Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

26 серпня 2016 року [PERSON] звернувся до Слов'янського міськрайонного суду з дійсним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що він з [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з 17 липня 2010 року, який було зареєстровано у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області, про що було зроблено відповідний актовий запис №395. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO]. За останній час у сторін часто виникали різні побутові суперечки, вони перестали розуміти один одного та фактично стали чужими людьми. Спільного бюджету не мають та сумісного господарства не ведуть протягом тривалого часу. Просив розірвати шлюб між ним та [PERSON], який було зареєстровано 17 липня 2010 року у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області В судове засідання позивач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням справу розглянути у його відсутності. Просив задовольнити його позовну заяву в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, через оголошення на офіційному сайті суду (а.с.15). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Як було встановлено в судовому засіданні, 17 липня 2010 року [PERSON] та [PERSON]. зареєстрували шлюб у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 395, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, який видано повторно серії [NUMBER] (а.с. 4). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до положень ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою ст. 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] припинили шлюбні відносини, не проживають спільно однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснило дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свій шлюб. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку є недоцільним. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку вимог ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON] та збереження їх сім'ї є неможливим та суперечить їх інтересам, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Компенсації понесених по справі судових витрат позивач не вимагає. Згідно викладеного,

Outcome: approved