Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

27.11.2015 року ДЖКП НАН України звернулось до суду з позовом до [PERSON] про виселення із гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], без надання іншого жилого приміщення. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі розпорядження Президії Національної Академії Наук України № 291 від 02.03.2000 року гуртожиток, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] перебуває на балансі позивача. Разом з тим, відповідач був прописаний та проживає у вказаному гуртожитку як член сім'ї наймача, а саме колишньої дружини [PERSON], яка працювала у ДЖКП НАН України на посаді двірника до 28.02.2001 року, в зв'язку з чим отримала ордер на вселення у вказаний гуртожиток. При цьому, позивач вважає, що відповідач на даний час проживає за адресою: [ADDRESS] безпідставно, оскільки не він, не члени його сім'ї не перебувають у трудових відносинах з Державним житлово-комунальним підприємством НАН України, а тому звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі, проти проведення заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, свого представника до суду не направив, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем проживання, причини неявки суду повідомлено не було, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Враховуючи, що представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, при цьому, належним чином повідомлений відповідач у судове засідання не з'явився, а тому відповідно до ч.1 ст. 224 та ст. 225 ЦПК України, суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення сторони позивача, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Апеляційного суду м.Києва від 26.08.2015 року в цивільній справі № 22-ц/796/9463/2015 за апеляційною скаргою [PERSON] на заочне рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 26.03.2012 року по справі за позовом ДЖКП НАН України до [PERSON] про виселення з гуртожитку без надання іншого житлового приміщення, було задоволено апеляційну скаргу [PERSON] та скасовано заочне рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 26.03.2012 року та ухвалено нове, яким відмовлено в позові ДЖКП НАН України до [PERSON] про виселення з гуртожитку без надання іншого житлового приміщення. Рішення Апеляційного суду м.Києва набрало законної сили 26.08.2015 року. Разом з тим, вказаним рішенням Апеляційного суду м.Києва від 26.08.2015 року в цивільній справі № 22-ц/796/9463/2015 встановлено, що на підставі розпорядження Президії Національної Академії Наук України № 291 від 02.03.2000 року гуртожиток, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], перебуває на балансі Державного житлово-комунального підприємства НАН України. Як вбачається з копії паспорту громадянина України на ім'я [PERSON], яка була дружиною відповідача, та трудової книжки [PERSON], остання працювала в ЖКК-2 НАН України на посаді двірника з 24.10.1997 року по 28.02.2001 року, була звільнена за переведенням до КП житлового господарства Радянського району м.Києва. При цьому, [PERSON] була зареєстрована за адресою спірного гуртожитку 15.02.1996 року тимчасово до 15.02.2000 року, а 15.04.1999 року була зареєстрована в гуртожитку постійно. 14.08.2008 року [PERSON] була знята з реєстрації за вказаною адресою. Згідно з повідомленням ЖКК-2 НАН України № 6-123 від 03.06.2015 року на ім'я адвоката Бабич М.І., відповідач [PERSON] згідно карточки Ф-А дійсно був зареєстрований тимчасово з 15.02.1996 року до 15.02.2000 року в гуртожиток по [ADDRESS] до дружини, яка працювала в ЖКК НАН України і отримала ордер на вселення в гуртожиток. 15.04.1999 року [PERSON] був зареєстрований за адресою зазначеного гуртожитку постійно. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, вищевказані обставини встановлені рішенням Апеляційного суду м.Києва від 26.08.2015 року в цивільній справі № 22-ц/796/9463/2015, яке набрало законної сили, є преюдиційними фактами та не доказуються при розгляді даної справи. Згідно з вимогами ч.1 ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ст. 124 ЖК УРСР робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Враховуючи, що відповідач та члени його сім'ї на даний час не перебувають у трудових відносинах з позивачем, на балансі якого перебуває гуртожиток по [ADDRESS], крім того відповідач на даний час з [PERSON], яка отримувала ордер на проживання в гуртожитку, не перебуває в шлюбі, і остання з 14.08.2008 року не проживає в цьому гуртожитку та знята з реєстрації за вказаною адресою, суд приходить до висновку про необхідність виселення відповідача із гуртожитку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], без надання іншого жилого приміщення, як такого, що на даний час проживає в ньому без законних підстав. Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378,00 грн.

Outcome: approved