Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

27 квітня 017 року позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування її житловим будинком за адресою: Миколаївська область, Вітовський (Жовтневий) район, с. Котляреве, вул. Комарова, 43. В обґрунтування своєї вимоги вказувала наступне. У її власності знаходиться зазначений житловий будинок, в якому вона проживає одна. Зазначений будинок належить їй на підставі договору дарування від 3 листопада 2016 року. В цьому будинку зареєстровані, хоча і не проживають з листопада 2016 року колишні власники будинку: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Дана обставина заважає позивачці в повній мірі користуватися та розпоряджатися власним будинком, також їй доводиться самостійно сплачувати по рахункам по оплаті комунальних платежів. Посилаючись на те, що відповідачі є колишніми власниками будинку, який належить їй на підставі договору дарування, добровільно не знялися з реєстрації, хоча і в будинку з листопада 2016 року не мешкають, тому просила позбавити їх права користування цим будинком. Позивачка в судове засідання не з`явилась, однак надіслала на адресу суду заяву, в якій позов підтримала та просила його задовольнити, а справу розглянути за її відсутності. Відповідачі до суду не зявилися, про час та місце слухання справи судом були повідомлені своєчасно та належним чином. Суд, вважаючи за можливе здійснити заочний розгляд справи за відсутності сторін, оскільки наявних в ній матеріалів достатньо для її вирішення по суті, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Будинок № 43 по вул. Комарова в с. Котляреве Вітовського (раніше Жовтневого) району Миколаївської області належить позивачці на підставі договору дарування від 3 листопада 2016 року, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Відповідачі, які є колишніми власниками будинку зареєстровані в ньому, хоча і не проживають з листопада 2016 року, що підтверджено актом виконавчого комітету Котляревської сільської ради Вітовського району Миколаївської області. Наявність такої реєстрації позбавляє позивачку як власника будинку належним чином ним володіти та розпоряджатися. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Також, згідно з вимогами ст. ст. 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На час виникнення спірних правовідносин діяли норми Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Цивільного кодексу України 2003 року, Житлового кодексу України. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Проте відповідачі в будинку добровільно не мешкають, не є членом сім`ї позивачки, тому позовні вимоги [PERSON] законні та обґрунтовані і підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved