Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

27.08.2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] суму боргу у розмірі 470156,82 грн., а також суму судового збору. При цьому позивач посилається на те, що 03.10.2011 року вона передала відповідачу грошові кошти в розмірі 25000 доларів США, що на день звернення до суду становить в еквіваленті 341485,20 грн., про що відповідачем [PERSON] власноручно було складено розписку. Строк повернення грошей сплинув 01.12.2012 року, однак до теперішнього часу відповідачем борг не повернуто, в зв'язку з чим позивач змушена звернутись до суду. Представник позивача [PERSON] до судового засідання 26.11.2014 року не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання повторно не з'явився, повідомлявся належним чином у відповідності до ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, згідно з розпискою від 03.10.2011 року [PERSON] отримав в борг у [PERSON] гроші в сумі 25000 доларів США та борг, або еквівалентну суму в гривні за курсом НБУ на момент повернення, зобов'язався повернути своєму кредитору до 01.01.2012 року. В розписці відповідач зазначив, що за борг відповідає своїм рухомим та нерухомим майном, незалежно від часу укладення угоди. При неповерненні грошових коштів в зазначені строки спір може бути вирішений в судовому порядку за місцем знаходження позивача або відповідача. При поверненні грошових коштів кредитор повертає розписку боржнику. Знаходження розписки у боржника свідчить про виконання зобов'язань перед кредитором. Розписка складена в присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] /а.с.6/. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З огляду на вищевикладене, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню, так як обґрунтована та доведена. Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved