Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-17 00:00:00

28.04.2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу, просила стягнути з відповідача 139722 грн за невиконання рішення суду. В обґрунтування поданого позову зазначено, що Рішенням Київського районного суду міста Одеси, ухваленим 14 лютого 2017 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу і зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики неукладеним, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто борг за договором позики від 24.02.2014 року у сумі 18000 дол. США, що на момент ухвалення рішення дорівнювало 488970 грн. Суд вирішив питання розподілу судових витрат і з відповідача на користь позивача стягнув витрати по сплаті судового збору в сумі 3490,77 грн і витрати на правничу допомогу в сумі 1500 грн. Рішення суду набрало законної сили 27.02.2017 року. [PERSON] отримала відповідні виконавчі листі і пред`явила їх до відділу державної виконавчої служби для примусового виконання. Постановою державного виконавця Київського ВДВС ГТУЮ в Одеській області від 13 квітня 2017 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №520\\11821\\15-ц, виданого Київським райсудом м. Одеси 10.04.2017 року. Копію постанови про відкриття виконавчого провадження [PERSON] отримав і з липня 2018 року щомісяця сплачував на рахунок виконавчої служби на виконання судового рішення грошові кошти. Позивач, [PERSON] зверталася до Київського районного суду міста Одеси з вимогами про стягнення з [PERSON] . З % річних та інфляційних втрат з суми боргу з період з дня ухвалення судового рішення 14.02.2017 року і по 31.01.2018 року. Рішенням від 29.11.2018 року такі вимоги були задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 81035,11 грн. та судовий збір в розмірі 810,35 грн. Означене рішення залишено в силі Одеським апеляційним судом та набрало законної сили 15.05.2019 року. [PERSON] ухиляється від виконання зазначених рішень та відповідно своїх грошових зобов`язань перед [PERSON] . Так, відповідно до відповіді на адвокатський запит старшого державного виконавця Другого Київського ВДВС у місті Одесі ПМУЮ (м. Одеса) від 02.04.2021 року № 16656, станом на час надання відповіді боржником ( [PERSON] ) рішення суду повністю не виконано та частково сплачено борг за виконавчим документом у розмірі 24022,41 грн., який перераховано стягувачеві. Судовим рішенням Київського районного суду міста Одеси від 14.02.2017 року сума боргу за договором позики визначена в 18000 дол. США і в національній валюті - 488970 грн. Відповідач з липня місяця 2018 року сплачував на рахунок виконавчої служби на виконання судового рішення від 14.07.2017 року грошові кошти в національній валюті. Тобто, відповідач самостійно вирішив повертати борг в національній валюті, а не в іноземній. Рішення суду про розстрочку виконання виконавчих листів відсутнє. Таким чином, на момент звернення [PERSON] з цим позовом [PERSON] рішення суду не виконав і борг в сумі 488970 грн. не повернув. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Маломуж А.І. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І. від 09.04.2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по вказаній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити. Повідомив, що при здійснення розрахунку суму відрахував від основної суми боргу вже сплачену суму коштів відповідачем, після останнього погашення боргу у розмірі 24022,41 грн. відповідач ніяких сум не сплачував. Відповідач - [PERSON] сповіщений належним чином, відзив на позовну заяву не надав, клопотання про продовження строку для надання відзиву також суду надано не було. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Відповідно до ст..275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, за наявними матеріалами справи.. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14.02.2017 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 24.02.2014 року в розмірі 18000,00 (вісімнадцять тисяч) доларів США, що еквівалентно 488970,00 грн. В задоволенні інших вимог позову - відмовити. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3490,77 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики неукладеним - відмовлено. Відповідно до ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29.11.2018 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів у зв`язку з невиконанням рішення суду задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER] ) на користь [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER] ) 81035 грн 11 коп. Стягнуто з [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER] ) на користь [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER] ) сплачений судовий збір в розмірі 810 грн 35 коп. В іншій частині позов [PERSON] залишено без задоволення. Постановою Одеського апеляційного суду від 15.05.2019 апеляційну скаргу представника [PERSON] залишено без задоволення. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2018 року - залишено без змін. Листом Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за вих № 16656 від 02.04.2021 року повідомлено, що на виконанні у Другому Київському відділі державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів №№ 520/11821/15-ц виданих Київським районним судом м. Одеси 10 квітня 2017, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової суми у розмірі 18000 дол. США, що еквівалентно 488970,00 грн., 3490,77 грн., та 1500,00 грн. 13.04.2017 державним виконавцем відділу винесено постанови про відкриття виконавчого провадження, копії яких спрямовано сторонам виконавчого провадження. Станом на цей час, боржником рішення суду повністю не виконано та частково сплачено борг за виконавчим документом у розмірі 24022,41 грн., який перераховано стягувачеві. Суд зазначає, в межах даної справи розглядаються вимоги про нарахування трьох процентів річних (особливої міри відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання) та інфляційних втрат. Сама сума заборгованості, вже була стягнута судовим рішенням. Частина 5 статті 11 ЦК України передбачає можливість виникнення грошового зобов`язання на підставі судового рішення. Тобто на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, а в межах даної справи розглядаються лише наслідки невиконання такого зобов`язання, встановлені ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Отже нарахування пені, інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за час прострочення. Так, предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих позивачем за період з 28.04.2018 року по 28.04.2021 за невиконання грошового зобов`язання, підтвердженого рішенням суду. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц викладено висновок щодо виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті. Відповідно до цієї постанови як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046, частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме в тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обчисленні 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Тим самим, Верховним Судом зазначено на те, що діюче законодавство встановлює можливість виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті та нарахування 3 % річних, визначених статтею 625 ЦК України, які входить до складу грошового зобов`язання та мають компенсаційний характер, в іноземній валюті. Проте суд не погоджується з наданими розрахунками позивача 3% річних, оскільки розрахунок здійснювався на стягнуту судом суму заборгованості - 488970,00 грн, без врахування вже погашеної відповідачам суми заборгованості у розмірі 24022,41 грн. За таких обставин судом здійснено розрахунок з врахуванням вже сплаченої суми заборгованості наступним чином 464947,59х3%/100/365х1097= 41883,50 грн. Таким чином з відповідача підлягає стягненню 3 % річних за невиконання рішення суду за період з 28.04.2018 по 28.04.2021 р.р. у розмірі 41883 (сорок одна тисяча вісімсот вісімдесят три) грн. 50 коп. Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат у розмірі 95674,76 грн суд зазначає наступне. За змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 березня 2021 року справа № 130/2604/18 (провадження № 61-19817св19). На підставі викладеного, вимога позивача про стягнення інфляційних втрат задоволенню не підлягає, оскільки сума заборгованості стягується з відповідача в іноземній валюті, яка не підлягає індексації. За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши письмові докази у справі, давши їм належну оцінку, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: partial