Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

27.07.2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , просить ухвалити рішення, яким стягувати з [PERSON] на її користь аліменти для утримання дитини [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 гривень щомісячно, з усіх видів заробітку (доходу) до повноліття дитини. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з відповідачем зареєстрували шлюб 12.12.2017 року в Деснянському районному у місті Києві відділі Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №2450. Від даного шлюбу народився син [PERSON] [INFO] . З грудня 2019 року з відповідачем не проживають, шлюбно - сімейні відносини не підтримують, дитина знаходиться на її утриманні та вихованні. Кошти на утримання дитини відповідач надає у невеликих розмірах та не регулярно, тому бажає стягувати аліменти на утримання дитини в спосіб та порядку визначеному законодавством. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечень проти розгляду справи в порядку спрощено позовного провадження від учасників справи не надходили. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу до суду не надходило. [PERSON] про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи у її відсутності чи відкладення розгляду справи суду не подала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду цивільної справи був повідомлений належним чином в установленому законом порядку відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов, заяв про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи суду не подав. Оскільки відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не подав, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності до вимог ч.8 ст.178 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.12.2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб Деснянським районним у місті Києві відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №2450, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 12.12.2017 року (а.с.8). У свідоцтві про народження малолітнього [PERSON] [INFO] , батьками вказані сторони по справі, відповідач не оспорював та не заперечував своє батьківство (а.с.9). Дитина фактично на даний час перебуває на утриманні позивачки, вказана обставина ніким неоспорена та не спростована. Докази про матеріальний стан відповідача в справі відсутні. Правовідносини між сторонами врегульовані нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.ст.1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач не виконує обов`язків по утриманню своєї неповнолітньої дитини, які встановлені ст.180 СК України, маючи можливість належним чином їх виконувати, так як він знаходиться у працездатному віці, має можливість працювати та отримувати відповідну заробітну плату. За приписами ст.182 СК України (зі змінами, які діють на день розгляду справи) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 року установлений прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень. З урахуванням матеріального становища платника аліментів, його стану здоров`я, матеріального становища дитини, її віку, стану здоров`я, в межах заявлених вимог, суд вважає що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання дитини в розмірі 2013,00 гривень щомісяця (в розмірі який не менше прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку), починаючи стягнення від дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Крім того, відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. На підставі ст.141 ЦПК України суд покладає на сторони судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних, а саме з відповідача на корить держави слід стягнути судовий збір в сумі 456,95 гривень. Решта судових витрат по сплаті судового збору в сумі 451,05 гривень компенсується за рахунок держави, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за пред`явлення вказаної позовної вимоги.

Outcome: partial