Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

28 лютого 2018 року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові зазначив, що на підставі договору б/н від 27 лютого 2012 року відповідач отримав кредит в розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 20,4 % на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов договору він складається із заяви позичальника, умов і правил надання банківських послуг та тарифів банку. Відповідач зобов'язань по сплаті кредиту, з урахуванням розміру відсотків, не виконав, платежі у визначеному розмірі та у встановлений термін не вносив, станом на 31 грудня 2017 року його заборгованість склала 116678,42 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, направив клопотання про слухання справи у його відсутність, підтримання позовних вимог в повному обсязі та не заперечення проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач в судове засідання також не зявився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. Судом, за згоди представника позивача, ухвалено про заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ст.280 ЦПК України. Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 27 лютого 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір б/н про отримання кредиту, в розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна» зі сплатою за користування кредитом 1,7 % на місяць на суму залишку заборгованості (20,4 % на рік), обовязковим щомісячним платежем 7 % від заборгованості (але не менше 50,00 грн.), з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зазначений договір складається із заяви позичальника, умов і правил надання банківських послуг та тарифів (а.с.8-33). Згідно п.п.2.1.1.2.3. та 2.1.1.2.4. Умов і правил надання банківських послуг, кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає йому право в будь-який момент змінювати його. На виконання вищевказаних умов кредитного договору банк передав відповідачу кредитну картку, однак останній не виконав взятих на себе зобовязань, не сплатив у встановлений строк суму щомісячних платежів та проценти за користування кредитом. Станом на 31 грудня 2017 року йому нараховано заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 116678,42 грн., з яких 4390,84 грн. заборгованість за кредитом та 112287,58 грн. заборгованість за відсотками (а.с.5-6). При цьому з розрахунку заборгованості вбачається, що відсоткова ставка за кредитом з 01 вересня 2014 року позивачем збільшена до 34,8 %, з 01 квітня 2015 року до 43,2 %, а відповідач з 30 червня 2014 року операцій по картрахунку та погашення кредиту не здійснював. Суму заборгованості перед позивачем відповідач в добровільному порядку не сплачує. Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини із зобовязального права по кредитному договору. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 1054 зазначеного Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязуються надати грошові кошти позичальникові в розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач порушив умови кредитного договору та не в повному обсязі розраховувався з позивачем за кредитом, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, в розмірі 4390,94 грн. є обґрунтованими i підлягають задоволенню. Разом з тим, суд вважає що позивач збільшив розмір відсоткової ставки в односторонньому порядку з порушенням умов договору та вимог чинного законодавства. Частина 2 ст. 1056-1 ЦК України передбачає, що розмір процентів та порядок їх сплати, визначаються в кредитному договорі. Відповідно до п.1.1.3.2.3. Умов та правил надання банківських послуг позивач має право проводити зміну тарифів, при цьому він повинен не менше, ніж за 7 днів до введення змін проінформувати відповідача, зокрема у виписці по картковому рахунку згідно п.1.1.3.1.9. договору. За приписами вказаного пункту, позивач зобовязаний не рідше одного разу на місяць надавати відповідачу виписки про стан карткового рахунку та проведені за минулий місяць операції. Будь-яких доказів повідомлення відповідача про зміну відсоткової ставки позивачем суду не надано, а тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість за відсотками за період з 24 березня 2012 року по 30 червня 2014 року в розмірі 1948,33 грн. (згідно розрахунку позивача), а з 30 червня 2014 року по 31 грудня 2017 року, в розмірі 3137,40 грн. за відсотковою ставкою 20,4 %, виходячи з наступного розрахунку: 4390,84 грн. заборгованість за тілом кредиту х 20,4 % річних : 360 днів у році = 2,49 грн. відсотки за 1 день х 1260 днів. Загальний розмір заборгованості за відсотками, який підлягає стягненню з відповідача, становить 5085,73 грн. (1948,33 грн. + 3137,40 грн.). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача обовязок по відшкодуванню позивачу судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial