Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

27 квітня 2015 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Полтавський машинобудівельний завод» про визнання наказу про звільнення за пунктом 4 статті 40 КЗпП України незаконним, про визнання розірваним трудового договору за частиною 3 статті 38 КЗпП України, зміни формулювання причин та дати звільнення, відшкодування моральної шкоди, мотивуючий свій позов тим, що 20.03.2014 року він був прийнятий на роботу до [PERSON] акціонерного товариства «Полтавський машинобудівельний завод» на посаду терміста. За весь стаж роботи до нього, в тому числі і у відповідача, жодного дисциплінарного стягнення застосовано не було. З 16.03.2015 року по 29.03.2015 року він перебував у тарифній відпустці тривалістю 14 календарних днів. 19.03.2015 року ним поштовим зв»язком в зв»язку з порушенням трудового законодавства відповідачу було відправлено заяву про звільнення на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України з проханням звільнити його з 23.03.2015 року. Однак, дана заява була вручена відповідачу тільки 24.03.2015 року, в зв»язку з чим він змушений був 24.03.2015 року повторно особисто звернутися до відповідача з заявою про звільнення на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України з проханням звільнити його з 24.03.2015 року. 24.03.2015 року відповідач відповідних розрахунків та трудової книжки йому не видав. Замість того, щоб видати йому необхідні розрахунки 24.03.2015 року начальник відділу кадрів [PERSON], а потім і юрист підприємства вимагали від нього переписати заяву і звільнитися за згодою сторін, мотивуючи це тим, що їм не потрібні неприємності. 26.03.2015 року він особисто подав заяву відповідачу про видачу трудової книжки та проведення необхідних обрахунків. Однак в зв»язку з тим, що відповідач відмовився проводити необхідні дії щодо звільнення, а також проставити відмітку про прийняття даного звернення, він цього ж дня даний лист відправив поштовим зв»язком до підприємства. 01.04.2015 року йому було надано трудову книжку та копію наказу про звільнення №21 від 30.03.2015 року за пунктом 4 частини 1 статті 40 КЗпП України. З даним наказом №21 від 30.03.2015 року та діями відповідача він не згоден в повному обсязі. Підставою для написання заяви про звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України стало те, що відповідачем систематично порушувались вимоги КЗпП України, Закон України «Про оплату праці», Закон України «Про відпустки», умови колективного договору, а саме: вчасно не виплачувалась заробітна плата (порушення статті 115 КЗпП України, статті 21, 22, 24, 25 Закону України «Про оплату праці». З березня 2014 року по березень 2015 року відповідач не забезпечував вчасної виплати заробітної плати позивачу, доказом чого слугують розрахункові листи по заробітній платі. З наданих розрахункових листів вбачається, що відповідач постійно порушував вимоги КЗпП України та Закон України «Про оплату праці» щодо виплати йому належної заробітної плати, в тому числі порушувалися строки виплати такої заробітної плати. Крім того, з огляду на постійні затримки виплати належної йому заробітної плати, відповідач всупереч діючому законодавству не нараховував та не виплачував компенсацію втрат частини заробітної плати у зв»язку із порушенням строків її виплати. Відповідачем жодного разу не було проведено розрахунку та компенсацію позивачу втрат частки заробітної плати у зв»язку із затримкою термінів її виплати, що є порушенням його прав. Відповідачем протягом всього часу його роботи не проводилася індексація заробітної плати відповідно до чинного законодавства України. Згідно до розрахунків індексації заробітної плати за час його роботи з березня 2014 року по березень 2015 року, з врахуванням базового місяця березня 2014 року та початкової ставки 10 грн. 22 коп., станом на березень 2015 року заробітна плата повинна становити 12 грн. 76 коп. за годину праці. Відповідачем з січня 2015 року було збільшено посадовий оклад з 10 грн. 22 коп. до 10 грн. 84 коп. Станом на січень 2015 року посадовий оклад з урахуванням Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» повинен становити 12 грн. 08 коп. Відповідачем не проводилася індексація його заробітної плати у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення». Відповідно до записки №69 про надання відпустки від 10.03.2015 року йому надавалася щорічна відпустка з 16.03.2015 року по 29.03.2015 року всього на 14 днів. Відпускні позивачу з 04.2015 року по 23.04.2015 року не виплачувалися, виплата відпускних і зарплати за лютий була здійснена лише 24.04.2015 року (після подання заяви про звільнення), що є порушенням його трудових прав. Відповідач не зважаючи на те, що він виконував роботу з підвищеною небезпекою та із шкідливими умовами праці, не забезпечив його спеціальним одягом (засобами індивідуального захисту). Відповідачем всупереч вимогам діючого трудового законодавства не було проведено атестацію його робочого місця. Доказом того слугує відсутність витягу з наказу щодо проведення атестації робочого місця в його трудовій книжці. Відповідач не зважаючи на те, що він виконував роботу з підвищеною небезпекою та із шкідливими умовами праці, не забезпечив його відповідно до діючих норм харчовими продуктами. Крім того, відповідач не забезпечив його під час виконання ним трудових обов»язків газованою солоною водою, що є також порушенням його трудових прав. Порушення відповідачем зміни істотних умов праці робочого часу, режиму роботи без попередження за два місяці, вимагання від позивача виконання роботи, не обумовленої трудовим договором, порушення статті 58 КЗпП України щодо недотримання рівномірного порядку черговості змін. З березня 2014 року його викликали на роботу без дотримання черговості змін як в першу, другу та третю зміну, а з січня, лютого 2015 року його взагалі почали виводити на роботу на неповний робочий тиждень. Однак жодного попередження у відповідності до частини 3 статті 32 КЗпП України відповідачем здійснено не було. Крім того, його постійно зобов»язували виконувати роботу по заточці деталей на шліфувальному та заточному верстаті. Без його згоди компенсації відповідачем проводилися виключно з наданням дня відпочинку, що є порушенням його трудових прав. Враховуючи вище викладені порушення законодавства про працю допущені відповідачем по відношенню до нього, ним було подано заяву про звільнення на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України, але всупереч допущеним вище порушенням трудового законодавства його 24.03.2014 року звільнено не було, в тому числі не було проведено відповідних розрахунків належних йому при звільненні. Не зважаючи на всі вище допущені відповідачем порушення та заяву про звільнення за частиною 3 статті 38 КЗпП України, відповідач 30.03.2015 року звільнив його за пунктом 4 статті 40 КЗпП України (прогул). Вважає, що відповідач при його звільненні за пунктом 4 статті 40 КЗпП України не дослідив та не врахував наступних обставин: підстави для відмови у задоволенні поданої заяви про звільнення за частиною 3 статті 38 КЗпП України та повідомлення його про такі обставини, попередня робота позивача на підприємстві, чи застосовувалися до нього заходи дисциплінарного стягнення, не було у нього відібрано письмових пояснень та не встановлено об»єктивних обставин, за яких було вчинено, на думку відповідача, дисциплінарний проступок, не з»ясовано чи був він ознайомлений з трудовим розпорядком роботи підприємства, ступінь тяжкості вчиненого порушення та з»ясування інших причин, звільнив позивача із займаної посади терміста за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, тим самим грубо порушив вимоги трудового законодавства. Незаконними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 10\~000 грн. Просив суд визнати незаконним та скасувати наказ №21 від 30 березня 2015 року про звільнення [PERSON] з посади терміста в [PERSON] акціонерному товаристві «Полтавський машинобудівельний завод» за прогул без поважних причин пункт 4 статті 40 КЗпП України. Визнати розірваним трудовий договір оформлений наказом №17 від 20 березня 2014 року, укладений між [PERSON] акціонерним товариством «Полтавський машинобудівельний завод» та [PERSON] з ініціативи працівника на підставі заяви від 24 березня 2015 року про звільнення в зв»язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю, умови колективного договору на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України з 24 березня 2015 року. Змінити дату та формулювання причини звільнення [PERSON] з [PERSON] акціонерного товариства «Полтавський машинобудівельний завод» в зв»язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю, умови колективного договору на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України з 24 березня 2015 року та зобов»язати Публічне акціонерне товариство «Полтавський машинобудівельний завод» внести запис у трудову книжку [PERSON] в зв»язку із зміною дати та формулювання причин звільнення. Стягнути з [PERSON] акціонерного товариства «Полтавський машинобудівельний завод» на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 10\~000 грн. Стягнути всі судові витрати понесені позивачем з питань розгляду даної справи з відповідача. 25 червня 2015 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Полтавський машинобудівельний завод» про стягнення заробітної плати, вихідної допомоги, середнього заробітку за весь час затримки та моральної шкоди, мотивуючи свій позов тим, що 20.03.2014 року він був прийнятий на роботу до [PERSON] акціонерного товариства «Полтавський машинобудівельний завод» на посаду терміста. З 16.03.2015 року по 29.03.2015 року він перебував у тарифній відпустці тривалістю 14 календарних днів. 24.03.2015 року ним в зв»язку з порушенням трудового законодавства відповідачу було подано заяву про звільнення на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України з проханням звільнити позивача з 24.03.2015 року. 24.03.2015 року відповідач відповідних розрахунків та трудової книжки йому не надав. 26.03.2015 року він особисто подав заяву до відповідача про видачу трудової книжки та проведення необхідних обрахунків. 01.04.2015 року йому було видано трудову книжку та копію наказу про звільнення від 30.03.2015 року за пунктом 4 статті 40 КЗпП України. Не зважаючи на його звільнення відповідач на даний час належних позивачу виплат не здійснив, а саме: відповідач не провів компенсацію втрат частки заробітної плати у зв»язку з затримкою термінів її виплати Відповідачем були допущені порушення вимог КЗпП України та Закону України «Про оплату праці» щодо строків виплати такої заробітної плати позивачу. Відповідачем після звільнення позивача не проведено компенсацію втрати частки заробітної плати у зв»язку із затримкою термінів її виплати в сумі 660 грн. 43 коп., що є порушенням трудових прав позивача. Відповідач не виплатив індексацію заробітної плати, починаючи з березня 2014 року по березень 2015 року в сумі 790 грн. 45 коп. Відповідачем не виплачено вихідної допомоги відповідно до статті 44 КЗпП України з огляду на подану позивачем 24.03.2015 року заяву про звільнення на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України. Його середньоденна заробітна плата складає 101 грн. 12 коп. Вихідна допомога у розмірі тримісячного середнього заробітку відповідно до статті 44 КЗпП України, що підлягає стягненню з відповідача на його користь становить 101 грн. 12 коп. х 20 робочих днів в січні + 20 робочих днів в лютому : 2 х 3 трьохмісячний середній заробіток = 6\~067 грн. 20 коп. Середній заробіток, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 101 грн. 12 коп. х (5 днів (березень 2015 року) + 22 дні квітня 2015 року + 20 днів травня 2015 року + 16 днів червня 2015 року = 6\~370 грн. 56 коп. Також підлягає відшкодуванню втрата середнього заробітку відповідно до статті 235 КЗпП України, який необхідно стягнути з відповідача на його користь в сумі 6\~370 грн. 56 коп. Позивач з графіком виходу на роботу за січень-березень 2015 року, як і з наказом відповідача «Про виконання завдань на 2015 рік» не був ознайомлений, ніяких угод з відповідачем про неповний робочий день він не укладав, в зв»язку з чим він зв»являвся в 2015 році для виконання своїх обов»язків до відповідача, однак останній позивача не забезпечував роботою, а то й взагалі не допускав до робочого місця. Таким чином, сума, що підлягає виплаті на його користь за час простою не з вини працівника, яка не була виплачена при звільненні останнього становить 36 днів х 8 годин (10,88 год./грн. (тарифна ставка відповідно до розрахункових листів по заробітній платі) х 2/3) = 2\~088 грн. 96 коп. Незаконними діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 10\~000 грн. Просив суд стягнути з [PERSON] акціонерного товариства «Полтавський машинобудівельний завод» на користь [PERSON] 660 грн. 43 коп. втрат частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати». Стягнути з [PERSON] акціонерного товариства «Полтавський машинобудівельний завод» на користь [PERSON] 790 грн. 46 коп. заробітної плати з врахуванням індексації заробітної плати за період з червня 2014 року по березень 2015 року. Стягнути з [PERSON] акціонерного товариства «Полтавський машинобудівельний завод» на користь [PERSON] 6\~067 грн. 20 коп. вихідної допомоги. Стягнути з [PERSON] акціонерного товариства «Полтавський машинобудівельний завод» на користь [PERSON] 2\~088 грн. 96 коп. заробітної плати за час простою. Стягнути з [PERSON] акціонерного товариства «Полтавський машинобудівельний завод» на користь [PERSON] 6 370 грн. 56 коп. середнього заробітку за весь час затримки розрахунків з працівником. Стягнути з [PERSON] акціонерного товариства «Полтавський машинобудівельний завод» на користь [PERSON] 6 370 грн. 56 коп. середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Стягнути з [PERSON] акціонерного товариства «Полтавський машинобудівельний завод» на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 10\~000 грн. Стягнути всі судові витрати з відповідача на користь позивача. 25 червня 2015 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Полтавський машинобудівельний завод» про визнання наказу про винесення догани від 03.03.2015 року №35 незаконним, відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свій позов тим, що 20.03.2014 року він був прийнятий на роботу до [PERSON] акціонерного товариства «Полтавський машинобудівельний завод» на посаду терміста. За весь стаж роботи до нього, в тому числі і у відповідача, жодного дисциплінарного стягнення застосовано не було. З 16.03.2015 року по 29.03.2015 року він перебував у тарифній відпустці тривалістю 14 календарних днів. 24.03.2015 року ним в зв»язку з порушенням трудового законодавства відповідачу було подано заяву про звільнення на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України з проханням звільнити позивача з 24.03.2015 року. 24.03.2015 року відповідач відповідних розрахунків та трудової книжки йому не надав. 25.03.2015 року він особисто подав заяву до відповідача про видачу трудової книжки та проведення необхідних обрахунків. 01.04.2015 року йому було видано трудову книжку та копію наказу про звільнення від 30.03.2015 року за пунктом 4 статті 40 КЗпП України. В ході судового розгляду справи представником відповідача було надано наказ про винесення йому догани від 03.03.2015 року №35 та документи, на підставі яких така догана була винесена. Позивач з даним наказом про догану від 03.03.2015 року №35 не згоден, оскільки вважає, що така догана була сфабрикована відносно нього в зв»язку з поданням ним заяви про звільнення на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України. Даним наказом грубо порушуються вимоги трудового законодавства та трудові права позивача. Винесенням незаконного наказу, йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 10\~000 грн. Просив суд визнати поважними причини пропуску строку та поновити строк на оскарження наказу [PERSON] акціонерного товариства «Полтавський машинобудівельний завод» №35 від 03.03.2015 року про оголошення догани [PERSON] з огляду на те, що [PERSON] про такий наказ дізнався тільки 12.06.2015 року. Визнати незаконним та скасувати наказ [PERSON] акціонерного товариства «Полтавський машинобудівельний завод» №35 від 03 березня 2015 року про оголошення догани [PERSON]. Стягнути з [PERSON] акціонерного товариства «Полтавський машинобудівельний завод» на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 10\~000 грн. Стягнути всі судові витрати з відповідача на користь позивача. 24 липня 2015 року позивач [PERSON] звернувся в суд з заявою до [PERSON] акціонерного товариства «Полтавський машинобудівельний завод» про збільшення позовних вимог. Просив суд стягнути з [PERSON] акціонерного товариства «Полтавський машинобудівельний завод» на користь [PERSON] 8 797 грн. 44 коп. середнього заробітку за весь час затримки розрахунків з працівником відповідно до статті 117 КЗпП України. Стягнути з [PERSON] акціонерного товариства «Полтавський машинобудівельний завод» на користь [PERSON] 8\~797 грн. 44 коп. середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу відповідно до статті 235 КЗпП України. В іншій частині позовні вимоги [PERSON] залишаються без змін. 11 серпня 2015 року позивач [PERSON] звернувся в суд з заявою до [PERSON] акціонерного товариства «Полтавський машинобудівельний завод» про збільшення позовних вимог. Просив суд стягнути з [PERSON] акціонерного товариства «Полтавський машинобудівельний завод» на користь [PERSON] 11\~932 грн. 16 коп. середнього заробітку за весь час затримки розрахунків з працівником відповідно до статті 117 КЗпП України. Стягнути з [PERSON] акціонерного товариства «Полтавський машинобудівельний завод» на користь [PERSON] 11 932 грн. 16 коп. середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу відповідно до статті 235 КЗпП України. В іншій частині позовні вимоги [PERSON] залишаються без змін. 08 вересня 2015 року позивач [PERSON] звернувся в суд з заявою до [PERSON] акціонерного товариства «Полтавський машинобудівельний завод» про збільшення позовних вимог. Просив суд стягнути з [PERSON] акціонерного товариства «Полтавський машинобудівельний завод» на користь [PERSON] 13\~550 грн. 08 коп. середнього заробітку за весь час затримки розрахунків з працівником відповідно до статті 117 КЗпП України. Стягнути з [PERSON] акціонерного товариства «Полтавський машинобудівельний завод» на користь [PERSON] 13 550 грн. 08 коп. середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу відповідно до статті 235 КЗпП України. В іншій частині позовні вимоги [PERSON] залишаються без змін. 15 жовтня 2015 року позивач [PERSON] звернувся в суд з заявою до [PERSON] акціонерного товариства «Полтавський машинобудівельний завод» про збільшення позовних вимог. Просив суд стягнути з [PERSON] акціонерного товариства «Полтавський машинобудівельний завод» на користь [PERSON] 15\~168 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунків з працівником відповідно до статті 117 КЗпП України. Стягнути з [PERSON] акціонерного товариства «Полтавський машинобудівельний завод» на користь [PERSON] 15 168 грн. середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу відповідно до статті 235 КЗпП України. В іншій частині позовні вимоги [PERSON] залишаються без змін. В судовому засіданні позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Просили суд їх задовольнити. Представник [PERSON] акціонерного товариства «Полтавський машинобудівельний завод» [PERSON] з позовними вимогами не згодна. Просила суд в їх задоволенні відмовити за безпідставністю. Суд, заслухавши позивача [PERSON] представника позивача [PERSON], представника [PERSON] акціонерного товариства «Полтавський машинобудівельний завод» [PERSON], допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 20 березня 2014 року [PERSON] був прийнятий на роботу до [PERSON] акціонерного товариства «Полтавський машинобудівельний завод» на посаду терміста (а.с.15). З 16 березня 2015 року по 29 березня 2015 року [PERSON] перебував у тарифній відпустці тривалістю 14 календарних днів (а.с.28). 19 березня 2015 року позивач звернувся до керівництва [PERSON] акціонерного товариства «Полтавський машинобудівельний завод» з заявою про звільнення на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України (а.с.16), в якій просив звільнити його на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України з 23 червня 2015 року з одночасним проведенням належних йому розрахунків та наданням трудової книжки. Дана заява була вручена відповідачу тільки 24.03.2015 року, в зв»язку з чим [PERSON] змушений був 24 березня 2015 року повторно особисто звернутися до керівництва [PERSON] акціонерного товариства «Полтавський машинобудівельний завод» з заявою про звільнення на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України (а.с.18), в якій просив відповідача звільнити його на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України з 24 березня 2015 року з одночасним проведенням належних йому розрахунків та наданням трудової книжки. 26 березня 2015 року [PERSON] звернувся до керівництва [PERSON] акціонерного товариства «Полтавський машинобудівельний завод» з заявою про видачу трудової книжки та проведення розрахунків (а.с.19), в якій просив відповідача надати йому трудову книжку та провести належні йому розрахунки. 30 березня 2015 року [PERSON] на підставі наказу №21 був звільнений з [PERSON] акціонерного товариства «Полтавський машинобудівельний завод» з посади терміста за пунктом 4 частини 1 статті 40 КЗпП України за прогул без поважних причин (а.с.30). 01 квітня 2015 року позивач отримав трудову книжку та копію наказу про звільнення №21 від 30.03.2015 року за пунктом 4 частини 1 статті 40 КЗпП України. Суд приходить до висновку, що позовна вимога [PERSON] про визнання наказу про звільнення за пунктом 4 статті 40 КЗпП України незаконним підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено і дану обставину не заперечували сторони по справі, що з 16.03.2015 року по 29.03.2015 року позивач перебував у тарифній відпустці тривалістю 14 календарних днів. Також судом встановлено, що з 27.03.2015 року по 03.04.2015 року [PERSON] перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серія АГО №066998 (а.с.29). 04.04.2015 року [PERSON] повинен був стати до роботи. Частиною 3 статті 40 КЗпП України встановлено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці. Отже, судом встановлено, що відповідач здійснив звільнення [PERSON] в період його тимчасової непрацездатності, чим порушив вимоги ч.3 ст.40 КЗпП України. Тому позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню, а наказ №21 від 30 березня 2015 року необхідно визнати незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Підлягає задоволенню вимога позивача щодо розірвання трудового договору за частиною 3 статті 38 КЗпП України, оскільки в судовому засіданні встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Полтавський машинобудівельний завод» не виконує законодавство про працю, умови колективного та трудового договору. Частиною 3 статті 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідно до правової позиції Верховного [PERSON] України від 31.10.2012 року, справа №6-120цс12, для визначення правової підстави розірвання трудового договору значення має сам лише факт порушення законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причин такого порушення та істотність порушення трудових прав працівника. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. Є обґрунтованими вимоги позивача щодо зміни формулювання причин звільнення, а от датою звільнення необхідно вважати 06 квітня 2015 року. Судом встановлено і дані обставини не заперечували сторони по справі, що позивач з 16.03.2015 року по 29.03.2015 року перебував у тарифній відпустці тривалістю 14 календарних днів. Також судом встановлено і дана обставина підтверджується листком непрацездатності (а.с.29), що з 27.03.2015 року по 03.04.2015 року [PERSON] перебував на лікарняному. Згідно листка непрацездатності йому необхідно було стати до роботи 04 квітня 2015 року. 04 квітня 2015 року є вихідним днем суботою. Отже, Публічне акціонерне товариство «Полтавський машинобудівельний завод» повинен був звільнити [PERSON] 06 квітня 2015 року в перший робочий день після його виходу на роботу. Таким чином, необхідно визнати розірваним трудовий договір оформлений наказом №17 від 20 березня 2014 року, укладений між [PERSON] акціонерним товариством «Полтавський машинобудівельний завод» та [PERSON] з ініціативи працівника на підставі заяви від 24 березня 2015 року про звільнення в зв»язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю, умови колективного договору на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України з 06 квітня 2015 року. Змінити дату та формулювання причини звільнення [PERSON] з [PERSON] акціонерного товариства «Полтавський машинобудівельний завод» в зв»язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю, умови колективного договору на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України з 06 квітня 2015 року та зобов»язати Публічне акціонерне товариство «Полтавський машинобудівельний завод» внести запис у трудову книжку [PERSON] в зв»язку із зміною дати та формулювання причин звільнення. Підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про визнання наказу про винесення догани від 03 березня 2015 року №35 незаконним з наступних підстав. Судом встановлено і дані обставини не заперечувались представником [PERSON] акціонерного товариства «Полтавський машинобудівельний завод» [PERSON], свідками [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що 26 лютого 2015 року начальником ливарної дільниці [PERSON] була складена доповідна записка проте, що [PERSON] не виконано змінне завдання. В судовому засіданні було встановлено і дану обставину не заперечував начальник ливарної дільниці [PERSON], що відповідно до табелю робочого часу за лютий-березень 2015 року [PERSON] з 23 лютого по 03 березня 2015 року перебував на лікарняному. Отже, начальник ливарної дільниці [PERSON], перебуваючи на лікарняному, не міг скласти дану доповідну записку. Судом не приймаються до уваги твердження свідка [PERSON], що він 26.03.2015 року заходив на підприємство, перевіряв роботу своїх працівників і саме тоді йому стало відомо, що [PERSON] не виконав змінне завдання, про що ним було складено доповідну записку. Крім того, на запитання представника відповідача свідок [PERSON] не зміг пояснити в чому саме полягало не виконання [PERSON] змінного завдання. Доказів того, що позивача було ознайомлено із змінними завданнями та карточками технічного процесу, відповідачем суду не надано. 28 лютого 2015 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], Жиртун було складено [PERSON] проте, що [PERSON] не виконав виробничі завдання. Судом встановлено, що 28 лютого 2015 року був вихідний день субота і відповідно до табелю обліку робочого часу [PERSON], [PERSON], [PERSON], Жиртун не працювали, а тому не могли скласти даний [PERSON]. Крім того, відповідно до Табелю робочого часу та Графіку роботи ливарної дільниці 27-28 лютого 2015 року робота [PERSON] не була запланована. Позивача не було ознайомлено із змінним завданням та карточками технічного процесу на 28 лютого 2015 року. 02 березня 2015 року начальником ливарної дільниці [PERSON] була складена ще одна доповідна записка стосовно роботи [PERSON]. В даній доповідній записці було вказано, що [PERSON] пояснень з даного приводу не надав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 02 березня 2015 року перебував на лікарняному і не міг скласти дану доповідну записку. 03 березня 2015 року був складений [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON] про те, що [PERSON] відмовився ознайомитися під розпис з наказом про догану від 03 березня 2015 року №35. Даний [PERSON] є незаконним, оскільки, як встановлено судом начальник ливарної дільниці [PERSON] відповідно до табелю робочого часу 03.03.2015 року перебував на лікарняному. [PERSON] відповідно до даного табелю 03.03.2015 року перебував у відпустці. Крім того, відповідно до табелю робочого часу та графіку роботи ливарної дільниці 03 березня 2015 року робота [PERSON] не була запланована, а тому останній був відсутній 03.03.2015 року на робочому місці. Відповідно до частини 1 та 3 статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. В судовому засіданні встановлено, що заробітна плата позивачу виплачувалась не в повному обсязі та порушувались строки її виплати, на підприємстві існувала систематична заборгованість на кінець та початок місяця, що підтверджується розрахунковими листками [PERSON] з березня 2014 року по лютий 2015 року (а.с.21-26). Частиною 1 статті 115 КЗпП України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до статті 22 Закону України «Про оплату праці» суб»єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективним договором. Крім того, судом встановлено, що відповідачем не проводилась компенсація втрат частини заробітної плати у зв»язку з затримкою термінів її виплати. Згідно із статтею 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв»язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до правової позиції Верховного [PERSON] України від 19.12.2011 року №2050-111 «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати» Кабінет Міністрів України постановою від 21.02.2001 року №159 затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв»язку з порушенням термінів їх виплати, згідно з яким у разі затримки виплати компенсації підлягають щомісячні суми відшкодування шкоди, нараховані за період, починаючи з 01 січня 2001 року. Згідно статей 3 та 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць, на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Обрахунок компенсації, що підлягає компенсації обраховується за формулою (заборгованість х прирост індексу інфляції (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться) : 100. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] стосовно стягнення з [PERSON] акціонерного товариства «Полтавський машинобудівельний завод» на його користь 660 грн. 43 коп. втрат частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати» є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що згідно розрахункових листків [PERSON] з березня 2014 року по лютий 2015 року (а.с.21-26) індексація заробітної плати не проводилася. Відповідно до статті 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Згідно з пунктом 1 Постанови Кабінетом Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників. Відповідно до пункту 1-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» підвищення грошових доходів громадян у зв»язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту. В зв»язку з тим, що відповідачем не проводилася індексація заробітної плати позивача у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] акціонерного товариства «Полтавський машинобудівельний завод» на його користь 790 грн. 46 коп. заробітної плати з врахуванням індексації заробітної плати за період з червня 2014 року по березень 2015 року підлягають задоволенню. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що заробітна плата (відпускні) [PERSON] з 04.04.2015 року по 23.04.2015 року не виплачувалися. Виплата відпускних і заробітної плати за лютий 2015 року була здійснена відповідачем тільки 24.04.2015 року (після подання заяви про звільнення), що є порушенням статті 116 КЗпП України. В зв»язку з тим, що суд прийшов до висновку про доведеність порушення трудового законодавства [PERSON] акціонерним товариством «Полтавський машинобудівельний завод» та необхідності звільнити позивача відповідно до його заяви за частиною 3 статті 38 КЗпП України, позовна вимога [PERSON] щодо стягнення вихідної допомоги в сумі 6\~067 грн. 20 коп. підлягає задоволенню. Статтею 44 КЗпП України встановлено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1,2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період. Середньоденна заробітна плата [PERSON] становить: 731,91 грн. нарахована заробітна плата за лютий 2015 року + 582,76 грн. нарахована заробітна плата за січень 2015 року : 7 днів кількість відпрацьованих днів в лютому 2015 року + 6 днів кількість відпрацьованих днів в січні 2015 року = 1\~314 грн. 67 коп. : 13 днів = 101 грн. 12 коп. 101 грн. 12 коп. х 20 робочих днів в січні + 20 робочих днів в лютому : 2 х 3 = 6\~067 грн. 20 коп. Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно із статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, з огляду на середньоденну заробітну плату позивача в сумі 101 грн. 12 коп. та кількість робочих днів за час затримки з 24 березня 2015 року по 21 жовтня 2015 року середній заробіток, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 101,12 грн. х 5 днів (березень 2015 року) + 22 дні (квітня 2015 року) + 20 днів (травня 2015 року) + 22 днів (червня 2015 року) + 23 днів (липня 2015 року) + 21 день (серпня 2015 року) + 22 днів (вересня 2015 року) + 15 днів (жовтня 2015 року) = 15\~168 грн. Отже, позовні вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] акціонерного товариства «Полтавський машинобудівельний завод» на користь [PERSON] 15 168 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунків з працівником підлягають задоволенню. Відповідно до статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов»язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. В судовому засіданні встановлено, що звільнення позивача 30 березня 2015 року за пунктом 4 статті 40 КЗпП України за прогул без поважних причин6 є незаконним. Дане звільнення перешкоджає [PERSON] влаштуватись на іншу роботу (а.с.184,185, 186, 216, 217, 218), а тому відповідач повинен сплатити на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 15\~168 грн. з розрахунку, що середньоденна заробітна плата позивача складає 101 грн. 12 коп. та кількість робочих днів з часу незаконного звільнення з 24.03.2015 року по 21.10.2015 року становить: 101,12 грн. х 5 днів (березень 2015 року) + 22 дні (квітня 2015 року) + 20 днів (травня 2015 року) + 22 днів (червня 2015 року) + 23 днів (липня 2015 року) + 21 день (серпня 2015 року) + 22 днів (вересня 2015 року) + 15 днів (жовтня 2015 року) = 15\~168 грн. Крім того, позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 30 000 грн., посилаючись на те, що порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Частиною 1 статті 49 Конституції України встановлено, що кожен має право на охорону здоровя, медичну допомогу та медичне страхування. Не міг позивач через не сплату відповідачем заборгованості по заробітній платі забезпечувати всім необхідним харчуванням, одягом, ліками, належним відпочинком свою сімю. Хоча статтею 48 Конституції України передбачено, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сімї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Статтею 43 Конституції встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Статтею 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, судом встановлено, що незаконними діями відповідача позивачу дійсно заподіяна моральна шкода, оскільки через не отримання заробітної плати він був позбавлений можливості користуватись, передбаченими ст.48, 49 Конституції України правом на достатній життєвий рівень для себе і своєї сімї, що включає і достатнє харчування, одяг, житло, належне лікування, що в подальшому призвело до його моральних страждань. Суд вважає, що сума 5 000 грн. відповідає заподіяній позивачу моральній шкоді. Разом з тим, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовної вимоги [PERSON] стосовно стягнення з відповідача на його користь 2\~088 грн. 96 коп. заробітної плати за час простою необхідно відмовити з наступних підстав. Статтею 34 КЗпП України встановлено, що простій це призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] акціонерним товариством «Полтавський машинобудівельний завод» не приймався наказ про простій на виробництві. При прийнятті на роботу позивач був ознайомлений з наказом про виконання завдань на 2014 рік №7 від 02.01.2014 року (а.с.64-65, 66), з правилами внутрішнього трудового розпорядку та з умовами роботи на підприємстві. [PERSON] було роз»яснино, що за умови виробничої необхідності він буде залучатись до роботи у вечірній та нічний час. Графіки роботи ливарної дільниці складались завчасно, за погодженням з працівниками даної дільниці (а.с.68-80). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial