Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

28 листопада 2016 року [PERSON] звернувся до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Заявник [PERSON] вказав, що він зареєстрований за адресою: [INFO], проте постійно проживав в [INFO] без реєстрації, де доглядав за своєю матірю [PERSON], яка померла 03 січня 2016 року. Після смерті останньої відкрилась спадщина, зокрема, житловий будинок із присадибною ділянкою, що розташовані за адресою: Запорізька область, Розівський район, с.Вишнювате, вул.Комарова, буд.56, та земельна ділянка площею 7,71 гектара (далі га), що розташована на території Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області (далі - Вишнюватська сільрада) та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На даний час [PERSON] має право на успадкування майна, що належить померлій. Інших спадкоємців за заповітом та за законом не має, оскільки його рідні брат [PERSON] та сестра [PERSON] від прийняття спадщини відмовилися, однак заявник не може реалізувати таке право та оформити спадщину в нотаріальній конторі через відсутність документу, який би підтверджував постійне проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. За таких обставин [PERSON] просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт його постійного проживання з [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті останньої. В судовому засіданні заявник [PERSON] підтримав заявлені вимоги по тих підставах, які були ним викладені в заяві, надавши відповідні пояснення, заяву прохав задовольнити. Заінтересовані особи [PERSON], [PERSON] та представник заінтересованої особи нотаріальної контори про час і місце слухання справи були повідомлені належним чином (а.с.46,47,48), в судове засідання не зявились, проте у відповідних письмових заявах, поданих до суду, прохали слухати справу без їх участі. Заінтересовані особи не заперечували проти задоволення заяви [PERSON], погодившись із наведеними у заяві доводами (а.с.39,51,56). Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158, ст.169 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності заінтересованих осіб [PERSON], [PERSON] та представника заінтересованої особи нотаріальної контори. Суд, вислухавши пояснення заявника, зясувавши позицію заінтересованих осіб, викладену в письмових заявах, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у них докази та надавши їм оцінку, вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 статті 256 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. [PERSON] народився 01 березня 1963 року в с. Урицьке Розівського району Запорізької області. Батьками заявника є [PERSON] та [PERSON] (а.с.4,8-11). Як встановлено в судовому засіданні з пояснень заявника та з матеріалів справи, 03 січня 2016 року в с.Вишнювате Розівського району Запорізької області, у віці 89 років померла мати заявника [PERSON], про що 05 січня 2016 року складено відповідний актовий запис за №03. Вказані відомості підтверджуються свідоцтвом про її смерть серії I-ЖС № 341365 (а.с.5). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, зокрема, на житловий будинок та присадибну земельну ділянку, що розташовані за адресою: Запорізька область, Розівський район, с..Вишнювате, вул.. Комарова, буд.56, та земельної ділянки площею 7,71 га, що розташована на території Вишнюватської сільради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.6-7,32-33,35-36). В судовому засіданні з пояснень заявника [PERSON] встановлено, що він є зареєстрованим за адресою: [INFO]. Проте, на протязі декількох останніх років заявник постійно проживав без реєстрації разом зі своєю матірю до дня її смерті за адресою: Запорізька область, Розівський район, с.Вишнювате, вул.Комарова, буд.56, оскільки його мати дуже хворіла та потребувала стороннього догляду. Вказане також підтверджується відповідними довідками (а.с.2-3,14,15,34). Допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили,\~ що [PERSON], який є сином померлої [PERSON], дійсно постійно проживав зі своєю матірю на протязі останніх декількох років до часу її смерті, тобто до 03 січня 2016 року, оскільки [PERSON] хворіла та потребувала сторонньої допомоги. Інші особи разом зі спадкодавцем на день її смерті не проживали. Відповідно до чч.1,2 ст.1220 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. За правилами ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно зі ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Порядок та строки прийняття спадщини спадкоємцями передбачені положеннями глави 87 ЦК України, зокрема, стст.1268-1270 ЦК України. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, заявник [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом та спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], померлої 03 січня 2016 року, як її рідний син. Інший діти спадкодавця син [PERSON] та дочка [PERSON] не виявили бажання прийняти спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON], та подали заяви про відмову від прийняття спадщини, які надійшли до нотаріальної контори після спливу шестимісячного терміну (а.с.12,16,17,40-42,51-54,56-57). Положеннями частини 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України та ч.1 ст.1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до заповіту, посвідченого 17 серпня 2006 року секретарем виконавчого комітету Вишнюватської сільради та зареєстрованого в реєстрі за №184, [PERSON] заповіла, зокрема, [PERSON] майновий пай та 2/3 частини відповідної земельної ділянки (а.с.12,42). Заявник [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] після спливу шестимісячного терміну. Згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру та листа завідувача нотаріальної контори встановлено, що після померлої 03 січня 2016 року [PERSON] нотаріальною конторою 19 вересня 2016 року заведена спадкова справа №100/2016 за номером у спадковому реєстрі 59516060 за заявою спадкоємця за заповітом [PERSON]. Інші спадкоємці [PERSON] та [PERSON] звернулися до нотаріальної контори з заявами про відмову від прийняття спадщини, заяви надійшли поштою після спливу шестимісячного строку. Інші особи з заявами про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися випадків усунення спадкоємців від права на спадкування не встановлено (а.с.40-41). Разом з тим, постановою державного нотаріуса від 30 вересня 2016 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно. При цьому, державним нотаріусом розяснено [PERSON] про необхідність звернутися із заявою до суду у зв'язку із пропуском шестимісячного строку звернення до нотаріальної контори для прийняття спадщини та у зв'язку з тим, що він не був зареєстрованим зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.18). Суд, приймаючи до уваги досліджені у справі докази, які дають підстави стверджувати, що [PERSON] постійно проживав у будинку разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, вважає заявника таким, що прийняв спадщину у відповідності до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, а тому у [PERSON] не має підстав для звернення до суду із позовом про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини або на подачу заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, у відповідності до вимог ст.1272 ЦК України, яка застосовується до правовідносин щодо осіб, які спадщину не прийняли. Крім того, судом враховано, що вищевказаний факт не може бути встановлений в іншому порядку, крім судового. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для задоволення заяви [PERSON]. Враховуючи викладене,

Outcome: approved