Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

28 листопада 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідача на її користь кошти в розмірі 78900грн., в якості відшкодування матеріальних збитків. В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником частини домоволодіння [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 15.03.2010р.. Також співвласником даного домоволодіння є [PERSON] 05.12.2007р. між співвласниками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та ВЖРЕУ-3 було погоджено розподіл земельної ділянки домоволодіння по [ADDRESS] . 30.06.2011р. Черкаською міською радою було прийнято рішення «Про продаж [PERSON] земельних ділянок по [ADDRESS] ». 14.12.2011 між Черкаською міською радою та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельних ділянок, загальною площею 290 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , а саме: ділянка 1 (кадастровий номер 7110136400-02-067-0074); ділянка 2 (кадастровий номер 7110136400-02-067-0760); ділянка 3 (кадастровий номер 7110136400-02-067-0075); ділянка 4 (сервітут кадастровий номер 7110136400-02-067-0077). 13 листопада 2013 року рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси, визнано рішення Черкаської міської ради №2-663 від 30.06.2011р. «Про продаж [PERSON] земельних ділянок по [ADDRESS] » - незаконним в частині продажу земельних ділянок, на якій розміщені сарай літ. «Б» та погреб літ «Е». Визнано договір купівлі-продажу земельних ділянок від 14.12.2011 укладений між Черкаською міською радою та [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О. (реєстр №7244), - недійсним в частині купівлі-продаж земельної ділянки, на якій розміщені сарай літ. «Б» та погріб літ. «Е». Позивач вказує, що у зв`язку із тим, що [PERSON] знесла приміщення сараю під літ «К», внаслідок чого приміщення сараю під літ. «Б» прийшло в непридатність. Тому у вересні 2014 позивач виключно за власні кошти провела реконструкцію будівлі сараю в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , шляхом зведення нових стін, даху, обмостки. Після чого в технічному паспорті на домоволодіння приміщення сараю почало значитись під літ. «Л». В подальшому [PERSON] звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про визнання споруди під літ. «Л» за адресою: [ADDRESS] самочинно зведеною. Просила суд зобов`язати [PERSON] повернути їй частково самовільно зайняті земельні ділянки та зобов`язати [PERSON] привести земельні ділянки у придатний стан шляхом знесення самовільно побудованої споруди. Проте, 06.07.2016, рішенням суду було відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] 05.10.2016 рішенням апеляційного суду Черкаської області рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.07.2016 залишено без змін. Позивач вказує, що відповідач [PERSON] , почала самочинно руйнувати та зносити будівлю сараю. Будівельні матеріали, вікна, двері, які були використані позивачем при реконструкції сараю, відповідачка привласнила, тому, посилаючись на положення ст.ст. 317, 321, 358, 1166, 1192 ЦК України, позивач звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 07 грудня 2016 року провадження у справі відкрито. Протокольною ухвалою суду від 27.01.2017р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Черкаську міську раду. Ухвалою суду від 23 травня 2017 року призначено у справі проведення судової будівельно-технічної експертизи. Зупинено провадження у справі. Ухвалою суду від 5 жовтня 2017 року провадження у справі відновлено. 24 жовтня 2017 року позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог. Просила суд, стягнути з [PERSON] на її користь кошти в розмірі 47 275,2грн. в якості відшкодування матеріального збитку в результаті знесення будівлі сараю з погребом, які в технічному паспорті на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , зазначені під літ. «Л» та «Е». Також просила стягнути з відповідачки на свою користь судові витрати зі сплати судового збору та витрат, що пов`язані з проведенням експертизи в сумі 4000грн. Ухвалою суду від 19 грудня 2017 року у справі призначено проведення судової земельно-технічної експертизи. Зупинено провадження у справі. Ухвалою суду від 24 липня 2018 року провадження у справі відновлено. Ухвалою суду від 15 квітня 2019 року провадження у справі зупинено на підставі п.1 ч.1 ст. 251 ЦПК України. Ухвалою суду від 12 лютого 2020 року провадження у справі поновлено. Ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] . В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - [PERSON] , позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі з урахуванням зменшення позовних вимог. В обґрунтування позову посилалися на обставини викладені в ньому та додані до нього докази. Відповідач [PERSON] та її представники - [PERSON] та адвокат Топор І.О., в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог. Відповідач окремо зазначила, що всі будівельні матеріали, що залишилися після знесення самочинно побудованого позивачем сараю, нею були повернуті останній, тому вона вважає, що жодної матеріальної шкоди позивачу її діями спричинено не було. Також представник відповідача - адвокат Топор І.О., в судовому засіданні зазначив, що позовну вимогу про відшкодування у порядку визначеному положеннями ст. 1166, 1192 ЦК України, може заявляти лише особа, яка є власником. Проте, позивач не є власником сараю під літ. «Л». У зв`язку із цим, до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього самочинного будівництва. Враховуючи, що всі будівельні матеріали, що залишилися після знесення сараю, відповідачкою залишені у позивача, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Треті особи - [PERSON] та [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримали та просили їх задовольнити. В судовому засіданні третя особа [PERSON] заперечувала проти задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи - Черкаської міської ради, - в судове засідання не з`явився. Надав суду письмову заяву, в якій просив проводити розгляд справи за відсутності їх представника. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився. Причину неявки суду не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані сторонами докази, заслухавши пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 15.03.2010р. серії [NUMBER] позивачу [PERSON] та третім особам [PERSON] та [PERSON] належить на праві приватної спільної часткової власності 3/10 частин (в рівних частках) квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4 т.1). Зазначене також вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №25866200 від 15.04.2010 КП «ЧООБТІ» (а.с. 4 т.1 зворот). 05.12.2007 між співвласниками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та ВЖ РЕУ-3 було погоджено розподіл земельної ділянки домоволодіння по [ADDRESS] (а.с. 56, 57 т.1). 14 грудня 2011 року між [PERSON] та Черкаською міською радою укладено договір купівлі-продажу земельних ділянок по [ADDRESS] , загальною площею 290 кв.м., а саме: - ділянка 1 (кадастровий номер 7110136400-02-067-0074); - ділянка 2 (кадастровий номер 7110136400-02-067-0760); - ділянка 3 (кадастровий номер 7110136400-02-067-0075); - ділянка 4 (сервітут кадастровий номер 7110136400-02-067-0077). Вказаний договір було зареєстровано в реєстрі за №7244 та посвідчено приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О. (а.с. 5-6 т.1). Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 листопада 2013 року у справі №711/5445/13-ц за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , Черкаської міської ради про визнання рішення незаконним та визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнано рішення Черкаської міської ради №2-663 від 30.06.2011 «Про продаж [PERSON] земельних ділянок по [ADDRESS] » незаконним в частині продажу земельної ділянки, на якій розміщені сарай літ. «Б» та погріб літ. «Е». Визнано договір купівлі-продажу земельних ділянок від 14.12.2011, укладений між Черкаською міською радою та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О. (реєстр №7244), - недійсним в частині купівлі-продажу земельної ділянки, на якій розміщені сарай літ. «Б» та погріб літ «Е» (а.с. 7-9 т.1). Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 28 лютого 2014 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 листопада 2013 року залишено без змін. Позивач вказує, що нею було здійснено реконструкцію будівлі сараю літ. «Б» в домоволодінні по [ADDRESS] шляхом зведення нових стін та обмостки. Після чого в технічному паспорті на домоволодіння приміщення сараю літ. «Б» стало значитись під літ. «Л». В подальшому, між сторонами ( [PERSON] та [PERSON] ) виник спір, щодо меж розташування реконструйованого [PERSON] сараю під літ. «Л». Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 липня 2016 року у справі № 711/2940/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про зобов`язання повернення земельної ділянки та приведення її у придатний стан шляхом знесення самовільно побудованої споруди, в задоволенні позову [PERSON] відмовлено (а.с. 65-67 т.1). Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 5 жовтня 2016 року, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.07.2016р. у справі 711/2940/16-ц залишено без змін. Як зазначає позивач, наприкінці жовтня 2016 року, відповідач [PERSON] розібрала будівлю сараю під літ. «Л», а будівельні матеріали, вікна, двері, які були використані при реконструкції сараю, привласнила. Таким чином, позивач зазначає, що такими діями [PERSON] їй була завдана матеріальна шкода, яка полягає у знищенні належного їй на праві власності майна та будівельних матеріалів, яку вона оцінила в сумі 78900грн. За клопотанням позивача у справі було проведено судову будівельно-технічну експертизу, згідно висновку №23/17/буд. від 19.07.2017р., вартість матеріального збитку в результаті знесення будівлі сараю з погребом, які в технічному паспорті на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , зазначені під літ. «Л» та «Е», станом на час проведення експертизи становить (з ПДВ) 47 275,20грн. (а.с. 204-251 т.1). У зв`язку із визначенням експертним дослідженням розміру заподіяної шкоди, позивачем було зменшено розмір позовних вимог, в яких остання просила стягнути з відповідача на її користь кошти в розмірі 47 275,20грн. в якості відшкодування матеріального збитку в результаті знесення будівлі сараю з погребом, які в технічному паспорті на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , зазначені під літ. «Л» та «Е» (а.с. 13-14 т.2). Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач [PERSON] посилається на те, що знесений сарай під літ. «Л» було збудовано без належного оформлення земельної ділянки та отримання документів дозвільного характеру, а отже він є самочинно зведеною будівлею. Враховуючи, що позивач не є власником самочинно зведеної споруди літ. «Л» в розумінні ст. 392 ЦК України, за яке просить відшкодування матеріальних збитків, тоді вона не має права такої вимоги. На підтвердження зазначеного, відповідач посилається на: акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил від 14.05.2015 (а.с. 53 т.2); припис №36 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 14.05.2015р. (а.с. 52 т.2); протокол №37 про адміністративне правопорушення від 14.05.2015 (а.с. 51 т.2); постанову №31 по справі про адміністративне правопорушення від 22.05.2015р. (а.с. 50 т.2). Крім того, слід зазначити, що судовим рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 6 липня 2016 року у справі №711/2940/16-ц, яке ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 5 жовтня 2016 року залишено без змін, було встановлено наступні обставини: «Домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , - належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] .. При цьому [PERSON] належить частка розміром 19/100, а [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] і [PERSON] - частка розміром 3/10. Зазначене підтверджується відомостями з Реєстру прав власності на нерухоме майно /а.с.61-62/, свідоцтвом про право власності /а.с.152/. До складу домоволодіння входять самочинно збудовані споруди - гараж літера «З» та сарай літера «Л». При цьому сторони не заперечують тих обставин, що гараж літери «З» перебуває у користуванні позивачки, а сарай літери «Л» - у відповідачки, що також було підтверджено поясненнями свідків. Зауваження відповідачки щодо того, що сарай літ. «Л» не є самочинно збудованою спорудою є необґрунтованими, оскільки як встановлено постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.12.2015р. зазначений сарай був збудований відповідачкою без документів дозвільного характеру /а.с.18-20/, а відтак згідно ст.376 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) є об`єктом самочинного будівництва. Сарай літ. «Л» збудований у 2014р. на місці, де колись знаходився сарай літери «Б», і має розміри: ширина - 4,03м, довжина - 6,06м, висота - 2,70м, що підтверджується даними інвентаризаційної справи домоволодіння /а.с.134/, технічними паспортами /а.с.133, 136, 137/ і також було встановлено постановою суду від 03.12.2015р. /а.с.18-20/.». Відповідно до положень ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. Отже, спірний сарай під літ. «Л» був побудований позивачем [PERSON] самочинно, а відтак є об`єктом самочинного будівництва. Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечувала того факту, що нею було знесено самочинно побудований позивачем [PERSON] сарай під літ. «Л». В той же час, [PERSON] зазначила, що вона не привласнювала будівельні матеріали, вікна та двері, які залишилися після знесення спірного сараю. В судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили ту обставину, що відповідачем [PERSON] було повернуто позивачу (на територію її двору) всі будівельні матеріали, які залишилися після знесення сараю під літ. «Л». Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди задано не з її вини. Згідно ст. 1192 ЦК України, спосіб відшкодування шкоди, завданої майну обирає потерпілий: або вимагати відшкодування її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо), або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. В свою чергу, за правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч.1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що оскільки в судовому засіданні було встановлено, що сарай під літ. «Л» був побудований позивачем [PERSON] самочинно і вона не набула на нього права власності, то в розумінні положень ст.ст. 1166, 1192 ЦК України, судом не встановлено порушення прав позивача з боку відповідачки [PERSON] щодо завдання шкоди майну позивача. В той же час слід зазначити, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідачкою [PERSON] було привласнено будівельні матеріали, в тому числі вікна та двері, які залишилися після знесення сараю під літ. «Л». Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в позові [PERSON] до [PERSON] про відшкодування завданої матеріальної шкоди слід відмовити. У зв`язку з тим, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, то відповідно до ст.141 ЦПК понесені позивачем судові витрати відшкодуванню також не підлягають.

Outcome: dismissed