Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

27 грудня 2016 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог Відділ Держкадастру у м. Слов'янську Донецької області, реєстраційна служба Слов'янського міськрайонного Управління юстиції Донецької області, де зазначали, що 16 червня 2000 року відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки [PERSON] продав, а [PERSON], [PERSON], [PERSON] придбали в рівних частинах земельну ділянку площею 0,1000 гектарів для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що знаходиться по [ADDRESS] Донецької області. Зазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 3939. Всі оригінали документів зберігалися у співвласника [PERSON]. [INFO] року за місцем свого проживання у м. Словянську Донецької області [PERSON] помер. Відповідачі є спадкоємцями першої черги за законом після його смерті. Під час звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини було виявлено, що за час свого життя [PERSON] отримав державний акт на право приватної власності на всю земельну ділянку, придбану за договором купівлі-продажу від 16 червня 2000 року. У зв'язку з чим, позивачами було направлено заяву про незаконну реєстрацію спірного державного акту на землю лише на ім'я [PERSON] до відділу Державного кадастру. На таке звернення їм було відмовлено у скасуванні державного акту на землю та запропоновано звернутися до суду із відповідним позовом. За таких обставин, позивачі просять визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий [PERSON] на підставі рішення виконкому Слов'янської міської ради від 16 серпня 2000 року і договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16 червня 2000 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 7996. В судовому засіданні від 31 березня 2017 року позивач [PERSON] позов підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, просив його задовольнити. У наступні судові засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, позов підтримав, з підстав, наведених у позовній заяві (а.с.106). В судовому засіданні від 31 березня 2017 року позивач [PERSON] позов підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, просив його задовольнити. У наступні судові засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, позов підтримав, з підстав, наведених у позовній заяві (а.с.107). В судовому засіданні від 31 березня 2017 року відповідачка [PERSON] позов визнала у повному обсязі, з підстав, наведених у позовній заяві. Підтвердила ту обставину, що дійсно вона та інший відповідач є спадкоємцями першої черги та прийняли спадщину, у встановлений чинним законодавством строк. Пояснила, що їй невідомо, чому державний акт на спірну земельну ділянку був виданий лише на ім'я її чоловіка. Вважає, що за таких підстав, позов слід задовольнити. У наступні судові засідання відповідачка не з'явилася, подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності, позов визнала у повному обсязі, з підстав, наведених у позовній заяві (а.с.108). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, позов визнав у повному обсязі, з підстав, наведених у позовній заяві (а.с.75). Представник третьої особи, який не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Відділу Держгеокадастру у м. Слов'янську Донецької області до судового засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, вважає, що позов підлягає задоволенню(а.с.40, 53). Представник третьої особи, який не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Реєстраційної служби Слов'янського МУЮ Донецької області до судового засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутностіа.с.49). Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Так, у судовому засіданні встановлено, що 16 червня 2000 року за договором купівлі-продажу земельної ділянки [PERSON] продав, а [PERSON], [PERSON], [PERSON] придбали в рівних частках земельну ділянку площею 0,1000 гектарів для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, що знаходиться в [ADDRESS] в межах: від А до Б - землі міської Ради; від Б до В - землі у постійному користуванні гр.. [PERSON]; від В. до Г - землі міської Ради; від Г до А - [ADDRESS] Вказана земельна ділянка належала продавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Слов'янською міською Радою 06.10.98р. та зареєстрованого в Книзі запису державних актів на право приватної власності на землю за № 4886. Зазначений Договір був посвідчений приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 3939(а.с.9-10). [INFO] року за місцем свого проживання у м. Словянську Донецької області [PERSON] помер, про що є свідоцтво про смерть Серії [NUMBER](а.с12). Спадкоємцями після його смерті є його дружина - [PERSON] - та його син [PERSON]. Під час звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини було виявлено, що за час свого життя померлий [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Ради народних депутатів трудящих від 16 серпня 2000 року та договору купівлі-продажу від 16 червня 2000 року, отримав державний акт на право приватної власності на землю Серії [NUMBER] від 18 жовтня 2000 року, відповідно до якого останньому передали у приватну власність земельну ділянку, площею 0,1557 гектарів, розташовану на території Слов'янської міської Ради по [ADDRESS]. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 7996(а.с.4). Вказані обставини сторонами не оспорюються, ними визнаються. Крім того, що зазначені обставини сторонами визнаються, вони підтверджуються матеріалами справи, їх визнання відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи і інтереси інших осіб, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову суд не вбачає. У зв'язку із цим, судом відповідно до ст. 61 ЦПК України, визнані вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню. Згідно із ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи ту обставину, що спірні правовідносини виникли до 01 січня 2002 року, суд застосовує норми ЗК України 1990 року, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин. Згідно із ст. 6 ЗК України( в ред. 1990 року), громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок, зокрема, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Громадяни набувають право власності на земельні ділянки також у разі купівлі-продажу, дарування та обміну. Згідно із ст. 22 ЗК України ( в ред. 1990 року), право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. За змістом ст. 23 Земельного Кодексу України(в редакції 1990 року із відповідними змінами), право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Згідно із ст. 30 Земельного Кодексу України (в редакції 1990 року із відповідними змінами), при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. При передачі підприємствами, установами і організаціями будівель та споруд іншим підприємствам, установам і організаціям разом з цими об'єктами до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій знаходяться зазначені будівлі та споруди. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу. Згідно із змістом ст. 44 ЗК України ( в ред. 1990 року із відповідними змінами), порушені права власників земельних ділянок і землекористувачів підлягають поновленню. Поновлення прав власників земельних ділянок і землекористувачів здійснюється Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції, судом, арбітражним судом або третейським судом. Відповідно абз. 2 п. 7 Постанови Пленуму ВСУ від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно із ч.3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст.16 ЦК України). За змістом правової позиції, викладеної у справі № 6-319цс15 ВСУ, судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. У судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідно до договору про купівлю-продаж земельної ділянки, позивачі та [PERSON] придбали будинок із господарськими спорудами по [ADDRESS] у м. Слов'янську, а також земельну ділянку для обслуговування будинку за вказаною адресою у рівних частках. За таких обставин, слід дійти до висновку, що позивачі разом із [PERSON] відповідно до вимог ст. 6 ЗК України ( в ред. 1990 року) набули право на спірну земельну ділянку на підставі спільної часткової власності. Разом з тим, документ, який посвідчує право власності на земельну ділянку - державний акт - був виданий на ім'я [PERSON], внаслідок чого позивачі позбавлені можливості реалізувати своє право власності на частки земельної ділянки, які вони придбали за договором купівлі-продажу. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, а державний акт на право приватної власності на землю Серії [NUMBER] від 18 жовтня 2000 року скасувати. На підставі викладеного, та

Outcome: approved