Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

27.10.2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Криворізької міської ради про визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що на підставі договору дарування від 02.07.2004 року посвідченого державним нотаріусом [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1-3806, нею було набуто право власності на домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Бернарда Шоу, 34. Домоволодіння за договором дарування отримано нею у власність від дарувальника [PERSON] [PERSON] домоволодіння належало на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.04.2004 року після смерті [PERSON] [PERSON] померла 03.08.2003 року. [PERSON] померла 01.09.2007 року. З метою безоплатної приватизації зазначеної земельної ділянки та отримання її у приватну власність відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України вона звернулася до Криворізької міської ради та надала технічну документацію з землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул. Бернарда Шоу, 34. На зазначене звернення Криворізькою міською радою їй було надано відповідь, в якій повідомлялось, що рішенням виконкому Криворізької міської ради народних депутатів від 12.11.1996 року № 597/1, яке було ухвалено на підставі Декрету КМУ № 15-92 від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», попередньому власнику домоволодіння [PERSON] вже була передана безоплатно у власність земельна ділянка для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на вул. Бернарда Шоу, 34. На підставі вказаного рішення [PERSON] було видано державний акт на право приватної власності на землю від 02.09.1997 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 2153 на земельну ділянку для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в м. Кривому Розі на вул. Бернарда Шоу, 34, площею 0,0487 га.. Відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення ( відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості ) виготовленої у жовтні 2016 року ТОВ «Дніпроземконсалт», земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на вул. Бернарда Шоу, 34, має площу 0,0475 га. Фактично з моменту набуття права власності на домоволодіння, у 2004 році вона отримала земельну ділянку у власність, але оскільки правовстановлюючий документ на вказану земельну ділянку оформлено на імя [PERSON], вона не може реалізувати своє право. Просила у судовому порядку взнати за нею право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0475 га., що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Бернарда Шоу, 34. У судове засідання сторони не зявилися, про день та час розгляду справи були повідомлені. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, на позовних вимогах наполягає ( а.с. 54 заява). Від представника відповідача надійшло заперечення на позовну заяву, просили справу розглянути у їх відсутність, проти заявлених вимог заперечують в повному обсязі ( а.с. 55-57 заперечення). Відповідно до ч. 2ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовну заяву слід задовольнити. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 02.07.2004 року посвідченого державним нотаріусом [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1-3806, [PERSON] набула право власності на домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Бернарда Шоу, 34. Домоволодіння за договором дарування отримано нею у власність від дарувальника [PERSON] ( а.с. 7 копія договору дарування, а.с. 8 копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно). [PERSON] домоволодіння належало на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.04.2004 року після смерті [PERSON] ( а.с. 36 копія витягу з витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно). [PERSON] померла 03.08.2003 року ( а.с. 9 копія свідоцтва про смерть). За життя [PERSON] рішенням виконкому Криворізької міської ради народних депутатів від 12.11.1996 року № 597/1, яке було ухвалено на підставі Декрету КМУ № 15-92 від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», передана безоплатно у власність земельна ділянка для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на вул. Бернарда Шоу, 34. На підставі вказаного рішення [PERSON] було видано державний акт на право приватної власності на землю від 02.09.1997 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 2153 на земельну ділянку для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на вул. Бернарда Шоу, 34, площею 0,0487 га. ( а.с. 15 копія державного акту). Після смерті [PERSON], 14.08.2003 року в Четверту Криворізьку державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини звернулась сестра [PERSON], у звязку з чим була заведена спадкова справа № 488/2003. 21.04.2004 року за реєстром № 1-1843 на імя [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Майно на яке видане вищевказане свідоцтво складається з цілого домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Бернарда Шоу, 34. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці, яка переходить в тимчасове користування, та підлягає оформленню в особисту власність, згідно чинного законодавства ( а.с. 26-43 копія спадкової справи). 01 вересня 2007 року померла [PERSON] ( а.с. 10 копія свідоцтва про смерть). Після смерті [PERSON] станом на 17.11.2016 року з заявами про прийняття чи відмову від спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась, свідоцтво про прийняття спадщини не видавалось ( а.с. 26 відповідь на запит). З метою безоплатної приватизації зазначеної земельної ділянки та отримання її приватну власність відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України [PERSON] звернулася до Криворізької міської ради та надала технічну документацію з землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул. Бернарда Шоу, 34. На зазначене звернення Криворізькою міською радою їй було надано відповідь, в якій повідомлялось, що рішенням виконкому Криворізької міської ради народних депутатів від 12.11.1996 року № 597/1, яке було ухвалено на підставі Декрету КМУ № 15-92 від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», попередньому власнику домоволодіння [PERSON] вже була передана безоплатно у власність земельна ділянка для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на вул. Бернарда Шоу, 34. На підставі вказаного рішення [PERSON] було видано державний акт на право приватної власності на землю від 02.09.1997 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 2153 на земельну ділянку для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на вул. Бернарда Шоу, 34, площею 0,0487 га. ( а.с. 14) Відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення ( відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості ) виготовленої у жовтні 2016 року ТОВ «Дніпроземконсалт», земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на вул. Бернарда Шоу, 34, має площу 0,0475 га. ( а.с. 15-21 копія технічної документації). Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Статтею 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розташовані. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно до ч. 5ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з моменту відкриття спадщини. Згідно ч. 1ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до п. «а» ч. 3ст. 152 Земельного кодексу України в редакції 2001року, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права на землю. Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Отже спадкодавець [PERSON] за життя набула права власності на спірну земельну ділянку, однак не зареєструвала її належним чином. Згідно\~ст. 381 ЦК України\~визначається, що садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній, багаторічними насадженнями. У разі\~\~відчуження житлового житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Постановою Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»\~( зі змінами ) визначається, п.18 п.п. «ґ»…. « З 1 січня 2010 року до особи, яка набула\~\~ право\~\~ власності\~\~ на\~\~ житловий\~\~ будинок\~\~ (крім багатоквартирного), будівлю\~\~або\~\~споруду,\~\~переходить\~\~право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах,\~\~\~\~встановлених\~\~\~\~для\~\~\~\~попереднього\~\~землевласника (землекористувача) відповідно до\~статті 377 ЦК України \~та\~статті 120 ЗК України \~(в редакції\~\~ Закону\~\~України\~\~ від 5 листопада 2009 р).» Відповідно до\~ст. 377 ЦК України\~визначається, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно\~ст. 120 ЗК України\~у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності,\~\~право\~\~користування\~\~земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до п.п. ґ) п.18\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»\~при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати\~ст. 30 Земельного Кодексу України\~(в редакції 1990 року) до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після ж 31 грудня 2001 року право власності на земельну ділянку або її частину може переходити відповідно до\~ст. 120 Земельного Кодексу\~(в редакції 2001 року) на підставі цивільно-правових угод. Вказана правова позиція викладена також у постанові\~Верховного Суду України від 13 квітня 2016 р. по справі № 6-253цс16. Виходячи з положень п.4\~прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~в редакції 2003 року, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності\~Цивільним кодексом України, положення цього\~Кодексу\~застосовуються до тих прав i обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки іншого шляху для захисту прав позивача не має, позивач на законних підставах набула право власності на домоволодіння, що розташовано на спірній земельній ділянці, тому позовні вимоги слід задовольнити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved