Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

28 листопада 2019 року позивачка [PERSON] , звернулась до суду з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (надалі - ПрАТ «Суха Балка») моральної шкоди завданої смертю на виробництві її батька [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог вказала, що [INFO] о 10-30 годині на території дільниці №21 заглиблення стволу шахти ім.. Фрунзе внаслідок падіння з висоти загинув [PERSON] - батько позивача. Вказує, що моральна шкода полягає в тому, що смерть батька призвела до того, що вона тривалий час перебувала у напруженому психічному стані, думки про його смерть не залишають її навіть до теперішнього часу Після смерті батька позивачка, якій виповнилось лише 12 років, залишалася без батьківського піклування та матеріальної підтримки, оскільки заробіток батька були основним джерелом доходу її сім`ї. Неспроможність у повній мірі задовольнити свої нагальні життєві потреби, у тому числі у нормальному харчуванні, одязі, здобуття освіти, чим їй завдано моральної шкоди, яку просить стягнути ПрАТ «Суха Балка») в розмірі 275 000 грн. 02 грудня 2019 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі доказами. Відповідач скористався правом надання суду відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити, вказавши, що [PERSON] був ознайомлений про умови праці на підприємстві, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, можливі наслідки їх впливу на здоров`я та про його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору. В свою чергу, відповідач не приховував важкість та небезпечність технологічного процесу, не порушував технологію виробництва, а тому протиправних дій відносно позивача, які б знаходились в причинному зв`язку настанням шкоди не вчиняв. Також позивачем не доведений факт заподіяння їй моральної шкоди та розмір такої шкоди не відповідає вимогам розумності та справедливості. З урахуванням викладеного, просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому згідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач по справі [PERSON] , народилася [INFO] , батьками у свідоцтві про народження серії [NUMBER] записані: батько [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.9). 09 червня 2001 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , після реєстрації шлюбу [PERSON] прийняла прізвище [PERSON] , про свідчить копія свідоцтва про одруження Серії [NUMBER] від 09 червня 2001 (а.с.10). Відповідно до Акту № 56 про нещасний випад, який стався із [PERSON] , гірничим майстром, [INFO] о 19-30 годині, на дільниці №21 у заглибленні стволу шахти ім.. Фрунзе, внаслідок падіння з висоти [PERSON] загинув (а.с. 4-8). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . (а.с.3) В п.13 Акту форми Н-1 від 16.09.1995 року № 56 посадовими особами відповідача, які допустили порушення законодавства про охорону праці, що призвело до смертельного нещасного випадку, були визнані: -механік дільниці № 21 [PERSON] , який допустив порушення §§ 59,74 «Єдиних правил безпеки при розробці рудних, нерудних та розсипних родовищ підземним способом», п. 5.2.10 вимог «Правил технічної експлуатації прохідних лебідок і підвісного обладнання»; -начальник проходки шахти імені Фрунзе [PERSON] , який допустив порушення §§ 28, 59 «Єдиних правил безпеки при розробці рудних, нерудних та розсипних родовищ підземним способом», п. 7.1. вимог «Правил технічної експлуатації прохідних лебідок і підвісного обладнання; -заступник начальника дільниці № 21 [PERSON], який допустив порушення §§ 14, 16 «Єдиних правил безпеки при розробці рудних, нерудних та розсипних родовищ підземним способом», п.2.2. «Положення про нарядну систему на руднику «Суха Балка», п. 2.12. вимог «Правил технічної експлуатації прохідних лебідок і підвісного обладнання», ст.17 Закону України «Про охорону праці»; -начальник дільниці № 21 [PERSON] , який допустив порушення §§ 28,59,74 «Єдиних правил безпеки при розробці рудних, нерудних та розсипних родовищ підземним способом», п. 7.1 вимог «Правил технічної експлуатації прохідних лебідок і підвісного обладнання»; -головний механік шахтобудівельного управління [PERSON] , який допустив порушення § 59, «Єдиних правил безпеки при розробці рудних, нерудних та розсипних родовищ підземним способом», п. 5.2.10 вимог «Правил технічної експлуатації прохідних лебідок і підвісного обладнання», ст. 17 Закону України «Про охорону праці»; -головний інженер шахтобудівельного управління [PERSON] , який порушив вимоги ст.17 Закону України «Про охорону праці», п.п. 7.4.1, 7.4.2.,7.4.3, 7.4.4. «Положення про систему управління охороною праці на руднику «Суха Балка» і п.6.2.2. «Правил технічної експлуатації прохідних лебідок і підвісного обладнання. Вину самого загиблого у нещасному випадку, який стався з ним, матеріалами розслідування не встановлено. Вирішуючи питання щодо правовідносин, які склались між сторонами у справі та законодавчих норм, що підлягають застосуванню суд керується положеннями ст. 440-1 ЦК України в редакції 1963 року, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин, оскільки судом встановлено, що право на відшкодування шкоди виникло у позивача з моменту смерті її батька під час нещасного випадку, що стався з ним на робочому місці 22.12.1997 року внаслідок незабезпечення роботодавцем безпечних та нешкідливих умов праці, що й стало причиною смерті працівника. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.5 Постанови «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Згідно статті 6 ЦК України, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом шляхом компенсації моральної шкоди. Відповідно до ст. 440-1 ЦК України в редакції 1963 року моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Стаття 440-1 ЦК України є загальною нормою, такою, що регулює делікатні правовідносини. Оскільки моральна шкода, завдана позивачу у зв`язку зі смертю її батька в результаті нещасного випадку на виробництві не відшкодовується ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ні Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 427, така моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК України. Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці гарантовано ч.4 ст. 43 Конституції України. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 17 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Отже, з аналізу вищевказаних норм слідує, що право на відшкодування моральної шкоди позивачу як члену сім`ї потерпілого виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві. Судом встановлено, що нещасний випадок стався з батьком позивача на робочому місці під час виконання трудових обов`язків та призвів до його смерті. Нещасний випадок визнаний таким, що пов`язаний з виробництвом, про що складено акт № 56 від 16.09.1995 року. Таким чином, роботодавець не створив безпечні умови праці на підприємстві, де працював померлий, тим самим порушивши ст. 152 КЗпП України, ст. 17 Закону України «Про охорону праці», які встановлюють цей обов`язок, а також виходячи з доведеності факту отримання моральної шкоди позивачем внаслідок смерті близької людини - батька, який не спростовано відповідачем, суд вважає, що відповідач ПрАТ «Суха Балка» є особою, яка несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачеві дочці померлого, у зв`язку чим наявні правові підстави для задоволення позовних вимог. Виходячи з результатів розгляду справу, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованим та підлягають частковому задоволенню з урахуванням роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин, виходячи із засад розумності та справедливості, беручи до уваги конкретні обставини по справі, а саме обставини нещасного випадку та смерті батька позивача, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, незворотню втрату турботи та підтримки близької людини, рідного батька у віці 12 років, суд вважає, що справедливою компенсацією перенесених позивачем моральних страждань, пов`язаних із смертю рідного батька та зміною звичного ритму життя, буде стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 150 000 грн. Щодо вимоги про стягнення 275000 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору у сумі 1500 грн.

Outcome: partial