Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

28.09.2017 року [PERSON] звернулась до Веселинівського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки, як спільно нажитого майна подружжя та визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки у порядку спадкування за законом. На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з квітня 1998 року по [INFO] вона проживала разом з [PERSON] однією сім'єю, як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу. Увесь час вони проживали разом у будинку позивачки, розташованому за адресою: [ADDRESS], мали спільний побут, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, мали взаємні права та обов'язки, у шлюбі з іншими особами не перебували. За час спільного проживання шлюбні відносини в органах ДРАЦ не оформили. За час спільного проживання з [PERSON], останній набув право власності на майно, а саме: земельну ділянку площею 2,00 га, з кадастровим номером [NUMBER], яка розташована на території Порічанської сільської ради Веселинівського району. Зазначену земельну ділянку позивачка вважає спільною сумісною власністю подружжя, оскільки право власності на неї [PERSON] набув за час спільного проживання з позивачкою. В зв'язку з цим, [PERSON] просить встановити факт проживання з [PERSON] однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період з квітня 1998 року по день його смерті, [INFO], та визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки, як на спільно нажите майно подружжя. Крім того, в позові зазначила, що [INFO] [PERSON] помер. Відповідно до ст. 1264 ЦК України, вона є спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON], як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім'єю не менше, як п'ять років до часу відкриття спадщини. У встановлений законодавством шестимісячний строк після смерті [PERSON] вона подала приватному нотаріусу Болгарчук О.Ф. заяву про прийняття спадщини. Оскільки інші спадкоємці за законом, а саме: діти - [PERSON], [PERSON] та сестра [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не прийняли, просить визнати за нею право власності на 1/2 частину зазначеної земельної ділянки, у порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] В подальшому від зазначеної позовної вимоги [PERSON] відмовилась. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, просили позов з підстав викладених в позовній заяві задовольнити повністю. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність за участю їхнього представника [PERSON], відзиву на позовну заяву не надали. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, посилаючись на те, що спірні правовідносини виникли до 1 січня 2004 року, коли діяли норми Кодексу про шлюб та сім'ю України, який не містив норми статей щодо спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та щодо майна, набутого ними за час спільного проживання. З цих підстав просив в позові відмовити повністю. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали повністю, надали відзив на позовну заяву, в якому зазначили, що [PERSON] є рідною сестрою померлого [PERSON] та прийняла спадщину після його смерті шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Твердження позивачки про те, що [PERSON] фактично проживав з нею у період з квітня 1998 року по день смерті, [INFO], вважає такими, що не відповідають дійсності, оскільки останній був зареєстрований за іншою адресою ніж позивачка. З 2006 року [PERSON] перебував на заробітках в с. Чаусове Первомайського району Миколаївської області та приїздив в смт. Веселинове Миколаївської області, де гостював у [PERSON] У вересні 2016 року [PERSON] остаточно переїхав проживати до смт. Веселинове Миколаївської області, оскільки тяжко захворів, в зв'язку з чим перебував на лікуванні у Веселинівській ЦРЛ, а після виписки з лікарні проживав у [PERSON], яка здійснювала за ним догляд, а після його смерті провела поховання. Вважає, що єдиний період, з якого [PERSON] та [PERSON] проживали разом - це 2001-2005 роки. Спірну земельну ділянку не вважає спільно нажитим майном подружжя, оскільки [PERSON] набув право власності на неї у порядку приватизації у межах безоплатної норми із земель комунальної власності, а тому ця земельна ділянка відповідно до ч. 5 ст. 57 СК України є його особистою власністю. За зазначених обставин відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в позовних вимогах просили відмовити повністю. Позивачкою [PERSON] заявлялось клопотання про виклик свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та витребування від приватного нотаріуса Болгарчук О.Ф. копії спадкової справи після смерті [PERSON] Представником відповідачки [PERSON] [PERSON] заявлялось клопотання про виклик наступних свідків: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що [PERSON] дійсно проживав з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 1998 року по день своєї смерті. Вони разом вели спільне господарство, мали в господарстві дві корови, здійснювали спільні покупки, мали спільні речі побуту, під час хвороби позивачка возила його до лікарні, купувала ліки. Так свідок [PERSON] пояснила, що вони купляли в неї постійно молоко, а в 2014 році, після того, як [PERSON] захворів купили в неї козу. Також свідки пояснили, що певний час [PERSON] працював в м. Первомайськ, однак постійно приїздив до [PERSON] Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є невісткою позивача [PERSON] Знає [PERSON] з 2013 року, їй також відомо, що він мешкав спільно з [PERSON] та в них були стосунки як подружжя. Деякий час працював в м. Первомайськ, інколи після того, як приїздив з роботи навідувався до сестри [PERSON] в смт. Веселинове, однак потім приїздив в с. Поріччя до позивачки. За час хвороби [PERSON] возила [PERSON] в лікарні, купувала ліки. В період хвороби [PERSON] більшість часу перебував в різних лікарнях. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що [PERSON] проживав разом з [PERSON] в с. Поріччя Веселинівського району Миколаївської області приблизно з 2000 року. За час спільного проживання в них стосунки були як подружжя, вони мали спільне господарство, спільно доглядали за худобою, косили сіно. Перебуваючи на заробітках в м. Первомайськ [PERSON] завжди приїздив до позивачки. За час хвороби [PERSON] позивачка возила його до лікарні. Крім того, свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] говорила що кохає [PERSON], а на її запитання щодо реєстрації шлюбних відносин [PERSON] повідомив їй, що вони думають над цим питанням. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з 2006 по 2016 роки [PERSON] працював в м. Первомайськ та періодично приїздив до сестри [PERSON], а до 2006 року [PERSON] проживав в с. Поріччя Веселинівського району Миколаївської області, де співмешкав з [PERSON] З вересня 2016 року, після того як захворів, [PERSON] проживав біля сестри [PERSON], яка здійснювала за ним догляд. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що в кінці січня 2017 року знаходилась в Веселинівській ЦРЛ на лікуванні. В цей час в лікарні на лікуванні перебував [PERSON] Вона допомагала [PERSON] здійснювати догляд за [PERSON] Відповідачка [PERSON] приносила йому їжу, купувала ліки, годувала його, перевдягала. Про обставини спільного проживання [PERSON] з [PERSON] їй нічого не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в 2016 році на території лікарні зустріла [PERSON], який перебував в неадекватному стані. Вона зателефонувала відразу його сестрі [PERSON], після чого дізналась, що [PERSON] дуже хворий. Зі слів [PERSON] їй відомо, що після лікарні [PERSON] проживав у неї, а та здійснювала за ним догляд. Після смерті [PERSON] [PERSON] здійснювала поховання, також допомогу в похованні [PERSON] надавав син [PERSON] При цьому вона бачила, що на похованні також була присутня і [PERSON] Про обставини спільного проживання [PERSON] з [PERSON] їй нічого не відомо. Ухвалою суду від 29.11.2017 року від приватного нотаріуса Веселинівського районного нотаріального округу Миколаївської області Болгарчук О.Ф. витребувано копію спадкової справи № 112/2017, заведеної за фактом смерті [PERSON], померлого [INFO]. Суд заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Так, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. За змістом ч.4 ст. 3 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь якому іншому шлюбі, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року зазначено, що суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [INFO] в смт. Веселинове Миколаївської області помер [PERSON], смерть якого була зареєстрована 13 лютого 2017 року за актовим записом № 37. Зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] слідує, що позивачка [PERSON] 21 травня 1997 року розірвала шлюб з [PERSON]. Зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] слідує, що [PERSON] 19 вересня 2001 року розірвав шлюб з [PERSON]. Згідно копії паспортних даних позивачки вона з 1984 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, до 19.09.2001 року відповідач перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] З позовної заяви та пояснень позивачки слідує, що вона з відповідачем проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу та вели спільний побут з квітня 1998 року по [INFO]. Проте, з положень ст. 25 СК України випливає, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. В ході розгляду справи судом встановлено, що сторони з 2001 року по [INFO] проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу в домоволодінні позивачки за адресою: [ADDRESS], вели спільне господарство та мали спільний побут. Вказані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами: довідкою Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області № 378 від 01.06.2017 року, відповідно до якої [PERSON] проживав разом з [PERSON] в [ADDRESS], з 2001 року по 2005 рік. А з 2006 року по день смерті, [INFO], [PERSON] проживав за даною адресою без реєстрації; витягом з погосподарської книги за 2001 - 2005 року по с. Поріччя Веселинівського району Миколаївської області, відповідно до якого [PERSON] проживав разом з [PERSON] в зазначений період, при цьому мав відношення до останньої як чоловік. Крім того, даний факт підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Із пояснень свідків слідує, що сторони спільно проживали як одна сім'я в будинку, який належить позивачці, мали подружні стосунки, вели спільне господарство. В своїх запереченнях відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] посилаються на те, що з 2006 року по 2016 роки [PERSON] працював в Первомайському районі, а з вересня 2016 року по день смерті [PERSON] постійно хворів та перебував то в лікарні, то в [PERSON], яка здійснювала за ним догляд, а тому спільно з [PERSON] однією сім'єю не проживав. Суд не бере до уваги такі заперечення відповідача, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку, зокрема, роботою, лікуванням та з інших поважних причин не проживають спільно. Крім того, дані заперечення спростовуються показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які в судовому засіданні пояснили, що [PERSON] дійсно в зазначений період працював в Первомайському районі Миколаївської області, однак завжди приїздив до [PERSON], при цьому періодично навідуючись в гості до сестри [PERSON], а в період хвороби [PERSON] більшість часу перебував в лікарнях. Пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] взагалі стосуються обставин хвороби [PERSON] та не спростовують факту спільного проживання позивачки з [PERSON] Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу [PERSON] з [PERSON] знайшов своє підтвердження в судовому засіданні в період з 19.09.2001 року по [INFO], тобто після розірвання шлюбу [PERSON] з [PERSON] Крім того, судом встановлено, що в період спільного проживання з [PERSON] [PERSON] набув право власності на земельну ділянку площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Порічанської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданим Веселинівською райдержадміністрацією 28 березня 2003 року. Так, відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1ст. 61 СК України, об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Як роз'яснено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК), ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у ч. 1 ст. 57 СК України, згідно з якою особистою власністю дружини, чоловіка є, зокрема, земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Відповідно до ст. 116 ЗК України (в редакції від 01.01.2002, що була чинною на день видачі [PERSON] державного акту) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Статтею 121 ЗК України (в тій же редакції) встановлювалось, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара. Згідно п. 18-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК. Як вже зазначалось, [PERSON] набув право власності на земельну ділянку площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, в порядку безоплатної приватизації на підставі розпорядження Веселинівської райдержадміністрації № 662-р від 11.12.2002 року. Таким чином, оскільки спірна земельна ділянка хоч і одержана [PERSON] в період спільного проживання однією сім'єю з позивачкою [PERSON], однак відповідно до ст. 116 ЗК України, тобто в порядку безоплатної приватизації, не може розглядатися як спільна сумісна власність і не підлягає розподілу між подружжям. Аналогічна правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду України у справі №6-2710цс15. Враховуючи вище викладене, та те, що спірна земельна ділянка є особистою власністю [PERSON], вона не підлягає визнанню об'єктом спільної сумісної власності подружжя та відповідно поділу, а тому позов [PERSON] в цій частині задоволенню не підлягає. Що ж до встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, то відповідно до п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Зі змісту вказаної норми закону вбачається, що в позовному провадженні факт не може встановлюватися сам по собі в якості окремої позовної вимоги, а є предметом доказування, як обставина справи, що має юридичне значення для підтвердження вимог у існуючому спорі про право, що розглядається судом і підлягає встановленню в мотивувальній частині при ухваленні рішення. Оскільки факт встановлювався судом лише як одна з обставин, що дає право позивачці [PERSON] порушувати питання про поділ майна, а в цій частині суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги, то не підлягає окремому встановленню факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, хоч такий факт на думку суду і знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Даний факт, що має юридичне значення, повинен розглядатись відповідно до вимог ЦПК України в порядку окремого провадження із зазначенням мети встановлення такого факту та за участю відповідних заінтересованих осіб. Крім того, судом встановлено, що рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 04.05.2018 року, яке набрало законної сили 07.06.2018 року, [PERSON] та [PERSON] відмовлено в задоволенні позову про продовження строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [INFO] в смт. Веселинове Миколаївської області їхнього батька [PERSON]. На підставі викладено суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] взагалі не є належними відповідачами в зазначеній справі. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог повністю. На підставі вищевказаного,

Outcome: dismissed