Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-03 00:00:00

27.08.2020 року представник позивача - Адвокат Пащук А.І. звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати виконавчий напис від 07.02.2019 року № 317, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною про звернення стягнення на предмет іпотеки нерухоме майно, а саме будинок загальною площею 65,1 кв.м, який розташований за адресою [ADDRESS] , таким, що не підлягає виконанню. На обґрунтування своїх вимог, з урахуванням заяви від 04.01.2021 року, зазначив, що між позивачем та Відповідачем 31.03.2008року укладено кредитний угоду № E/V404 надання споживчого кредиту, згідно з яким банк надав позичальнику кредит в сумі 47000доларів США з сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 31.03.2013року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитною угодою «ПриватБанк» і [PERSON] 02.04.2008 року уклали договір іпотеки, відповідно до якого остання надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок, загальною площею 5,1кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , який належить позивачці на праві власності на підставі договору дарування.Позивачка через фінансове становище не могла повернути кредитні кошти, тому виникла заборгованість та відповідно останній платіж був здійснений 06.08.2009 року, після вказаної дати, позивачка по справі жодного платежу не здійснювала. 20.07.2020 року із виконавчої служби дізнались про те, що відносно позивача приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис від 02.07.2019 року про звернення стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно, а саме будинок загальною площею 65,1 кв.м., який розташований за адресою [ADDRESS] . Із виконавчого напису вбачається, що сума заборгованості становить : -заборгованість за тілом кредиту 42 996,39 дол.США, -заборгованість за відсотками - 51 125,13 дол.США, - заборгованість за пенею- 109 311,99дол.США. Строк за який проводиться стягнення -10 років 7 місяців 5 днів, а саме з 31.03.2008 року по 05.11.2018 року. Тобто, стягнення проводилось більше ніж за 3 роки. Звертають увагу суду на те, що ми жодних повідомлень перед вчиненням виконавчого напису не отримували та банк не направляв навіть копію виконавчого напису чи претензії. Також, посилається на те, що у зв`язку із наявною заборгованістю банк 07.12.2009 року звернувся до Червоноградського міського суду Львівської області із позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки та рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 09.11.2010 року по справі № 2-600/10 позовну заяву банку було задоволено та звернуто стягнення на предмет іпотеки на суму : 468326 (чотириста шістдесят вісім тисяч триста двадцять шість )грн. 40 коп (42996,39 доларів США, відсотки-10513,40 доларів США ,пеня-2949,09 доларів США , штраф -2854, 21 доларів США). У встановлений законом термін рішення суду не було пред`явлено до виконання, тому банк вирішив два рази звернутись до нотаріуса та отримати виконавчі написи. У спірному виконавчому написі пеня нарахована в сумі 109 311,99 дол.США за період з 3103.2008року по 05.11.2018 року, хоча відповідно до умов кредитного договору п. 6.1. нарахування неустойки здійснюється протягом трьох років, в нашому конкретному випадку пеня нарахована за 10 років 7 місяців 5 днів. Відповідно до п. 6 кредитного договору строк позовної давності становить 5 років, кінцевий термін повернення кредиту встановлено 31.03.2013 року, при цьому останній платіж був здійснений 06.08.2009 року та із позовом достроково стягнути борг банк звернувся 07.12.2009 року, тобто до грудня 2014 року банк мав можливість звернутись до нотаріуса. Після спливу позовної давності не може нараховуватись ні пеня ні відсотки, банк має право вимагати лише 3 % річних та інфляційні втрати по ст.625 ЦК України. Строк дії кредитного договору з 02.04.2008 року по 31.03.2013 року, а стягнення проводилось з 31.03.2008 року по 05.11.2018 року, і вданий період нараховувались як відсотки та і пеня, що заборонено законом та не передбачено умовами кредитного договору. Отже, після 07.12.2009 року банку заборонено нараховувати відсотки і відповідач про це знав та вводив в обман нотаріуса. Просять позов задовольнити. 15.12.2020 року представник відповідача подала відзив, у якому просила у задоволенні позову відмовити. В своїх запереченнях зазначила, що, що банком для вчинення виконавчого напису було надані всі необхідні документи, виконавчий напис нотаріусом був вчинений у відповідності до чинного законодавства, підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії у нотаріуса не було, подані для вчинення нотаріальної дії документи відповідали вимогам законодавства. Ухвалою від 28.08.2020 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою від 01.09.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду 13 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, а також витребувано копію виконавчого напису від 07.02.2019 року № 317. Позивач у судове засідання не з`явилася, 04.01.2021 року представник позивача подав пояснення, де просить проводити розгляд справи у відсутності сторони позивача, з урахуванням викладеної їхньої позиції. Представник відповідача АТ КБ ''Приватбанк'' в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна в судове засідання не з`явилася, надіслала клопотання про слухання справи у її відсутності. Беручи до уваги достатність у матеріалах справи даних про спірні відносини, суд дійшов висновку про можливість закінчення судового розгляду на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Розгляд справи проведено у відсутності учасників справи та їх представників без фіксування судового процесу відповідно до вимог ст.247 ЦПК України. З`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на таке. Установлено, що 31.03.2008року між ЗАТ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», укладено кредитний угоду № E/V404 надання споживчого кредиту, згідно з яким банк надав позичальнику кредит в сумі 47000доларів США з сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 31.03.2013року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитною угодою «ПриватБанк» і [PERSON] 02.04.2008 року уклали договір іпотеки, відповідно до якого остання надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок, загальною площею 65,1кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , який належить позивачці на праві власності на підставі договору дарування (23-32). Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 09 листопада 2010 року у справі №2-600/10 позовну заяву банку було задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № E/V404 від 31.03.2008року в розмірі 468326, 40грн. - звернуто стягнення на предмет іпотеки: будинок [ADDRESS] , який належить [PERSON] - шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі -продажу з іншою особою - покупцем, з отримання витягу Державного реєстру прав власності, а також надання ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Також стягнуто з [PERSON] в користь ПАТ КБ «Приватбанк» 1708,50грн. сплаченого державного мита та 120грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення (а.с. 19-21). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2010року стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] , на користь ПАТ КБ «Приватбанк»у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № E/V404 від 31.03.2008року - 395-688,71грн. Також стягнуто солідарно з ТзОВ «Українське фінансове агентство «Верус», [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № E/V404 від 31.03.2008року 200грн. та у рахунок повернення судових витрат 120грн. (а.с. 56-58). 07.02.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною було вчинено виконавчий напис (реєстраційний номер 317), яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - а саме будинок загальною площею 65,1 кв.м, який розташований за адресою [ADDRESS] ; за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, задовольнити вимоги АТ КБ «ПриватБанк» шляхом перерахування коштів у розмірі заборгованість за кредитом 42 996,39 доларів США, заборгованість за відсотками - 51 125,13 доларів США, заборгованість за пенею - 109 311,99доларів США; витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 3 500,00 грн. Строк, за який проводиться стягнення - 31.03.2008 року по 05.11.2018 року (а.с.15). 03.07.2020 року державним виконавцем Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62467865 (а.с. 16). Статтею 18 ЦК України визначено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування визначений Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі Порядок) та постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі Перелік документів). Згідно ст.87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява також може містити іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису у разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Згідно зі статтею 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Таким чином, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Також на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна бути безспірною заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Разом з тим, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості боржника перед стягувачем, хоча сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про безспірність заборгованості боржника, а тому боржник в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Під час розгляду справ такої категорії суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур та факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, та чи була вона саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил дослідження доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Зокрема, частина друга статті 258ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Судом встановлено, що у виконавчому написі суттєво іншою є сума заборгованості за відсотками та пенею ніж розмір, що вказаний у рішенні Червоноградського міського суду Львівської області від 09 листопада 2010 року (у рішенні 10513,40 доларів США - заборгованість за відсотками, у виконавчому написі 51 125,13 доларів США - заборгованість за відсотками; у рішенні 2949,09 заборгованість за пенею, у виконавчому написі 109 311,99доларів США - заборгованість за пенею) (а.с. 19-21). Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 31 жовтня 2018 року в справі № 14-318цс18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Враховуючи, що збільшення розміру заборгованості відбулося у зв`язку з нарахуванням АТ КБ «Приват Банк» процентів та пені за користування кредитними коштами після ухвалення рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, нарахована банком заборгованість не є безспірною, що виключає можливість вчинення виконавчого напису нотаріусом. Слід зазначити, приватним нотаріусом не було враховано вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат», в якій зазначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Судом встановлено, що на момент видачі нотаріусом виконавчого напису, що є предметом оскарження, а саме, станом на 07.02.2020 року закінчився трирічний строк позовної давності, так як, кредитний договір було укладено 31.03.2008 року і відповідно до п.1.3 кредитного договору, терміном повного погашення кредиту є 31 березня 2013 року. Крім цього, АТ КБ «Приват Банк» 07.12.2009 року звернувся до Червоноградського міського суду Львівської області із позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки та рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 09.11.2010 року по справі № 2-600/10 позовну заяву банку було задоволено та звернуто стягнення на предмет іпотеки на суму : 468326 (чотириста шістдесят вісім тисяч триста двадцять шість )грн. 40 коп. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Тобто, початок перебігу строку позовної давності почався 09.12.2009 року і строк позовної давності по даному кредитному договору закінчився 09.12.2014 року. Заява АТ КБ «Приват Банк» про вчинення виконавчого напису, про стягнення заборгованості подана до приватного нотаріуса 07.02.2019року, тобто після закінчення строку позовної давності. Отже, виконавчий напис від 07.02.2019 року вчинений поза межами встановленого законом 3-х річного строку давності. Крім цього, заборгованість за кредитом, щодо якої вже відбувався судовий розгляд і вона була стягнута на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, не може вважатись безспірною і вона не може бути повторно стягнута цього разу за виконавчим написом. АТ КБ «Приват Банк» належало домагатися виконання попереднього рішення суду на підставі виконавчого листа, а не отримувати щодо цієї ж заборгованості ще один виконавчий документ у вигляді виконавчого напису. Таким чином, оскаржуваний виконавчий напис вчинений протиправно, тому його слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що відповідно дост. 133 ЦПК Українисудові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. ч. 1, 2ст. 141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У матеріалах справи наявні квитанція про сплату позивачем судового збору у розмірі 840,80 грн. за подання до суду позову. Оскільки позов підлягає задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму сплаченого позивачем судового збору, а саме 840,80 грн. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, слід зазначити таке. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 р. у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) була сформована позиція щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, за якою при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Суд стягує витрати на правничу допомогу за умов: їх опису в договорі з адвокатом; детального опису виконаних робіт і наданих адвокатом послуг; своєчасного подання доказів; недоведення їх неспівмірності стороною, яка прагнула зменшення. Представником позивача на підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу надані: договір про надання правової допомоги від 15.06.2018 р.; ордер серія ВС №1005135 від 25.08.2020 р.; додаткова угода до Договору про надання правової допомоги від 30.01.2020 р.; акт виконаних робіт від 04.01.2021 р. на 12500грн.; копію квитанції від 04.01.2021 р. № @2PL845382 про оплату послуг в сумі 6500грн.. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, суд бере до у ваги і той факт, що позивачем понесено витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6500грн., підтвердження про понесення витрат в розмірі 12500грн., як зазначено в акті виконаних робіт від 04.01.2021 р. не має, тому суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача підлягають стягненню витрати понесені ним на професійну правничу допомогу в розмірі 6500 грн.

Outcome: approved