overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

27 листопада 2017 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] року помер [PERSON] та після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. [PERSON] відмовилася від спадщини на користь своєї доньки [PERSON] Але остання не може оформити право на спадщину, оскільки в свідоцтві про право власності на житло зазначено імя власників - «[PERSON]» та «[PERSON]» замість вірного [PERSON] та [PERSON]. А тому, заявники просять встановити факт, що свідоцтво про право власності на житло від 22.03.1996 року, видане Кекинською сільською радою належить заявниці [PERSON] та спадкодавцю [PERSON] Від заявника та представника заявника надійшла заява про розгляд справи без їх участі, вимоги підтримали в повному обсязі. Представник Кекинської сільської ради до суду не з'явився, направивши листа, в якому просив розглядати справу без його участі. Заінтересована особа - приватний нотаріус Сумського районного нотаріального округу Висєканцева Т.С. в судове засідання не з'явилась, направила суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. [INFO] року помер [PERSON], який доводться заявниці [PERSON] чоловіком та заявниці [PERSON] батьком (а.с. 5-9). Після його смерті залишилось спадкове майно, що складається із ? частини квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Відповідно до довідки Кекинської сільської ради № 196 від 11.08.2016 року померлий [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] (а.с. 12). Але при зверненні заявників до приватного нотаріуса Сумського районного нотаріального округу Висєканцевої Т.С., вони отримали постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки у свідоцтві про право власності на житло від 22.03.1996 року, виданого Кекинською сільською радою народних депутатів вказано, що зазначена квартира на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження цивільні справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Встановлення факту належності правовстановлюючого документи необхідне для розпорядження заявниками спадковим майном. Таким чином, суд вважає за необхідне заяву [PERSON] та [PERSON] задовольнити і встановити факт, що свідоцтво про право власності на житло від 22.03.1996 року, видане Кекинською сільською радою належить [PERSON] та [PERSON]. На основі ст. 256 п. 1 ЦПК України

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

27 листопада 2017 року ПАТ «Миколаївобленерго» звернулось із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за спожиту електричну енергію. Свої вимоги мотивували тим, що відповідач є споживачем електроенергії, яку надає ПАТ «Миколаївобленерго» за адресою [ADDRESS]. Проте в порушення умов договору укладеного між сторонами про надання послуг з електропостачання до квартири відповідача, вона ухиляється від сплати даних послуг. Станом на 21.06.2017 р. у відповідача як побутового споживача, що мешкає за вказаною адресою виникла заборгованість перед позивачем за надані до її квартири послуги з електропостачання, яка складає 30 646 грн. 54 коп. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь вказану суму заборгованості, а також судові витрати. Клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін від сторін не надходило. Правом на подачу відзиву відповідач не скористалась. Відповідно до ст.279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. [PERSON] проживає в [ADDRESS]. Позивач постійно надавав послуги з електропостачання до квартири відповідача в тому числі й в період з 21.06.2014 року по 21.06.2017 року. Відповідно до ст. 26 ЗУ «Про електроенергетику» споживач енергії зобов'язаний додержуватись вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії. Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України. Правила користування електричною і тепловою енергією для населення затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 42 ПКЕНН споживач зобов'язаний оплачувати спожиту електроенергію. Однак відповідач надані послуги з електропостачання до її квартири за період з 21.06.2014 року по 21.06.2017 року не оплачувала, в зв'язку з чим станом на 21.06.2017 р. в неї виникла заборгованість перед енергопостачальним в розмірі 30 646 грн. 54 коп. Згідно із положеннями статей 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства, з дотриманням строку (терміну) його виконання, якщо такий встановлено зобов'язанням. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, оцінюючи надані докази суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір 1 600 грн. 00 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

27 листопада 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 05 травня 2012 року уклав шлюб із відповідачем, зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Від шлюбу мають малолітню дитину-Михайлова [PERSON], [INFO], який проживає разом із відповідачкою. Шлюбні стосунки із відповідачкою фактично припинено грудні 2016 року, спільне господарство не ведеться, із відповідачем проживають окремо. Зазначає, що подальше збереження шлюбу неможливо, оскільки між сторонами втрачене взаємне порозуміння, повага та почуття одне до одного. Просить шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, справу просив розглянути за його відсутності. Відповідач у судове засідання не зявилась, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечувала, просила справу розглянути за її відсутності. Прізвище після розірвання шлюбу просила змінити на дошлюбне «Говорун» Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 травня 2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-КИ №221178.(а.с.4). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину-сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ №393893. (а.с.5). З матеріалів справи вбачається, що подружні стосунки сторони фактично припинили у грудні 2016 року. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що причина розладу подружніх відносин між сторонами є справжньою, глибинною, подружжя фактично припинили спільне проживання і сімейне життя з поважних причин, а також встановлено у судовому засіданні, що сторони не підтримують сімейних відносин, в звязку з чим суд прийшов до висновку, що у даний час шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому\~\~вважає, що шлюб між сторонами повинний бути розірваний. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

27 листопада 2017 року позивач, [PERSON], звернулась до Київського районного суду м. Полтави з позовом про розірвання шлюбу. Посилалась на те, що вона 01 червня 2007 року у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 533, зареєструвала шлюб з відповідачем. Мають сина, [PERSON], [INFO]. Зазначала, що протягом останніх років шлюбні відносини між ними поступово погіршились, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Коже з них має діаметрично протилежні погляди на шлюб, сімю. Відповідач нехтує сімейними цінностями, зловживає спиртними напоями, з його ініціативи між ними виникають сварки, що призводить до порушення громадського порядку в побуті. У відносинах відсутнє порозуміння та повага, втрачені всі фізичні та духовні звязки між ними. Просила, шлюб укладений між нею та відповідачем [PERSON] розірвати, після розірвання шлюбу змінити їй прізвище на дошлюбне Стецієнко. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, надала до суду заяву про можливість розгляду справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, після розірвання шлюбу просила змінити їй прізвище на дошлюбне Стецієнко. Не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не зявився будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, заяв про неможливість розгляду справи у його відсутність не надавав. Враховуючи клопотання позивача, суд ухвалив розглядати \~ справу у відсутність \~ відповідача, у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст. 280 - 283 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. Установлено, що 01 червня 2007 року сторони зареєстрували шлюб, який був юридично оформлений у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 533. Сторони мають сина, [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем. Судом установлено, що сторони припинили сімейні і подружні стосунки, не бажають їх поновлення, просили розірвати шлюб. Відповідно до ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, коли шлюб існує тільки формально, а сторони не бажають поновити його, шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

27 листопада 2017 року позивач, [PERSON], звернулась до Київського районного суду м. Полтави з позовом про розірвання шлюбу. Посилалась на те, що вона 19 серпня 2006 року у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 1203 зареєструвала шлюб з відповідачем. Вони мають сина, [PERSON], [INFO]. Зазначала, що починаючи з 22.11.2013 року проживають окремо, на даний час відповідач має іншу родину. Просила шлюб укладений між нею та відповідачем [PERSON] розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] та стягнути з відповідача сплачений судовий збір у розмірі 640 грн. У судове засідання позивач, [PERSON], не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила позовні вимоги задовольнити, шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав повністю. Дослідивши матеріали справи, докази по справі суд дійшов до наступних висновків. Установлено, що 19 серпня 2006 року сторони зареєстрували шлюб, який був юридично оформлений у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 1203. Сторони мають сина, [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейні і подружні стосунки з листопада 2013 року, не бажають їх поновлення, просили розірвати шлюб. Відповідно до ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, коли шлюб існує тільки формально, а сторони не бажають поновити його, шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

27 листопада 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з [PERSON], зареєстрований 25 вересня 1999 року Калинівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області, актовий запис №20. В обґрунтування позову вказувала, що сімейне життя між сторонами не склалося, спільне господарство не ведуть, сімейні стосунки не підтримують більше семи років, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу вона вважає неможливим. В судове засідання позивач не з'явилася, 11 січня 2018 року надіслала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просила справу розглянути за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомив, відзив не подав. Ухвалою суду від 14 лютого 2018 року постановлено розгляд справи здійснювати в заочному порядку за правилами загального позовного провадження. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 25 вересня 1999 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Калинівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області, про що зроблено актовий запис №20 (а.с.10). Від даного шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.14). Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зазначена норма національного законодавства відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Згідно приписів статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин та збереження шлюбу. Ухвалюючи рішення по справі суд не вирішує питання щодо прізвища подружжя після розірвання шлюбу, оскільки позивачем зазначене питання перед судом не порушується.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

27 листопада 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказала, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 24 січня 2014 року. Вони мають двох неповнолітніх доньок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач вказала, що вони з чоловіком припинили подружнє життя в січні 2017 року, не ведуть спільного господарства. Сумісне сімейне життя між ними стало неможливим, у них різні погляди на подружнє життя, вони втратили почуття любові, довіри та поваги один до одного. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, визначити місце проживання дітей разом з нею, залишити їй прізвище [PERSON]. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, на позовних вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, його виклик до суду здійснювався відповідно до п.20 ч.1 розділу XIII перехідних положень ЦПК України. Суд, отримавши згоду позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що шлюб між подружжям [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не надав заперечень проти цього. Суд вважає, що зобов'язати сторони проживати у шлюбі неможливо, це суперечить їх інтересам. Суд встановив, що сторони мають спільних неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Суд вважає за можливе визначити місце проживання неповнолітніх дітей з матір'ю, оскільки батько дітей не надав проти цього заперечень. Суд вважає за можливе залишити позивачу прізвище [PERSON] після розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

27 листопада 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на наступне. 05 березня 1993\~ року вони з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований\~\~ Полтавським міським Палацом реєстрації шлюбів. Від спільного шлюбу мають сина\~ -\~[PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки в введенні спільного господарства та виховання дитини. Тому, просить шлюб між ними розірвати. У судове засідання позивач ,не зявилась, надавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити . Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~ що 05 березня 1993 року\~ між [PERSON] (дошлюбне прізвище Дараган ), [INFO] та [PERSON] , [INFO], укладено шлюб, який був зареєстрований Полтавським міським Палацом реєстрації шлюбів, актовий запис № 375, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-КЕ № 353664 від 05 березня 1993 року\~\~(а.с. 3). Від спільного шлюбу сторони мають сина [PERSON], 24 вересня 1993року народження, що підтверджується копією свідоцтва про народження. (а.с.4). Також судом встановлено, що між сторонами спільне господарство не ведеться.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Шлюбні відносини сторони припинили та до цього часу не підтримують.\~ За нормами ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки\~\~та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позивач просить шлюб розірвати, не бажає миритися з відповідачем, наполягає на розірванні шлюбу, що вбачається з її позову. Таким чином, судом встановлено відсутність вільної згоди позивача перебувати в шлюбі з відповідачем. Згідно з ч. 1 ст. 51 Конституції України\~ та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.\~ Примушення жінки чи чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Приймаючи до уваги те, що позивач категорично заперечує проти примирення з відповідачем та не бажає відновлювати сімейні відносини, посилаючись на те, що між ними відношення погіршились до того рівня, що відновлення їх неможливе,\~ суд вважає недоцільним надавати їм строк для примирення. \~\~Враховуючи вищевикладене, а також на те, що сімя розпалась остаточно,\~\~ подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, позов необхідно задовольнити, а шлюб зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

27 листопада 2017року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 8 червня 2012року вона уклала шлюб з [PERSON]. Від шлюбу в них народилась дитина: [PERSON],[INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось. В їх стосунках неодноразово виникали конфлікти та непорозуміння, які призвели до того, що їх сім'я фактично розпалась. Вони не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх відносин. Вони втратили почуття одне до одного, стали чужими людьми, шлюб існує лише формально. Подальше спільне життя і примирення між ними неможливе. В судовому засіданні позивач позов підтримала, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення. Судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідача, оскільки сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, шлюб існує формально. Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення для справи. Враховуючи вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Outcome: approved