Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

28.08.2018 р. до Київського районного суду м.Харкова надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів за минулий час за період з 23.02.2018 р. до 26.07.2018 р. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 26.07.2011 р. шлюб між нею та відповідачем було розірвано. В період шлюбу у подружжя народилися діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які на сьогоднішній день фактично проживають із позивачем та знаходяться виключно на її утриманні. Матеріальної допомоги на утримання доньок батько не надає. Позивачу відомо, що боржник офіційно не працевлаштований, але отримує стабільний дохід. 23.02.2018 р. до Московського районного суду м. Харкова [PERSON] було подано заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів, в якій вона просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей, в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дітьми повноліття. 20.03.2018 р. Московським районним судом м. Харкова було видано судовий наказ про стягнення аліментів. 25.04.2018 р. Московським районним судом м. Харкова було постановлено ухвалу, якою відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про скасування судового наказу. 16.07.2018 р. Московським районним судом м. Харкова було постановлено ухвалу, якою заяву [PERSON] про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами було задоволено та скасовано судовий наказ від 20.03.2018 р. 24.07.2018 р. до Київського районного суду м. Харкова [PERSON] було надіслано заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів, в якій вона просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей, в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з 23.02.2018 р. і до досягнення дітьми повноліття. Проте, її заяву було задоволено частково і 10.08.2018 р. видано Київським районним судом м. Харкова судовий наказ, яким стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей, в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред'явлення заяви до суду, тобто з 26.07.2018 р. і до досягнення дітьми повноліття. Таким чином, питання стягнення аліментів вирішено з 26.07.2018 р., проте залишається відкритим питання стягнення аліментів за минулий час, починаючи з 23.02.2018 р. та по 26.07.2018 р. Враховуючи, що позивач вживала передбачених законом заходів щодо одержання аліментів, починаючи з 23.02.2018 р., проте не змогла їх одержати у зв'язку із ухиленням відповідача від їх сплати та діями відповідача, направленими на затягування судового розгляду та скасування правильних по своїй правовій природі рішень, вона звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 12.09.2018 р. позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків. 17.09.2018 р. представник позивача подав до канцелярії суду уточнену позовну заяву на виконання ухвали суду. Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 15 цієї частини. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 19.09.2018 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін, оскільки предмет позовних вимог не підпадає під обмеження, які визначені ч. 4 ст. 274 ЦПК України. 16.10.2018 р. відповідач подав до канцелярії суду відзив на позовну заяву (а.с.37-42), в якому зазначив наступне. Відповідач частково заперечує проти позову, оскільки вимоги позивача викладені в такому є незаконними та необґрунтованими. Відповідач розуміє свій обов'язок сплачувати аліменти та не має наміру від нього ухилятися. Вважає, що позивачем не надано доказів про її особистий дохід, що унеможливлює побачити її реальний фінансовий стан. [PERSON] звертає увагу суду на те, що у нього на утриманні є непрацездатна матір пенсіонер, яка отримує мінімальну пенсію за віком. Також є батько інвалід 1 групи ВВВ і він чорнобилець. Крім того, 28.10.2011 р. відповідач зареєстрував шлюб з іншою жінкою та у них народилась дитина. Між позивачем та відповідачем відсутня письмова згода про сплату аліментів на дітей, однак відповідач щомісяця направляв грошові перекази на утримання неповнолітніх дітей. Відповідач добровільно сплачував різні суми на вимоги позивача. Також відповідач посилається на те, що Московський районний суд м.Харкова не міг розглядати заяву [PERSON] про видачу судового наказу, оскільки вказана заява не підсудна цьому суду, у зв'язку з чим відповідач просить вважати позовну заяву про стягнення аліментів за минулий час недійсною. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, оскільки відповідачу було відомо, що [PERSON] зверталась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, однак добровільно допомоги на утримання дітей не надавав. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві. Відповідно ч.1 ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені наступні фактичні обставини. [INFO] р. народилась [PERSON], про що в Книзі реєстрації народжень 20.05.2003 р. зроблено відповідний актовий запис за №1520, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції 15.11.2011 р. (а.с.13). Батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON]. [INFO] р. народилась [PERSON], про що в Книзі реєстрації народжень 14.07.2004 р. зроблено відповідний актовий запис за №2538, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції 15.11.2011 р. (а.с.14). Батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON]. 26.07.2011 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ХМУЮ 16.11.2011 р. (а.с.12). 11.11.2016 р. [PERSON] (після державної реєстрації шлюбу - [PERSON]) зареєструвала шлюб із [PERSON], про що 11.11.2016 р. складено відповідний актовий запис №2342, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], видане Київським районним у м.Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.15). 23.02.2018 р. представник [PERSON] - адвокат [PERSON] подав до Московського районного суду м. Харкова заяву про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дітьми повноліття (а.с.4-5). 20.03.2018 р. Московським районним судом м. Харкова було видано судовий наказ, яким стягнуто з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON], [INFO], аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 26.02.2018 і до досягнення дітьми повноліття (а.с.6). [PERSON] звернувся до Московського районного суду м.Харкова із заявою про скасування судового наказу та ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 25.04.2018 р. у заяві [PERSON] про скасування судового наказу відмовлено, роз'яснено право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів (а.с.7). [PERSON] звернувся до Московського районного суду м.Харкова із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами та ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 16.07.2018 р. заяву [PERSON] про перегляд судового наказу № 643/2135/18 за нововиявленими обставинами - задовольнено; судовий наказ Московського районного суду м. Харкова № 643/2135/18 від 20.03.2018, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 26.02.2018 і до досягнення дітьми повноліття, стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп. - скасовано. У видачі судового наказу за заявою [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення аліментів з [PERSON] відмовлено (а.с.8). При цьому суд зазначив, що як вбачається з копії паспорту, [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (Київський район м. Харкова). [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (Орджонікідзевський район). Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням правил підсудності. 26.07.2018 р. до Київського районного суду м.Харкова надійшла заява представника [PERSON] - адвоката [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дітьми повноліття. 10.08.2018 р. Київським районним судом м.Харкова видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] р.н, в розмірі 1/3 від заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред'явлення заяви до суду, тобто з 26.07.2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 176,20 грн. (а.с.10). Відповідно до ч.2, 3 ст.51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р. та яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов'язана забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно ст..6 вказаної Конвенції кожна дитина має невід'ємне право на життя. Держава забезпечує у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р. та яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст..180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов'язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом. Аналогічна правова позиція викладена у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства(материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. Відповідно до положення ст..191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Як було встановлено судом, [PERSON] скористалась наданим їй правом та звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Однак, судовий наказ, виданий Московським районним судом м.Харкова від 20.03.2018 р. було скасовано, оскільки при подачі заяви [PERSON] було порушено правило підсудності. На підтвердження добровільної участі відповідача у забезпеченні спільних дітей, в тому числі у зазначений у позові період, відповідачем надано суду квитанцію від 28.02.2018 р. (а.с.59), згідно якої ним було переведено кошти у розмірі 1000 грн. Даний факт позивачем спростований не був. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Враховуючи викладене, судом встановлено, що позивач вживала заходів щодо одержання аліментів, але аліменти стягнуті не були не через те, що відповідач ухилявся від їх сплати. Факт ухилення [PERSON] від сплати аліментів позивачем в ході розгляду справи доведений не був, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed