Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

26 червня 2014 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - позивач) звернулося із вказаним вище позовом до [PERSON], [PERSON] (далі-відповідачі), мотивуючи його наступним. 18.04.2008 року між відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра», правонаступником якого з 04.02.2011 року є публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1261/2008-ф на суму 18 504,00 дол. США. Для забезпечення виконання зобовязань відповідачем [PERSON] за договором № 1261/2008-ф між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір поруки від 18.04.2008 року, за яким Позичальник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники. Відповідач отримав кошти згідно вказаного Договору кредитування, однак всупереч положень договору не виконує свої зобовязання, внаслідок чого за вказаним договором станом на 06.06.2014 року утворилась заборгованість 29 784,54 долари США, яка складається із основної суми кредиту 17 997,14 дол. США, заборгованості по відсоткам 10 684,27 дол. США, пені за несвоєчасно погашені відсотки 201,48 дол. США, пені за несвоєчасно погашений кредит 41,20 дол. США, штраф за порушення строків повернення кредиту та відсотків 860,44 дол. США. З огляду на вказане, позивач просить суд стягнути із відповідачів солідарно вказану суму заборгованості по кредитному договору та судові витрати. Представник позивача не зявився, подав суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує, просив розглядати справу без його присутності. У судове засідання, призначене на 30.06.2016 року, 14.07.2016 року, 11.08.2016 року відповідачі та представник відповідача [PERSON] - [PERSON] не зявлялись, хоч належним чином були повідомлені про судове засідання /а.с. 4, 6, 10, 13, 14, 17, 18, 23, т. 2/. Представник відповідача подала через канцелярію суду клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 30.06.2016 року у звязку із її зайнятістю у іншій справі у Деснянському районному суді м. Києва, що призначена на 15 год. 00 хв. /а.с. 8, т. 2/. Однак згідно відповіді на запит суду в.о. голови Деснянського районного суду м. Києва вказана особа не приймала участі у будь-яких справах, призначених на вказаний час та згідно журналу відвідувачів суду за 30.06.2016 року таку особу зареєстровано не було /а.с. 20, т. 2/. Клопотання представника відповідача про відкладення судових засідань, призначених на 14.07.2016 року, 11.08.2016 року, мотивовані перебуванням у відпустці, що нічим не підтверджено /а.с. 11, 24, т. 2/. Отже, причини неявки представника відповідача [PERSON] [PERSON] у судове засідання, що призначене на 30.06.2016 року, 14.07.2016 року, 11.08.2016, суд вважає неповажними. Окрім цього, відповідачі [PERSON] та [PERSON] не тільки у судове засідання на вище вказані дати не зявлялась, але й не повідомляли суд про причини неявки. З огляду на вищезазначене, суд вважає за можливе проводити судовий розгляд у відсутність сторін провадження та представника відповідача, які належним чином повідомлені про судове засідання. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 13.05.2016 року підтвердив, що дійсно кредитний договір та додаткову угоду укладав, отримав кредитні кошти у відповідному розмірі та на умовах, визначених договором та додатковою угодою. Чітко не памятає дату здійснення остатнього платежу на погашення заборгованості згідно умов договору. Заперечує проти задоволення позову тільки у звязку з тим, що він звертався до банку про звернення стягнення на предмет застави, однак банк відмовив. У цьому ж судовому засіданні згодом відмовився від визнання обставин отримання кредитних коштів, пояснивши тим, що не зрозумів запитання суду. Однак суд не прийняв таку відмову, оскільки відповідач не довів, що таке визнання є наслідком помилки, що має істотне значення, що підтверджується змістом стадії пояснень відповідачів у судовому засіданні 13.05.2016 року. Відповідач [PERSON] пояснила, що не памятає, чи укладала договір поруки на забезпечення виконання зобовязання відповідачем [PERSON] згідно додаткової угоди до кредитного договору. Не визнає позов, оскільки не розуміє звідки нарахований такий розмір процентів. Зясувавши обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов належить задовольнити частково, виходячи з наступних встановлених обставин і відповідних їм правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 18.04.2008 року між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 1261/2008-ф (далі - Договір) /а.с. 12-16, т. 1/. 25.05.2009 року між тими ж сторонами укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 1261/2008-ф (далі додаткова угода) /а.с. 17-22, т. 1/. 18.04.2008 року для забезпечення виконання зобовязань відповідачем [PERSON] за кредитним договором № 1261/2008-ф між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір поруки, за умовами якого (п.п. 1.2., 1.3.) відповідач [PERSON] поручилась перед позивачем за виконання відповідачем [PERSON] своїх обовязків за кредитним договором № 1261/2008-ф у повному обсязі і відповідає перед позивачем з відповідачем [PERSON] як солідарні боржники як у випадку не виконання [PERSON] будь-якої частини зобовязань, так і при невиконання в цілому /а.с. 23, т. 1/. Як вбачається із копії статуту публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» - позивача, він є правонаступником відкритого акціонерного комерційного банку «Надра» /а.с.27, т. 1/. Позивач на виконання умов Договору надав відповідачеві [PERSON] кредитні кошти у розмірі 18 504 дол. США, що підтверджується заявою на видачу готівки від 18.04.2008 року згідно п.п. 3.1., 3.2. Договору /а.с. 11, т. 1/. Відповідно як до умов Договору, так і Додаткової угоди кредитор надає позичальнику кредитні кошти на умовах забезпечення повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 18 504.00 дол. США зі сплатою 14,49 % річних на умовах, визначених цим Договором; щомісячна сума мінімального необхідного платежу, визначається графіком, що міститься у Додатку № 1 до Договору та до додаткової угоди, якою було змінено графік погашення заборгованості, із кінцевим терміном повернення кредиту як за Договором, так і за угодою 12.04.2023 року. Відповідачі звернулись у судовому засіданні із заявами про застосування строку позовної давності /а.с. 79-80, 185-187, 243-244, т. 1/. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України). При цьому цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Водночас, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Вказане висловлене неодноразово у правових позиція ВСУ, зокрема у постанові від 01.10.2014 року по справі № 6-133цс14, від 29.10.2014 року по справі № 6-169цс14 та інші. Відповідач [PERSON] вказує на те, що на виконання умов вказаної Додаткової угоди останній платіж ним внесено 31.05.2011 року, згодом посилається на розрахунок позивача та вказує датою останнього платежу 31.05.2010 року /а.с. 200, 244, т. 1/. Даючи пояснення, вказав, що не памятає чи була здійснена ним проплата 28.03.2012 року на погашення заборгованості згідно умов договору. Проте згідно виписки із рахунку [PERSON] судом встановлено, що останній платіж на виконання умов вказаної Додаткової угоди [PERSON] вносив 28.03.2012 року /а.с. 209, т. 1/. Згідно п. 4.3. Додаткової угоди, що діяла на дату внесення останнього платежу відповідачем [PERSON], у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обовязків, визначених п.п. 3.3.7, 3.3.8 цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Тобто, відповідно до правової позиції ВСУ, висловленої у постанові по справі № 6-2875цс15 від 17.02.2016 року, сторони врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобовязання, та визначили умови такого повернення коштів. Таким чином, відповідно до п. 4.3. Додаткової угоди, який передбачає зміну кінцевого терміну повернення кредиту у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обовязків, визначених п.п. 3.3.7, 3.3.8 цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом сплив 27.06.2012 року, позичальник зобовязаний був протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Отже, з цього часу відраховується строк позовної давності за вимогами про сплату кредиту в повному обсязі; процентів за фактичний час користування кредитом та нараховані штрафні санкції до 27.06.2012 року. Позивач звернувся до суду 26.06.2014 року /а.с. 30/, тобто в межах строку давності за вимогами про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентів, якщо виходити із визначення строку виконання зобовязання у разі невиконання умов договору більше ніж на 90 днів. Окрім цього, сплата кредиту та процентів за його користування визначались періодичними платежами із кінцевим строком повернення до 12 числа кожного місяця включно, а тому звернувшись до суду 26.06.2014 року, зважаючи на строк позовної давності, який визначається з моменту настання строку погашення чергового платежу, позивач має право на стягнення платежів (кредиту та процентів), строк внесення яких настав після 26.06.2011 року. А тому виходячи із умов Додаткової угоди, Додатку № 1 до угоди, розрахунку заборгованості, виписки по руху коштів, що надані позивачем /а.с. 5, 87-181, 209, т. 1/ до стягнення підлягає заборгованість по кредиту (відповідно до заявлених позовних вимог станом на 06.06.2014 року) у сумі 17 447,97 дол. США, по процентам 7 376,17 дол. США. Водночас, звернувшись до суду 26.06.2014 року, зважаючи на строк позовної давності, позивач має право на стягнення пені тільки з 26.06.2013 року, а тому вимоги позивача про стягнення пені за порушення строків погашення процентів за період 01.06.2010 року по 31.05.2011 року та за порушення строків погашення кредиту з 01.07.2010 року по 30.06.2011 року не підлягають до задоволення. Окрім того, відповідно до п. 4.2. Додаткової угоди до стягнення підлягає також штраф у розмірі 565,61 дол. США, який становить 3 % від розміру заборгованості по кредиту та процентам, за кожний випадок, з 26.06.2013 року з огляду на застосування строку позовної давності до штрафу в один рік. Вказана заборгованість підлягає до стягнення тільки із відповідача [PERSON] Оскільки договір поруки припинений з огляду на наступне. Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України). З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником чи поручителем своїх зобовязань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Вказане відповідає правовій позиції ВСУ, яка неодноразово висловлювалась, зокрема, у постанові від 17.09.2014 року по справі № 6-6цс14. Строк виконання основного зобовязання чітко визначений кінцевий термін повернення кредиту є 12.04.2023 року. Водночас, п. 4.3. угоди передбачає зміну вказаного терміну у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обовязків, визначених п.п. 3.3.7, 3.3.8 цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів. Відповідач [PERSON] на виконання умов Додаткової угоди останній платіж вніс 28.03.2012 року. Таким чином, строк користування кредитом сплив 27.06.2012 року, за таких обставин у позивача виникло право предявити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобовязання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 28.06.2012 року, протягом наступних шести місяців, що відповідає правовій позиції ВСУ, що висловлена у постанові від 17.02.2016 року по справі № 6-2875цс15. Однак позивач предявив позов 26.06.2014 року поза межами вказаного строку. Окрім того, позивач предявив вимоги про стягнення заборгованості у доларах США, що відповідає положенням статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», з огляду на правову позицію ВСУ, викладену, зокрема, у постанові від 24.09.2014 р. у справі за № 6-145цс14, зважаючи на наявність у позивача ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями на момент укладення кредитного договору та додаткової угоди до нього /а.с. 210-215, т. 1/. Водночас, відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 2 пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Національний банк України на 11.08.2016 року встановив офіційний курс гривні до долара США - 2481.6590грн./100 доларів США. Таким чином, заборгованість по кредиту у сумі 17 447,97 дол. США за офіційним курсом НБУ на день винесення судового рішення складає 432 999,12 грн., по процентам 7 376,17 дол. США. складає 183 051,39 грн., штраф у розмірі 565,61 дол. США складає 14 036,51 грн.; загалом заборгованість складає 25 389,75 дол. США, що становить 630 087,02 грн. З огляду на викладене, зважаючи на те, що відповідач [PERSON] належним чином зобовязання згідно умов Додаткової угоди не виконав, внаслідок чого в межах строків позовної давності станом на 06.06.2014 року утворилась заборгованість за основною сумою кредиту - 17 447,97 дол. США, по процентам 7 376,17 дол. США., штраф у розмірі 565,61 дол. США, то відповідно вказана заборгованість на загальну суму 25 389,75 дол. США підлягає до стягнення із [PERSON], а позов до часткового задоволення у цій частині. Враховуючи, що суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позову, та з урахуванням положень статті ч. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне присудити судові витрати з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 3 000 грн. 97 коп. На підставі ст. ст. 192, 251-253, 257, ч. 2 ст. 258, ст. ст. 261, 266, 526, 533, 553, 554, 559, 1054 ЦК України, ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», з огляду на правові позиції ВСУ, зокрема, у постанові від 01.10.2014 року по справі № 6-133цс14, від 29.10.2014 року по справі № 6-169цс14, у постанові від 24.09.2014 р. по справі за № 6-145цс14, від 02.07.2014 р. по справі № 6-79цс14, від 14.11.2011 р. по справі № 3-116цс11, постанові від 17.02.2016 року по справі № 6-2875цс15,

Outcome: partial