Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

26 червня 2019 року позивачка [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , звернулася до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначає, що 18 березня 2019 року рішенням Василівського районного суду було розірвано шлюб між нею та відповідачем [PERSON] . Від даного шлюбу вони мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка на даний період мешкає з нею. Спорів стосовно міста проживання дитини не було, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати з нею. Весь цей час відповідач життям доньки не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь в її вихованні. На сьогоднішній день дитині вже два роки вісім місяців, вона не пам`ятає батька та не має до нього ніяких почуттів, оскільки за весь час жодного разу його не бачила. Також у спілкуванні з [PERSON] дитина ніколи про батька не питала та не цікавилась. З 27 грудня 2018 року вони з донькою проживають з батьками позивачки у двокімнатній квартирі. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між нею, дитиною та батьками склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей, у зв`язку з чим позивачка просить: позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 08.07.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 15). Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 18 листопада 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 35). В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити та суду пояснила, що від шлюбу з [PERSON] у них є донька [PERSON] , [INFO] . З моменту народження доньки відповідач не цікавиться нею, не проявляє батьківського піклування. З грудня 2018 року вона з відповідачем припинила шлюбні відносини та проживає з того часу за іншою адресою. Рішенням суду від 18.03.2019 р. шлюб між ними було розірвано. З січня 2019 р. відповідно до судового наказу відповідач сплачує аліменти на утримання доньки, але не бажає з донькою спілкуватись, відвідувати її, не проявляє батьківську турботу, не цікавиться її здоров`ям, розвитком, тому просить позбавити його батьківських прав відносно доньки [PERSON] . За весь період, коли вони проживають окремо, тобто з грудня 2018 р. [PERSON] тільки 1 раз відвідував доньку на її день народження - [INFO] р. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що він хоче приймати участь у вихованні доньки, але оскільки працює весь день на ПрАТ «ЗЗРК», то не має можливості бачитись з донькою. Декілька разів він телефонував [PERSON] влітку 2019 р., щоб побачитись з [PERSON] , але вони були за містом, на дачі. Письмову заяву про те, що визнає позов до нього про позбавлення його батьківських прав, дійсно писав добровільно, на прохання адвоката [PERSON]., але потім передумав. На засіданні комісії органу опіки та піклування Василівської райдержадміністрації, присутнім не був, так як працював, хоча телефоном запрошувався на засідання комісії. Представник третьої особи Служби у справах дітей Василівської районної державної адміністрації, як орган опіки та піклування - Давиденко В.С., підтримав заявлені [PERSON] позовні вимоги та пояснив, що, оскільки сторони по справі з грудня 2018 р. разом не проживають, відповідач [PERSON] не цікавиться життям доньки, самоусунувся від її виховання, діючи виключно в інтересах дитини, комісія вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Вислухавши в судовому засіданні пояснення позивачки [PERSON] , відповідача [PERSON] , представника третьої особи Служби у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Давиденка В.С., ретельно вивчивши матеріали цивільної справи № 311/2361/19, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В судовому засіданні встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , матір`ю якої є [PERSON] , а батьком - [PERSON] , про що виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області зроблено відповідний актовий запис за № 115 та підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , що міститься у матеріалах справи. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 11.06.2019 р., складеного провідним спеціалістом апарату міської ради та її виконавчого комітету з гуманітарних питань і охорони дитинства [PERSON] , [PERSON] проживає з донькою [PERSON] , [INFO] , у двохкімнатній квартирі в [ADDRESS] , яка належить її батькам. Донька відвідує КДНЗ № 2 « Оленка » комбінованого типу. Батько - [PERSON] аліменти на дитину сплачує, але не цікавиться життям своєї доньки, не займається її вихованням і не заперечує про вирішення питання у суді про позбавлення його батьківських прав. Мама сама створює усі умови для розвитку та виховання дитини (а/с 4). Як вбачається з довідки КДНЗ № 2 «Оленка» від 10.06.2019 р. батько [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини - [PERSON] (а/с 5). Відповідно до рішення Василівського районного суду від 18.03.2019 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а/с 9) та згідно судового наказу з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходів) боржника щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання заяви до суду, тобто з 15 січня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття. Згідно довідки про склад сім`ї № 4411 від 10.06.2019 р., виданої Виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського р-ну Запорізької обл., [PERSON] проживає з донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Відповідно до Висновку Василівської районної державної адміністрації Запорізької області про доцільність позбавлення батьківських прав за вих. № 01-12/533 від 28.10.2019 року, Василівська районна державна адміністрація Запорізької області, як орган опіки та піклування, діючи виключно в інтересах дитини, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . У наданому суду висновку на його обґрунтування органом опуки та піклування вказано про те, що батьки дитини перебували в зареєстрованому шлюбі. На сьогодні шлюб розірвано. За інформацією позивачки, з часу народження їх доньки [PERSON] , батько дитини батьківських обов`язків відносно дитини не виконує: не виховує його, не цікавиться життям, здоров`ям, фізичним, духовним та моральним розвитком. Обстежити умови проживання відповідача не було можливим: в телефонному режимі він повідомив, що вдень перебуває на роботі та вдома нікого не буває. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання родини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , позивачка разом зі своєю донькою [PERSON] проживає у 2-кімнатній квартирі, в якій створені всі умови для проживання, виховання, навчання та відпочинку дитини. Між членами родини доброзичливі відносини. Крім того, відповідач [PERSON] 20.06.2019 року надав письмову заяву на адресу Василівського районного суду Запорізької області щодо згоди на позбавлення його батьківських прав відносно доньки [PERSON] (а/с 31-32). В судовому засіданні відповідач [PERSON] надав характеристику за місцем роботи, з якої вбачається, що з 09.06.2009 року він працює на підприємстві з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» у ремонтно-механічному цеху газоелектрозварником 4-го розряду. За період роботи на підприємстві [PERSON] зарекомендував себе кваліфікованим спеціалістом, сумлінним, працелюбним, відповідальним працівником. Змінні завдання завжди виконує оперативно, з високою якістю. [PERSON] має спокійний, врівноважений характер. Користується повагою серед колег по роботі і членів трудового колективу. За час порушень трудової та громадської дисципліни не мав. Характеристика підписана керівником ремонтно-механічного цеху [PERSON] і головою профспілки РМЦ [PERSON] , але не завірена печаткою. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання відповідача [PERSON] , 1983 року народження, за адресою: [ADDRESS] , від 20.12.2019 р., складеного провідним спеціалістом апарату міської ради та її виконавчого комітету з гуманітарних питань і охорони дитинства [PERSON] встановлено, що [PERSON] проживає один у двокімнатній квартирі (власник квартири - сестра). У квартирі зроблений сучасний ремонт, чисто, прибрано, є всі необхідні меблі. Відповідно до ст.ст. 18-20 Конвенції про права дитини, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, Конституції України, ЗУ «Про охорону дитинства» та інших нормативно-правових актів, що регулюють сімейні відносини, загальновизнаним пріоритетом є всебічне забезпечення прав та інтересів дитини. Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись в здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом та є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави у такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. Так, рішенням у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) Європейський суд з прав людини, установивши порушення ст. 8 Конвенції про захист прав людини, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення, насамперед, найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. На сьогодні існує широкий консенсус, в тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. Виходячи з вищенаведеного, до заперечень відповідача - [PERSON] проти позовних вимог, суд ставиться критично, виходячи з наступного. Відповідач пояснив, що бажає приймати участь у вихованні доньки, однак таке його пояснення не заслуговує на увагу, оскільки, як було встановлено у судовому засіданні відповідач [PERSON] з грудня 2018 р. по теперішній час самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по відношенню до доньки, що підтверджується дослідженими доказами, поясненнями позивачки та самого відповідача. Жодних відповідних дій, які б свідчили про бажання [PERSON] проявляти увагу та батьківську турботу до доньки, за вказаний ним період, не вжито. Зі сторони позивачки [PERSON] не було ніяких перепон для спілкування відповідача з дитиною, її відвідування та приймати участь в її вихованні. Ст.ст. 150, 152, 155 СК України (далі - СК України) передбачають право дитини на належне батьківське виховання, зобов`язують батьків поважати дитину та її людську гідність, виховувати її в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, забороняють фізичні покарання дитини батьками. В будь-якому випадку, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, а ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою покладення на них відповідальності. У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема: ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до вимог ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини та прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Зокрема, пункти 2,3 ч. 1 ст. 164 СК України передбачають підставами позбавлення батьківських прав: ухилення батьків від виконання обов`язків по вихованню дитини та жорстоке поводження з дитиною. Відповідно до ст.ст. 8, 11 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання у сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини та громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя тощо. Відповідно до ст.ст. 25, 27, 29 Конвенції про Права дитини, ратифікованої Постановою ВР 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення у межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці визнають права дитини, яка віддана компетентними органами на піклування з метою догляду за нею, її захисту або фізичного чи психічного лікування, на періодичну оцінку лікування, наданого дитині, і всіх інших умов, пов`язаних з таким піклуванням про дитину. Держави-учасниці погоджуються щодо того, що освіта дитини має бути спрямована на: розвиток особи, талантів, розумових і фізичних здібностей дитини у найповнішому обсязі; виховання поваги до прав людини та основних свобод, а також принципів, проголошених у Статуті Організації Об`єднаних Націй; виховання поваги до батьків дитини, її культурної самобутності, мови та національних цінностей країни, у якій дитина проживає, країни її походження та до цивілізацій, відмінних від її власної; підготовку дитини до свідомого життя у вільному суспільстві в дусі розуміння, миру, терпимості, рівноправності чоловіків і жінок та дружби між усіма народами, етнічними, національними і релігійними групами, а також особами з корінного населення. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року в справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Згідно вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не піклуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально визначених норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, свідомого нехтування ними своїми батьківськими обов`язками. Тому, виходячи із змісту вищезазначених вимог закону, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього. Як вбачається з письмової заяви відповідача, останній не заперечував проти позбавлення його батьківських прав. Крім того, відповідно до висновку Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, як органу опіки та піклування за вих. № 01-12/533 від 28.10.2019 року (а.с. 72-74), який досліджений судом і підтриманий у судовому засіданні представником третьої особи Давиденко В.С. , Василівська районна державна адміністрація Запорізької області, як орган опіки та піклування, діючи виключно в інтересах дитини, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . При вищевикладених обставинах, дослідивши та надавши оцінку усім доказам наявним в матеріалах справи в цілому, так і кожному доказу окремо, суд вважає встановленим під час судового розгляду справи, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої доньки [PERSON] , 2016 року народження, свідомо нехтує своїми батьківським обов`язками, ухиляється від їх виконання, від виховання, піклування відносно своєї малолітньої доньки, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, не проявляє до неї батьківської турботи, байдуже ставиться до її виховання та її долею не цікавиться, не створює сприятливих умов для її проживання та розвитку, тому суд вважає обґрунтованими позовні вимоги позивачки [PERSON] та можливим позов задовольнити та позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON] , 2016 року народження. Все це свідчить про те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки відповідач [PERSON] самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , 2016 року народження, у належній мірі та у повному обсязі не проявляє до доньки належної батьківської турботи, байдуже ставиться до її виховання, станом здоров`я та долею доньки [PERSON] не цікавляться, малолітню доньку за місцем її фактичного проживання не відвідує, в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення доньки, батько не спілкується та не піклується про її фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, крім того, зі своєї сторони батько [PERSON] будь-якої матеріальної допомоги на утримання доньки [PERSON] не надає. Таким чином, батько дитини - [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання власної доньки, виключно в інтересах малолітньої [PERSON] , [INFO] , тому суд вважає необхідним, враховуючи вищенаведені судом підстави, позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Окрім цього, відповідач [PERSON] не позбавлений права, у разі зміни ставлення до своїх обов`язків, щодо виховання дитини, зміни способу життя звернутися до суду з позовом про поновлення в батьківських правах. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved