Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

27.07.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з [PERSON], що зареєстрований 31.08.2002 року, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя не склалося, шлюбні стосунки припинені, збереження сімї неможливо. Крім того, в позові [PERSON] просить стягнути з [PERSON] аліменти в розмірі 1300 грн. на утримання неповнолітньої дитини доньки [PERSON], [INFO], від утримання якої [PERSON] ухиляється. Позивачка в судове засідання не зявилася, надавши клопотання про розгляд позову без її участі. Відповідач в судове засідання не зявився. Судові повістки, що були направлені на адресу відповідача, повернулися до суду з поміткою про закінчення строків зберігання. На підставі вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України, оскільки судовий виклик направлено відповідачу на адресу за місцем його реєстрації, вважається, що відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 31.08.2002 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб І-СГ № 298886. Із свідоцтва про народження 1-СГ № 304922 вбачається, що сторони мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO]. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути подано одним із подружжя. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги, що шлюбні стосунки припинені, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, заперечень проти розірвання шлюбу або клопотання про надання строку на примирення не заявив, суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. При цьому суд враховує, що згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Таким чином, утримувати дитину повинні і мати і батько дитини. Статтею 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Позивачка просить стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі. За правилами ст. 184 СК України в разі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідачем не надано доказів наявності у нього джерела постійного заробітку, суд вважає за доцільне визначити аліменти у твердій грошовій сумі. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, який підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з вимог ст. 182 СК України, за якими при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи всі передбачені статтею 182 СК України обставини, а також цінові реалії сьогодення, суд вважає, що запропонований позивачкою розмір аліментів є обєктивним та достатнім для задоволення потреб дитини. На підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів позивачка була звільнена від сплати судового збору. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в доход держави. Тобто, судовий збір з позовної вимоги про стягнення аліментів підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Разом з тим, при зверненні до суду позивачкою сплачено судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу в розмірі 640 грн., що підтверджується квитанцією від 27.07.2017 року. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 88 ЦПК України, за якими стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, суд вважає за необхідно присудити з відповідача на користь позивачки понесені нею вищезазначені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved