Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

29.04.2020 року на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшла вищевказана позовна заява. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 03.03.2008 року АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір ODR0GK01420011. Згідно договору АТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 87000,00 доларів США на термін до 03.03.2028 року, а [PERSON] зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленим кредитним договором. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та видав [PERSON] кредит в розмірі 87000,00 доларів США. В порушення умов кредитного Договору, [PERSON] свої зобов`язання за Договором не виконала, а саме не здійснила погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки. У зв`язку з вищевикладеним, станом на 19.12.2019 року [PERSON] має заборгованість за кредитним договором в сумі 488621,33 доларів США, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 72491,18 доларів США; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 82516,12 доларів США; заборгованість по комісії за користуванням кредитом 3273,04 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 330340,99 доларів США. У зв`язку з тим, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості та кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, таким чином, заборгованість до стягнення становить 10606,51 доларів США, яка складається з заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 15.04.2018 року по 19.12.2019 рік в сумі 10606,51 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язання за Договором ODR0GK01420011 від 03.03.2008 року було укладено договір поруки з поручителем [PERSON] . У зв`язку з вищевикладеним позивач просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк»: заборгованість у розмірі 10606,51 доларів США, що за курсом 23,41, відповідно до службового розпорядження НБУ від 19.12.2019 року, що складає 248298,40 грн., станом на 19.12.2019 року за кредитним договором ODR0GK01420011 від 03.03.2008 року та судові витрати у розмірі 3724,48 грн. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 08.05.2020 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження. (а.с.41-42) В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. (а.с.2) Відповідач [PERSON] та відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. На підставі ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка надсилалась разом з копіями відповідних документів разом з розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення. На адресу суду надійшли поштові повідомлення з відміткою про невручення відповідачам повідомлення, позовної заяви та доданих до неї документів, в зв`язку з тим, що відповідачі за місцем реєстрації не проживають. (а.с.59-62) В порядку ст.280 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів та неявки відповідача в судове засідання без поважних причин, хоча відповідач був повідомлений про дату та час судового засідання належним чином. Враховуючи вказані факти, згоду позивача, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України\~постановити заочне рішення, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до \~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,\~\~ ч.1ст.6\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд\~ його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Суд, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України проводить розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без фіксування судового процесу звукозаписувальною технікою. Суд, вивчивши матеріали справи, перевіривши докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За змістом статей 15, 16 ЦК України, особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України. Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). (частина першою статті 530 ЦК України). Статтею 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його укладення стають однаково обов`язковими для виконання сторонами. Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною 1 статті 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Як зазначено у частинах 1 та 2 статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Судом встановлено, що 03.03.2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір ODR0GK01420011, за яким Банк надав кредит в розмірі 87000,00 доларів США на термін до 03.03.2028 року, з погашенням кредиту, відсотків за користування кредитом та винагороди щомісячно в розмірі 802,88 доларів США з «1» по «5» число кожного місяця, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки, в розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитним договором (а. с. 13-15). АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за вказаним кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит в розмірі 87000 доларів США (а. с. 16). 03.03.2008 року в забезпечення зобов`язань за кредитним договором ODR0GK01420011 між Банком та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки, за яким поручитель зобов`язався відповідати перед Банком солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором (а. с. 19). Відповідно до пункту 5 договору поруки 28.01.2020 року Банком було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу від 28.01.2020 року із зазначенням невиконаних зобов`язань за договором ODR0GK01420011. (а.с.9,10) Згідно пункту 6 договору поруки, поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п`яти календарних днів з моменту її отримання. Вимога, що була пред`явлена до поручителів щодо виконання забезпеченого зобов`язання, залишена без задоволення. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідача [PERSON] , станом на 19.12.2019 року у неї утворилась заборгованість в розмірі 488621,33 доларів США, яка складається з наступного: 72491,18 доларів США заборгованість за Кредитом (тілом кредиту), 82516,12 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3273,04 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 330340,99 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. З урахуванням положень частини 1 статті 13 ЦПК України суд розраховує заборгованість за кредитним договором в межах вимог, заявлених Банком, яка складається з заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 15.04.2018 року по 19.12.2019 року в сумі 10606,51 доларів США. За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та,\~що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Частиною 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а саме, наявність заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з позичальника та поручителя в солідарному порядку, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача. У частині 4 статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Порука є видом забезпечення виконання зобов`язання (ч. 1 ст. 546 ЦК України), за своєю правовою природою договір поруки має додатковий (акцесорний) характер відносно основного зобов`язання, істотними умовами його укладання є визначення характеру та обсягу відповідальності поручителя й підстави припинення цього зобов`язання, які передбачені статтею 559 ЦК України. Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Отже, порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Відповідно до пункту 11 договорів поруки цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов`язань по кредитному договору (а. с. 17, 18). Умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до виконання поручителем зобов`язань боржника за основним договором, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому у цьому випадку має застосовуватися припис частини четвертої статті 559\~цього Кодексу\~\~ (в редакції чинній на час\~виникнення спірних правовідносин) про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, у тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах, зокрема від 22 серпня 2018 року у справі №2-1169/11 (провадження №14-265цс18), від 20 березня 2019 року у справі №1411/3467/12 (провадження №14-594цс18), від 10 квітня 2019 року у справі №604/156/14-ц (провадження №14-644цс18), а також Верховний Суд у постанові від 15 січня 2020 року у справі №1522/6244/12 (провадження №61/8540св18). Пунктом 7.1. кредитного договору ODR0GK01420011 від 03.03.2008 року періодом сплати слід вважати перерід з «1» по «5» число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 802,28 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. У разі порушення вищевказаних термінів оплати (зокрема оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів, позичальник зобов`язаний повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів (а. с. 15зв.). Отже, сторони врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання за щомісячним погашенням платежів. У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі\~\~№6-1451цс16 зроблено висновок, що відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у\~часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має\~юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). З договорів поруки вбачається, що у них не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 4.2 договору поруки) про його дію до припинення всіх зобов`язань боржника за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частинні першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України. У постанові Верховного Суду України від 02 листопада 2016 року у справі №6-1174цс16 зроблено висновок, що «згідно з пунктом 4.5 кредитного договору в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків,\~визначених пунктами 3.3.8 (сплата процентів), 3.3.9 (своєчасна та в належному розмірі сплата кредиту й процентів) цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів. Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 14 серпня 2019 року у справі №523/1507/16 (провадження №61-10534св18). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 19.12.2019 року з 04 січня 2009 року позичальник належним чином не виконував обов`язки по сплаті щомісячного чергового платежу, тому на 120 календарний день 03 травня 2009 року настав строк для дострокового погашення боржником кредитної заборгованості та почався відлік шестимісячного строку для звернення до поручителів з вимогою про стягнення цієї заборгованості. Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 14 серпня 2019 року у справі №523/1507/16 (провадження №61-10534св18). Судом встановлено, що шестимісячний строк для звернення до поручителів з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором настав 03 травня 2009 року. Однак, Банк звернувся до суду з позовом, у тому числі до поручителя 29.04.2020 року (а. с. 1), тобто з пропуском встановленого законом шестимісячного строку. За таких підстав, суд приходить до висновку, що у даному випадку порука [PERSON] вважається припиненою. Що стосується вимог до позичальника [PERSON] , суд приходить до висновку, що позичальник, відповідач [PERSON] не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитом в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. Тому права Банку були порушені і підлягають судовому захисту шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача [PERSON] на користь Банку в розмірі 10606,51 доларів США, що курсом НБУ станом на 15.09.2020 року складає 296985,46 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 3724,48 грн. На підставі ст.ст.525,526,530,549,611,624,629,1048-1050,1054 ЦК України,

Outcome: partial