Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

27.02.2015 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява Кагарлицької міжрайонної прокуратури Київської області в інтересах фінансового управління Кагарлицької районної державної адміністрації до [PERSON] про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення. Автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 11 1 ЦПК України для слухання справи було визначено суддю Кагарлицького районного суду Закаблука О.В. 04.03.2015 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до слухання на 17.03.2015 року. В судове засідання, яке відбулося 17.03.2015 року, відповідач [PERSON] не з»явився, слухання справи було відкладено на 27.03.2015 року. В судове засідання, яке відбулося 27.03.2015 року, відповідач [PERSON] не з»явився, слухання справи було відкладено на 10.04.2015 року. В судове засідання, яке відбулося 10.04.2015 року, відповідач [PERSON] не з»явився, слухання справи було відкладено на 28.04.2015 року. Одночасно судом встановлено той факт, що відповідач [PERSON] відбуває покарання в Городищенській виправній колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Рівненській області (96). Відповідачу [PERSON] по місцю відбування покарання було направлено копію позовної заяви з додатками. 27.04.2015 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшов лист відповідь від відповідача [PERSON], в якому відповідач вказав, що копію позовної заяви отримав, заперечення ним будуть подані пізніше. 28.04.2015 року слухання було відкладено до 13.05.2015 року в зв»язку з наданням терміну відповідачу для подачі письмових заперечень по суті позову. В судовому засіданні, яке відбулося 13.05.2015 року, представник позивача, - [PERSON] заявила клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. 13.05.2015 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу, якою: Судове засідання в справі № 368\\421\\15 ц, провадження № 2\\368\\183\\15, за позовом Кагарлицької міжрайонної прокуратури Київської області в інтересах фінансового управління Кагарлицької районної державної адміністрації до [PERSON] про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення, - відкладено на 14 год. 00 хв. 25.05.2015 року в зв»язку з клопотанням представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Судове засідання по цивільній по справі № 368\\421\\15 ц, провадження № 2\\368\\183\\15, за позовом Кагарлицької міжрайонної прокуратури Київської області в інтересах фінансового управління Кагарлицької районної державної адміністрації до [PERSON] про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення, яке призначене на 14 год. 00 хв. 25.05.2015 року, провести в режимі відеоконференції. Участь в судовому засіданні відповідача [PERSON] здійснити дистанційно в режимі відеоконференції з Городищенською виправною колонією Управління державної пенітенціарної служби України в Рівненській області (96). В судовому засіданні, яке відбулося 25.05.2015 року, представник позивача, - [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви. В судовому засіданні, яке відбулося 25.05.2015 року, відповідач [PERSON], який був присутній в судовому засіданні в режимі відео конференції, проти позову заперечував, так як немає коштів на відшкодування шкоди. Суд, вислухавши представника позивача [PERSON], який позов підтримав, вислухавши відповідача [PERSON], який проти позову заперечував, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесуального права. Як встановлено судом, в період з 19.00 год. 25.12.13 по 03.30 год. 26.12.13 в с. Стайки Кагарлицького району по вул. Леніна, 30, [PERSON], [INFO], житель [INFO], під час спільного розпиття спиртних напоїв з власником будинку, - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], жителем [INFO]. 9 на побутовому грунті, під час сварки та бійки, намагався вчинити умисне вбивство [PERSON], спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді численних ножових поранень тіла та кінцівок, але так як [PERSON] з місця подій втік, [PERSON] не довів свій злочинний намір до кінця. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 7 від 06.03.14 року встановлено, що у потерпілого [PERSON] мали місце вісім ран різаного та колото-різаного характеру в ділянці 5-го міжребер'я зліва грудини, 6-го міжребер'я справа від грудини, верхнього краю крила правої лопатки, нижнього краю крила правої лопатки, хребта на рівні 3-4-го грудних хребців, правого плечового суглобу (надпліччя); проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки зліва з ушкодженням лівої внутрішньогрудної артерії, осердя правового шлуночка серця; проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки справа з ушкодженням правої легені. Наявні у [PERSON] два проникаючого характеру колото-різані поранення грудної клітки відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння та за звичайного перебігу. Окремо взяті інші шість тілесних ушкоджень (рани різаного та колото-різаного характеру) відносяться до легких тілесних ушкоджень, які призводять до короткочасного розладу здоров'я. 26.12.13 старшим слідчим СВ Кагарлицького РВ ГУ МВС України в Київській області [PERSON] за вказаним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, п.13 ч. 2 ст. 115 КК України. 21.03.14 [PERSON] вручено обвинувальний акт у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115, ч.2 ст.15, п.13 ч. 2 ст. 115 КК України КК України. Вироком Обухівського районного суду від 20.06.14 року [PERSON] визнано винним в скоєнні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, ч. 1 ст. 70 КК України та призначено остаточне покарання у виді 13 (тринадцяти) років позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 10.09.14 року: Апеляційну скаргу обвинуваченого залишено без задоволення. Вирок Обухівського районного суду Київської області від 20 червня 2014 року щодо [PERSON] залишено без змін. Відповідно, вирок щодо засудженого [PERSON] вступив в законну силу 10.09.2014 року, - з моменту винесення Ухвали судом Апеляційної інстанції. Згідно ст.ст. 532, 533 Кримінального процесуального кодексу України, судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій, Верховного Суду України набирають законної сили з моменту їх проголошення. Вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов'язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України. Позивачем по даній справі є Кагарлицька міжрайонна прокуратура Київської області, що обумовлено наступним. Частиною 2 ст. 45 ЦПК України визначено, що з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Виходячи із змісту рішення Конституційного Суду України у справі № 3 - рп/99 від 08.04.99, прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Згідно рішення Конституційного Суду України від 08.04.99 № 3 - рп/99, поняття, - «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Одночасно у відповідності до вищевказаного рішення Конституційного Суду України від 08.04.99 № 3- рп/99 в основі поняття «інтереси держави» завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання, тощо. Інтереси держави можуть збігатись повністю, частково або не збігатись зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств, з часткою державної власності в статутному фонді. Проте, держава, може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Згідно з положеннями ст. 121 Конституції України, ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», на прокуратуру покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді. Згідно довідки Кагарлицької ЦРЛ, джерелом фінансування останнього є кошти районного (місцевого) бюджету, а також інших джерел, не заборонених чинним законодавством України. Таким чином, інтереси держави порушені у недоотриманні коштів комунальним закладом охорони здоров'я, - Кагарлицької ЦРЛ. Відсутність добровільної сплати відповідачем витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину (кримінального правопорушення) призводить, у зв'язку з обмеженістю кошторису до неможливості комунальним закладом охорони здоров'я в повному обсязі виконувати обов'язки щодо надання медичних послуг населенню. Отже, в результаті злочину, вчиненого відповідачем по даній справі, - [PERSON], закладом охорони здоров»я були витрачені кошти на лікування потерпілого, - [PERSON], які на підставі нижченаведених норм матеріального права повинні бути відшкодовані відповідачем з огляду на наступне. Згідно з довідкою Кагарлицької Центральної районної лікарні (далі - Кагарлицька ЦРЛ), потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Ваз ЛІТ з 26.12.13 року по 30.12.13 року та у хірургічному відділенні Кагарлицької ЦРЛ з 30.12.13 року по 16.01.14 року. Відповідно до калькуляції розрахунків вартості витрат, понесених на лікування [PERSON], вартість одного ліжко-дня на стаціонарному лікуванні у реанімаційному відділені Кагарлицької ЦРЛ в грудні 2013 року складає 2023,58 грн., вартість одного ліжко-дня на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні Кагарлицької ЦРЛ в грудні 2013 та січні 2014 року складає 223,84 грн. Таким чином, закладом охорони здоров'я були витрачені кошти на стаціонарне лікування [PERSON], який є потерпілим від кримінального правопорушення, в сумі 9428,34 грн. Вищевказана сума коштів на лікування, повинна бути стягнена з відповідача [PERSON] з огляду на наступні норми права. Згідно ст. 1206 ЦК України: 1. Особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охоро\-ни здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шко\-ди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилю\-вання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. 2. Якщо злочин вчинено малолітньою або неповнолітньою особою, витрати на лі\-кування потерпілого відшкодовуються особами, визначеними статтями 1178 і 1179 цього Кодексу. 3. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній вла\-сності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Отже, кошти, витрачені закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування особи, потерпілої від зло\-чину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборо\-ни або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протиза\-конного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, стягуються судом при постановленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я, органу Міністерства фінансів України або прокурора. У разі, коли при постановленні вироку рішення про відшкодування коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, не було прийнято, стягнення їх провадиться в поряд\-ку цивільного судочинства за позовом зазначених вище осіб, ( в даному випадку за позовом прокурора). Як відзначає Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові №11 від 7 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочи\-ну, та судових витрат» відповідальність за відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, може покладатися на засуджених при заподіянні шкоди як умисними, так і необережними діями. Такі витрати не підлягають стягненню лише при вчиненні злочинів у стані сильного душевного хвилювання, що рапто\-во виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, або при перевищенні меж необхідної оборони. Відповідно, позов про стягнення витрат на лікування може бу\-ти пред'явлений закладом охорони здоров'я, органом Державного казначейства України або прокурором. Питання про відшкодування витрат на стаціонарне ліку\-вання потерпілого вирішується згідно з Постановою КМУ України від 16 липня 1993 року № 545 «Про затвердження Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров»я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», ( із змінами, внесеними згідно з Постановою КМУ № 868 (868 2012 п) від 19.09.2012). Як передбачено вищевказаним Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кі\-лькості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обгрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному ліку\-ванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. Так, до справи приєднана довідка розрахунок (калькуляція) бухгалтерії лікувального закладу, - Кагарлицької ЦРЛ із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування за\-кладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відшкодуванню підлягають тільки кошти, витрачені на стаціонарне лікування потер\-пілого в лікарні, госпіталі, диспансері чи в іншому стаціонарному лікувальному закладі. Всі інші витрати (наприклад, пов'язані з наданням потерпілому швидкої або невідкладної ме\-дичної допомоги, на амбулаторне лікування тощо) не відшкодовуються. Відшкодування витрат на стаціонарне лікування потер\-пілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв'язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні. В даному випадку причинний зв»язок між злочинними діями [PERSON] та лікуванням потерпілого від злочину, - [PERSON] підтверджується висновками, які містяться у мотивувальній частині обвинувального вироку Обухівського районного суду Київської області від 20 червня 2014 року. Отже, у кримінальному судочинстві відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого може покладатися тільки на особу, вина якої у вчинені злочину встановлена обвинувальним виро\-ком суду (у тому числі без призначення покарання, із звільненням від покарання, про умовне засу\-дження чи засудження з відстрочкою виконання вироку). Що стосується вищевказаного вироку, то суд керувався положенням ч. 4 ст. 61 ЦПК України, де зокрема, зазначено, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення обов»язкові для суду, що розглядає справу про цивільно правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно, суд вважає, що обставини, які встановлені у вироку суду у відношенні шульги А.С. мають преюдиційне значення. Отже, преюдиційні факти це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність грунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в ін\-шому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини. Суб'єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об'єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням чи вироком суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються на\-ступні умови: - обставина встановлена судовим рішенням. - судове рішення набрало законної сили; - у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі. Що ж до преюдиційності обставин, встановлених вироком у кримінальній справі що набрав законної сили, то відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вони є обов'язковими для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або поста\-нову суду, лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Усі інші об\-ставини, в тому числі, розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню, повинні бути доведені сторонами, та іншими особами, що беруть участь у справі в загальному порядку. Судові витрати. Що ж стосується судових витрат, то в даному випадку суд керувався ч. 3 ст. 82 ЦПК України, де зокрема, зазначено, що з підстав, зазначених у ч. 1 ст. 82 ЦПК України, суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов»язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати. Згідно ж ч. 1 ст. 82 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Отже, враховуючи ту обставину, що відповідач [PERSON] буде відбувати тривалий час покарання в місцях позбавлення волі, не має заробітку, майна немає, то суд приходить до висновку щодо не стягнення з відповідача [PERSON] на користь держави судових витрат в розмірі 243 грн. 60 коп. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved