Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

28 листопада 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, зареєстрованого 22 серпня 2006 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 231. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 22 серпня 2006 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від цього шлюбу є син [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу позивач зазначає протилежні погляди на шлюб та сім`ю, виникнення сварок, втрату почуття поваги та любові, непорозуміння, наявність психологічної несумісності, небажання відновити сімейні відносини. З 2015 року вони не проживають разом. Подальше спільне проживання не можливе, примирення між ними та збереження шлюбу є недоцільним і суперечить її інтересам та інтересам дитини. . Ухвалою судді від 11 грудня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання . Ухвалою сулу від 28 січня 2020 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, в раніше поданій заяві просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати (а.с. 23). Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву, просив справу розглядати у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував (а.с. 31). В зв?язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22 серпня 2006 року позивач [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 231 (а.с.6). Від шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народженні серії [NUMBER] від 06.08.2007 (а.с. 7). Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та інтересам неповнолітньої дитини. Відповідно до положень частини 1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до положень статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з положенням ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач [PERSON] не змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу тому суд вважає за необхідне залишити позивачу прізвище « [PERSON] ». Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивача [PERSON] звільнено від сплати судового збору відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (а.с. 8). Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 384 грн. 20 коп.

Outcome: approved