Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

27 лютого 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 18 травня 2004 року, укладений між СЗАТ «Прибузьке» та [PERSON] , згідно якого позивач придбав у останнього складські приміщення, які розташовані в [ADDRESS] та визнати за ним право власності на складські приміщення, які розташовані у [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказав, що він 18 травня 2004 року придбав у СЗАТ «Прибузьке» за 27500,00 гривень частину картоплесховища, яке перебувало в аварійному стані з розстрочкою на 3 місяці. Після сплати останнього платежу він звернувся до ліквідаційної комісії СЗАТ «Прибузьке» для нотаріального посвідчення договору. Однак, йому повідомили, що на підприємстві відсутні вільні кошти для оплати нотаріального посвідчення договору і що треба почекати. 27 червня 2007 року державну реєстрацію СЗАТ «Прибузьке» припинено та він не встиг нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу спірного нерухомого майна. Посилаючись на приписи частини другої статті 220, статей 328, 334 ЦК України, просив визнати спірний договір дійсним та визнати за ним право власності на спірне нерухоме майно. Ухвалою судді від 02 березня 2020 року позовна заява залишена без руху та позивачу наданий строк для усунення недоліків, які усунуті позивачем 10 березня 2020 року. Ухвалою суду від 13 березня 2020 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження по справі. Ухвалою суду від 13 квітня 2020 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надіслав суду заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив справу розглянути за його відсутності. Відповідач - Галицинівська сільська рада Вітовського району Миколаївської області у судове засідання свого представника не направила, надіслала заяву в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення та просила справу розглянути за відсутності представника. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Відповідно до частини 6 статті 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Складання повного рішення судом відкладено до 28 травня 2020 року. Дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені по справі докази в їх сукупності, суд установив наступні факти та відповідні правовідносини. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район. Згідно рішення І сесії Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області VІІІ скликання від 05 січня 2017 року №4 «Про реорганізацію Лиманівської, Прибузької, Українківської сільських рад» реорганізовано Лиманівську, Прибузьку та Українківську сільські ради Вітовського району Миколаївської області шляхом приєднання до Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області. Галицинівська сільська рада Вітовського району Миколаївської області є правонаступником прав та обов`язків Лиманівської, Прибузької, Українківської сільських рад Вітовського району Миколаївської області з дня набуття повноважень Галицинівською сільською радою Вітовського району Миколаївської області, обраною Галицинівською сільською об`єднаною територіальною громадою (а.с.124). Згідно виписки з протоколу від 18 травня 2004 року №22 засідання ліквідаційної комісії СЗАТ «Прибузьке», ліквідаційною комісією прийнято рішення про продаж частини картоплесховища, яке перебувало в аварійному стані позивачу [PERSON] після експертної оцінки за 27500,00 гривень (а.с.21). Як убачається зі звіту про оцінку майнового комплексу картоплесховища від 30 квітня 2004 року, проведеного оцінщиком [PERSON] , оцінка проведена для подальшої передачі права власності, об`єктом оцінки був майновий комплекс картоплесховища у виді споруд складів літ.А, літ.Б, літ.В, літ.Г, літ.Д, літ.Е, літ.Ж, літ.З, з яких склади літ.Д, літ.Е, літ.Ж, літ.З у вартість комплексу картоплесховища не були включені через руйнування (а.с.84-117). Згідно квитанцій до прибуткового касового ордера від 26 травня 2004 року, 14 липня 2004 року, 21 липня 2004 року, 23 липня 2004 року, 28 липня 2004 року, 29 липня 2004 року, 30 липня 2004 року позивачем сплачено в касу СЗАТ «Прибузьке» як оплату за картоплесховище грошові кошти на загальну суму 27500,00 гривень (а.с.22, 23). Аналізуючи виписку з протоколу від 18 травня 2004 року №22 засідання ліквідаційної комісії СЗАТ «Прибузьке», у сукупності з вищезазначеними квитанціями до прибуткового касового ордеру та звітом про оцінку майнового комплексу картоплесховища від 30 квітня 2004 року суд дійшов висновку, що спірним нерухомим майном є склади літ.А, літ.Б, літ.В, літ.Г, що є частинами споруд комплексу картоплесховища. Таким чином, між позивачем [PERSON] та ліквідаційною комісією СЗАТ «Прибузьке» 18 травня 2004 року фактично був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна - складів літ.А, літ.Б, літ.В, літ.Г. Відповідно до довідки Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 23 грудня 2019 року №1646-02-42 за даними колишньої Прибузької сільської ради майно - склад (картоплесховище) в [ADDRESS] станом на 18 травня 2004 року належало на праві власності СЗАТ «Прибузьке», яким розпоряджалася ліквідкомісія (а.с.82). Згідно статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Виходячи з висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 04 березня 2019 року по справі №665/2266/16-ц однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України. Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 18 листопада 2019 року №24926020, державну реєстрацію СЗАТ «Прибузьке» припинено 27 червня 2007 року, правонаступники товариства відсутні (а.с.24-26). Отже, можливість нотаріального посвідчення спірного правочину втрачена. Ураховуючи зазначене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для застосування до спірних правовідносин приписів частини другої статті 220 ЦК України. Оскільки судом установлено, що між позивачем [PERSON] та ліквідаційною комісією СЗАТ «Прибузьке» відбулось повне виконання спірного договору, відповідач передав, а позивач прийняв спірне нерухоме майно та сплатив його вартість, то спірний правочин можливо визнати дійсним. Підстави набуття права власності регламентовані статтею 328 ЦК України. Згідно частини першої та другої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 334 К України). Спірне нерухоме майно знаходиться в [ADDRESS] , не перебуває в комунальній власності та не перебуває на балансі Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області (а.с.81, 83). Відомості щодо спірного нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості відсутні, що об`єктивно підтверджується Інформацією з указаних реєстрів від 18 листопада 2019 року №189088628 (а.с.27). Згідно довідки КП «ММБТІ» від 08 листопада 2019 року №3-53 вартість спірного нерухомого майна станом на 08 листопада 2019 року становить 1221016,00 гривень, відомості щодо права власності за вказаною адресою відсутні (а.с.20). Зі змісту позовних вимог убачається, що позивач просить визнати за ним право власності на складські приміщення у [ADDRESS] , що складаються зі складу літ.А, загальною площею 1153,1 кв.м., складу літ.Б, загальною площею 164,6 кв.м., складу літ.В, загальною площею 459,2 кв.м., складу літ.Г, загальною площею 57,5 кв.м. Судом установлено, що вказана площа складських приміщень, що є спірними, зазначена з урахуванням зовнішніх розмірів, що відображені в технічному паспорті від 06 листопада 2019 року в формі 2.4 «Характеристика будинку, господарських будівель та споруд» (а.с.19). У той же час, згідно технічного паспорту від 06 листопада 2019 року, за експлікацією приміщень складів, площа приміщень відповідає площі, що зазначена у листі КП «ММБТІ» від 08 листопада 2019 року №3-53 та є відмінною від площі, що вказана у формі2.4 «Характеристика будинку, господарських будівель та споруд», що свідчить про зазначення такої площі з урахуванням внутрішніх розмірів. Указана позиція суду підтверджується листом КП «ММБТІ» від 05 травня 2020 року №909 (а.с.123). У відповідності до частини 3 статті 15 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Процесуальні права та обов`язки сторін визначено статтею 49 ЦПК України, зокрема, пунктом 1 частини 1 передбачено право відповідача на визнання позову (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до частини 1 статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. В заяві від 13 квітня 2020 року представник Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області визнав позов повністю. Згідно частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. На думку суду, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З огляду на викладене, суд приймає визнання позову відповідачем - Галицинівською сільською радою Вітовського району Миколаївської області. На підставі викладеного, оцінивши в сукупності докази по справі, суд дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі, що відповідає способам судового захисту, передбаченого статтею 16 ЦК України.

Outcome: approved