overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

28.01.2014 року позивач звернулась з позовом про визнання за нею право власності на земельну ділянку площею 0,1 га для обслуговування житлового будинку розташованого по [ADDRESS] в м. Первомайськ Миколаївської області. Позов мотивований тим, що згідно договору дарування житлового будинку від 07.08.1996 року позивач прийняла в дар від [PERSON] житловий будинок з господарчими спорудами [ADDRESS] в м. Первомайськ Миколаївської області який розташований на земельній ділянці площею 0,1 га, яка згідно державного акту на право приватної власності на землю від 25.03.1994 року передана у власність [PERSON], спадкоємцем якого на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданим Першою Первомайською держнотконторою 09.08.1995 року являється [PERSON] Так як до неї перейшла власність на житловий будинок, то їй повинна належати і земельна ділянка. В судове засідання позивач не з'явилась, надала заяву в якій підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити, а справу розглядати без неї. В судове засідання відповідачка не з'явилась, надала телеграму в якій просить позов задовольнити, а справу розглядати без неї. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Із копії державного акту на право приватної власності на землю виданого на підставі рішення виконкому Первомайської міської ради № 286 від 22.02.1994 року ( а.с.9) та висновку про вартість земельної ділянки від 24.10.2013 року ( а.с.5) видно, що земельна ділянка площею 0,1000 га в межах згідно з планом по [ADDRESS] в м. Первомайськ Миколаївської області передана у приватну власність [PERSON] для обслуговування житлового будинку, а 0,0030 га було передано йому в постійне користування і вартість земельної ділянки площею 0,1000 га складає 13480 грн., а із копії договору дарування житлового будинку від 07.08.1996 року видно, що [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] в м. Первомайськ Миколаївської області ( а.с.6-7), який належав першій на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданим Першою Первомайською держнотконторою 09.08.1995 року, а згідно довідки ВРАЦС по м. Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції від 16.03.2006 року [PERSON] помер [INFO] року і місцем його проживання був м. Первомайськ, [ADDRESS] ( а.с.8). Так як ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України (в редакції яка діяла до 2010 року та яка не протирічить теперішній редакції) передбачають, що до особи, яка придбала житловий будинок переходить право власності і на земельну ділянку, на якій він розміщений, без зміни її цільового призначення на ту частину, яка зайнята житловим будинком та яка є необхідною для його обслуговування, то позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

28.01.2014 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову посилається на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу має доньку - [PERSON], [INFO], яка перебуває у неї на утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Просить позов задовольнити і стягнути з відповідача на утримання доньки аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття на користь [PERSON]. Справа за заявою позивача розглянута без її участі. Відповідач у судове засідання не з»явився, про час слухання справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальний стан дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей або непрацездатних чоловіка , дружини, дітей, батьків, інші обставини. Відповідно до ст. 183 СК України частина заробітку (прибутку) матері, батька, яка стягатиметься як аліменти на дитину, визначається судом. У судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], відповідач здоровий, працює, ніяких стягнень з нього не проводиться, у зв'язку з чим суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку на утримання дитини на користь позивачки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

28.01.2014 року позивач звернулася до суду та вимоги мотивує тим, що з 19.01.2008 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Однак спільне життя з відповідачем не склалося, втрачені взаємні почуття взаєморозуміння, любові та поваги. Тому позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 500 грн. щомісяця, починаючи з дня звернення з позовом до суду, до досягнення дитиною повноліття. Сторони про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, втім до суду не з'явилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивач вимоги підтримує, відповідач - визнає, строку на примирення сторони не бажають. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19.01.2008 року сторони вступили в шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 44./а.с.6/ Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та повністю перебуває на її утриманні. Сторони визнали цей факт, втім не досягли згоди по утриманню дитини. Спільне життя сторін не склалося, втрачені взаємні почуття взаєморозуміння, любові та поваги. З встановлених обставин справи вбачається, що спірні правовідносини між сторонами є сімейними та врегульовані ст.ст. 110, 112, 180-183, 191 СК України. Відповідно до положень ст.ст. 110, 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, інтересам дитини, збереження сім'ї є неможливим, а тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до положень ст.ст. 180-183, 191СК України відповідач зобов'язаний утримувати дитину до досягнення повноліття, в тому числі шляхом стягнення аліментів на підставі рішення суду у твердій грошовій сумі або частині від доходу з дня подачі позову до суду. На підставі викладеного суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти в заявленому позивачем розмірі з дня подачі позову до суду. Відповідно до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збів з вимоги про розірвання шлюбу та судові витрати на користь держави з заяви про стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

28.01.2014 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до Краматорського міського суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що на підставі договору міни від 13.10.1998 року позивачі є власниками квартири [ADDRESS]. У даній квартирі з 03.07.2007 року зареєстрована [PERSON], яка приходиться позивачам донькою. Однак з моменту реєстрації відповідач за вказаною адресою не проживає, житлом не користується без поважних причин, власних речей там не зберігає, обов'язки по утриманню житла не здійснює, однак в добровільному порядку з реєстрації не знімається, чим перешкоджає позивачам вільно здійснювати своє право власності щодо житла. Просять суд винести рішення, яким визнати [PERSON] такою, яка втратила право користування житловим приміщенням. У судове засідання позивачі не з'явилися, але надали до суду заяви з проханням розглянути справу у їх відсутність, просили суд винести рішення, яким визнати [PERSON] такою, яка втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Були не проти винесення по справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився за невідомою суду причиною, про час слухання справи повідомлявся належним чином, та від нього не надійшло клопотання про відкладення слухання справи. Зі згоди позивачів відповідно до ст.224 ЦПК України судом ухвалено про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши позов, надані заяви та докази -договір міни від 13.10.1998 року, реєстраційне посвідчення, довідку про склад родини, акт про не проживання відповідача [PERSON] за адресою [ADDRESS] без поважних причин більше одного року, технічний паспорт, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні їм права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі викладеного, враховуючи той факт, що відповідач з 2007 року без поважних причин не користується житлом - квартирою [ADDRESS], яка належить на праві приватної власності позивачам, а також не користується до теперішнього часу, власних речей там не зберігає, обов'язки по утриманню житла не здійснює, суд вважає, що відповідача слід визнати таким, що втратив право користування вказаним житлом. Рішення суду про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, є підставою для зняття цих осіб з реєстрації.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

28.01 2014 року позивач управління праці та соціального захисту населення Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області звернулось в суд з позовом до відповідача [PERSON], про вилучення автомобіля ЗАЗ 110280 , 2004 р.в. мотивуючи свій позов тим, що, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року №999 «Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями», забезпечило 22 жовтня 2004 року року інваліда війни ІІ групи [PERSON] який проживав в [ADDRESS] безкоштовним автомобілем, марки Y6D 11028040400236, модель ЗАЗ 110280, р/н [NUMBER], рік випуску -2004, колір-красний , двигун [NUMBER], кузов тип ТЗ- легковий. [INFO] [PERSON] помер. Відповідно до п. 16 порядку забезпечення інвалідів автомобілями, рідні померлого зобов»язані повернути автомобіль до головного управління праці та соціального захисту населення облдержадміністрації. На неодноразові виклики до управління праці та соціального захисту населення Маловисківської райдержадміністрації ,для вирішення данного питання син покійного [PERSON] не з»явився. На даний час автомобіль в добровільному порядку не повернуто. Просить суд постановити судове рішення про примусове вилучення автомобіля. В судовому засіданні представники позивача підтримали позов у повному обсязі, та просили його задовольнити, пославшись на матеріали позовної заяви. Відповідач в судове засідання не з'явився , про час місце розгляду справи повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи суд встановив обставини та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що дійсно відповідно до накладної № 1276 від 22жовтня 2004 року головне управління праці та соціального захисту населення безкоштовно передало громадянину [PERSON] автомобіль марки [NUMBER] модель ЗАЗ 110280, р/н [NUMBER], рік випуску -2004, колір-красний , двигун [NUMBER] , кузов тип ТЗ- легковий,що підтверджується копією накладної, та копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Відповідно до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 р. N 999, забезпечення автомобілями інвалідів за місцем реєстрації здійснюється Міністерством соціальної політики Автономної Республіки Крим,відповідними структурними підрозділами обласних,Київської та Севастопольської міських держадміністрацій або управліннями виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі. На підс таві викладеного, суд приходить до висновку , що позивачем у данній справі має бути Департамент соціального захисту населення Кіровоградської обласної державної адміністрації а тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

28.01.2014 року представник Брянківського ТМО звернувся до суду з заявою про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку на наступні шість місяців, при цьому посилається на такі обставини: [PERSON], [INFO], мешкає за адресою: [ADDRESS], інвалід 1 групи, страждає загостреним психічним захворюванням (діагноз: олігофренія, дебільність глибокого ступеня з вираженою емоційно-вольовою нестійкістю, етисиндром, рідкі напади, епізодичне зловживання алкоголем). Хворий проявляє реальні наміри здійснити дії, які становлять загрозу для оточуючих та конкретних осіб. Потребує в постійному сторонньому догляді, підтримуюче лікування не приймає. У зв'язку з психічним розладом усвідомленої згоди на госпіталізацію до психіатричного закладу хворий [PERSON] дати не може. Згідно висновку лікарської комісії № 142 від 24.01.2014 року [PERSON] потребує в доцільній госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку, зважаючи на тяжкий психічний розлад. Присутня у судовому засіданні представник заявника Діденко Н.М. - свої вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, що викладені у заяві. Представник зацікавленої особи: поліклініки № 1, лікар-психіатр П’ятаков Г.Г. цілком підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у заяві. Суд, заслухавши осіб, що беруть участь у справі, прокурора, який підтримав заявлені вимоги, дослідивши матеріали справи, знаходить, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. По справі встановлено, що [PERSON], [INFO], мешкає за адресою: [ADDRESS], згідно висновку лікарської комісії № 142 від 24.01.2014 року хворіє на тяжке псіхичне захворювання, є інвалідом першої групи, виявляє потребу в постійному сторонньому догляді, лікуванні. У зв'язку з психічним розладом, усвідомленої згоди на госпіталізацію до психіатричного закладу хворий дати не може, потребує в доцільній госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку (а.с. 2-3). Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. От же, заяву Брянківського територіального медичного об'єднання суд знаходить обґрунтованою, такою, що підлягає задоволенню на законних підставах. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

28.01.2014року Чорноморський державний університет ім.П.Могили звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за споживчі комунальні послуги у розмірі 7305,78 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомила, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином. Суд постановляє рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. На підставі розпорядження КМУ від 21.04.1999р №314 гуртожиток, розташований в м.Миколаєві по вул.Чигрина 82, належить Чорноморському державному університету ім.П.Могили. Відповідач [PERSON] проживає у вищезазначеному гуртожитку і займає дві кімнати [NUMBER] загальною площею 32,59 кв.м. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, відповідач [PERSON] не сплачує комунальні послуги, та за період з 01.11.2010р по 01.01.2014р сума заборгованості складає 7305,75грн. Відповідно до положень ст.ст.66-68,130 Житлового кодексу України, п.п.38-39 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою уряду УРСР №208 від 03.06.1986р., громадяни, які у гуртожитках проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вносять плату за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного та громадського житлового фонду. Отже, за встановлених обставин справи та наведених правових норм, відповідач як фактичний наймач відособленого приміщення гуртожитку зобовязана своєчасно вносити плату за користування жилою площею і за комунальні послуги. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

28.01.2014 р. позивачі звернулись в суд з позовом в якому просили припинити право відповідачів, кожна з яких має право на 1/4 частину будинку [ADDRESS] в зв'язку з тим, що належні їм частки є незначними і не можуть бути виділені в натурі, а спільне володіння та користування майном є неможливим і таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників та членам їх сім'ї, а також відповідачки забезпечені іншим житлом, та стягнути на користь відповідачок компенсацію вартості належних їм часток по 56000 грн. кожній. Визнати за позивачами право власності за кожним на 1/4 частину будинку [ADDRESS], так як кожному із них належить по ? частині вказаного будинку на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.02.2004 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Первомайської міської ради як приватна спільна часткова власність. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, а позов підтримує і просить його задовольнити. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, а позов підтримує і просить його задовольнити. [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала заяву в якій вказала, що позов визнає повністю, проти його задоволення не заперечує, та просить розглядати справу у її відсутність. [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала заяву в якій вказала, що позов визнає повністю, проти його задоволення не заперечує, та просить розглядати справу у її відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Ст. 61 ч.1 ЦПК України передбачає, що обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Так як копіями свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.02.2004 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Первомайської міської ради ( а.с.25) та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.02.2004 року ( а.с.24) підтверджено те, що будинок [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності по 14 частці [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а копіями свідоцтв про шлюб ( а.с.11,12) та паспортів ( а.с.15-16, 35) підтверджено зміна прізвищ після реєстрації шлюбу [PERSON] на «[PERSON]» та [PERSON] на «[PERSON]». Згідно звіту про вартість майна від 25.10.2013 року ( а.с.10) вартість ? частини спірного будинку складає 107000 грн. На підставі викладеного суд знаходить позовні вимоги доведеними та підлягаючими задоволенню згідно ст. 365 ЦК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

28.01.2015 позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб зареєстрований з відповідачем [PERSON] Обґрунтовуючи вказані вимоги, позивачка посилається на те, що сімейне життя між ними не склалося через відсутність взаємопорозуміння, розходження поглядів на життя та сімейні обов'язки. Шлюбні відносини сторони не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільних дітей не мають. Суперечки про поділ майна між сторонами немає, примирення між ними не можливе і подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. В судове засідання позивачка не з'явилася, подала суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримує повністю та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд до відома не поставив. Враховуючи положення ст.ст. 169, 224 ЦПК України, а також те, що позивачка згідно поданої заяви не заперечує проти вирішення справи у порядку передбаченому статтею 224 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15.07.2006 сторони [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за номером 67, що вбачається із свідоцтва про шлюб [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції. Сторони тривалий час не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбні стосунки, спільних дітей від шлюбу не мають. Примирення між ними не можливе і подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, оскільки шлюб сторін носить формальний характер. У відповідності до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи обставини наведені вище суд приходить до висновку, що сім`я сторін розпалася повністю, примирення між ними не можливе і подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, а тому вважає за необхідне позов задовольнити. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесенні нею судові витрати на оплату судового збору у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved