Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

26 серпня 2016 року позивач звернулася до суду із позовом, відповідно до вимог якого, просить стягувати аліменти із відповідача на її користь на утримання сина [PERSON], 18.10.2009р.н. та сина [PERSON], 15.10.2013р.н., у розмірі 1/3 частини із всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до їх повноліття. В обґрунтування позову посилається на те, що 28.09.2007 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Радехівського районного управління юстиції Львівської області. Під час перебування у шлюбі із відповідачем, у них народилося двоє дітей: син [PERSON] та син [PERSON], матеріальної допомоги на утримання яких [PERSON] у добровільному порядку не надає, хоча працює в компанії Владам Юг на посаді регіонального менеджера із продажу насіння та має постійний дохід, але про сплату аліментів домовитись не вдається, тому змушена була звернутись до суду. Визначивши розмір аліментів, вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини із всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму у місяць для дітей відповідного віку. У судове засідання позивачка не зявилися, надавши в адресу суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в частині стягнення аліментів на утримання дітей. Позовну вимогу щодо покладення зобовязання на відповідача взяти в судове засідання оригінали свідоцтва про шлюб та свідоцтва про народження дітей просить залишити без розгляду. На винесення заочного рішення не заперечує (а.с.17-18). Відповідач у судове засідання також не зявився, надавши в адресу суду письмову заяву, розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги визнає частково, оскільки опікується своїми дітьми в повному обсязі, виконуючи усні, письмові та телефонні побажання позивачки [PERSON]. Поряд з цим, просить суд врахувати стан його здоровя, так як останніх 1,5 місяці перебуває на лікарняному у звязку із хворобою хребта і те, що проживає разом із своїми батьками пенсіонерами, які перебувають на його утриманні (а.с.24-25). Із врахуванням наведеного, на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до положень ст.ст.11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. На підставі ст.ст.10,60,61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Так, судом встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі у них 18 жовтня 2009 року народився син [PERSON] (а.с.4), а 15 жовтня 2013 року народився син [PERSON] (а.с.5), які проживають із позивачкою та перебувають на її утриманні(а.с.8). У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обовязків і не звільняє від обовязків щодо дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, обовязок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. Виходячи з норм вказаної статті, приймаючи до уваги, що неповнолітні діти позивачки проживають разом із останньою та перебувають на повному її матеріальному утриманні і домовленості між нею та відповідачем про способи виконання обовязку утримувати дітей не досягнуто, суд вважає вимогу позивачки про стягнення із відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] та сина [PERSON] правомірною. Виходячи із принципу диспозитивності, закладеному у ст.ст.11,60 ЦПК України, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, піддавши аналізу матеріали справи, суд приходить до висновку, що стан здоровя [PERSON] та [PERSON] задовільний, їм не заподіяне каліцтво та джерел самостійного доходу вони не мають. Окрім цього, суд вважає, що і у відповідача стан здоровя, задовільний. Дані обставини судом враховані при визначенні розміру аліментів. Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене та рекомендації, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, від так підлягають до задоволення. У відповідності до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, слід зауважити, що при наявності у позивачки доказів про одержання відповідачем доходів у більшому розмірі, а також документального підтвердження додаткових витрат на особливі потреби дитини, вона не позбавлена у майбутньому заявити вимогу про збільшення розміру аліментів. Також, у свою чергу, при наявності у відповідача доказів щодо погіршення стану його здоровя, а також документального підтвердження зміни свого матеріального становища, він не позбавлений у майбутньому заявити вимогу про зменшення розміру аліментів. У відповідності із вимогами ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне із відповідача стягнути судові витрати.

Outcome: approved