Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-12 00:00:00

26 червня 2019 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно укладеного договору між позивачем та відповідачем №б/н від 05.06.2013 року відповідач отримав кредит у розмірі 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Своїм підписом у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку відповідач підтвердив, що ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг та тарифами ПриватБанку. Однак відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим позивач просив стягнути з нього заборгованість в сумі 67706,24 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту - 716,90 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 59211,32 грн.; заборгованість за пенею - 4077,72 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3200,30 грн. - штраф (процентна складова) та судові витрати. Ухвалою від 01 липня 2019 року позовна заява була залишена без руху. Після усунення недоліків позовної заяви та отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, 31 липня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі. 03.09.2019 року судом постановлено ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Ухвалою від 24.09.2019 року продовжено строк підготовчого провадження до 30 жовтня 2019 року. 15 листопада 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 18 жовтня 2019 року відповідач подав відзив на позов, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками, які нараховані у періоди з 11.11.2014 року по 09.03.2016 року та з 02.11.2016 року по 18.04.2019 року, посилаючись на п.2.1.1.12.4 Умов та правил надання банківських послуг, яким встановлено, що у разі наявності простроченого кредиту (овердрафту) - строком повернення кредиту (овердрафту) в повному обсязі є 211 день з моменту виникнення такої заборгованості та яким фактично встановлено строк виконання зобов`язань за договором в повному обсязі. Після сплаву визначеного договором строку кредитування право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Крім того, відповідно до п.2.1.1.12.6.4 Умов та правил, у разі непогашення простроченого кредиту, овердрафту або його частини понад 210 днів весь кредит (овердрафт) вважається простроченим і нарахування з дати переводу кредиту в статус прострочених боргових зобов`язань проводяться відповідно до п.2.1.1.12.6.1 - на залишок простроченої заборгованості боржник сплачує пеню в розмірі, вказаному п.2.1.1.12.6.1. При цьому винагорода відсотки за користування кредитом не сплачується. Відповідно до доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості, він здійснював платежі з метою погашення заборгованості по кредиту: 19.03.2014, 10.03.2016, 19.04.2019-23.04.2019 р.р. Платежі, які він повинен був виконати до 13.04.2014 р., 04.04.2016 р. та 18.05.2019 р. ним не здійснено. Тому у періоди: з 14.04.2014 р. по 09.03.2016 р., з 05.04.2016 р. по 18.04.2019 р., з 19.05.2019 р. по 31.05.2019 р. у нього виникло прострочення заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим за умовами договору позивач з 14.04.2014 р., 05.04.2016 р. та 19.05.2019 р. мав право нараховувати відсотки за користування кредитом лише протягом 210 днів, а з 11.11.2014 р. по 09.03.2016 р. та з 02.11.2016 р. по 18.04.2019 р. весь кредит (овердрафт) вважається простроченим та право нарахування відсотків припинилося, однак позивачем нараховано відсотки по 31.05.2019 р. Так як у вказані періоди відсотки нараховано без відповідних правових підстав, відповідач просив у їх стягненні відмовити. 21 листопада 2019 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач на задоволенні позову наполягав, посилаючись на те, що згідно п.91 постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №444/9519/12 від 28.03.2018 року, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому, виходячи із зазначеного, позивач вважає, що якщо строк виконання зобов`язання сплив, то кредитор має право на індекс інфляції за весь час прострочення та 3 проценти річних. Однак кредитор може вимагати і інший розмір процентів, якщо він встановлений договором. Крім того, відповідно до ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Тому, на думку позивача, відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування процентів на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плати за весь час фактичного користування кредитними коштами, оскільки розрахунок заборгованості здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. Крім того, дія договору пролонгується кожні 12 місяців, картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці, тому позивач вважає, що кредитний договір чинний, а заперечення відповідача нічим не обгрунтовані. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. На задоволенні позову наполягає /а.с.45/. Тому справа розглянута у відсутність представника позивача, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково з підстав, зазначених у відзиві на позов та пояснив, що дійсно він отримував кредитну картку в Приватбанку, знімав з неї кошти та через деякий час її загубив. З того часу вже минуло багато часу та він вважав, що все витрачене він вже сплатив. Однак, якщо він і має заборгованість, то, на його думку, її розмір складає не більше 20000 грн. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 05.06.2013 року [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між ним та банком договір. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до положень якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Підписавши зазначену анкету-заяву, відповідач підтвердив, що ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Приватбанку. Таким чином, [PERSON] уклав з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір №б/н від 05.03.2013 року, за яким отримав кредит в сумі 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає вимогам ст.1054 ЦК України /а.с.9, 52, 54/. АТ КБ «Приватбанк» є правонаступником ПАТ КБ «Приватбанк» /а.с.41-42/. Відповідно до п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, після отримання Банком від Клієнта необхідних документів, а також Заяви, Банком проведено перевірку наданих документів та прийнято рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту у сумі 800 грн., а 04.02.2015 року розмір кредитного ліміту зменшено до 720 грн. /а.с.54/. Відповідно до п.п.2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язаний погашати заборгованість по кредиту, процентах за його користування, по перевитратах кредитного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У випадку невиконання зобов`язань за договором, на вимогу кредитора виконати зобов`язання по поверненню кредиту /в тому числі простроченого кредиту і Овердрафту/, сплатити винагороду банку. Згідно з п.2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг, у разі виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн., включаючи прострочені зобов`язання, передбачені п.п.2.1.1.12.6.2, 2.1.1.12.8.1, клієнт сплачує банку пеню, яка розраховується так: пеня = базова процентна ставка по договору /30 (нараховується за кожен день прострочки кредиту) + 50 грн. (одноразово). Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, позивач вважає, що станом на 31.05.2019 року заборгованість відповідача за кредитним договором склала 67706,24 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту - 716,90 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 59211,32 грн.; заборгованість за пенею - 4077,72 грн.; штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) - 3200,30 грн. /а.с.52-53/. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно п.п.2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, ст.ст.526, 1049, 1050, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний належним чином виконувати взяті зобов`язання, повернути кредит та сплатити проценти в строки та в порядку, що встановлені договором. При цьому, відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання, або не виконав його в строк, передбачений договором. Таким чином, так як відповідач не виконав зобов`язання в строк, передбачений кредитним договором, то позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та пенею підлягають задоволенню. Щодо відсотків за користування кредитом, суд прийшов до наступного. Ч.1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. При цьому, згідно з абзацом 2 ч.1 ст.1048 ЦК України, у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Тому, виходячи із аналізу абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України, після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Така позиція суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, у пунктах 53-55. Крім того, аналогічні положення щодо відсотків закріплені і в самому кредитному договорі. Так, п.2.1.1.12.4 Умов та правил встановлено, що відповідно до ст.212 ЦК України, у разі наявності Простроченого Кредиту (Овердрафту) - строком повернення кредиту (Овердрафту) в повному обсязі є 211 день з моменту виникнення такої заборгованості /а.с.32/. Відповідно до п.2.1.1.12.6.4 Умов та правил, у разі непогашення суми простроченого кредиту (кредитного ліміту, кредитної лінії), овердрафту або його частини понад 210 днів весь Кредит (Овердрафт) вважається простроченим і нарахування з дати переводу Кредиту (Овердрафту) в статус прострочених боргових зобов`язань проводяться згідно п.п.2.1.1.12.6.1. На залишок простроченої заборгованості Боржник сплачує пеню в розмірі, вказаному в п.2.1.1.12.6.1 Умов. При цьому винагорода відсотки за користування Кредитом не сплачується. Таким чином, кредитним договором сторони погодили строк виконання зобов`язань за договором в повному обсязі, а отже і строк кредитування, а саме: у разі виникнення простроченого кредиту (овердрафту) - 210 днів з моменту виникнення такої заборгованості. Строк погашення заборгованості минулого місяця по кредиту та овердрафту відповідно до п.2.1.1.12.4, 2.1.1.12.7.2 Умов та правил - до 25 числа поточного місяця. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідач вперше витратив кредитні кошти 24 вересня 2014 року. За умовами договору, платіж на погашення частини заборгованості відповідач повинен був здійснити до 25 жовтня 2014 року, однак не здійснив. Таким чином, починаючи з 26 жовтня 2014 року у відповідача з`явилась прострочена заборгованість за кредитом та виходячи з умов договору, встановлених вищевказаним п.2.1.1.12.6.4, позивач, починаючи з 26 жовтня 2014 року, мав право нараховувати відсотки за користування кредитом лише протягом 210 днів, тобто по 23 травня 2015 року включно, а далі з 24 травня 2015 року весь Кредит (Овердрафт) вважається простроченим та право позивача на нарахування відсотків припинилося. Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості, позивачем нараховано відсотки по 31 травня 2019 року включно. Тому суд вважає, що в період з 24 травня 2015 року по 31 травня 2019 року відсотки нараховано без відповідних правових підстав, і тому позов в частині стягнення заборгованості за відсотками підлягає частковому задоволенню, а саме задоволенню в частині стягнення відсотків, нарахованих по 23 травня 2015 року включно в сумі 389,34 грн. (а.с.52-53), а в частині стягнення заборгованості за відсотками, які нараховані у період з 24 травня 2015 року по 31 травня 2015 року в сумі 58821,98 грн. позивачу слід відмовити. Що стосується штрафу, то п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що при порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому грошовому зобов`язанню, передбаченому цим договором більш ніж на 30 днів, Клієнт зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. плюс 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з врахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій /а.с.30/. Разом з тим, на думку суду, позивач помилився при розрахунку розміру штрафу в частині процентної складової, так як до складу заборгованості, від якої слід розрахувати 5%, врахував не лише заборгованість за кредитним лімітом та відсотками, як передбачено договором, а і заборгованість за пенею, що договором не передбачено. Тому процентна складова штрафу підлягає стягненню в розмірі 55,31 грн. (/716,90 грн.+389,34 грн./ х 5%), а позов в частині стягнення штрафу - частковому задоволенню. Таким чином, загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача складає 5739,27 грн. (з них: заборгованість за тілом кредиту - 716,90 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 389,34 грн.; заборгованість за пенею - 4077,72 грн.; штраф /фіксована частина/ - 500 грн.; штраф /процентна складова/ - 55,31 грн.). Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. В задоволенні іншої частини позову відмовити. Посилання позивача на ч.2 ст.625 ЦК України, як на підставу продовження нарахування відсотків до повного виконання зобов`язань за договором є помилковими, так як ч.2 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, тоді як договором, а саме п.2.1.1.12.6.4 Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку встановлено, що з дати переводу Кредиту (Овердрафту) в статус прострочених боргових зобов`язань нараховується пеня, а винагорода відсотки за користування Кредитом не сплачується. При цьому вимог на стягнення з відповідача передбачених ч.2 ст.625 ЦК України 3% річних, які за своєю природою є не платою за користування кредитом, а відповідальністю за невиконання грошового зобов`язання, позивачем не заявлено.

Outcome: partial