Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

28 вересня 2015 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою про поновлення на роботі та стягнення заподіяної моральної шкоди в якій просила ухвалити рішення, яким поновити їй, [PERSON] строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, оскільки він був пропущений з поважних причин: її хвороби та злочинної бездіяльності відповідача; поновити її, [PERSON] на посаді менеджера [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Днепрспецремонт» з моменту звільнення з роботи; стягнути з відповідача на її користь 250000 грн. в рахунок компенсації заподіяної їй моральної шкоди; судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала на те, що вона, [PERSON] разом зі своїм чоловіком заснувала [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Днепрспецремонт» у березні 2000 року. З листопада 2003 року по лютий 2009 року та з жовтня 2011 року по 02 лютого 2015 року вона працювала у [PERSON] менеджером. 02 лютого 2015 року її було звільнено з роботи, а 17 квітня 2015 року рішенням загальних зборів TOB «Днепрспецремонт» виведено з числа учасників товариства. Про всі ці події вона випадково дізналася у травні 2015 року, оскільки з грудня 2014 року тяжко хворіє в результаті протиправних дій свого чоловіка. Після цього вона декілька разів, усно і письмово зверталася до відповідача з проханням надати їй наказ про звільнення, трудову книжку та провести зі нею кінцевий розрахунок, але їй було відмовлено, на її заяву головний бухгалтер товариства [PERSON], на яку покладено обов'язки інспектора ВК, лише одного разу направила відписку. З її усних пояснень вона дізналася, що начебто її звільнили за прогул, хоча вона в товаристві в основному працювала дистанційно з дозволу адміністрації. Не дивлячись на той факт, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2015 року по справі № 904/5557/15 визнано не дійсним рішення загальних зборів учасників TOB «Днепрспецремонт» від 17.04.2015 року, її до цього часу не поновлено на попередній роботі. Незаконним звільненням їй заподіяна значна моральна шкода, яку вона оцінила у 250000 грн. Оскільки ні наказу про звільнення, ні трудової книжки їй до цього часу не видали, вона обґрунтовано вважає, що строк її звернення до суду підлягає поновленню, тому вона звернулася до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Представники відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Днепрспецремонт» за довіреністю [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Суду подали заяву про застосування строку позовної давності. Вислухавши пояснення сторін, свідків, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до Статуту товариства з обмеженою відповідальністю «Днепрспецремонт», затвердженого протоколом загальних зборів учасників товариства № 11 від 04 липня 2013 року, державну реєстрацію якого проведено 04 липня 2013 року, номер запису 12031050015027844, учасниками товариства є [PERSON] з часткою у статутному капіталі 60%, [PERSON] з часткою у статутному капіталі 40% (п. п. 1.2, 3.1). Позивачка звернулася до суду з позовними вимогами про поновлення її на роботі, свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02 лютого 2015 року її було незаконно звільнено з посади менеджера ТОВ «Днепрспецремонт», де вона працювала з листопада 2003 року, а 17 квітня 2015 року рішенням загальних зборів TOB «Днепрспецремонт» виведено з числа учасників товариства. Встановлено, що дійсно 17 квітня 2015 року відбулися загальні збори учасників [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Днепрспецремонт» з наступним порядком денним: про звільнення з посади директора ТОВ «Днепрспецремонт» - [PERSON]; про призначення на посаду директора [PERSON]; про виключення учасника [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Днепрспецремонт» [PERSON] з товариства з відповідним перерозподілом часток та їх затвердженням;та про інше. Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2015 року № 904/5557/15 (а.с.17-21), яке було залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16 листопада 2015 року (а.с.57-59), вищевказане рішення загальних зборів учасників [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Днепрспецремонт» було визнане недійсним. З даним позовом позивачка звернулася до суду 28 вересня 2015 року, про що свідчить штамп Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області (а.с.3-5). Разом з тим, [PERSON] у позовній заяві стверджує, що про звільнення її з посади вона випадково дізналася у травні 2015 року, однак такі твердження не відповідають фактичним обставинам справи. Як вбачається з матеріалів справи, станом на 02 лютого 2015 року (дата звільнення [PERSON]Л.) обовязки директора [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Днепрспецремонт» виконувала [PERSON] (мати позивачки), що здійснювала заходи щодо виплати заробітної плати, відповідно до статуту ТОВ «Днепрспецремонт» та посадової інструкції директора. Що підтверджується наступними (наявними в матеріалах справи) документами: копією позовної заяви про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ([PERSON] до ТОВ «Днепрспецремонт») від 15.07.2015 року, в якій [PERSON] вказує, що вона з серпня 2002 року працювала директором ТОВ «Днепрспецремонт» за сумісництвом, основним місцем її роботи було ТОВ «Енергоспецстрой», а 17 квітня 2015 року рішенням загальних зборів ТОВ «Днепрспецремонт» її було звільнено з роботи (а.с.105-107); копією облікової картки [PERSON] з Пенсійного Фонду України (Форма ОК-5) (а.с.108-112); копією Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 26.11.2015 року за №21466398 (станом на 02.02.2015 року), з якого вбачається, що [PERSON] не тільки була директором, а й підписантом від ТОВ «Днепрспецремонт» (а.с.113-118). Отже, суд дійшов висновку, що дата звільнення [PERSON] припадала на період виконання обовязків у якості директора саме [PERSON] й безпосередньо директор згідно із Статутом ТОВ «Днепрспецремонт» підписує накази про звільнення та інші документи. З урахуванням того, що [PERSON] не було передано первинну, кадрову, фінансово-господарську документацію,про що свідчить Акт про відмову у підписанні акту прийому передачі документів (а.с.81), суд робить висновок, що саме [PERSON] не вчинила дій необхідних для збереження наказу про звільнення [PERSON] та трудової книжки позивачки та критично ставиться до доводів позивачки щодо неможливості отримання нею від відповідача копії наказу про звільнення та трудової книжки, оскільки на момент перебування [PERSON] на посаді менеджера, директором товариства працювала її мати - [PERSON], з якою [PERSON] спілкується повсякденно та перебуває в добрих стосунках. Положеннями ст.233 КЗпП України\~передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Зазначені строки є нічим іншим, як спеціальними строками позовної давності. Ст. 256 Цивільного кодексу України визначає\~ позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У свою чергу, відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Стаття 233 КЗпП України запроваджує для звернення до суду щодо вирішення трудових спорів максимально скорочені строки, а саме: для працівників у спорах про звільнення - місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Таким чином, очевидним є той факт, що строк для подання позовної заяви про поновлення на роботі пропущений позивачем без поважних причин. Матеріалами справи підтверджується обізнаність [PERSON] хоч би і станом на 18.03.2015 року про її звільнення . Окрім того, позивачка 16.07.2015 року (а.с.152-154) звернулася до суду з позовом про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,що ще раз доводить відсутність її намірів звернутися до суду з позовом про поновлення на роботі у строки,встановлені КЗпП України та відсутність поважних причин пропуску строку позовної давності. Отже, очевидним є те, що позивачем безпідставно пропущено строк для подання позовної заяви про поновлення на роботі . Згідно із положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992р., встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 3 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. На підставі вищевикладеного та зважаючи на те, що позивачем було пропущено строк на звернення до суду за захистом свого порушеного права, а відповідач наполягає на застосуванні строку позовної давності, суд вважає, що є підстави застосування наслідків пропуску строку та вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову. Оскільки суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі,то не підлягають і задоволенню вимоги про стягнення моральної шкоди. На підставі ч. 4 ст. 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. Таким чином, судовий збір підлягає віднесенню за рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed