Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

28 квітня 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 7 лютого 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Ерсте Банк» (повним правонаступником щодо прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК») та відповідачем був укладений кредитний договір № 014/ZB01QP/3/001, згідно з яким позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 10000 гривень, зі строком користування 36 календарних місяців, із сплатою відсотків у розмірі 35 % відсотки річних. Відповідач зобов'язався своєчасно повертати кредит, відповідно до умов договору та умов кредитування. Дотепер відповідач свої обов'язки не виконав, що стало причиною звернення до суду з вказаним позовом, в якому позивач просить суд стягнути заборгованість в сумі 11112,02 гривень, яка складається з заборгованості за прострочення нарахованих відсотків - 1875,32 гривень, нарахованих процентів за період з 20 лютого 2014 року по 11 березня 2014 року - 130,85 гривень, пені за несвоєчасну сплату кредиту та несвоєчасну сплату процентів за період з 16 липня 2013 року по 12 березня 2014 року - 193,43 гривень, боргу за несплаченою (простроченою) частиною кредиту по договору - 2183,01 гривень, залишку строкової заборгованості - 6729,41 гривень та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи у відсутність їх представника не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає суду підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що 7 лютого 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Ерсте Банк» (повним правонаступником щодо прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК») та відповідачем був укладений кредитний договір з фізичною особою № 014/ZB0ІQP/3/001, згідно з яким позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 10000 гривень, зі строком користування 36 календарних місяців, із сплатою відсотків у розмірі 35 % відсотки річних (а.с.4-5). У встановлені договором строки, позивач зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим станом на 12 березня 2014 року, згідно розрахунку позивача, утворилася заборгованість в сумі 11112,02 гривень, яка складається з : заборгованості за прострочення нарахованих відсотків - 1875,32 гривень, нарахованих процентів за період з 20 лютого 2014 року по 11 березня 2014 року - 130,85 гривень, пені за несвоєчасну сплату кредиту та несвоєчасну сплату процентів за період з 16 липня 2013 року по 12 березня 2014 року - 193,43 гривень, боргу за несплаченою (простроченою) частиною кредиту по договору - 2183,01 гривень, залишку строкової заборгованості - 6729,41 гривень (а.с.а.с.16-17). Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За кредитним договором позивач передав відповідачу певні грошові кошти, про що свідчать матеріали справи, отже, вказаний правочин, у розумінні ст. 1054 ЦК України, було укладено. В силу ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися потрібним чином згідно з умовами договору та вимогами цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - за звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно пред'являються. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ураховуючи той факт, що відповідач дотепер неналежно виконує свої обов'язки з повернення кредиту, відсотків та комісії за ним, таке невиконання (неналежне виконання) є порушенням її зобов'язань у розумінні наведеної норми. Згідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Зважаючи на те, що відповідач неналежно виконує свої обов'язки за кредитним договором, що полягає у фактичному припиненні сплати за ним, суд вважає правильним звернення до суду з позовом про дострокове стягнення кредитних коштів. В силу ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позов необхідно задовольнити в заявлений позивачем спосіб. В порядку визначеному ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу - не здійснювалося.

Outcome: approved