII органи місцевого самоврядування об`єднаної територіальної громади є правонаступниками активів і пасивів (зобов`язань) органів місцевого самоврядування територіальних громад, що об`єдналися. Відповідно до ч. 4 статті 32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Крім того, зміни стосовно нового орендодавця вносяться до договору виключно за згодою сторін (ч. 4 ст. 148-1 ЗК України). Свідок [PERSON] суду показав, що у 2010 року був обраний головою Рубцівській сільської ради. При інвентаризації земельних ділянок було встановлено, що на території ради існують не витребувані земельні ділянки. У 2013 році було ухвалено рішення Лиманською міською радою передати в оренду гр. [PERSON] не витребувані земельні частки (паї) на території Рубцівської сільської ради. У зазначеному рішенні, йому як голові сільської ради передбачалося укласти договір з [PERSON] . На підставі цього рішення був укладений договір оренди. Рішення є законним, обґрунтованим, договір є дійсним, за ним сплачується орендна плата. В 2015 році всі архівні справи були передані до Лиманської міської ради внаслідок обєднання рад, тому надаючи відповідь [PERSON] з приводу надання копії договору оренди укладеного між [PERSON] та Рубцівською сільською радою, їй було повідомлено про неможливість його надання. Отже, враховуючи, що рішення Краснолиманської міської ради від 17.05.2013 №6/23-2348 не скасовано, договір оренди від 22.08.2013 недійсним, розірваним не визнавався, суд вважає, що відповідач [PERSON] у 2015-2017 роках використовував не витребувані земельні частки (паї) на законних підставах. Після смерті чоловіка, позивачка неодноразово зверталася з приводу надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою оформлення права власності на неї до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, до Краснолиманської міської ради, Лиманської міської ради, обласної державної адміністрації, тощо. Проте всі її звернення на протязі 2015-2019 років були залишені без задоволення (а. с.17-18, 20-21, 22, 23-24, 25, 36). Так, ГУ Держгеокадастру у Донецькій області листом від 18.08.2015 повідомило [PERSON] , що з 01.01.2013 року землі державної та комунальної власності в Україні є розмежованими. Відповідно до статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності. А отже управління не є розпорядником земель приватної (колективної) форми власності. Запропоновано звернутися до Краснолиманської міської ради (а.с.17-18). Аналогічну відповідь ГУ Держгеокадастру у Донецькій області надано позивачці 14.12.2017. Також позивачці ГУ Держгеокадастру у Донецькій області роз`яснювалося її право на укладення договору оренди землі при наявності сертифікату на право на земельну частку (пай) до виділення їй в натурі земельної ділянки (а.с.23). Лиманська міська рада 24.05.2016, 28.02.2018 рекомендувала позивачці звернутися до обласної державної адміністрації з посиланням на те, що згідно статті 3 ЗУ №899-IV передбачено, що особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). А оскільки районна державна адміністрація не утворена, то вирішенням питання про надання дозволу на виготовлення технічної документації повинна займатися обласна державна адміністрація згідно ст. 122 ЗК України (а.с. 22, 36). Донецька обласна державна адміністрація 01.03.2018 повідомила [PERSON] , що згідно ст. 3, 5 ЗУ №899-IV підставами для виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) власникам паїв є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради (у межах населених пунктів, чи районної державної адміністрації - за межами населених пунктів. Згідно Указу Президії Верховної ради Української РСР від 17.10.1988 № 492 «Про об`єднання Краснолиманської міської і Краснолиманської районної рад», Краснолиманську районну раду передано в адміністративне підпорядкування міській раді. Відповідно до ЗУ «Про добровільне об`єднання територіальних громад» рішенням Краснолиманської міської ради від 23.07.2015 №6/44-3461 «Про добровільне об`єднання територіальних громад» Краснолиманська міська рада об`єдналася з територіальними громадами селищ, сіл Краснолиманського району, в тому числі з селами Рубці, Лозове, Вовчий Яр Рубцівської сільської ради в Краснолиманстку ообєднану територіальну громаду з центром в м. Красний Лиман. Отже в Лимансткому районі відсутня районна державна адміністрація, повноваження якої про виділення земельних ділянок натурі власникам паїв за межами населених пунктів не передані іншому органу влади. Також роз`яснено її право на укладення договору оренди землі при наявності сертифікату на право на земельну частку (пай) до виділення їй в натурі земельної ділянки. Рекомендовано звернутися до суду (а.с. 27-29). Відповідно до частини одинадцятої статті 118 ЗК України у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Проте, вказані результати розгляду її звернень [PERSON] в судовому порядку не оскаржувала. На звернення позивачки до [PERSON] з приводу укладання договору оренди, останній письмово відмовився укласти договір оренди з нею з посиланням на і обставини, що 22.08.2013 між Рубцівською сільською радою ним укладений договір оренди частки (паю), предметом якого є передача в оренду 19 не витребуваних земельних часток (паїв) загальною площею 101,1400 умовних кадастрових га на території Рубцівської сільської ради Краснолиманського району Донецької області строком на 20 років. Крім того, повідомлено, що в разі отримання нею документів на право власності на земельну ділянку, договір припинить свою дію (а.с. 40,41). 18.04.2019 Лиманська міська рада своїм рішенням №7/63-3327 надала [PERSON] дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 5.1173га для ведення товарного сільського господарського виробництва на території Лиманської міської ради, землі колишнього КСП «Дружба» (а.с.128). Згідно з Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку державна реєстрація земельної ділянки кадастровий номер 1423084300:07:000:0652 відбулася 24.04.2019 (а.с.123). Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності. Підстави для настання цивільно-правової відповідальності за порушення земельного законодавства встановлено, зокрема, Земельним Кодексом України. За змістом статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки (пункт «д» частини 1 статті 156 Земельного кодексу України). За змістом статті 157 Земельного кодексу України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Частиною третьою статті 157 ЗК України встановлено, що порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам установлюється Кабінетом Міністрів України. 19.04.1993 Кабінет Міністрів України своєю постановою № 284 затвердив Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, змістом пунктів 2, 3 якого передбачено, що розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії. Відповідно до пункту 3 Порядку відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян. Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що позивачка повинна була з метою визначення розміру збитків у вигляді неодержаних доходів звернутися до Лиманської міської ради, яка, вважаючи, що [PERSON] завдано власнику земельної ділянки збитки у вигляді неодержаних доходів, мав право та повноваження скласти акт з визначення та відшкодування збитків власнику землі, а також затвердити його відповідним рішенням. У разі незгоди позивача з рішенням та невиконання в добровільному порядку цього рішення, позивачка має право звернутися до суду. Саме в такому випадку при вирішенні позову буде перевірена в судовому порядку правомірність визначення цим органом збитків власнику землі (правові висновки ВП ВС від 11.09. 2019 у справі № 826/1773/18). Розрахунок матеріальної шкоди зроблений позивачкою самостійно. При розрахунку матеріальної шкоди, позивачкою використана інформація про посіви та врожай СТОВ «Дружба», надана Лиманською міською радою (а.с.43) та середні ціни реалізованої сільськогосподарської продукції (озима пшениця, озимий ячмінь, соняшник, кукурудза) підприємствами Лиманського району Донецької області (а.с.44). Проте суд не може погодитися з наданим розрахунком суми відшкодування збитків у розмірі 223852,17 грн., оскільки СТОВ «Дружба», яке не є стороною у справі, відповідачем у справі є фізична особа - [PERSON] ; шкоду розраховано з площі 5,1173 га, в той час як згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДН № 0040011 , посвідчене право позивачки [PERSON] на земельну частку (пай) розміром 4,92 в умовних кадастрових гектарах. Суд наголошує на тому, що вирішуючи спір у даній справі, необхідно брати до уваги також загальні положення статті 22, глави 82 ЦК. Так, згідно з частиною 2 статті 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування шкоди слід встановити як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), так і ступінь вини у розумінні статті 1193 ЦК України. Відповідно до ч.1,5,6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на принцип змагальності сторін та необхідність доведення обставин, які мають значення для справи і на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог про відшкодування матеріальної шкоди, необхідним є надання доказів факту заподіяння шкоди неправомірними діями чи бездіяльністю відповідачем а також розміру завданої шкоди. Проте позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів того, що відповідачем [PERSON] їй спричинена матеріальна шкода в розмірі 223 852,17 грн. Оскільки судом шляхом оцінки зібраних у справі доказів, наявність в діях відповідача усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, що є необхідною передумовою для покладення на особу відповідальності у вигляді відшкодування збитків не встановлено, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до частини 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з приписами ч. 1, 2, 7 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом у задоволенні позову відмовлено, усі судові витрати покладаються на позивачку. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed