Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

28.11.2014 року ПАТ звернувся до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором № 679 у розмірі 105 575 грн. 04 коп., з тих підстав, що ПАТ та відповідач у письмовій формі уклали кредитний договір від 23 вересня 2008 року. Відповідно до умов договору ПАТ зобов'язався та надав відповідачу кредит у розмірі 59 000 грн. на строк до 22 вересня 2018 року на споживчі цілі під 20,5 % річних строком на 10 років, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановленому договором та додатками до нього. Відповідач у встановлені договором строки обов'язки по сплаті заборгованості по даному договору не виконав, у зв'язку з чим ПАТ звернувся з вказаним позовом до суду. Зіславшись на систематичне порушення позичальником основного зобов»язання та утворення у зв»язку з цим заборгованості по кредиту на загальну суму 105 575 грн. 04 коп, ПАТ просив звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 23.09.2008 року №1607 - на одноперховий житловий будинок, що знаходиться в смт Врадіївка по вул. Енгельса, 148, встановив початкову ціну реалізації предмета іпотеки на рівні не нижчому на звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки суб»єктом оціночної діяльності під час проведення виконавчих дій, визначив спосіб реалізації предмета іпотеки через проведення прилюдних торгів. Представник позивача у судове засідання не з»явився та надіслав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позов задовольнити повністю та стягнути з відповідача всі судові витрати. Відповідач в судове засідання не з»явився та надіслав до суду заяву про визнання позову. Просив рішення постановити у зв»язку з визнанням позовних вимог, наслідки визнання йому зрозумілі. Відповідно до положень ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно з положеннями ч.2 ст. 197 ЦПК України за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевірив законність визнання позову, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Крім того, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом, 23 вересня 2008 року ПАТ та [PERSON] у простій письмовій формі уклали кредитний договір №679 та додатки до договору з графіком погашення кредиту та відсотків за ним, що є невід»ємною частиною договору, які сторони підписали. Відповідно до умов договору ПАТ зобов'язався та надав відповідачу кредит у розмірі 59 000 грн. на строк до 22 вересня 2018 року на споживчі цілі під 20,5 % річних, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановленому договором та додатками до нього. У забезпечення виконання зобов»язань за цим Договором було укладено договір іпотеки нерухомого майна - одноповерхового житлового будинку за адресою смт.Врадіївка, Врадіївського району Миколаївської області по вул. .Енгельса,148. Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Врадіївського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №1607. [PERSON] суму кредиту у розмірі 59 000 грн. отримав в установі банку, що підтверджується заявою на видачу готівки № 23 від 23.09.2008 року, та у встановлені кредитним договором до 23 числа кожного місяця платежі у сумі 492,00 грн. не вносив, обов'язки по сплаті заборгованості по кредитному договору належним чином не виконав. У подальшому, 23 вересня 2009 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №679, в якій сторони змінили дату місяця до якого позичальник зобов»язаний вносити платежі по договору, а саме до 24 числа кожного місяця. Але незважаючи на вказані зміни строку внесення платежів, позичальник за договором порушив умови його виконання та з березня 2009 року чергові платежі сплачував нерегулярно, а з квітня 2012 року взагалі припинив сплачувати будь-які кошти за кредитом, у зв'язку з чим у останнього перед кредитором виникла заборгованість. 30.04.2013 року за вказаним кредитним договором Врадіївським районним судом було винесено рішення за яким станом на 25.03.2013 року підлягала стягненню з [PERSON] сума заборгованості у розмірі 86 281 грн. 62 коп., з яких 34 232 грн. 14 коп. - залишок стандартної заборгованості, 22 223 грн. 54 коп. - сума простроченої заборгованості, 27 963 грн. 72 коп. - сума прострочених відсотків, 500 грн. - сума пені та 1 362 грн. 22 коп. - сума несплачених комісійних. У подальшому боржник суму заборгованості не погасив та знову допустив порушення сплати чергових платежів, через що станом на 27.11.2014 року, з врахуванням сум стягнутих за рішенням суду від 30.04.2014 року, заборгованість за договором становить 105 575 грн. 04 коп., з яких: 24 896 грн. 08 коп. - заборгованість основного боргу, 31 559 грн. 60 коп. - прострочена заборгованість по основному боргу, 29 422 грн. 29 коп. - прострочена заборгованість за відсотками, 17 967 грн. 86 коп. - сума пені та 1 729 грн. 21 коп. - сума несплачених комісійних. Надаючи позичальнику, який є іпотекодавцем, можливість відновити платіжну дисципліну, ПАТ надсилав йому повідомлення про порушення зобов'язання з вимогою сплатити заборгованість та з попередженням про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки у разі подальшого не виконання зобов'язань за кредитним договором. На вказані попередження відповідач належним чином не відреагував. У зв'язку з чим, ПАТ письмово повідомив позичальника про наявну заборгованість та необхідність її погашення. В п. 6 іпотечного договору « Звернення стягнення на предмет іпотеки» сторони передбачили, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків за цим договором іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язань зі сплати кредиту та (або) відсотків, винагород, а в разі не виконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Також сторони дійшли згоди , що у разі звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодавець має право задовольнити за рахунок предмету іпотеки всі передбачені пунктами 4.3 цього договору вимоги в повному обсязі. Таким чином між сторонами виникли відносини щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, яке відбувається на підставі рішення суду у встановленому чинним законодавством України та іпотечним договором порядку. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають встановлені договором або законом правові наслідки. Такими наслідками можуть бути, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від нього, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 589, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно з пунктом 42 Постанови Пленуму ВСУ України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за № 5 резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). На підставі вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати, що складаються з суми судового збору, сплачених позивачем під час пред»явлення позову ( платіжне доручення № 24641846 від 20 березня 2014 року на суму 1008 грн. 77 коп..) підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Outcome: approved