Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

28.08.2017 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області\~ звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дружину. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилалася на те, що 03 жовтня 2015 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між нею та відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Позивач вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на неї як на дружину, так як знаходиться в працездатному віці і може працювати, та посилаючись на ст.. 84 СК України,\~ просила суд стягнути з відповідача 1/4 частини зі всіх видів його доходу, щомісяця, на її утримання до досягнення трирічного віку сином [PERSON]. В судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги, посилалася на підстави звернення до суду, зазначені в заяві. Також пояснила, що їй відомо про те, що відповідач втратив роботу на якій раніше працював офіційно. Зазначила, що на даний час він працює неофіційно, про що їй відомо зі слів відповідача. При цьому доказів, що підтверджують отримання відповідачем доходів суду не надала, клопотань про їх витребування не заявляла. Відповідач в судовому проти позовних вимог заперечував та пояснив, що він раніше працював офіційно, а згодом неофіційно, однак втратив роботу та вже декілька місяців не має жодного джерела доходу, на даний час проживає зі своєю цивільною дружиною [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши наявні докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають між собою у шлюбі,\~ зареєстрованому 03 жовтня 2015 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 105. Від шлюбу\~ мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO],\~ який проживає з позивачем, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 16.05.2016 року виданого Жовтневим районним у місті Дніпропетровську відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та визнається сторонами. Сторонами також визнана обставина того, що вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, відповідач по справі втратив роботу, на якій був офіційно працевлаштований. Свідок [PERSON] суду повідомила, що проживає з відповідачем в цивільному шлюбі з 26.03.2017 року. На той час він працював офіційно в ТОВ «Паркінвест» на посаді водія-експедитора. 30.05.2017 року він звільнився та почав працювати неофіційно протягом 3 місяців. За цей час він постійно надавав допомогу дитині: перераховував кожного місяця не менше 1000 грн., а також купував «памперси» та іграшки. На даний час відповідач ніде не працює та знаходиться на повному її утриманні. Крім того на її утриманні перебуває малолітня дитина від першого шлюбу [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 84 ч.2 Сімейного Кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно з ч. 4 ст. 84 Сімейного Кодексу України право на утримання дружини, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, суд, заслухавши доводи сторін, вивчивши вищезазначені докази, приходить до висновку, що відповідач на даний час не має реальної можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дружини. Посилання позивача на те, що відповідач на даний час працює неофіційно та має змогу надавати їй матеріальну допомогу не знайшло підтвердження в ході судового розгляду. Вказані аргументи позивача повністю спростовуються поясненнями відповідача та свідка [PERSON] При цьому суд враховує, що свідок [PERSON] є заінтересованою особою у відмові в даному позові, однак її пояснення щодо відсутності у позивача можливостей утримувати дружину не були спростовані позивачем відповідними доказами в суді. У звязку з вищезазначеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed