overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

27.06.2018 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу.\~ Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.09.2018 року провадження у вказаній справі відкрито. В обґрунтування своїх позовних вимог\~зазначає, що сторони уклали шлюб 17.09.1983 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 2349. Причиною для розірвання шлюбу стало те, що між подружжям відсутнє взаєморозуміння, вони мають різні погляди на сім'ю та шлюб, розв'язання сімейних та побутових проблем, шлюбно-сімейні відносини між ними фактично припинені. В судове засідання позивач не зявився. До суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, суду [PERSON] надала заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність, проти розірвання шлюбу не заперечує. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 17.09.1983 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 2349. З матеріалів справи судом встановлено, що причиною розірвання шлюбу стала відсутність взаєморозуміння між сторонами. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами фактично припинені, проживають вони окремо, спільне господарство не ведуть. Згідно зі\~ст. 112 Сімейного кодексу України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і зберігання шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно\~ст. 24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-30 00:00:00

27.06.2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, просить суд шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 27 червня 2012 року у відділі державної реєстрації акті цивільного стану Дарницького районного управління юстиції міста Києва, про що зроблено відповідний актовий запис № 770 розірвати, вказуючи, що 27 червня 2012 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини припинені, збереження шлюбу є неможливим, спільних неповнолітніх дітей не мають, до перемирення вони не дійшли, в зв'язку з чим він і звернувся з позовом до суду. Позивач свої позовні вимоги підтримав, просить суд їх задовольнити, про що надав клопотання, відповідно до якої позовні вимоги підтримує, просить суд справу розглядати за його відсутність. Відповідач надала заяву, відповідно до якої з позовними вимогами погодилася, не заперечує проти розірвання шлюбу, просить справу розглядати за її відсутність, оскільки на даний час перебуває в Італії. Суд розглядає справу за відсутність сторін, за наявними матеріалами справи, відповідно до наданих заяв. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що дійсно сторони зареєстрували шлюб 27 червня 2012 року у відділі державної реєстрації акті цивільного стану Дарницького районного управління юстиції міста Києва, про що зроблено відповідний актовий запис № 770. /л.с. 6 / Від вказаного шлюбу неповнолітніх дітей не мають, подружні відносини припинені, сумісне господарство не ведеться. Спору, що до майна між ними нема. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного, суд вважає, що можливість збереження сімї втрачена, подальше сумісне життя подружжя суперечило б інтересам позивача, тому його позовні вимоги є обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Частиною 2 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

27.06.2018 року позивач звернувся до відповідача з вказаним позовом, та просив стягнути з відповідача борг за кредитним договором № 032/10/2013/350 від 18.10.2013 року, укладеного між позивачем та відповідачем, у сумі 73054,09 гривень, так як відповідач добровільно сплатити борг відмовився. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав заяву у якій просив розглядати справу у його відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідив письмові матеріали справи суд встановив наступні обставини. 18.10.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, та відповідач отримав кредит у розмірі 64980,00 гривень. Відповідно до договору відповідач зобов'язався повернути кредит на умовах передбачених договором. На теперішній час відповідач не виконує умови договору. Тобто через неналежне виконання відповідачем договору кредиту станом на 29.05.2018 року склався борг перед банком у розмірі 73054,09 гривень, а саме нараховані та несплачені проценти за користування кредитом за період з 01.04.2014 року по 30.04.2015 року у розмірі 11224,78 гривень, заборгованість за кредитом у розмірі 61829,31 гривень. Відповідно до вимог ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором, або законом. Згідно ст. 526 зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу ,інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 1054 за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець, зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується сплатити кредит та повернути проценти. Суд вважає, що відповідач суттєво порушив умови договору кредиту, прострочив виплати щомісячних платежів та у позивача є законні підстави вимагати стягнення заборгованості за договором кредиту з відповідача, тому позов слід задовольнити у повному обсязі. В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, який був сплачений позивачем при подачі позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

27.06.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між ними 30.10.1993 року, вказавши у позові, що мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. В позові зазначив, що причинами розірвання шлюбу є втрата почуття любові та поваги. Сторони фактично припинили шлюбні відносини з травня 2017 року через постійні сварки та непорозуміння. Подальше збереження шлюбу неможливе. Спору про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, не заявлено. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог в частині розірвання шлюбу (а.с. 18). Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання позову (а.с. 19). Суд вважає за можливе розглянути справу у підготовчому судовому засіданні на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України, у зв'язку із визнанням позову відповідачем. Вивчивши матеріали справи, суд вбачає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони одружені з 30.10.1993 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 8). Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 9). Спору про поділ майна, що є спільною власністю подружжя, сторонами не заявлено. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі зазначеного, враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач позов визнає, суд вважає необхідним шлюб розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

