Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

27.06.2019 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить визначити (змінити) місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із позивачем [PERSON] , [INFO] ; припинити (звільнити) стягнення аліментів з позивача [PERSON] , [INFO] , на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , які стягуються за рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 07.07.2016 року у справі № 295/4693/16-ц; стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] 47321,08 грн., за отримані нею аліменти на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , за період починаючи з травня місяця 2018 року по квітень 2019 року. Позов мотивований тим, що дитина сторін не проживає з відповідачем, а тривалий час проживає з позивачем та його батьками, перебуває на утриманні і вихованні позивача, відповідач використовує стягувані з позивача аліменти на утримання дитини не за цільовим призначенням. 24.09.2019 року до закінчення підготовчого засідання відповідно до ст.49 ЦПК України позивачем [PERSON] подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій він просить визначити (змінити) місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із позивачем [PERSON] , [INFO] ; припинити (звільнити) стягнення аліментів з позивача [PERSON] , [INFO] , на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , які стягуються за рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 07.07.2016 року у справі № 295/4693/16-ц. Відтак, судом розглядається спір по суті в межах зменшених позовних вимог. 03.09.2019 року відповідачем [PERSON] подано заяву, в якій вона не заперечує проти заявлених позовних вимог про зміну місця проживання неповнолітнього сина [PERSON] та припинення стягнення аліментів та просить розглянути справу без її участі. Вказане розцінюється судом як визнання позову. Згідно з ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову провадиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Визнання позову відповідачем у цій справі не суперечить закону і не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка учасників справи в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті. Тому у задоволення клопотання відповідача суд здійснює розгляд справи за її відсутності. Перевіривши законність визнання позову відповідачем, дослідивши та оцінивши докази у справі суд дійшов наступних висновків. Позивач [PERSON] є батьком, а відповідач [PERSON] є матір`ю дитини [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 07.08.2014 року у справі № 295/9633/14-ц розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , дитину [PERSON] , [INFO] , залишено на виховання з матір`ю. Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 20.11.2014 року у справі № 295/10192/14-ц присуджено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 07.07.2016 року у справі № 295/4693/16-ц змінено розмір аліментів та присуджено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/5 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з березня 2016 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 17.10.2018 року відповідач [PERSON] надала згоду на проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , із батьком [PERSON] в [ADDRESS] ( [ADDRESS] ). Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання та довідкою (випискою домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) № 805 від 22.11.2018 року, зареєстрованим місцем проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з 29.09.2018 року по даний час є зареєстроване місце проживання його батька [PERSON] - [ADDRESS] . Фактично малолітній син сторін [PERSON] , [INFO] , проживає без реєстрації в [ADDRESS] , в домогосподарстві, яке належить [PERSON] та [PERSON] - батькам позивача, що стверджується довідками виконкому Книшівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області від 28.08.2018 року та від 10.05.2019 року, і навчається у Книшівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів, що стверджується довідкою Книшівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів від 10.05.2019 року. Згідно з ч.2 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка досягла десяти років визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. У відповідності до ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно з висновком від 02.09.2019 року № 02-18/1208 щодо зміни місця проживання дитини орган опіки і піклування Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , так як це відповідатиме інтересам дитини. При цьому, органом опіки і піклування при складанні висновку було враховано думку дитини щодо того з ким саме із батьків він бажає проживати. А тому з огляду на віддаленість фактичного місця проживання і місця навчання дитини, суд не вбачає за доцільне повторно з`ясовувати думку дитини [PERSON] щодо визначення його місця проживання. З наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що батько дитини має постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерело доходів, створив умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Натомість мати з дитиною не проживає тривалий період, добровільно погодилася на проживання дитини з батьком та своє окреме проживання від дитини, створила іншу сім`ю. Відтак, судом встановлено наявність виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які свідчать про неможливість проживання дитини разом з матір`ю. Отже, враховуючи вік дитини, його стан здоров`я, а також обставини того, що малолітній син сторін тривалий час проживає окремо від матері, разом з батьком і останній виявляє більшу увагу та турботу про нього, належним чином виконує свої батьківські обов`язки по вихованню та утриманню дитини, має самостійний дохід, за місцем праці характеризується позитивно, веде звичайний спосіб життя, а також зважаючи на те, що розлучення малолітньої дитини з матір`ю у даному випадку є виправданим життєвими обставинами, які склалися у сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з батьком. При цьому, суд звертає увагу сторін на те, що згідно з нормами ст.157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, а той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати іншому у реалізації його прав і виконанні батьківських обов`язків. З огляду на викладене, вимога про визначення (зміну) місця проживання дитини з батьком підлягає задоволенню. Вирішуючи вимогу про припинення стягнення аліментів з позивача [PERSON] , [INFO] , на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , які стягуються за рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 07.07.2016 року у справі № 295/4693/16-ц, суд виходив з наступного. Відповідно до статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст.18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Згідно з ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той з батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах, складеного державним виконавцем Малиновського відділу ВДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області 24.04.2019 року, заборгованість по стягненню аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , відсутня. Згідно звітів про здійснення відрахувань та виплати у Військовій академії, утримання аліментів за місцем праці з грошового забезпечення [PERSON] проводиться з березня 2015 року в розмірі 25% щомісячно, кошти перераховуються стягувачу. Згідно з висновком за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дитину, складеного службою у справах дітей Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області від 13.05.2019 року та висновком органу опіки і піклування Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області щодо зміни місця проживання дитини від 02.09.2019 року № 02-18/1208, у травні 2019 року працівниками служби у справах дітей райдержадміністрації здійснено перевірку нецільового витрачання матір`ю аліментів на дитину та встановлено, що одержувач аліментів не забезпечує потреб дитини відповідно до суми коштів, сплачених на дитину платником аліментів, розмір яких становить понад два прожиткових мінімуми для дитини відповідного віку. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога кореспондується з положеннями ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України) та не вказує на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст.273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст.273 СК України має на меті скасування їх присудження. З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Також, ч.4 ст.273 ЦПК України встановлено: якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що дитина [PERSON] перестав проживати з матір`ю [PERSON] ; і орган опіки і піклування Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області згідно з висновком від 02.09.2019 року № 02-18/1208 щодо зміни місця проживання дитини вбачає за доцільне визначити місце проживання дитини з батьком [PERSON] , що означає зміну сімейного стану особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує; а також згідно з висновками від 13.05.2019 року та від 02.09.2019 року № 02-18/1208 встановлено нецільове використання матір`ю сплачених батьком аліментів на дитину, тому, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом звільнення його від сплати аліментів. Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках. Тому суб`єктивні права позивача підлягають захисту в судовому порядку саме з моменту звернення з відповідним позовом до суду. Відтак, позовна вимога про припинення стягнення аліментів підлягає задоволенню з дати звернення позивача із цією вимогою до суду, тобто з 27.06.2019 року. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved