Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

27.06.2017 року до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення суми витрат, пов'язаних з утриманням у вищому навчальному закладі звернувся Харківський Національного університет Повітряних Сил імені [PERSON]. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вказав, що [PERSON] проходив навчання та військову службу у Харківському Національного університеті Повітряних Сил з 03.08.2016 року по 22.12.2016 року на посаді курсанта. Відповідно до розділу ІІ «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України» від 10.12.2008 року № 1153/2008, контракт про проходження військової служби (навчання) був укладений з [PERSON] 03 серпня 2016 року. 21 грудня 2016 року контракт про проходження військової служби (навчання), укладений між Міністерством оборони України в особі начальника Університету і відповідачем був достроково розірваний та відповідач був виключений із списків особового складу Університету наказом начальника Університету (по стройовій частині) від 21 грудня 2016 року №319. [PERSON] зобов'язався добровільно відшкодувати витрати за утримання в Університеті під час навчання, про що свідчить його особистий підпис на Загальному розрахунку №1374 від 23.12.2016 року. На теперішній час відшкодування заборгованості на користь університету [PERSON] не відбувається. Позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 52772,83 грн. на відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням [PERSON] у Харківському університеті Повітряних Сил та стягнути судові витрати на сплату судового збору у розмірі 1600 грн. Представник Харківського Національного Університету Повітряних сил в судове засідання не зявився, але направив на адресу суду заяву з якої вбачається, що позов ним підтримується, а справу він просить розглянути у його відсутності. Відповідач [PERSON] позов не визнав та в його задоволенні просив відмовити з тих підстав, що бажав стати льотчиком, а не інженером по обслуговуванню літаків і саме з цією метою вступив на навчання. Під час навчання дізнався, що потрапив не на той факультет, а тому навчатися не захотів та відрахувався з університету. Жодних коштів платити позивачу він не повинен, оскільки під час навчання дисципліни не порушував, належним чином виконував всі обовязки. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. [PERSON], проходив навчання та військову службу у Харківському Національному університеті Повітряних Сил з 03.08.2016 року по 22.12.2016 року на посаді курсанта. Відповідно до розділу II Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008р. № 1153/2008, контракт про проходження військової служби (навчання) був укладений з [PERSON] 03.08.2016 року (а.с. 6-7). 22 грудня 2016 року контракт про проходження військової служби (навчання), укладений між Міністерством оборони України в особі начальника Університету і відповідачем був достроково розірваний та відповідач був виключений із списків особового складу наказом начальника Університету (по стройовій частині) від 21.12.2016 року № 319 (а. с.7). Частиною 10 статті 25 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» визначено, що курсанти та слухачі в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, повязані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку На розвиток частини 10 статті 25 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 р. № 964 був затверджений «Порядок відшкодування курсантами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах», який визначає механізм відшкодування курсантами витрат, повязаних з їх утриманням у вищому військовому навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту на проходження військової служби (навчання) у звязку з небажанням продовжувати навчання або порушенням дисципліни, а також у разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу. Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, повязаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Відповідно до пункту 4 цього Порядку розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом. На виконання пункту 3 вказаного Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 р. № 964, був виданий спільний наказ Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 р. № 419/831/240/605/537/219/534, яким затверджений «Порядок розрахунку витрат, повязаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах». Відповідно до п.1 (абз.6) Контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, укладеного між Міністерством оборони України, в особі начальника Університету, і відповідачем 03.08.2016 року, [PERSON] взяв на себе зобовязання відшкодувати Міністерству оборони України витрати, повязані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах сержантського та старшинського складу після закінчення цього закладу». [PERSON] зобовязався добровільно відшкодувати витрати на утримання в Університеті під час навчання, про що свідчить його особистий підпис на Загальному розрахунку № 1374 від 23.12.2016 року (а.с.8). На\~ теперішній\~ час заборгованість Університету [PERSON] не відшкодована (а.с. 8-15). Пунктом 7 «Порядку відшкодування курсантами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006р. № 964, визначено, що у разі відмови курсанта добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку. Отже, Харківським Національним університетом Повітряних Сил відповідно до вимог вищезазначених Порядків були розраховані фактичні витрати, повязані з утриманням відповідача в університеті з дня його зарахування до університету по день виключення зі списків особового складу університету, загальна сума яких склала 52772,83 грн., що підтверджується «Загальним розрахунком № 1374 від 23.12.2016 року коштів на відшкодування витрат, повязаних з утриманням курсанта [PERSON] (а.с. 8). Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Суд критично відноситься до пояснень відповідача з того приводу, що він не знав на якому факультеті навчається, оскільки ним підписувася контракт, він відвідував зайняття, а тому з першого дня навчання не міг не знати назву факультету на якому навчається, а отже, мав змогу одразу відрахуватися. Зміст контракту, його окремі частини відповідачем не оскаржені, він не просив визнати їх недійсними. Відповідач в порушення ст. 60 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів в підтвердження того, що позивач ввів його в оману. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги Харківського Національного університету повітряних сил ім. Івана Кожедуба ґрунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем понесені судові витрати пов'язані із сплатою судового збору в сумі 1600 грн., які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved