Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

27 січня 2015 року позивач звернулась в суд з позовною заявою до відповідача про встановлення факту прийняття нею спадщини після смерті її сестри [PERSON], померлої [INFO] в м. Новоград-Волинському. Визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, розташованого за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті сестри [PERSON], померлої [INFO]. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що [INFO] померла її сестра [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з ? частини житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться [ADDRESS]. Вона є спадкоємцем другої черги, оскільки на день смерті проживали разом з сестрою у спадковому будинку, інших спадкоємців за законом першої черги немає. При зверненні до Новоград-Волинської державної нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом в одній другій частці на житловий будинок [ADDRESS], який належав її сестрі постановою про відмову у вчинення нотаріальної дії державним нотаріусом Новоград-Волинської державної нотаріальної контори їй було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом в одній другій частці вищезазначеного будинку, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, які б підтверджували право власності [PERSON] на житловий будинок. У судове засідання позивач подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач участі представника у судовому засіданні не забезпечив, заперечень на позов не подав, надіслав заяву, в якій просить про розгляд справи без участі представника сільської ради. Третя особа [PERSON] в судове засідання не прибула надіслала заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, проти задоволення позовних вимог заперечень не має. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] - сестра позивача у справі (а.с.20, 21, 22). Позивач є сестрою померлої [PERSON] та спадкоємцем всього майна останньої другої черги за законом та прийняла спадщину, шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном померлої, оскільки на момент смерті і на даний час проживає і користується житловим будинком та господарськими будівлями (а.с.23. 25). Інших спадкоємців за законом першої черги або за заповітом немає (а.с.38,55). 21 листопада 2014 року позивач - [PERSON] звернулась з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на одну другу частку житлового будинку [ADDRESS]. Постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.11.2014 року, винесеними державним нотаріусом Новоград-Волинської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в одній другій частці на житловий будинок [ADDRESS], після смерті сестри [PERSON], померлої [INFO], у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок та у зв'язку з відсутністю факту прийняття спадщини (а.с.16, 17). Згідно рішення виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради народних депутатів від 24.07.1970 року за № 355 та договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідувального житлового будинку на праві особистої власності від 28.07.1970 року [PERSON] було виділено та надано в безстрокове користування земельну ділянку площею 600,0 кв.м. по [ADDRESS] (а.с.13-14, 15). Відповідно до нотаріально посвідчено напису про включення співзабудовника від 28.03.1978 року до складу забудовників окрім померлої [PERSON] входила також [PERSON], яка у зв'язку з реєстрацією шлюбу змінила прізвище на - [PERSON] (а.с.11, 18). На підставі дозволу на проведення будівельних робіт від 28.07.1970 року [PERSON] та [PERSON] до 1980 року побудували житловий будинок з господарськими будівлями, що підтверджується технічним паспортом (а.с.12, 7-11). Відповідно до повідомлення № 967 від 24.07.2014 року КП «Новоград-Волинського МБТІ», житловий будинок розташований в [ADDRESS] на ? ідеальну частку не зареєстрований за [PERSON] (а.с.6). Дані обставини підтверджуються дослідженими у судовому засіданні матеріалами справи та поданими позивачами доказами (а.с.5-25). Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України встановлюється строк у шість місяців для прийняття спадщини, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, місцем її відкриття - останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1221 ЦК України). Діями що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини. Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Однією з таких підстав, відповідно до статті 1217 ЦК України, є спадкування майна за законом. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. На підставі ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Після чого, відповідно до ст. 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (ст.182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Відповідно до п. 4.15. ч. 4 Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Судом встановлено, що відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення права власності у спадкодавця по даній справі, виникнення права власності на житлові будинки не залежало від державної реєстрації цього права і наявність такого права власності не пов'язувалась з його державною реєстрацією. Щодо сучасної правової оцінки цих правовстановлюючих документів, слід звернутись до п. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 року, яким встановлено, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом (тобто до 01.07.2004 року), визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умови, зокрема, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Чинне на момент виникнення у спадкодавця права власності, законодавство такої реєстрації зазначеного будинку не передбачало. За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна (зобов'язана) довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, враховуючи, що встановлення факту прийняття спадщини у даній справі пов'язане з вирішенням спору про право і породжує для позивача юридичні наслідки, а також те, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, суд встановивши, що вказані позивачкою обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved