Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

29.06.2021 [PERSON] звернувся до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з цивільним позовом до Тисменицької міської ради Івано-Франківської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом та встановлення юридичного факту. Позовні вимоги мотивовані тим, що його мамі [PERSON] , було видано дозвіл на житлове будівництво будинковолодіння в [ADDRESS] . В 1988 році мама виготовила будівельний паспорт та розпочала житлове будівництво. Будинковолодіння збудоване нею в 1991 році. Однак свідоцтво про право власності вона не отримувала, відповідно її право власності не зареєстровано в реєстрах речових прав. Крім того, у вищевказаному будинковолодінні також проживали його баба [PERSON] та батько [PERSON] . [INFO] баба померла. Після смерті останньої відкрилася спадщина на все спадкове майно в тому числі на земельну частку (пай) розміром 24,06 в умовних кадастрових гектари на території села Вільшаниця Тисменицького району Івано-Франківської області. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв її син [PERSON] шляхом вступу в управління, володіння та розпорядження спадковим майном у зв`язку з тим, що батько використовував речі побутового вжитку покійної. Однак, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно в нотаріальному порядку батько не оформив свої спадкові права. [INFO] [PERSON] також помер. Після смерті останнього відкрилася спадщина на все спадкове майно в тому числі на вищевказану земельну частку (пай), яка ним була успадкована, але не оформлена після померлої [INFO] [PERSON] , а також на належну особисто батькові земельну частку (пай) розміром 24,06 в умовних кадастрових гектарах на території села Вільшаниця Тисменицького району Івано-Франківської області Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] шляхом вступу в управління, володіння та розпорядження спадковим майном оскільки мама використовувала речі побутового вжитку покійного. Однак, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно в нотаріальному порядку мама не оформила свої спадкові права. 02 грудня 2009 року мама, при житті, склала заповіт, про те, що після її смерті, все належне їй майно заповіла [PERSON] , 1967 року народження. На даний час, вищезазначений заповіт не відмінявся і не змінювався. [INFO] [PERSON] також померла. Після смерті останньої відкривається спадщина на все належне їй майно в тому числі на спірне будинковолодіння в [ADDRESS] і дві земельних частки (паї) відповідно розміром 24,06 та 24,06 в умовних кадастрових гектарах на території села Вільшаниця Тисменицького району Івано-Франківської області. Він є спадкоємцем за заповітом спірного нерухомого майна. Зазначає, що крім нього спадкоємцем за законом першої черги був також його брат - [PERSON] . Проте, останній [INFO] також помер. Інших спадкоємців за законом чи заповітом після смерті [PERSON] , які б заявили про свої спадкові права на дане спадкове майно, немає. Він прийняв спадщину після смерті [PERSON] у зв`язку з тим, що 23.02.2011 року подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заяву про відмову від спадщини він до РДНК не подавав. 02 вересня 2020 року йому нотаріальною конторою було видано спадщину на інше спадкове майно - земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства та ведення товарного сільськогосподарського виробництва в порядку спадкування за заповітом після померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Проте, [PERSON] , державний нотаріус Тисменицької районної державної нотаріальної контори, 23.06.2021 йому відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинковолодіння та інших дві земельних частки (паї) розміром 24,06 і 24,06 в умовних кадастрових гектари у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на спірне майно. Крім того, в актових записах про народження батька його ім`я вказано « [PERSON] » замість правильно « [PERSON] », а його батьками є « [PERSON] », син [PERSON] та « [PERSON] », донька [PERSON] і [PERSON] , уродж. [PERSON] . За таких обставин, він вимушений звернутись до суду із цією заявою про встановлення юридичного факту та визнання права власності. Ухвалою судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 05.07.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Позивач та його представник в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник вказав, що [PERSON] належить право власності на спірне будинковолодіння та дві земельних частки (пай) розміром 24,06 і 24,06 в умовних кадастрових гектари на території села Вільшаниця Тисменицького району Івано-Франківської області в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , однак у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів він не може скористатися своїми правами на спадкове майно. Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився, 19.08.2021 від нього до суду надійшла заява, в якій просив розгляд справи проводити без їх участі, не заперечував проти задоволення позову. Допитана в підготовчому судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду надала показання, що [PERSON] є сином [PERSON] , яка померла в 1996 році. Допитана в підготовчому судовому засіданні в якості свідка [PERSON] вказала, що [PERSON] , яка померла в 1996 році є матір`ю [PERSON] , який помер в 1997 році. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вислухавши думку позивача та його представника, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. У відповідності до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд встановлює факти родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до архівної довідки виданої Державним архівом Івано-Франківської області від 03.07.2020 року №П-55(Ц)/06-06 в актових записах про народження батька його ім`я вказано « [PERSON] » замість правильно « [PERSON] », а його батьками є « [PERSON] », син [PERSON] та « [PERSON] », донька [PERSON] і [PERSON] , уродж. [PERSON] (а.с.26). Згідно з довідкою Вільшаницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 07.07.2020 №467 [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] , були постійними жителями села Вільшаниця та проживали за адресою: [ADDRESS] , хто на момент їх смерті був зареєстрований у будинковолодінні встановити неможливо у зв`язку із пожежею в грудні місяці 2002 року в приміщенні сільської ради де було знищено всі по гоподарські книги. Також, [PERSON] , яка померла [INFO] була постійним жителем села Вільшаниця Тисменицького району Івано-Франківської області та до дня смерті проживала і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На день смерті останньої з нею був зареєстрований син [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.32). Як вбачається з свідоцтва про народження виданого 27.07.2012 серія [NUMBER] батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть виданого 10.04.1997 серія [NUMBER] [PERSON] помер в с. Вільшаниця 10.04.1997 (а.с.11). Відтак з оглянутих вище документів та показів свідків, суд вважає доведеним факт родинних відносин, між померлим [INFO] [PERSON] та його матір`ю [PERSON] померлою [INFO] . Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», передбачено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, Крім того, відповідно до п. 7 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Факт, який просить встановити позивач, знайшов своє підтвердження на підставі поданих письмових доказів. Встановлення факту родинних відносин має для позивача юридичне значення, оскільки дає можливість реалізувати право на спадкування. Також, щодо позовних вимог про визнання за позивачем права власності суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Так, відповідно до рішення виконавчого комітету Тисменицької районної ради народних депутатів №132 від 16 липня 1988 року, акту виносу в натурі меж земельної ділянки від 26.07.1988 [PERSON] було видано дозвіл на житлове будівництво будинковолодіння в [ADDRESS] . В 1988 році остання виготовила будівельний паспорт та розпочала житлове будівництво. Будинковолодіння збудоване нею в 1991 році. Статтею 100 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визначалося, що в особистій власності громадян може бути зокрема й житловий будинок. При цьому глава десята цього Кодексу не пов`язувала наявність такого права з його обов`язковою державною реєстрацією. За загальним правилом цивільного судочинства закони та інші нормативні акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріпленого в ч.1 ст.58 Конституції України та ст.5 ЦК України, за якою дію нормативно-правового акту в час треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події або факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Отже, [PERSON] вважається власником вищевказаного майна, не зважаючи на те, що права власника майна, в установленому законом порядку, не було зареєстровано в Державних реєстрах речових правах на нерухоме майно і відповідно свідоцтво про право власності на будинковолодіння [PERSON] не отримувала. Будинковолодіння складається з житлового будинку, господарських будівель і споруд, дійсна інвентарна вартість якого, згідно технічного паспорта, становить 415599 грн 00 коп. Крім того, у вищевказаному будинковолодінні також проживали баба позивача [PERSON] та батько [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть виданого 21.06.1996 серія [NUMBER] [INFO] баба померла (а.с. 10). Після смерті останньої відкрилася спадщина на все спадкове майно в тому числі на земельну частку (пай) розміром 24,06 в умовних кадастрових гектари на території села Вільшаниця Тисменицького району Івано-Франківської області, вартість якого становить 3255 грн.12 коп. Право власності [PERSON] на вищевказаний пай посвідчується копією сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН №312714 виданого 24 жовтня 2000 року Тисменицькою районною державною адміністрацією (а.с.39). Відповідно до вимог ст. ст. 529, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадщину після смерті [PERSON] прийняв її син [PERSON] шляхом вступу в управління, володіння та розпорядження спадковим майном у зв`язку з тим, що використовував речі побутового вжитку покійної. Однак, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно в нотаріальному порядку батько не оформив свої спадкові права. Згідно з свідоцтвом про смерть виданим [INFO] серія [NUMBER] [PERSON] помер. Після смерті останнього відкрилася спадщина на все спадкове майно в тому числі на земельну частку (пай) розміром 24,06 в умовних кадастрових гектари на території села Вільшаниця Тисменицького району Івано-Франківської області, яка ним була успадкована але не оформлена після померлої [INFO] [PERSON] , а також на належну особисто батькові земельну частку (пай) розміром 24,06 в умовних кадастрових гектари на території села Вільшаниця Тисменицького району Івано-Франківської області, вартість якої становить 3255 грн 12 коп. Право власності [PERSON] на вищевказаний пай посвідчується копією сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН №312713 виданого 24 жовтня 2000 року Тисменицькою районною державною адміністрацією (а.с.38). Відповідно до вимог ст. ст. 529, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] шляхом вступу в управління, володіння та розпорядження спадковим майном оскільки використовувала речі побутового вжитку покійного. Однак, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно в нотаріальному порядку не оформила свої спадкові права. 02 грудня 2009 року остання, при житті, склала заповіт, який було посвідчено секретарем Вільшаницької сільської ради та внесено в реєстр за №77 про те, що після її смерті, все належне їй майно заповіла [PERSON] , 1967 року народження (а.с.28). На даний час, даний заповіт не відмінявся і не змінювався, що підтверджується довідками Вільшаницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 07.07.2020 №467, від 30.11.2019 №779 та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 03.12.2009. Відповідно до свідоцтва про смерть виданого 17.09.2010 серія [NUMBER] [PERSON] померла. Після смерті останньої відкривається спадщина на все належне їй майно в тому на спірне будинковолодіння в [ADDRESS] і дві земельних частки (паї) відповідно розміром 24,06 та 24,06 в умовних кадастрових гектари на території села Вільшаниця Тисменицького району Івано-Франківської області. [PERSON] , є спадкоємцем за заповітом спірного нерухомого майна. Також, спадкоємцем за законом першої черги був його брат - [PERSON] . Однак, останній відповідно до свідоцтва про смерть виданого 15.06.2021 серія [NUMBER] [INFO] помер (а.с.12). Інших спадкоємців за законом чи заповітом після смерті [PERSON] , які б заявили про свої спадкові права на дане спадкове майно, немає. Відповідно до вимог ст.ст. 1235, 1268 ЦК України, [PERSON] , прийняв спадщину після смерті [PERSON] у зв`язку з тим, що 23.02.2011 подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за №149, спадкова справа №75/2011 р, що підтверджується копією заяви про прийняття спадщини (а.с.27). Заяву про відмову від спадщини [PERSON] до РДНК не подавав. Отже, з матеріалів справи встановлено, що після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, позивач, що є спадкоємцем за заповітом, звернувся до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину, але таке йому не видано, оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів власності на майно. У відповідності до положень п. 4.15. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Пунктом «а» частини третьої статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 (провадження № 61-26091св18) викладено правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, що полягає в наступному. Так, положеннями ЗК України встановлено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Відповідно до ч.1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність», сертифікат на земельну частку (пай) визначає розмір земельної частки у колективній власності члена КСП без виділення ділянки в натурі (на місцевості). Згідно з ст. ст. 1,2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є зокрема, рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Також, відповідно до пункту 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Таким чином, встановлено, що [PERSON] , є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , від спадщини не відмовлявся, спадщину прийняв у встановленому законом порядку. Так, як спадкодавцеві належало право власності на спірне будинковолодіння в [ADDRESS] , та право на дві земельні частки (пай) розміром 24,06 і 24,06 в умовних кадастрових гектарах на території села Вільшаниця Тисменицького району Івано-Франківської області, то за спадкоємцем [PERSON] слід визнати право на земельні частки (паї), а не право власності як про це зазначено у позовній заяві та право власності на будинковолодіння. Таким чином, позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved