Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

28.08.2019 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме, у 1/2 частині жилого будинку [ADDRESS] , належній позивачеві на праві приватної власності, із зняттям їх з реєстраційного обліку. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він являється власником 1/2 частини жилого будинку [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.07.2018 року та від 12 червня 2019 року, що зареєстровано в Державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно. Інша 1/2 частина жилого будинку належить стороннім особам. Ще за життя батька та брата в цій 1/2 частині жилого будинку були зареєстровані його сестра [PERSON] та її син [PERSON] . Однак, відповідачі фактично не проживають в цій 1/2 частині жилого будинку без поважної причини з вересня 2007 року. В будинку немає їхніх речей, документів, тощо. Вони виїхали за місцем роботи чоловіка [PERSON] , мають своє житло, в якому постійно проживають, але самостійно не знялися з реєстрації у 1/2 частині вищевказаного жилого будинку. Участі у ремонті та утриманні будинку відповідачі не приймають. Наявність зареєстрованих у будинку відповідачів створює йому перешкоди у здійсненні його прав як власника, він не має можливості розпорядитися своєї власністю. За таких обставин позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 04.09.2019 року провадження у справі відкрито та справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] подав через канцелярію заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] на офіційну електронну адресу суду направили письмові заяву, в яких зазначили, що позовні вимоги визнають повністю, не заперечує проти задоволення позову, зазначили, що дійсно вони мають інше постійне місце проживання, просять розглянути справу без їх участі. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши позиції сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та оцінивши їх, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Так, згідно матеріалів справи, за позивачем [PERSON] зареєстровано право приватної спільної часткової власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4-7). У цьому житловому будинку зареєстровані: позивач [PERSON] , його сестра [PERSON] та племінник [PERSON] (а.с.8,9-11). Факт не проживання відповідачів [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , 3 вересня 2007 року, підтверджується актами від 22.08.2019 р., посвідченими виконавчим комітетом Куп`янської міської ради Харківської області, уповноваженою по 7 квартальному комітету Водолажською К.В.(а.с.10). Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Під правом власності розуміється право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 ЦК України). Як передбачено вимогами частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України, які, окрім іншого, передбачають, що правовідносини, пов`язані зі створенням перешкод здійснення права користування своїм майном, регулюються ст. 391 ЦК України, яка встановлює, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, у якому фізична особа проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Доказів домовленості між сторонами щодо подальшої реєстрації відповідачів на спірній житловій площі суду не надано, співвласником житла відповідачі не являються, підстав, які б були визначені законом щодо збереження за ними житла не встановлено. Виходячи з вищевикладеного судом встановлено, що відповідачі за місцем реєстрації не проживають без поважних причин, при цьому перешкод в користуванні житловим будинком їм ніхто не чинив, домовленості між ними і співвласниками житла з приводу користування спірним житловим будинком не було, відповідачі позов визнають, направили до суду відповідну заяву, в якій зазначили, що мають інше постійне місце проживання. Визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Реєстрація відповідачів перешкоджає позивачу, як співвласнику житлового будинку у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved