Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-06 00:00:00

29.04.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агропроменерго» (далі по тексту позивач) звернулося до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до Білгород-Дністровської\~міської ради(далі по тексту відповідач-1) та [PERSON] (далі по тексту відповідач-2) про визнання незаконним\~рішення Білгород-Дністровської\~міської ради\~та про\~скасування правовстановлюючих\~документів на\~земельну ділянку(а.с.1-10). Так, позивач просить суд: -визнати незаконним та скасувати рішення Білгород-Дністровської міської ради від 23.02.2017 року за № 257-VII «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та в оренду» у частині пункту 2.7 щодо передачі [PERSON] земельної ділянки площею 0,0219 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 5110300000:01:003:0426; -стягнути з\~Білгород-Дністровської\~міської ради\~(Код ЄДРПОУ: 26275763; місцезнаходження: 67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Михайлівська, 56) на користь ТОВ «Агропроменерго» (Код\~ЄДРПОУ: 03566765; місцезнаходження: 67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Свердлова, 74) судові витрати, а саме витрати по сплаті судового збору, та витрати на правничу допомогу. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.05.2020 року відкрито загальне позовне провадження по справі № 495/2482/20 за позовом ТОВ «Агропроменерго» до Білгород-Дністровської МР та [PERSON] про визнання незаконним рішення Білгород-Дністровської міської ради та про скасування правовстановлюючих документів на земельну ділянку. По справі призначено підготовче судове засідання (а.с.46-47). 10.06.2020 року до суду від представника відповідача Білгород-Дністровської МР надійшов відзив на позовну заяву ТОВ «Агропроменерго» (а.с.50-58), згідно із яким Білгород-Дністровська міська рада позовні вимоги не визнає, вважає їх не обгрунтованними та такими, що не підлягають задоволенню. Так, представник відповідача зазначає, що розпоряджаючись комунальним майном, 28.03.2011 року Білгород-Дністровською міською радою укладено договір оренди майна комунальної власності з Колективним міжгосподарським підприємством «Агропроменерго», правонаступником якого є ТОВ «Агропроменерго» на 92/100 частин адміністративної будівлі з житовою квартирою, в тому числі спірний склад літ. «К». За зверненням [PERSON] щодо отримання земельної ділянки у власність Білгород-Дністровською міською радою надано дозвіл на розробку проекту землеустрою. 23.02.2017 року проект рішення «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та в оренду» був винесений на розгляд пленарного засідання, де пунктом 2.7 проекту рішення розглядалось питання щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] . Відповідно до витягу з Протоколу пленарного засідання XVI сесії Білгород-Дністровської міської ради VII скликання, що знаходиться у відкритому доступі на офіційному сайті міської ради встановлено, що міський голова [PERSON] , зауважила, що постійні комісії з питань законності, містобудування, освіти запропонували зняти з розгляду п.2.7 проекту рішення ( [PERSON] ), однак за підсумками голосування за вказану пропозицію: «за» - 17; «проти» - 1; «утрим.» - 1 ; «не голос.» -13, пропозиція не була прийнята. Підсумки голосування за прийняття рішення в цілому, з урахуванням прийнятих поправок: «за» - 22; «проти» -1;\~\~«утрим.» -\~; «не голос.» -9. Вирішили: Рішення приймається. Таким чином, оскільки пропозиція про зняття з розгляду пункту 2.7 проекту рішення не була підтримана більшістю депутатів і вказаний пункт залишився в проекті рішення та був винесений на голосування і підтриманий більшістю депутатів від загального складу ради, отже рішення вважається прийнятим в цілому. У зв`язку із чим Білгород-Дністровська міська рада вважає, що рішення Білгород-Дністровської міської ради від 23.02.2017 року № 257-VII «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та в оренду», прийнято в межах повноважень та у спосіб визначений чинним законодавством України. За твердженням представника відповідача, оскаржуване рішення Білгород-Дністровської міської ради відноситься до ненормативних актів одноразового застосування, яке вичерпало свою дію в наслідок його виконання, а саме державної реєстрації права власності земельної ділянки за [PERSON] , що не спростовується позивачем, оскільки в тексті позовної заяви він з азан чає, що оскаржуване рішення є ненормативним актом одноразового застосування, яке вичерпало свою дію в наслідок виконання. На підставі наведеного, представник відповідача вказує, що позивачем не обґрунтовано, які його права порушені і яким чином скасувавши рішення міської ради, яке вичерпало свою дію в наслідок його виконання, вони будуть відновлені. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.12.2020 року закрито підготовче провадження по справі № 495/2482/20 за позовом ТОВ «Агропроменерго» до Білгород-Дністровської МР та [PERSON] про визнання незаконним рішення Білгород-Дністровської міської ради та про скасування правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Справу призначено до судового розгляду (а.с.125-126). Представник позивача - ТОВ «Агропроменерго», в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, згідно із якою просить справу\~розглядати без\~участі сторони\~позивача.\~Зазначив,\~що позовні\~вимоги підтримує\~в повному\~обсязі та\~просить їх\~задовольнити(а.с.147). Представник відповідача Білгород-Дністровської МР, в судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Причини неявки суду невідомі. Згідно із ч.3 ст.131 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.223 ЦПК України). У відповідності до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.1 Цивільного кодексу України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так, ТОВ «Агропроменерго» звернулося до суду з позовом до Білгород-Дністровської МР та [PERSON] про визнання незаконним рішення Білгород-Дністровської міської ради та про скасування правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 28 березня 2011 року між Управлінням комунальної власності Білгород-Дністровської міської ради і Колективним міжгосподарським підприємством «Агропроменерго» було укладено договір оренди майна комунальної власності, що підтверджується договором оренди майна комунальної власності від 28.03.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Чухрай Т.Ю., та зареєстрованого в реєстрі за № 832 (а.с.11-13). Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 п. 1 вищезазначеного договору оренди майна комунальної власності, Колективне міжгосподарське підприємство «Агропроменерго» орендує 92/100 (дев`яносто дві сотих) частини адміністративної будівлі з житловою квартирою у складі: з адміністративної будівлі з житловою квартирою літ. «А» нежитлові приміщення № 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 13, 14, 15, 16, 17 (частина приміщення 2), загальною площею 196,9 кв.м., нежитлове приміщення № 11, 12, загальною площею 29,5 кв.м., підвальні приміщення № 1-XI літ. «А», загальною площею 115,6 кв.м., гараж літ. «В1», склад літ. «Є», склад літ. «Ж», навіс літ. «З», склад літ. «І», склад літ. «К», убиральня літ. «Л», споруди № 1-9, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , та належної Орендодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Білгород-Дністровської міської ради 14.04.2010 року, зареєстрованого КП «Білгород-Дністровське БТІ» 29.04.2010 року, реєстраційний номер: 30185107, номер запису: 707 в книзі: 1. Згідно п. 6.15 п. 6 вищевказаного договору оренди майна комунальної власності, орендар зобов`язується відшкодувати Балансоутримувачу податок на землю згідно розрахунку, не пізніше 5 днів з моменту отримання рахунку. Відповідно до п.п. 11.1 п. 11 вищезазначеного договору оренди майна комунальної власності, цей договір укладено строком на 25 (двадцять п`ять) років. ТОВ «Агропроменерго» сплачує земельний податок, що підтверджується витягом з інформаційної системи органів ДФС щодо стану розрахунків платника з бюджетом та цільовими фондами від 19.02.2020 року. Згідно із п.1.1. статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропроменерго», затвердженого у новій редакції на підставі протоколузагальних зборів засновників (учасників) від 29.12.2015 року (протокол № 2),Товариство з обмеженою відповідальністю «Агропроменерго» є правонаступником Колективного міжгосподарського підприємства «Агропроменерго» (а.с.14-24). 04.10.2017 року ТОВ «Агропроменерго» стало відомо, про порушення свого права, а саме, що Білгород-Дністровська міська рада не зважаючи на той факт, що на земельній ділянці розташований об`єкт комунальної власності, а саме сарай літ. «К», що знаходиться в оренді у ТОВ «Агропроменерго», який Білгород-Дністровська міська рада здає в оренду, та за земельну ділянку під яким сплачує податки підприємство, затвердила проект землеустрою щодо відведення та передала безкоштовно у власність [PERSON] зазначену земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Отже, 23.02.2017 року п. 2.7 рішенням Білгород-Дністровської міської ради за № 257-VII «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та в оренду», було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передано безкоштовно у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) гр. [PERSON] площею 0,0219 га за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер земельної ділянки 5110300000:01:003:0426. Той факт, що на зазначеній земельній ділянці знаходиться об`єкт комунальної власності, а саме сарай літ. «К» підтверджується також висновком та пропозицією постійної комісії з питань законності, регламенту, депутатської діяльності, захисту прав громадян від 02 лютого 2017 року, відповідно до якого вбачається, що комісією надано пропозицію, а саме: п. 2.7 знімається з розгляду у зв`язку з тим, що на території знаходиться комунальна споруда. За твердженням представника позивача, зазначені обставини не заперечуються відповідачем Білгород-Дністровською міською радою, яка в своєму відзиві також про це зазначає. Дані обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з відповідною позовною заявою. Відповідно до частини першої статті 134 ЗК України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до частини другої статті 135 ЗК України продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) здійснюється виключно на земельних торгах, крім випадків, встановлених частинами другою і третьою статті 134 цього Кодексу. Частина друга статті 134 ЗК України не передбачає можливості передачі земельних ділянок на яких розташовані об`єкти комунальної власності, які знаходяться в оренді юридичних осіб, які в свою чергу також відшкодовують Балансоутримувачу податок на землю. Водночас частина друга статті 134 ЗК України встановлює, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі, зокрема, розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб. Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до пунктів «б», «ґ» статті 5 ЗК України земельне законодавство базується на принципах, зокрема, забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; забезпечення гарантій прав на землю. Земля є унікальним обмеженим природним ресурсом. Земля є базисним ресурсом, на якому будується добробут суспільства. Отже, розподіл землі є особливо чутливим до принципів справедливості, розумності і добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Законодавець, запроваджуючи регулювання щодо надання землі у користування, не міг мати на меті стимулювання зловживань, посилення соціальної нерівності і спрямованість на неправовий та непрозорий перерозподіл основного національного багатства - землі. Водночас у справі, що розглядається судом, земельні торги проведені не були. Отже під час затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі безкоштовно у власність [PERSON] Білгород-Дністровською міською радою не було дотримано процедури, передбаченої ч. 1 ст. 134 ЗК України, за змістом якої зазначені земельні ділянки (або права на них - оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), що свідчить про не дотримання процедури набуття земельної ділянки відповідачем, оскільки в зазначені ситуації набуття земельної ділянки повинно було відбуватися виключно на підставі земельних торгів згідно з положеннями частини першої статті 134 ЗК України. Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави та об`єктом права власності українського народу. Від імені народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Статтею 140 Конституції України передбачено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Згідно положень ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування» Білгород-Дністровська міська рада є представницьким виборним органом місцевого самоврядування, який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення. Право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування. За вимогами п. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Згідно з ст. 142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є поряд з іншим земля й природні ресурси, що є у власності територіальних громад. Відповідно до ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. Підставою для набуття територіальною громадою в особі Білгород-Дністровської міської ради права комунальної власності на землю є безоплатна передача їй землі державою. Оскільки право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів, кожне порушення закону щодо безпідставного заволодіння комунальною власністю є порушенням державних інтересів. Порушення інтересів територіальної громади Білгород-Дністровської міської ради полягають у незаконному набутті [PERSON] права власності на земельну ділянку комунальної власності площею 0,0219 га. До спірних правовідносин про визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку підлягає застосуванню стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція), відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» Інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Прийняття незаконного рішення про передачу у власність земельної ділянки комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України). Отже правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає. Таким чином, регулювання земельних відносин з порушенням законодавства України спричиняє державі і територіальній громаді економічні збитки, перешкоджає здійсненню передбаченого Конституцією України права власності на землю, тягне нераціональне використання земель. Також судом встановлено, що незаконне набуття [PERSON] права власності на земельну ділянку комунальної власності площею 0,0219 га, порушує інтереси ТОВ «Агропроменерго», оскільки на зазначеній земельній ділянці фактично знаходиться об`єкт комунальної власності, а саме сарай літ. «К», який вже значний час знаходиться в оренді у ТОВ «Агропроменерго», та позивач відшкодовує балансоутримувачу, відповідачу Білгород-Дністровській міській раді податок на землю під зазначеним об`єктом, тобто сплачує податки за земельну ділянку, яка була виділена відповідачу [PERSON] . В свою чергу, доводи представника відповідача щодо незаконності та необґрунтованості позовних вимог позивача, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи, а навпаки зазначені обставини спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та не заперечуються відповідачем Білгород-Дністровською МР, яка в своєму відзиві також про це зазначає. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог ТОВ «Агропроменерго» до Білгород-Дністровської МР та [PERSON] про визнання незаконним рішення Білгород-Дністровської міської ради та про скасування правовстановлюючих документів на земельну ділянку, у зв`язку з чим такий позов підлягає задоволенню. Крім того, позивач просить стягнути на його користь з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 6 000 (тисяч) грн. Відповідно до ч.1 ст.137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із ч.2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України). Як вбачається, в матеріалах справи перебуває договір «Про надання правової допомоги» від 18.02.2020 року та розрахунок (попередній) суми гонорару за надану правову допомогу, а саме: попередня консультація, ознайомлення та аналіз матеріалів справи та підготовка процесуальних документів, на загальну суму 6 000 (шість тисяч) грн. (а.с.37-38). Таким чином, дослідивши вищезазначені документи по оплаті витрат на правову допомогу встановлено, що позивачем відповідно до вимог ст.137 Цивільного процесуального кодексу України, надані належні докази щодо обсягу наданих їй представником послуг і виконаних робіт та їх сплаченої вартості; докази, які підтверджують здійснення її представником відповідних витрат; детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У зв`язку з цим, суд вважає, що вимоги ТОВ «Агропроменерго» до Білгород-Дністровської МР та [PERSON] про стягнення на його користь з Білгород-Дністровської МР та [PERSON] витрат на правову допомогу в розмірі 6 000 (шість тисяч) грн. обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, на користь позивача підлягає стягненню з відповідачів, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2102 грн., тобто з кожного відповідача по 1051 грн. (2102/2). Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, на користь\~позивача підлягає\~стягненню з\~відповідачіввитрати на правову допомогу у розмірі 6\~000 грн., тобто з кожного відповідача по 3000 грн. (6000/2).

Outcome: approved