\~\~ \~ \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~27.06.2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між ними 20.11.1962 року, вказавши у позові, що від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] В позові зазначила, що фактично шлюбні стосунки між сторонами припинені приблизно з 1977-1978 року через відсутність порозуміння в сімейному житті та постійно виникаючі конфлікти та протиріччя. Спільне господарство з того часу не ведеться. Вказує, що разом із дітьми залишилася проживати у своїх батьків, відповідач почав мешкати окремо. З того часу спілкування не підтримують. Спору про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, не заявлено. В судове засідання позивач не зявилася, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог, в якій проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 15) Відповідач в судове засідання не зявився, про слухання справи повідомлений через сайт судової влади (а.с. 14, 20, 24, 27), причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. Тому\~суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд вбачає позов обґрунтованим і таким, що підлягає \~задоволенню з наступних підстав.\~\~ Судом встановлено, що сторони одружені з 20.11.1962 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 6). Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спору про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, не заявлено. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам \~їхніх дітей, що мають істотне значення.\~\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~На підставі зазначеного, враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд вважає необхідним\~шлюб розірвати.\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-19 00:00:00

27.06.2018 р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом та в обґрунтування своїх вимог зазначає, що зареєстрував шлюб з відповідачкою 20.10.1999 року у відділі рагсу Яремчанського міськвиконкому Івано-Франківської області за актовим записом №46. У шлюбі у сторін народилися дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що одруження з відповідачкою виявилося невдалим. Основною причиною розірвання шлюбу стало те, що сторони різних поглядів на життя. Між ними часто виникали сварки та непорозуміння, що привели до розпаду сімї. Близько чотирьох років сторони спільно не проживають. Сумісне життя і збереження сімї є неможливим, шлюб став носити формальний характер. Спору про розподіл майна у сторін не виникає. Тому позивач просить задовольнити позов: розірвати шлюб та неповнолітніх дітей залишити проживати з відповідачкою. Позивач в підготовче судове засідання не зявився, але направив суду заяву про розгляд справи в його відсутності. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала. Вона не заперечує проти задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення відповідачки, вивчивши письмові докази та оцінивши досліджені докази в сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно записів у свідоцтві про одруження серії І-НМ №013063 (а.с.9) та серії І-НМ №086732 (а.с.10), сторони є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що між сторонами склалися такі відносини, які виключають подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам обох. Тому шлюб слід розірвати. Відповідачка підтримала пропозицію позивача щодо визначення місця проживання дітей. Тому їх слід залишити проживати з матірю. На підставі ст.ст.110-113, 160 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

27.06.2018р. представник позивача- Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк Надра» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON], [PERSON] за кредитним договором № 11/2006/0282Фка від 11.07.2006 року, зазначивши підставою позову ст.ст. 509, 525, 526, 527, 530, ч. 1 ст. 598, ст.ст. 599, 610, ч. 2 ст. 615, ст.ст. 629, 1050, 1054 ЦК України, у спосіб захисту, ст. 16 ЦК України. Позиція позивача викладена в позовній заяві полягає у наступному. 11 липня 2006 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» (правонаступник ВАТ КБ «Надра») та [PERSON] було укладено кредитний договір №11/2006/0282Фка, відповідно до умов якого Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 10631,00 (десять тисяч шістсот тридцять один) долар США 00 центів в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором, строком до 08.07.2011 року (п.1.1, п.1.4, п.3.4.4). Кредитні кошти надавались виключно на цілі визначені п.1.2 Договору, а саме- придбання автотранспортного засобу марки DAEWОО, модель NЕХІА, 2006 р.в., сірого кольору, шасі (кузов, рама коляска) [NUMBER], відповідно до договору купівлі-продажу. Для забезпечення виконання зобов'язань, між Банком та Позичальником було укладено Договір застави №11/2006/0282Фка від 11.07.2006 року, який було зареєстровано за номером № 3207 приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] Предметом застави за Договором застави виступив вищевказаний автомобіль марки DAEWОО, модель NЕХІА, 2006 р.в., сірого кольору, шасі (кузов, рама коляска) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований Енергодарським МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України в Запорізькій області 08 липня 2006 року, який належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER]. Крім того, 11 липня 2006 року для забезпечення повернення кредитних коштів на користь Банку [PERSON]- поручитель, укладає договір поруки, тим самим поручається перед кредитором за належне виконання [PERSON], взятих на себе зобов'язань, що витікають із кредитного договору №11/2006/0282Фка. 12 березня 2010 року між Банком та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору №11/2006/0282Фка від 11.07.2006р. щодо реструктуризації простроченої заборгованості шляхом збільшення терміну кредитування на 24 місяці, тобто до 08.07.2013року, та погашення існуючої простроченої заборгованості за відсотками та платою за управління рівними частинами протягом 36 місяців. Відповідно до п. 5.3 Кредитного договору сторони

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

27.06.2019 [PERSON] (далі - заявник) звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті його матері - [PERSON] , [INFO] в м. Брянка Луганської області. В обґрунтування заяви зазначив, що мати померла на тимчасово окупованій території України, що позбавляє його можливості отримати свідоцтво про смерть і потребує встановлення судом факту, що має юридичне значення. Заявник і представник заінтересованої особи не з`явилися, проте їх неявка не перешкоджає розгляду заяви. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Заявник є сином [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в м. Брянка Луганської області від гострої серцевої недостатності, дифузійного кардіосклерозу з порушенням ритму. Зазначене підтверджується матеріалами справи, зокрема: копією свідоцтва про народження [PERSON] , копією лікарського свідоцтва про смерть від 19.06.2019 № 87 , які в сукупності узгоджуються між собою, а тому вважається доведеним. Відповідно до положень статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду; ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню; рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом; оскарження рішення не зупиняє його виконання. Оскільки факт смерті [PERSON] [INFO] в м. Брянка Луганської області, який знаходиться під тимчасовою окупацією, є доведеним, подана заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-30 00:00:00

27.06.2019 [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом про стягнення з приватного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів» (далі - відповідач) заборгованості по заробітній платі в сумі 13215 грн 89 коп. В обґрунтування позову зазначив, що відповідач затримує виплату заробітної плати, чим порушує його право на належну оплату праці. Ухвалою судді від 01.07.2019 відкрито провадження в справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 17.07.2019 на адресу суду відповідач направив відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, пославшись на скрутне фінансове становище, що унеможливлює своєчасну виплату заробітної плати, та надав довідку про розмір заборгованості по заробітній платі станом на 01.07.2019 в розмірі 13215 грн 89 коп. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач працював у відповідача на посаді налагоджувальника. 05.03.2019 його було звільнено з роботи у зв`язку зі скороченням штату. Відповідно до положень статті 116 КЗпП України (далі - Кодекс) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Як випливає з матеріалів справи, відповідач вказане положення Кодексу не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість з виплати заробітної плати, яка станом на 01.07.2019 становить 13215 грн 89 коп. Розмір заборгованості підтверджується довідкою відповідача від 15.07.2019 № 466/157. Таким чином, пред`явлений позов ґрунтується на вимогах закону і підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

27.06.2019 [PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову послалась на фактичне припинення шлюбних відносин та неможливість спільного проживання з відповідачем однією сім`єю. У підготовчому засіданні позивач пред`явлений позов підтримала та наполягала на задоволенні; відповідач позов визнав. В силу положень частини третьої статті 200 ЦПК України визнання відповідачем позову дає суду підстави для ухвалення рішення в підготовчому засіданні. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 17.07.2015, при цьому мають спільного малолітнього сина [PERSON] , 2016 року народження. Внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сім`ї. Як випливає з позовної заяви та пояснень сторін, у травні 2019 року подружжя припинили сімейні відносини та не ведуть спільне господарство; подальше збереження шлюбу не відповідає їхнім інтересам. Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Оскільки натепер шлюб носить формальний характер, при цьому сторони не бажають збереження шлюбу та спільного проживання однією сім`єю, пред`явлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню. За приписом частини першої статті 142 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

27.06.2019 [PERSON] звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи який, зазначила, що 22.12.2015 вона уклала шлюб з [PERSON] , від шлюбу вони дітей не мають. Позивач зазначає, що в кінцевому результаті це призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Також зазначила, що кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю, відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, через це між ними постійно виникали сварки. Також зазначає, що з урахуванням цих обставин вони прийняли взаємне рішення про окреме проживання і в подальшому про розлучення, оскілки подальше спільне сумісне життя є неможливим. Разом вони не проживають близько трьох років, відповідач не має часу на те, щоб розлучитись, хоча тривалий час обіцяв це зробити. Вважає, що відповідач використав їх шлюб, щоб отримати посвідку на тимчасове проживання. З цих підстав позивач вважає що примирення між ними не можливе та збереження шлюбу також. У судове засіданні позивач не з`явилась, за змістом позовної заяви просила розглянути справу без її присутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву, а також заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не подав. Відповідно до вимог ст. ст. 223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи позивач не заперечує. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22 грудня 2015 року, від якого спільних дітей не мають (а.с. 13) та згідно поданої позовної заяви сторони тривалий час спільно не проживають, спільного господарства не ведуть. Внаслідок зазначених обставин сім`я подружжя фактично розпалась, а шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. При цьому суд враховує вимоги ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України, за змістом якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768 гривні 480 копійок (а.с.5а,6,7), підлягають стягненню на її користь з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved