Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

27.07.2020 року до суду надійшла позовна заява ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 26.10.2020 року позов задоволено. 05.02.2021 року до суду надійшла заява відповідача, подана його представником - адвокатом Романцовою Т.В., про перегляд заочного рішення, в якій вона просила скасувати заочне рішення та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 22.02.2021 року заочне рішення було скасовано та справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження, сторонам були встановлені строки на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. У позовній заяві позивач посилається на те, що 08.07.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту №11365662000 (кредитний договір), за умовами якого позичальнику було надано кредит у сумі 65000,00 доларів США з кінцевим терміном його повернення 09.07.2018 року та з оплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 15% річних за перші 30 днів користування кредитними коштами та змінної процентної ставки за користування кредитом у подальшому. Позичальник зобов`язався своєчасно та у повному обсязі виплачувати проценти за користування кредитом, виконати інші умови Кредитного договору та повернути кредит у встановлені терміни. Прийняті на себе зобов`язання АКІБ «УкрСиббанк» виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] грошові кошти. 30.01.2009 року між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до Договору про надання споживчого кредиту №11365662000 щодо зміни умов кредитного договору при реструктуризації, якою встановлювався порядок погашення кредиту у формі ануїтетного платежу у розмірі 885 доларів США. Так, п. 1.2.2. Кредитного договору було викладено у новій редакції: «Позичальник з дати підписання цієї Додаткової угоди зобов`язується повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в день сплати ануїтетного платежу. Розмір ануїтетного платежу складає 885 (вісімсот вісімдесят п`ять) доларів США. День сплати ануїтетного платежу 10 число кожного календарного місяця строку кредитування, протягом якого Позичальник зобов`язаний сплатити ануїтетний платіж.». З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір іпотеки №89718 від 08.07.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосєвим В.В. та зареєстрованим в реєстрі за №1666 (Договір іпотеки), на повний розмір зобов`язань позичальника за кредитним договором. Предметом забезпечення за Договором іпотеки є нерухоме майно: квартира [ADDRESS] . Згодом право вимоги за договором про надання споживчого кредиту №11365662000 від 08.07.2008 року від ПАТ «УкрСиббанк» перейшло до ПАТ «Дельта Банк» на підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеного між ними 08.12.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. та зареєстрованого в реєстрі за № 2949, 2950. В подальшому між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» були укладені Договір № 1515/К від 13.06.2019 року про відступлення прав вимоги, зокрема, за договором про надання споживчого кредиту №11365662000 від 08.07.2008 року, що був укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , та Договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, посвідчений 13.06.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. та зареєстрований в реєстрі за № 1202, зокрема за Договором іпотеки №89718 від 08.07.2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , зареєстрованим в реєстрі за №1666. За викладених обставин згідно з умовами кредитного договору та Додаткової угоди №1 до нього [PERSON] взяв на себе зобов`язання повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в день сплати ануїтетного платежу. Проте, відповідач [PERSON] не виконує взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, зокрема, з моменту укладення між сторонами Додаткової угоди №1 до Договору про надання споживчого кредиту №11365662000 від 30.01.2009 року та Додаткової угоди №2 до Договору про надання споживчого кредиту №11365662000 від 19.03.2009 року, погашень кредиту не відбувалось, в зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором. Заборгованість [PERSON] за кредитом на 13.06.2019 року при укладанні договору №1515/К про відступлення права вимоги (станом на момент відступлення прав вимоги за кредитним договором та іпотечним договором) становить: сума заборгованості за тілом кредиту - 1 644 390,95 грн.; сума заборгованості за відсотками - 3 053 976,14 грн. Всього заборгованість складає 4 698 367,09 грн. Враховуючи викладене, позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки №89718 від 08.07.2008 року, а саме на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 43,90 кв. м, що належить на праві власності відповідачу, для задоволення вимог ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» на загальну суму 4 698 367,09 грн., встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу вказаного майна на прилюдних торгах з початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. 12.04.2021 року до суду надійшли письмові пояснення (заперечення) щодо позовної заяви, в яких сторона відповідача зазначає, що першу вимогу відповідач отримав від правонаступника АКІБ «УкрСиббанку» - ПАТ «ДельтаБанк» 12.01.2012 року, другу - 26.06.2013 року. У листах кредитор вимагав достроково повернути всю суму за кредитом. Вказує, що, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається в рахунок стягнення заборгованості, тому суттєве значення має встановлення дійсного розміру заборгованості. Однак позивачем не надано належного розрахунку заборгованості за кредитним договором із зазначенням розміру та періоду нарахування відсотків, а тому неможливо розрахувати розмір заборгованості за відсотками, який незаконно було нарахований позивачем за межам строку пред`явлення кредитором вимоги про дострокове повернення кредиту, тобто після 26.06.2013 року. Вважає, що 6 років кредитор незаконно нараховував відсотки по кредиту. Посилається на те, що за відсутності належних та допустимих доказів в обґрунтування розміру заборгованості, в рахунок якого позивач просить стягнути заборгованість, позовні вимоги є недоведеними. Також зазначає, що вимогою від 12.01.2012 року було відповідача повідомлено про те, що розпочата претензійна робота зі стягнення повної суми заборгованості у розмірі: 62 283,07 доларів США - заборгованість по тілу кредиту, 27 381,71 доларів США - по відсотках, а вимогою від 26.06.2013 року Банк вимагав погасити всю суму заборгованості у повному обсязі зі сплатою процентів за користування кредитом з урахуванням усіх штрафних санкцій у загальному розмірі 838 212,64 грн. Отже, надіславши вдруге 26.06.2013 року відповідачу вимогу про дострокове погашення заборгованості, кредитор, правонаступником якого виступає позивач, змінив строк виконання основного зобов`язання у сторону зменшення до 10.08.2013 року. З огляду на зазначене, відлік позовної давності має нараховуватися з 10.08.2013 року. Разом з тим, позивач звернувся до суду з позовом лише 27.07.2020 року, тобто зі спливом строку загальної позовної давності. Враховуючи викладене, просить застосувати до позовних вимог строки позовної давності та відмовити в задоволенні позову. 31.05.2021 року до суду надійшла заява, зі змісту якої вбачається, що у зв`язку зі зміною порядку та строків виконання зобов`язання, що не були враховані у первинній редакції позову, ТОВ «Фінансова Компанія Інвест-Кредо» здійснило розрахунок заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 11365662000 від 08.07.2008 року згідно редакції договору від 30.01.2009 року та заявляє про зменшення позовних вимог, а саме зміну розміру заборгованості, через непогашення якої відбувається звернення стягнення на предмет іпотеки з 4 698 367,09 грн. на 153 990,00 доларів США. Також стороною позивача була подана відповідь на відзив, в якій представник вказує про неможливість застосування строків позовної давності, з огляду на те, що жоден з документів, на які посилається в письмових поясненнях відповідач не встановлює юридичного факту пред`явлення кредитором за Договором про надання споживчого кредиту № 11365662000 вимоги про дострокове виконання зобов`язання. Так, обидва листи від 12.01.2012 року мають інформаційний характер, тому посилання на ці документи в якості підтвердження зміни строку виконання зобов`язання є необґрунтованими. Щодо листа від 26.06.2013 року вважає, що він не є належним доказом пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту, оскільки він: - по-перше, не містить підпису посадової особи ПАТ «Дельта Банк» та печатки цієї юридичної особи, а натомість підписаний невідомою особою « [PERSON] » та скріплений печаткою «Для документів №2» TOB «КК «Вердикт», що не має жодного відношення до ПАТ «Дельта Банк»; - по-друге, не містить вимоги про повне погашення заборгованості за кредитним договором, а містить вимогу про погашення наявної, тобто поточної заборгованості, що не є тотожним поняттю повного дострокового повернення кредиту; - по-третє, адресується поручителю [PERSON] , а не позичальнику за кредитним договором. Щодо неодноразових повідомлень-вимог, які зазначені у позовній заяві в якості заходів досудового врегулювання спору, пояснює, що позивач мав на увазі власні вимоги від 09.10.2019 року та 04.12.2019 року, які не були отримані відповідачем. Відносно тверджень про недоведеність дійсного розміру боргу сторона позивача зазначає, що за відсутності доказів будь-якого погашення кредиту, Товариством має право вимагати погашення тіла кредиту, а також наводить розрахунок платежів за повні 174 місяці (з 10.02.2009 року до 10.07.2023 року) за які відповідачем згідно умов договору мали бути сплачені ануїтетні платежі: 174 х 885 доларів США = 153 990 доларів США. Посилається на те, що із наданих до позовної заяви документів в одну математичну дію здійснюється розрахунок, відповідно до якого заборгованість відповідача складає 153 990 доларів США, а відповідач, у разі наявності заперечень, має спростувати заборгованість згідно наданого розрахунку. Таким чином, позивач надав до позову копії документів, що підтверджують перехід права вимоги за кредитним договором та наявність заборгованості у відповідача, в той час як відповідачем не надано жодного належного доказу про зміну строку виконання зобов`язання за кредитним договором та про сплату будь-яких платежів на спростування розрахованої раніше банком заборгованості та розрахунку наведеного у відповіді на відзив. У поданих до суду письмових поясненнях щодо відповіді на відзив та заяви про зменшення розміру позовних вимог, які надійшли 04.08.2021 року до суду, сторона відповідача надає свої заперечення. Так, відповідач вважає заявлену позивачем суму боргу у розмірі 153 990 доларів США - безпідставною, оскільки позивач звернувся до суду з позовом 27.07.2020 року, отже, до частини платежів, нарахованих до 26.07.2017 року (за три роки до звернення з позовом до суду) слід застосувати строк позовної давності. Вказує, що з відповіді на відзив позивача вбачається, що сплачувати за кредитом відповідач припинив у лютому 2009 року. В той же час до суду з даним позовом позивач звернувся лише 27.07.2020 року. За таких умов трирічний термін позовної давності за черговими платежами, нарахованими до 26.07.2017 року позивачем було пропущено, відтак вимоги в цій частині не підлягають до задоволення. Сума платежів за період з 10.02.2009 року до 26.07.2017 року сумарно становить - 90 270 доларів США. За таких умов сума заборгованості за кредитом має бути зменшена на розмір такої заборгованості, нарахованої поза межами строку позовної давності. Також після звернення до суду з позовом кредитор вже не мав права нараховувати відсотки в силу дії ст.ст. 1048, 1050 ЦК України. Зазначає, що позивач не надав належні докази складових частин ануїтетного платежу (суми тіла кредиту та відсотків), нарахованих після звернення до суду з позовом, тому в цій частині сума боргу є недоведеною позивачем. Отже, обґрунтований розмір заборгованості має складати - 31 860 доларів США (885 доларів США х 36 місяців (останні три роки нарахування до звернення з позовом до суду). Щодо зміни строку повернення кредиту та спливу строку позовної давності до всієї суми заборгованості представник відповідача посилається на підстави, викладені в поданих до суду раніше запереченнях, зазначаючи при цьому, що кредитор, звернувшись у 2013 році із вимогою, на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Вимога свідчить про закінчення строку дії кредитного договору, оскільки в ній зазначається про те, що у разі непогашення всієї суми боргу, кредитор розпочинає стягнення в примусовому порядку. Представник також викладає свої аргументи відносно доводів позивача про те, що вимога кредитора від 26.06.2013 року не є вимогою про дострокове повернення, а саме зазначає: 1) вимога була направлена ще попереднім кредитором ПАТ «Дельта Банк», в якості представника кредитора на той момент діяла колекторська компанія TOB «КК «Вердикт»; 2) на вимозі наявна печатка представника ПАТ «Дельта Банк» - TOB «КК «Вердикт» та підпис довіреної особи представника останнього; 3) у вимозі зазначено реквізити для погашення боргу саме кредитора ПАТ «Дельта Банк», а в призначенні платежу зазначено саме особу позичальника - відповідача; 4) у вимозі ПАТ «Дельта Банк» вимагає повернути достроково всю суму боргу у розмірі 838 212, 64 гри., яка на той час була еквівалента сумі коштів по курсу НБУ у розмірі 104 776 доларів США, отже, твердження позивача про стягнення поточної заборгованості є хибним; 5) вимогу отримав особисто [PERSON] , незважаючи на те, що отримувачем вказано поручителя та солідарного боржника - [PERSON] ; 6) у вимозі зазначено номер останньої додаткової угоди № 11365662001 від 30.01.2009 року до основного договору № 11365662000 від 08.07.2008 року, оскільки цією угодою були змінені суттєві умови кредитного договору. Враховуючи викладене, вважає беззаперечним фактом отримання відповідачем у червні 2013 року вимоги про дострокове повернення кредиту у повному обсязі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04.08.2021 року закрито підготовче засідання та призначене судове засідання для розгляду справи по суті. У судовому засідання представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з урахуванням поданої заяви про зменшення позовних вимог та просив задовольнити. Також подав письмові додаткові поясненнях на спростування доводів відповідача щодо невизнання ануїтетних платежів, що мають бути сплачені після подання позову до суду, в яких зазначається про хибність такої позиції, оскільки ануїтетний платіж є щомісячним платежем, що визначений за домовленістю сторін договору, та за своєю правовою природою не є відсотками. Таким чином, немає підстав для звільнення відповідача від сплати ануїтетних платежів (достроково у зв`язку із порушенням умов договору) за період з 10.08.2020 року до 10.07.2023 року. При цьому у разі застосування наслідків пропущення строку позовної давності до подання позовної заяви розрахунок заборгованості складатиме 63720 доларів США. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала щодо заявлених вимог, просила відмовити в задоволенні позову з підстав, зазначених у поданих запереченнях. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено, що 08.07.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 11365662000, за умовами п.1.1.,1.2 якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 65000,00 доларів США, що еквівалентно 314 606,50 грн., а позичальник - належним чином використовувати його та повернути не пізніше 09.07.2018 року, з оплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 15% річних за перші 30 днів користування кредитними коштами та змінної процентної ставки за користування кредитом у подальшому. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір іпотеки № 89718 від 08.07.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Лосєвим В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1666 (Договір іпотеки), предметом якого є нерухоме майно: квартира [ADDRESS] , визначеною вартістю на момент укладення договору - 539 590 грн. Прийняті на себе зобов`язання АКІБ «УкрСиббанк» виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] грошові кошти. Проте, останній зволікав з виконанням своїх обов`язків за договором щодо своєчасної та у повному обсязі виплати процентів за користування кредитом та повернення кредитних коштів у встановлені терміни. 30.01.2009 року між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 11365662000 щодо зміни умов кредитного договору при реструктуризації, якою у п.1.2.2 встановлювався порядок погашення кредиту у формі ануїтетного платежу у розмірі 885 доларів США. Крім того, до п. 1.2. договору було внесено зміну щодо кінцевого терміну повернення кредиту - не пізніше 10.07.2023 року. Також 19.03.2009 року Додатковою угодою № 2 до Договору сторони домовились про перенесення строків виконання зобов`язань позичальника зі сплати процентів за договором з 01.01.2009 року - 31.01.2009 року на 01.02.2011 року - 10.02.2011 року. Таким чином, за умовами кредитного договору та додаткових угод до нього [PERSON] взяв на себе зобов`язання повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в день сплати ануїтетного платежу. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконує взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, зокрема, з моменту укладення Додаткової угоди № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 11365662000 від 30.01.2009 року та Додаткової угоди № 2 Договору про надання споживчого кредиту №11365662000 від 19.03.2009 року погашень кредиту не відбувалось, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором. Зазначені обставини стороною відповідача не спростовані. Право вимоги за договором про надання споживчого кредиту №11365662000 від 08.07.2008 року від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» перейшло на підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеного між ними 08.12.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Шевченко Д.Г. та зареєстрованого в реєстрі за № 2949, 2950. 13.06.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» і ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» були укладені Договір № 1515/К про відступлення прав вимоги, зокрема, за договором про надання споживчого кредиту № 11365662000 від 08.07.2008 року, що був укладений між АКІБ «УкрСиббанк» і [PERSON] , та Договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, посвідчений 13.06.2019 року приватним нотаріусом КМНО Шевченко І.Л. та зареєстрований в реєстрі за № 1202, зокрема за Договором іпотеки № 89718 від 08.07.2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , зареєстрованим в реєстрі за № 1666. Відповідно до ст. 509 цього Кодексу зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Положеннями ч. 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Стороною позивача у позовній заяві було зазначено, що станом на 13.06.2019 року при укладанні договору № 1515/К про відступлення права вимоги (станом на момент відступлення прав вимоги за кредитним договором та іпотечним договором, а саме дату купівлі-продажу майнових прав) заборгованість за кредитним договором становить: сума заборгованості за тілом кредиту - 1 644 390,95 грн.; сума заборгованості за відсотками - 3 053 976,14 грн., всього - 4 698 367,09 грн. Однак 31.05.2021 року до суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої позивач заявив про зміну розміру заборгованості, через непогашення якої відбувається звернення стягнення на предмет іпотеки, з 4 698 367,09 грн. на 153 990,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на дату подання заяви є меншим, ніж первісні вимоги. Разом з тим, стороною відповідача оспорюється заявлений розмір заборгованості за кредитним договором - 153 990 доларів США, а також порушується питання щодо спливу строку позовної давності у зв`язку зі зміною строку виконання основного зобов`язання. Слід зазначити, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16, від 18.12.2019 року у справі № 522/1029/18, від 16.06.2020 року у справі № 372/266/15-ц. Щодо оспорювання суми заборгованості, то Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 року (справа № 921/730/13-г/З, провадження № 12-6гс20) дійшла до висновку, що при розгляді справи про звернення кредитором стягнення на майно заставодавця (іпотекодавця, майнового поручителя) останній може заперечувати проти суми заборгованості за основним зобов`язанням. Так, за остаточно наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідача складає 153 990 доларів США, яка по суті нарахування стороною відповідача не спростовувалась. Між тим, представник відповідача посилається на те, що позивач звернувся до суду з позовом 27.07.2020 року, тому до частини нарахованих до 26.07.2017 року щомісячних платежів слід застосувати строк позовної давності. Також посилається на безпідставність нарахування процентів після закінчення строку кредитування або у разі пред`явлення кредитором вимоги про дострокове повернення кредиту у порядку, передбаченому ст.1050 ЦК України, тобто після 27.07.2020 року. За розрахунком представника відповідача обґрунтований розмір заборгованості має складати 31 860 доларів США за період з 26.07.2017 року до 27.07.2020 року. Разом з тим, за умовами укладеної 30.01.2009 року Додаткової угоди № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 11365662000 позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в термін не пізніше 10.07.2023 року та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів у розмірі 885 доларів США 10 числа кожного календарного місяця строку кредитування. В законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (ст. ст. 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року (справа № 444/9519/12) зазначено, що, оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Суд погоджується з доводами сторони позивача в частині того, що ануїтетний платіж є щомісячним платежем, що визначений за домовленістю сторін договору до 10.07.2023 року, та за своєю правовою природою не є відсотками, а тому має враховуватись в загальний розмір заборгованості. При цьому, позивач, визначаючи розмір заборгованості, фактично погодився, що розмір заборгованості у зв`язку невиконанням відповідачем кредитних зобов`язань за договором складає 63 720 доларів США (платежі з 10.08.2017 року по 10.07.2023 року), виходячи з того, що в разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, погашення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку сплати чергового платежу. Оскільки за умовами кредитного договору останній платіж за кредитним договором позичальник повинен здійснити 10.07.2023 року, а з позовом позивач звернувся у 27.07.2020 року, період заборгованості обчислюється ним в межах строку позовної давності з 10.08.2020 року до 10.07.2023 року. Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в ст. 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Згідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» позивач має право на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві, якщо це передбачено рішенням суду або договором. Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено ст.39 Закону України «Про іпотеку», якою встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Так, умовами укладеного Договору іпотеки (пункти 4.1.,4.2.) передбачено, що іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим договором або будь-якого зобов`язання, що забезпечене іпотекою за цим Договором. Звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду. Як встановлено судом, відповідач не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Відповідно до умов п. 4.2, 4.3 Договору іпотеки звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання, інших передбачених законодавством підстав. При цьому, право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю. Як вбачається зі змісту п. 1.2 Договору іпотеки, відповідно до звіту суб`єкту оціночної діяльності ринкова вартість квартири за адресою: [ADDRESS] , станом на момент підписання іпотечного договору становила 539 590,00 грн. Позивач як іпотекодержатель самостійно визначає передбачений чинним законодавством України, у тому числі Законом України «Про іпотеку», а також іпотечним договором, спосіб захисту своїх прав, зокрема шляхом реалізації предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду через продаж на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону (ст. 41 Закону України «Про іпотеку»). Повертаючись до питання щодо пропуску позивачем строку позовної давності слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За змістом ст.ст. 257, 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Згідно з ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання, а за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язань (ч. 5 ст. 261). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). При розгляді справи встановлено, що ПАТ «Дельта Банк» було направлено вимогу вих. № 9125162р1_26.06.2013) від 26.06.2013 року, за змістом якої Банк вимагав погасити наявну заборгованість у повному обсязі зі сплатою процентів за користування кредитом з урахуванням усіх штрафних санкції, розмір якої складав 838 212,64 грн. За умовами Договору про надання споживчого кредиту № 11365662000 від 08.07.2008 року Банк має право, зокрема, визнати термін повернення кредиту таким, що настав, та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати плати за кредит (п. 6.1.2.). Пунктом 6.2. Договору визначено, що в разі застосування Банком права, передбаченого пунктом 6.1.2. Договору, порядок дострокового повернення всієї суми кредиту та дострокової сплати плати за кредит є наступним, а саме: - терміни дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов`язковим до повернення і сплати в повному обсязі Банку з 32 (тридцять другого) календарного дня, рахуючи з дати одержання Позичальником повідомлення (вимоги) Банку про дострокове повернення кредиту; - терміни дострокового повернення кредиту та сплати (плати) за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов`язковими до повернення і сплати в повному обсязі Банку з 41 календарного, рахуючи з дати відправлення Позичальнику повідомлення (вимоги) Банку про дострокове повернення кредиту та плати за кредит, у випадку неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) Банку внаслідок зміни Позичальником адреси (без попереднього про це письмового повідомлення Банку) або з інших підстав протягом 40 (сорока) календарних днів, рахуючи з дати направлення Позичальнику повідомлення (вимоги) Банку. Отже, за вимогою Банку від 26.06.2013 року на 41 календарний день після направлення такої вимоги настав термін дострокового повернення кредиту та сплати (плати) за кредит. Таким чином, враховуючи неодноразові висновки Верховного Суду України та Верховного Суду, які містяться, зокрема, у постанові від 09.11.2016 року (справа № 6-2251цс16), від 17.06.2020 року (справа № 61-17165св19) про те, що пред`явлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності за вимогами банку про негайне повернення кредиту та платежів за ним, вбачається, що банк змінив строк виконання зобов`язання, і з часу невиконання такої вимоги виникло право як на стягнення повної суми заборгованості, так і на звернення стягнення на предмет іпотеки, який сплив 10.08.2013 року, однак позов подано до суду правонаступником лише у 27.07.2020 року. Доводи ж позивача про те, що вимога від 26.06.2013 року є неналежним доказом з наведених у відповіді на відзив мотивів суд відхиляє з наступних підстав. По-перше, зазначена вимога підписана представником ПАТ «Дельта Банк», з посиланням на довіреності від Банку на ТОВ «КК «Вердикт» та останнього на представника. Отже, вимога направлена попереднім кредитором - ПАТ «Дельта Банк», в якості представника якого діяло TOB «КК «Вердикт», міститься всі необхідні реквізити документу - підпис уповноваженої особи та печатку юридичної особи. У разі відсутності зазначених документів в кредитному портфелі, який був придбаний Товариством, сторона позивача не була позбавлена можливості заявити клопотання про витребування доказів у разі наявності обґрунтованих сумнівів щодо зазначеного документу. По-друге, позивач помилково вважає, що Банк вимагав повернення саме поточної заборгованості, так як у вимозі чітко зазначено про те, що, оскільки на день складання вимоги грошове зобов`язання не виконано, це є підстава для дострокового повернення усієї суми заборгованості, сплати процентів та інших санкцій, у розмірі 838 212,64 грн., яка за курсом НБУ на час її направлення була еквівалента 104 776 доларів США, що свідчить про вимогу повного дострокового повернення всієї суми кредиту. По-третє, дійсно наявна в матеріалах справи копія вимоги від 26.06.2013 року адресована поручителю, який, при цьому, є солідарним боржником з урахуванням ст. 554 ЦК України, на яку посилається сам Банк. Враховуючи наявність такої вимоги поручителю вбачається, що Банк висунув вимогу про дострокове погашення заборгованості боржниками. Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість цивільних відносин. За положеннями ч.ч. 3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З огляду на наведене, позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed