Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

27.08.2018року [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON], в якій просить суд стягнути з [PERSON] на її - [PERSON] користь суму боргу за договором позики у розмірі 237\~655,18грн., що є еквівалентом 8\~532,42 доларів США за офіційним\~валютним курсом\~Національного банку\~України станом\~на 27.08.2018року,\~відсотки за\~користування грошовими\~коштами в\~період з\~10.04.2015р.\~по10.08.2018р. у розмірі 133\~568,78грн.;відсотки за користування грошовими коштами за період з 11.08.2018р. по 27.08.2018р. в розмірі 2\~889,17грн.; пеню за несвоєчасне виконання зобовязань з 11.08.2018р. по 27.08.2018р. в розмірі 5948,28 грн.; 3% річних за прострочення виконання зобовязання за період з 11.08.2018р. по 27.08.018р. в розмірі 509,85 грн., та судові витрати, відповідно до наданих квитанцій. В обґрунтування заявленого позову позивачка посилається на те, що 10 квітня 2015року між нею та відповідачем було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №1166, відповідно до умов якого, позикодавець передав у власність позичальнику, а позичальник прийняв у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 200\~000 гривень, що за офіційним курсом НБУ становило 23 43,5369 гривні до 1 долару США, що було еквівалентом 8\~532,42\~доларів США за офіційним валютним курсом Національного банку України, встановленим на момент укладення даного договору, та позичальник зобовязався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів за офіційним валютним курсом НБУ, встановленим на момент повернення грошових коштів за вимогою позикодавця. Позивачка вказує, що положенням п.2 та п.4 договору позики підтверджено, що сума боргу, встановлена в п.1, отримана позичальником від позикодавця в момент підписання даного договору в повному обсязі та позичальник зобовязався повернути позикодавцеві суму позики, визначену в п.1 даного договору, а відповідно до п.9 договору позики, у випадку повернення суми позики, визначеної в п.1 даного договору, з урахуванням відсотків, нарахованих за користування грошовими коштами, позичальником готівкою, позикодавець має право видати позичальнику розписку про одержання суми позики в повному обсязі або частково, а після повного виконання зобовязання позичальником за даним договором позикодавець зобовязується також передати позичальнику примірник даного договору. У разі неможливості повернення примірника даного договору, позикодавець повинен вказати про це у розписці. Також, позивачка зазначає, що сторонами було обумовлено в п.5 договору, що позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми на розрахунковий рахунок позикодавця. Так, позивачка вказує, що в листі-вимозі від 31 липня 2018 року, яка була надіслана на адресу відповідача, встановлено строк виконання боргового зобовязання до 10 серпня 2018 року та надано реквізити для зарахування коштів. У зазначеному\~листі-вимозі,\~як стверджує\~позивачка,\~також було\~повідомлено,\~що позичальник\~може надійти\~за адресою:\~65000,\~Одеська область,\~місто Одеса,\~вулиця Успенська,\~29,\~до відділення\~Банку Клірінговий\~Дім,\~у звязку\~з чим\~зарахування буде\~проводитись без\~комісії. Також, позичальнику було надано можливість, у разі виникнення труднощів, виконати своє зобовязання шляхом внесення грошових коштів у строк\~до 10\~серпня 2018\~року у депозит будь-якого нотаріуса, нотаріальної контори за його вибором у місті Одесі, Одеської області, відповідно до вимог ст. 537 Цивільного кодексу України, про що повідомити позикодавця цінним листом із повідомленням про вручення поштового відправлення. Однак, в порушення умов укладеного договору позики, відповідач ухиляється від виконання зобовязань, борг у встановлений строк не повертає, у звязку з чим, [PERSON] звернулася до суду із відповідним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С. Ухвалою судді\~Київського районного\~суду м.\~Одеси Петренка\~В.С.\~від 27.08.2018року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики було залишено без руху. Повідомлено [PERSON] про необхідність виправити зазначені недоліки позову протягом 10 днів з дня отримання цієї ухвали, а саме: сплатити судовий збір за вимогу майнового характеру, відповідно до пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у розмірі 3 805 (три тисячі вісімсот пять) грн. 71 коп., та надати докази такої сплати. Розяснено [PERSON], що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовна заява буде вважатися неподаною та повернута зі всіма доданими до неї документами, на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України. 28.08.2018року від [PERSON] до канцелярії суду надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи, зокрема, квитанції №52761 від 28.08.2018року про сплату судового збору у розмірі 3\~805,72грн. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 13.09.2018року було прийнято позовну\~заяву до\~розгляду та\~відкрито провадження\~по цивільній\~справі за\~позовною заявою[PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. У підготовочому засіданні 08.10.2018року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 12.11.2018року від представника [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного. Так, в обґрунтування наданого відзиву представник відповідача посилається на те, що на час звернення до суду позивач [PERSON] не була особою, чиї права порушені та підлягають судовому захисту, оскільки в обґрунтування порушення її прав вона посилається на факт невиконання відповідачем [PERSON] обов'язку повернути позику у встановлений листом-вимогою строк виконання боргового зобов'язання, тобто до 10 серпня 2018 року, при цьому, лист-вимогу, яким встановлено строк виконання боргового зобов'язання датовано 31 липня 2018 року, а вже 27 серпня 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, тобто, з урахуванням припису абзацу 2 ч.1 ст.1049 ЦК України позивачем [PERSON] під час пред'явлення вимоги про повернення позики не дотримано 30-денного строку для повернення позики. Також представник відповідача зазначає, що відповідачем [PERSON] відповідний лист-вимогу не отримано (з сайту відстеження відправлень Укрпошти вбачається, що відправлення повернуто 15.08.2018 за зворотною адресою об'єктом поштового зв'язку [PERSON] 9). Представник відповідача вважає, що зі змісту договору позики від 10 квітня 2015 року вбачається, що він не містить умови щодо обов'язку позичальника сплачувати проценти, не встановлює розмір і порядок одержання процентів. Так, п.4 договору позики встановлює обов'язок позичальника повернути позикодавцеві суму позики, визначену в п.1 даного договору, а згідно п.1 Договору позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 200 000 грн., що є еквівалентом 8 532,42 доларів США за курсом НБУ на момент укладення договору та зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів, а саме 200 000 грн., що є еквівалентом 8 532,42 доларів США за курсом НБУ на момент повернення грошових коштів за вимогою позикодавця. Лист-вимога від 31 липня 2018 року, як вказує представник відповідача, містить вимогу про повернення суми позики в розмірі 8 532,42 дол. або 228 286,60 грн. (за курсом НБУ на 31.07.2018 року), та не має посилання на обов'язок щодо сплати відсотків за користування грошовими коштами. На думку представника відповідача, твердження позивача, що відсотки повинні бути сплачені одноразово разом із сумою боргу за договором позики, а не щомісячно, є надуманими, не підтвердженими договором, такими, що суперечать нормам права, отже вимога позивача про стягнення відсотків є безпідставною, оскільки сплата відсотків не передбачена договором позики від 10 квітня 2015 року. В частині вимоги про стягнення відсотків за користування грошовими коштами за період з 11.08.2018 року по 27.08.2018 року представник відповідача додатково зазначає, що право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється після спливу визначеного договором строку позики. Крім того, на думку представника відповідача, відсутні також правові підстави для стягнення пені за прострочення виконання зобов'язання, оскільки умовами договору\~позики не\~передбачено відповідальність\~позичальника у\~вигляді сплати\~пені, не встановлено розміру пені, а у п.7 договору позики зазначається про сплату штрафних санкцій за прострочення зобов'язання, але суму штрафу не визначено. Також, представник відповідача вважає, що оскільки прострочення за невиконання умов договору слід обчислювати з дати отримання відповідачем вимоги про стягнення боргу, а відповідачем [PERSON] зазначений лист-вимогу не отримано, відповідно, відсутні і підстави стверджувати про прострочку виконання зобов'язання з 11 серпня 2018 року, та стягнення трьох відсотків річних. Крім того, 12.11.2018року до канцелярії суду представником відповідача було надано зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON], в якій [PERSON] просить суд визнати недійсним з моменту укладення договір позики від 10 квітня 2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1166, а також стягнути з [PERSON] витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування наданої зустрічної позовної заяви [PERSON] посилається на те, що 10 квітня 2015 року між [PERSON] та ним - [PERSON] був укладений договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], відповідно до п.1 якого позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 200 000 грн., що є еквівалентом 8 532,42 дол. США за курсом НБУ на момент укладення договору та зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів, а саме 200 000 грн., що є еквівалентом 8 532,42 дол. США за курсом НБУ на момент повернення грошових коштів за вимогою позикодавця. Сума позики, як зазначено у п.2 Договору, отримана позичальником від позикодавця в момент підписання даного договору в повному обсязі. Разом з тим, як стверджує позивач за зустрічним позовом, фактично [PERSON] під час підписання договору гроші йому - [PERSON] не передавались, а договір позики від 10 квітня 2015року є фіктивним, оскільки домовленість між [PERSON] та ним - [PERSON] стосувалась не з приводу отримання від [PERSON] грошей, а з приводу підписання у майбутньому ним - [PERSON] документів на передачу земельної ділянки для ведення фермерського господарства батькам [PERSON] Так, позивач за зустрічним позовом зазначає, що інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджується, що за ним - [PERSON] 01.06.2016року зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку, площею 7,5888 га, цільове призначення: для ведення фермерського господарства, за адресою: Миколаївська область, Новоодеський р-он, с/рада Бузька, а 03.05.2018 року на цю земельну ділянку зареєстровано право оренди земельної ділянки, строк дії договору: 49 років, орендар: Фермерське господарство «Богданов і сини». Договір позики від 10 квітня 2015 року, як вказує [PERSON], є безгрошовим, тобто таким, який не породжує цивільні права та обов'язки сторін, а підписання сторонами тексту договору позики без фактичної передачі грошей не породжує в майбутньому у позичальника обов'язку повернення обумовленої угодою цю суму грошей. З урахуванням викладеного, з посиланням на ст.ст. 202, 215, 234, 1046, 1047, 1051 ЦК України, [PERSON] вважає, що укладений договір позики є фіктивним, а тому він звернувся до суду з зустрічною позовною заявою про визнання такого договору недійсним. У судовому\~засіданні 12.11.2018року\~було прийнято\~зустрічний позов\~[PERSON] до\~[PERSON]\~про визнання\~договору позики\~недійсним до спільного розгляду з первісним позовом. Обєднано вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Крім того, ухвалами Київського районного суду м. Одеси від 12.11.2018року та від 21.11.2018року були залишені без розгляду клопотання [PERSON] про збільшення розміру позовних вимог, оскільки їх було надано після закінчення підготовчого засідання. 11.12.2018року до канцелярії суду від [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну, в якому [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі, оскільки жодних письмових доказів на підтвердження викладених фактів не надано, а твердження, викладенні у документах є голослівними, ґрунтуються на особистих бажаннях, припущеннях та думках. На думку [PERSON] твердження про безгрошевість позики є безпідставними, необґрунтованими та не доведеними, оскільки письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом факту укладення договору та факту передачі грошової суми позичальнику, у звязку з чим, [PERSON] відмовити в повному обсязі у задоволені зустрічного позову про визнання договору позики недійсним з моменту укладення. У судовому засіданні 13.12.2018року [PERSON] позовні вимоги, викладені у первісному позові, підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просила відмовити у повному обсязі. У судовому засіданні 13.12.2018року представник [PERSON] зустрічні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, а у задоволенні первісного позову відмовити у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення [PERSON] та представника [PERSON], суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 10 квітня 2015року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір позики, відповідно до умов якого, позикодавець передає у власність позичальнику,\~а позичальник приймає у\~власністьвід позикодавця грошові кошти в сумі 200 000 гривень 00 копійок, що за офіційним курсом НБУ 23, 435369 гривні до 1 долару США є еквівалентом 8 532,42 долари США, за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, встановленим на момент укладення даного договору, та зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, а саме 200\~000\~гривень 00\~копійок,\~що за\~офіційним курсом\~НБУ 23\~43,5369\~гривні до1 долару США є еквівалентом 8 532,42 долари США, за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, встановленим на момент повернення грошових коштів за вимогою позикодавця. Відповідно до\~п.п.\~2,\~4,\~5\~договору позики,\~сума позики,\~встановлена п.\~1\~даного договору,\~отримана позичальником від позикодавця в момент\~підписання даного\~договору в\~повному обсязі. Позичальник зобов'язаний\~повернути позикодавцеві\~суму позики,\~визначену в\~п.\~1\~даного договору.\~Позика вважається\~повернутою в\~момент зарахування\~грошової суми,\~зазначеної в\~п,\~1\~даного договору,\~на банківський\~рахунок позикодавця,\~який буде\~зазначений в\~листі-вимозі\~до позичальника або готівкою в м. Одесі, що підтверджується нотаріально посвідченим договором про повернення коштів. Відповідно до\~п.п.\~6,\~7\~та п.\~9\~договору позики позичальник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобовязання за\~даним договором.\~У разі\~прострочення виконання\~зобовязання позичальником\~за даним\~договором.\~Позичальник зобов'язаний\~сплатити позикодавцю\~штрафні санкції.\~В тому\~числі суму\~боргу з\~урахуванням встановленого\~індексу інфляції\~за весь\~час прострочення,\~а також\~три проценти\~річних від\~простроченої суми. У випадку повернення суми позики, визначеної в п. 1 даного договору, з урахуванням відсотків, нарахованих за користування грошовими коштами, позичальником готівкою, позикодавець має право видати позичальнику розписку про одержання суми позики в повному обсязі або частково. Після повного виконання зобовязання позичальником за даним договором позикодавець зобовязується також передати позичальнику примірник даного договору. Зазначений договір позики був посвідчений 12 січня 2015року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №1166. 16.06.2017року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], після державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «Богданова-Пуфф», що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (повторно). 31.07.2018року [PERSON] надіслала на адресу [PERSON] лист-вимогу, в якому вказала, що строк виконання боргового зобовязання встановлено до 10 серпня 2018року, зазначила реквізити для зарахування коштів. Також, у наданому листі-вимозі [PERSON] зазначила, що [PERSON] може можете скористатися послугою професійного менеджера в індивідуальному приміщенні для VIP клієнтів, без черг та в кондиційованому приміщенні за адресою: 65000, Одеська область, місто Одеса, вулиця Успенська, 29, якщо надійдете до відділення Банку Клірінговий Дім. В такому випадку зарахування проводиться без комісії. У разі виникнення труднощів, він може виконати своє зобовязання шляхом внесення грошових коштів у строк\~до 10\~серпня 2018\~року у депозит будь-якого нотаріуса, нотаріальної контори за Вашим вибором у місті Одесі, Одеської області, що відповідає ст.\~537\~Цивільного кодексу\~України, у звязку з чим прошу повідомити мене цінним листом із повідомленням про вручення поштового відправлення. Вказаний лист-вимога був надісланий на адресу [PERSON] Олександровича31 липня 2018року, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 31.07.2018рокку (а.с. 11). Однак до теперішнього часу відповідач за первісним позовом своє зобовязання щодо повернення грошей не виконав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики це угода, за якою одна особа (позикодавець) передає іншій особі (позичальникові) безоплатно або за певну винагороду у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або з інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1\~ст.\~1050\~ЦК України\~передбачено,\~що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що в порушення вищезазначених приписів закону та договору позики, відповідачем [PERSON] не було повернуто у встановлений строк [PERSON] позику, а саме: грошові кошти у розмірі 237\~655,18грн., що є еквівалентом 8\~532,42 доларів США за офіційним валютним курсом Національного банку України станом на 27.08.2018року, тобто станом на день звернення до суду з позовом, що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики у сумі 237\~655,18грн., що є еквівалентом 8\~532,42 доларів США, відсотків за\~користування грошовими\~коштами в\~період з\~10.04.2015р.\~по10.08.2018р. у розмірі 133\~568,78грн.,відсотків за користування грошовими коштами за період з 11.08.2018р. по 27.08.2018р., що передбачено умовами договору, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. За приписами ч.1 та ч.2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплаті кредиторові. Таким чином,\~позовні вимоги\~[PERSON]\~про стягнення\~з [PERSON]\~трьох відсотків річних за прострочення виконання зобовязання за період з 11.08.2018р. по 27.08.018р. в розмірі 509,85 грн., також задовольняються, судом перевірена правильність їх нарахування. Відповідно до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобовязання. Згідно ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожний день прострочення виконання. Разом з тим, вимоги позивача за первісним позовом про стягнення пені суд вважає безпідставними, оскільки договір позики таких умов не містить, а інших угод з цього приводу між сторонами укладено не було, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити за необґрунтованістю вимог. Посилання представника\~відповідача за\~первісним позовом\~на те,\~що на\~час звернення\~до суду\~позивач не\~була особою,\~чиї права\~порушені та\~підлягають судовому\~захисту,\~оскільки під\~час пред'явлення\~вимоги про\~повернення позики\~не дотримано\~30-денного\~строку для\~повернення позики,\~не приймаються\~судом до\~уваги,\~оскільки відповідно\~до п.\~5\~договору позика\~вважається повернутою\~в момент\~зарахування грошової\~суми,\~зазначеної в\~п,\~1\~даного договору,\~на банківський\~рахунок позикодавця,\~який буде\~зазначений в\~листі-вимозі\~до позичальника або готівкою в м. Одесі, а листі-вимозі строк виконання боргового зобовязання встановлено до 10 серпня 2018року. Також не приймаються судом до уваги посилання представника відповідача за первісним позовом на те, що відповідачем [PERSON] відповідний лист-вимогу не отримано, оскільки в матеріалах справи наявні докази направлення відповідного листа на адресу відповідача, зазначену ним у договорі позики. Крім того, суд вважає помилковими твердження представника відповідача за зустрічним позовом про те, що договір позики не містить умови щодо обов'язку позичальника сплачувати проценти, не встановлює розмір і порядок одержання процентів. Так, ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до п. 9 договору позики у випадку повернення суми позики, визначеної в п. 1 даного договору, з урахуванням відсотків, нарахованих за користування грошовими коштами, позичальником готівкою, позикодавець має право видати позичальнику розписку про одержання суми позики в повному обсязі або частково. Таким чином,\~з урахуваннямч.\~1\~ст.\~1048\~ЦК України\~та п. 9 договору, зазначений договір позики не є безвідсотковим, а тому неможна стверджувати, що він не містить умови щодо обов'язку позичальника сплачувати проценти. Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Щодо вимог зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним, суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні, виходячи з наступного. Як було зазначено вище, 10 квітня 2015року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір позики, відповідно до умов якого, позикодавець передає у власність позичальнику,\~а позичальник приймає у\~власністьвід позикодавця грошові кошти в сумі 200 000 гривень 00 копійок, що за офіційним курсом НБУ 23 43,5369 гривні до 1 долару США є еквівалентом 8 532,42 долари США, за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, встановленим на момент укладення даного договору, та зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, а саме 200\~000\~гривень 00\~копійок,\~що за\~офіційним курсом\~НБУ 23\~43,5369\~гривні до1 долару США є еквівалентом 8 532,42 долари США, за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, встановленим на момент повернення грошових коштів за вимогою позикодавця. Крім того, як вже було зазначено судом, відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.ч.1, 2\~ст. 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять раз перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Аналогічна правова позиція викладена й у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року по справі №6-50цс13. При цьому, згідно правової позиції, сформованої Верховним Судом України в постанові від 02.07.2014 року за наслідками розгляду справи №6-79цс14, відповідно до норм ст.ст.\~1046,\~1047 ЦК України\~договір позики (на відміну від кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Як вже зазначалось вище, [PERSON] стверджував, що [PERSON] під час підписання договору грошові кошти йому не передавались. Однак, вказані обставини спростовуються наступним. Відповідно до\~п.2\~договору позики,\~сума позики,\~встановлена п.\~1\~даного договору,\~отримана позичальником від позикодавця в момент підписання даного договору в повному обсязі. Зазначений договір позики був посвідчений 12 січня 2015року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №1166, підписаний сторонами у присутності нотаріуса. Тобто, підписанням цього договору [PERSON] підтвердив отримання ним суми позики, встановленій п. 1 даного договору. Отже, проаналізувавши зазначені письмові докази, суд вважає встановленим той факт, що позивач за зустрічним позовом отримав від [PERSON] вищенаведену суму позики за оспорюваним договором. Відповідно до\~ст.\~215\~ЦК України\~підставою недійсності\~правочину є\~недодержання в\~момент вчинення\~правочину стороною\~(сторонами)\~вимог,\~які встановлені\~частинами\~першою -\~третьою,\~п'ятою\~та\~шостою\~статті 203\~цього\~Кодексу. \~Недійсним є\~правочин,\~якщо його\~недійсність встановлена\~законом (нікчемний\~правочин).\~У цьому\~разі визнання\~такого правочину\~недійсним судом\~не вимагається. У\~випадках,\~встановлених цим\~Кодексом,\~нікчемний правочин\~може бути\~визнаний судом\~дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1\~ст.234 ЦК України\~фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.24\~постанови №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. З огляду на це суд вважає, що підстави для визнання фіктивним договору позики, укладеного 10 квітня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] відсутні. Ніяких доказів в обґрунтування того, що при укладенні договору домовленість між [PERSON] та ним - [PERSON] стосувалась не з приводу отримання від [PERSON] грошей, а з приводу підписання у майбутньому ним - [PERSON] документів на передачу земельної ділянки для ведення фермерського господарства батькам [PERSON], суду надано не було. Інформаційної довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек,Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, не може свідчити про те, що укладений договір позики був спрямований на підписання у майбутньому документів на передачу земельної ділянки для ведення фермерського господарства батькам [PERSON] Так, з її змісту вбачається, що [PERSON] набув право власності на земельну ділянку для ведення фермерського господарства 01 червня 2016 року, а договір позики був укладений 10 квітня 2015 року, тобто [PERSON]\~набув право\~власності на\~земельну ділянку через 14\~місяців з дня укладання договору позики. В свою чергу, відповідно до вимог ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування, як зазначено у ст.ст.\~76,\~77 ЦПК України. Разом з тим, позивач за зустрічним позовом, пред'явивши позов про визнання недійсним\~\~договору з підстав, передбачених\~\~ст. 234 Цивільного кодексу України, та виклавши при цьому обставини і посилання на наведені правові норми, не надав належних та допустимих доказів, які б\~\~свідчили\~\~про фіктивність укладеного договору позики. Натомість, досліджуючи оспорюваний договір, судом встановлено, що\~\~при його підписанні\~\~позивач за зустрічним позовом підтвердив дійсність намірів при його укладенні, своє розуміння значення і умов цього правочину та його правові наслідки, а також те, що вказаний правочин не носить характеру фіктивного та удаваного і не є правочином зловмисним. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання договору позики недійсним відповідно до\~ст. 234 ЦК України, а тому у задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у звязку з відмовою у позові, судові витрати позивачу за зустрічним позовом не відшкодовуються. У судовому засіданні 13.12.2018року позивачем за первісним позовом було заявлено клопотання про повернення надмірно сплаченого судового збору у розмірі 747,23грн. при подачі клопотань про збільшення розміру позовних вимог. Відповідно до п.1 ч.1 та ч.2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема , зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У випадках, установлених\~пунктом 1 частини першої\~цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених\~частиною першою цієї статті, - повністю. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, залишення заяви або скарги без розгляду. Враховуючи, що ухвалами Київського районного суду м. Одеси від 12.11.2018року та від 21.11.2018року клопотання [PERSON] про збільшення розміру позовних вимог були залишені без розгляду, суд вважає за можливе повернути позивачу сплачену за квитанцією №0.0.1184019158.1 від 14 листопада 2018року суму судового збору у розмірі 743,23грн.

Outcome: partial