Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

27 листопада 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що 18 жовтня 2009 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Бабинецької сільської ради, Борщівського району, Тернопільської області, актовий запис №5. Від шлюбу сторони по справі мають доньку - [PERSON] [INFO]. Спільне життя позивача з відповідачем не склалося, мають різні погляди на сімейне життя та обов'язки. В результаті чого в сім'ї відбуваються постійні сварки, подружні відносини припинені, спільне господарство не ведуть. Спору про поділ майна, що є їхньою спільною власністю не має. Просить: розірвати шлюб між ними, який зареєстрований виконавчим комітетом Бабинецької сільської ради, Борщівського району, Тернопільської області, під актовим записом №5. 07.12.2017 року в судовому засіданні [PERSON] надала до суду зустрічну позовну заяву про стягнення аліментів, в якому просить стягувати з [PERSON] аліменти в розмірі 1500 грн., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з дня подання заяви і до повноліття дитини [PERSON]. Позивач (відповідач за зустрічним позовом) в судове засідання не заявився, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає, просить розірвати шлюб з відповідачем, стягнення аліментів підтримує частково, просить стягувати мінімальний розмір аліментів в розмірі 746 грн., у зв'язку із тим, що він не офіційно працює та не має постійний стабільний заробіток. Відповідач (позивач за зустрічною позовною заявою) в судове засідання не з'явилась, до суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі просить шлюбу розірвати та задовольнити зустрічну позовну заяву про стягнення аліментів в подальшому стягувати аліменти до досягнення дитиною повноліття. У зв'язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2ст.247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний до часткового задоволення з наступних підстав. Як вбачається зі ст. 104 ч.2 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Стаття 105 ч.1 СК України вказує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них. Статтею 109 СК України передбачено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч.1ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст.115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Так, з матеріалів справи вбачається, що 18 жовтня 2009 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Бабинецької сільської ради, Борщівського району, Тернопільської області, актовий запис №5. Від шлюбу сторони по справі мають доньку - [PERSON] [INFO]. Спільне життя позивача з відповідачем не склалося, мають різні погляди на сімейне життя та обов'язки. В результаті чого в сім'ї відбуваються постійні сварки, подружні відносини припинені, спільне господарство не ведуть. Спору про поділ майна, що є їхньою спільною власністю не має. Приймаючи до уваги те, що відповідач позовні вимоги позивача визнала, що свідчить про відсутність у неї бажання зберегти сім'ю, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого первісний позов підлягає задоволенню. Відносно зустрічної позовної заяви то суд встановив наступне: позивач просить стягувати з [PERSON] аліменти в розмірі 1500 грн., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з дня подання заяви і до повноліття дитини [PERSON]. Однак відповідач за зустрічною позовною заявою надав до суду клопотання, в якому частково підтримує позовні вимоги за зустрічним позовом, мотивує заявлене клопотання тим, що він не має офіційного працевлаштування, а тому не має постійного, стабільного заробітку, на підставі чого просить стягувати мінімальний розмір аліментів на дитину відповідного віку в розмірі 746 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.2). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ч.1). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2). При цьому згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 05.02.2014 року у справі №6-143цс13, підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України. Відповідно до вимог ч. 1ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як зазначено у п. 23Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи вищевикладене, дослідивши зустрічну позовну заяву дослідивши матеріали та докази на які посилаються сторони, суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити частково, а тому з [PERSON] слід стягувати аліменти в розмірі 1000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з дня подання заяви і до повноліття дитини [PERSON]. На підставі викладеного, шлюб слід розірвати, а з [PERSON] слід стягувати аліменти в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття та стягнути судові витрати за розгляд справи (зустрічного позову) про стягнення аліментів в розмірі 640.00 грн. на користь держави, оскільки позивач за зустрічним позовом в силу п.3 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору.

Outcome: partial