Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

27.02.2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить зобов`язати [PERSON] ( [ADDRESS] , індивідуальний податковий номер [NUMBER] ) не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його малолітнім сином [PERSON] , [INFO] визначивши наступні способи моєї участі у його вихованні та особистому спілкуванні - кожної п`ятниці місяця з 18-00 до 18-00 неділі та два тижні кожного літнього місяця. Стягнути з відповідачки на його користь суму сплачених позивачем судових витрат. Ухвалою суду від 03.03.2020 року відкрито провадження по справі та призначено до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 22.04.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Одночасно відповідачем [PERSON] 30.04.2020 року подано зустрічний позов, в якому вона просить визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] за адресо.: [ADDRESS] . 30.04.2020 [PERSON] надала до суду відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому вказує що позовна заява має бути задоволена частково, шляхом визначення способу участі [PERSON] у вихованні та особистому спілкуванні з сином [PERSON] : кожної першої та третьої суботи місяця з 09:00 годин до 18:00 годин та два тижні літнього оздоровлення з урахуванням бажання та інтересів дитини. Оскільки вона працевлаштована, визначення порядку спілкування з дитиною в спосіб, про який просить позивач, позбавлятиме її можливості спілкуватися з дитиною у вихідні дні. 28.05.2020 року позивач [PERSON] надав до суду відповідь на відзив, в якому з позицією відповідача незгоден, оскільки це порушує його права як батька. Ухвалою суду від 20.07.2020 року зустрічну позовну заяву прийнято судом до спільного розгляду із первісним позовом. Позивач у судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду був повідомлений належним чином, представник позивача надав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, вимоги зустрічного позову визнали в повному обсязі, не заперечили проти його задоволення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, представник відповідача надав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без їх участі, позовні вимоги визнали частково, з урахуванням висновку органу опіки та піклування, вимоги зустрічного позову просить задовольнити в повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином про причини неявки суду не повідомив. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного. Як вбачається з первісного позову сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 05 жовтня 2012 р. 24 травня 2013 року від даного шлюбу народився син [PERSON] . 01 листопада 2017 року шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було розірвано шлюб. Після розірвання шлюбу син [PERSON] став проживати разом із [PERSON] . Відповідач перешкоджає [PERSON] , не бажає його присутності та штучно створює такі обставини через які він не може нормально зустрічатися з сином. Позивач [PERSON] приймає участь у вихованні сина, в його утриманні, розвитку її здібностей та забезпечує його всім необхідним для нормального розвитку та становлення. Згідно з Актом обстеження умов проживання від 02.09.2019 р. встановлено що умови проживання [PERSON] відповідають встановленим вимогам. Відповідно до рішення від 22 серпня 2019 року за № 914 Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради було визначено порядок прийняття участі у спілкуванні з сином [PERSON] та у його вихованні згідно наступного порядку: кожної першої та третьої п`ятниці місяця з 18-0 до 18-00 неділі та два тижні літнього оздоровлення з урахуванням бажання та інтересів дитини. Надати батькам право визначати порядок оздоровлення дитини влітку та змінювати графік зустрічей батька з сином за взаємною згодою та з врахуванням інтересів малолітнього. Але фактично, з моменту прийняття даного рішення, відповідач [PERSON] його ігнорувала і продовжувала чинити перешкоди [PERSON] спілкуванню з сином та взяття участі у його вихованні. В силу ч. ч.1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. На підставі ч. ч. 2, 3 ст. 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Таким чином, оскільки позивач та відповідачка мають рівні права щодо виховання та розвитку свого сина, позивач має бажання приймати участь у вихованні дитини, а спілкування між позивачем та його сином не перешкоджають нормальному розвитку дитини, прийнявши до уваги, що позивачу чиняться перешкоди у спілкуванні та побаченні з дитиною, з урахуванням поведінки позивача та відповідачки, між якими немає порозуміння, позиції відповідача, рішення виконкому Миколаївської міської ради від 22.08.19р. №914, позовну заяву про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від них слід задовольнити частково. Крім цього, [PERSON] заявлено зустрічний позов з вимогою про визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Статтею 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України - якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Із копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , встановлено, що сторони дійсно мають неповнолітню дитину, яка на момент звернення позивача по зустрічній заяві [PERSON] із даним позовом до суду є малолітньою. Судом в ході судового провадження встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.10.2012р. по 01.11.2017р. Сторони не заперечують, що на момент припинення шлюбних відносин ними було досягнуто згоду про визначення місця проживання малолітньої дитини - сина [PERSON] , який залишився проживати із матір`ю. Відповідач [PERSON] в своїй заві не заперечує проти визнання місця проживання дитини з матір`ю. Однак, із зустрічної позовної заяви судом встановлено, що на даний момент позивач [PERSON] за зустрічною позовною заявою має намір зареєструвати дитину за місцем її реєстрації, оскільки відсутність у дитини зареєстрованого місця проживання впливає на можливість реалізації як прав дитини, так і матері. Відповідач по зустрічному позову [PERSON] категорично відмовляється надати дозвіл на реєстрацію місця проживання дитини за місцем її реєстрації та пропонує звернутись до суду. Абзац 3 п.18 Правил реєстрації місця проживання та порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру затвердженого Постановою КМУ №207 від 02 березня 2016 року, встановлено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого із батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідач в своїй заяві зазначив, що не заперечує, проти проживання дитини разом з матір`ю. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4). Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З матеріалів справи убачається про існування між колишнім подружжям стійкого особистого конфлікту, проте не вбачається конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків обох батьків по відношенню до дитини та їх реалізації. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення вимог зустрічної позовної заяви. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial