Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

29.06.2016 позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» та просив суд стягнути з відповідача на його користь суму 28 403,19 грн.: пеню за прострочення виплати страхового відшкодування за період з 03.07.2015 по 24.06.2016 в розмірі 21 820, 41 грн., 3% річних за період з 03.07.2015 по 24.06.2016 в розмірі 1437,78 грн., індексу інфляції за період з 03.07.2015 по 24.06.2016 в розмірі 5 145 грн., а також понесені судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовав тим, що 27 березня 2015 року за адресою вул. Малиновського, в районі буд. 72А в м. Дніпропетровську сталася дорожньо-транспортна пригода ( надалі - ДТП ) за участю транспортного засобу ВАЗ 21150 р.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON], що належить йому на праві власності, та транспортного засобу ВАЗ 21061 р.н. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], внаслідок чого був пошкоджений автомобіль позивача. Вказав, що 28 квітня 2015 року Самарським районний судом м. Дніпропетровська по справі №206/1946/15-п (3/206/365/15) була винесена постанова, якою [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП, яка не оскаржувалась та набрала чинності. Пояснив, що цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] застрахована згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АІ/4778732 страховик ПрАТ «УОСК», ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну - 49 000 гривень. Позивач вказав, що 30.03.2015 надав відповідачу письмове повідомлення про настання страхового випадку, а також для огляду надав представнику страховика пошкоджений автомобіль [NUMBER], а 02.04.2015 -заяву на виплату страхового відшкодування. Зазначено, що згідно висновку експерта №1104/15/15 розмір матеріального збитку, завданий ВАЗ «21150» р.п. [NUMBER], складає з урахуванням матеріального збитку - 67 408,08 грн. Позивач пояснив, що відповідач зобов'язаний був здійснити виплату страхового відшкодування в сумі 49 000 грн. до 02.07.2015. Вказав, що листом від 01.07.2015, ПрАТ «УОСК» повідомив [PERSON], що за результатами розгляду матеріалів даного страхового випадку, було прийнято рішення про виплату страхвого відшкодування в розмірі 49 000 грн., однак у строк до 02.07.2015 включно, відповідач не здійснив страхового відшкодування. Пояснив, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська позов [PERSON] до [PERSON], Приватного акціонерного товариства «Українська охоронна-страхова компанія» задоволено. Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Українська охоронна-страхова компанія» на користь [PERSON] матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 49000 грн., а також судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 490 грн., а всього 49490 гривень 00 копійок. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 11724,88 грн., а також судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 487,20 грн., а всього 12212 гривень 08 копійок. Вказав, що ПрАТ«Українська охоронна-страхова компанія» станом на день подачі позову страхове відшкодування не виплатило, а тому виходячи з вищенаведеного позивач просить стягнути з відповідача на свою користь пеню за прострочення виплати страхового відшкодування за період з 03.07.2015 по 24.06.2016 в розмірі 21 820, 41 грн., 3% річних за період з 03.07.2015 по 24.06.2016 в розмірі 1437,78 грн., індекс інфляції за період з 03.07.2015 по 24.06.2016 в розмірі 5 145 грн. 08.09.2016 ухвалою судді відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду. 26.09.2016 позивач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. 26.09.2016 відповідач в судове засідання не з'явився, повноважного представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, не зважаючи на те, що був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином відповідно до вимог ст. 74, 75, 76, 77 Цивільного процесуального кодексу України. Виходячи з цього та вимог ст. 77 ЦПК України суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 27 березня 2015 року за адресою вул. Малиновського, в районі буд. 72А в м. Дніпропетровську сталася ДТП за участю транспортного засобу ВАЗ 21150 р.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON], що належить йому на праві власності (а.с. 11), та транспортного засобу ВАЗ 21061 р.н. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], внаслідок чого був пошкоджений автомобіль позивача. Постановою судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 206/1946/15-п (3/206/365/15) від 28 квітня 2015 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 12). Згідно висновку експерта №1104/15/15 від 15.04.2015 розмір матеріального збитку, завданого ВАЗ «21150» р.п. [NUMBER], складає з урахуванням матеріального збитку - 67 408,08 грн. (а.с. 17-18). Оскільки цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] застрахована у ПрАТ «УОСК», ліміт відповідальності згідно полісу за шкоду заподіяну майну становить 49 000 гривень, позивач 30.03.2015 надав відповідачу повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 12-13), а 02.04.2015 - надав заяву на виплату страхового відшкодування. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська позов [PERSON] до [PERSON], Приватного акціонерного товариства «Українська охоронна-страхова компанія» від 21.12.2015 задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронна-страхова компанія» на користь [PERSON] матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 49000 грн., а також судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 490 грн., а всього 49490 гривень 00 копійок. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 11724,88 грн., а також судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 487,20 грн., а всього 12212 гривень 08 копійок (зворотня сторона а.с. 18- а.с. 19). Вищевказаним рішенням встановлено, що листом від 01.07.2015 страхова компанія повідомила позивача, що за результатами розгляду матеріалів даного страхового випадку було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 49000,00 грн., які страхова компанія повинна була виплатити відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в строк до 02.07.2015 включно, однак будь-яких виплат позивачу не здійснила. Відповідно до ч. ч. 3 та 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники (частина третя статті 61 ЦПК), то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах. Вбачається, що відповідач був зобов'язаний сплатити позивачу страхове відшкодування в розмірі 49 000 грн. ще в строк до 02.07.2015 включно, однак ПрАТ«Українська охоронна-страхова компанія» станом на день подачі позову страхове відшкодування не виплатив, що підтверджується матеріалами справи, відповідач своїм правом з`явитись в суд і спростувати доводи позивача не скористався. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 21 820, 41 грн., 3% річних в розмірі 1437,78 грн., індекс інфляції в розмірі 5 145 грн. за період з 03.07.2015 по 24.06.2016, який не охоплений попереднім рішенням суду по дату подачі позовної заяви. Відповідно до ст. 36.2. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний, зокрема, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Згідно зі ст. 36.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» а кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Згідно зі статтею 16 Закону «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов'язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 511 ЦК України у випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Відповідно до частини першої статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Проаналізувавши норми статей 524, 533 - 535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати зобов'язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити кошти на користь кредитора. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. Саме до таких грошових зобов'язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму. Сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у цих правовідносинах виступає страховик. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов'язаний здійснити страхове відшкодування. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У частині ч. 2 цієї статті зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У п. 21 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки вказано, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК). Вбачається, що фактично кошти позивачу в період, який зазначений у позовній заяві, виплачені не були, тому вимоги про стягнення пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних ґрунтуються на законі. Так, сума пені складає 22 083 гривень 57 копійок та обраховується від суми невиплаченого страхового відшкодування в розмірі 49000 гривень, 357 днів прострочення виплати страхового відшкодування та з урахуванням розмірів подвійної облікової ставки Національного банку України за період з 03.07.2015 по 24.06.2016. Позивач просив стягнути пеню в меншому розмірі - 21 820,41 грн., розмір своїх вимог не збільшував, а суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог (ч. 1 ст. 11 ЦПК України). Наведений позивачем розрахунок інфляційного збільшення суми боргу в розмірі 5145 грн. є арифметично невірним, а тому згідно розрахунку, виконаного судом, інфляційне збільшення суми боргу складає 3377 гривень 19 копійок (49 000 грн. (сума боргу) х 1,068 (сукупний індекс інфляції за період з 03.07.2015 по 24.06.2016) - 49 000 грн. Три проценти річних становить суму 1437,78 грн. за 357 днів прострочення за період з 03.07.2015 по 24.06.2016 згідно розрахунку позивача, наведеному у позовній заяві, є арифметично вірним, відповідає вимогам закону. Згідно вимог ст. ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на наведене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 26 635,38 грн.: пеня за прострочення виплати виплати страхового відшкодування за період з 03.07.2015 по 24.06.2016 в розмірі 21 820, 41 грн., 3% річних за період з 03.07.2015 по 24.06.2016 в розмірі 1437,78 грн., індекс інфляції за період з 03.07.2015 по 24.06.2016 в розмірі 3377,19 грн., а тому позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З урахуванням часткового задоволення позову, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 516,90 грн.

Outcome: partial