Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

28 серпня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розподіл майна подружжя. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] з 11.12.1999 року. Їх стосунки були припинені у грудні 2019 року. У період перебування у шлюбі ними був придбаний гараж № [NUMBER] в човновому кооперативі «Азовсталець» за 1000 доларів США. У 2002 році батько їй подарував автомобіль ВАЗ 2107. Вона користувала вказаний авто до 07.10.10 року, так як на той час у 2008 році вона придбала собі DAEWOO SENS за кошти з продажу спадкового майна, а саме: ГАЗ 330210, 1996 року випуску, державний номер [NUMBER] , та ВАЗ 2101, 1973 року випуску, державний номер [NUMBER] . У квітні 2019 року вона продала автомобіль DAEWOO SENS та придбала DAEWOO LANOS, державний номер [NUMBER] , але цей автомобіль її чоловік обманним шляхом зареєстрував на себе. 27 січня 2020 року вони продали DAEWOO LANOS та 04 лютого 2020 року придбали автомобіль КІА CERATO, державний номерний знак [NUMBER] , добавивши на нього кошти з проданого автомобіля ВАЗ 2107. Таким чином, цей автомобіль повністю належить їй, як майно, придбане за кошти, які їй належали зі спадкового майна. КІА CERATO також відповідач оформив на себе, але вказане авто належить їй в повному обсязі. Крім того, відповідач викрав в неї ювелірні прикраси на суму 6280 гривень, які були її спадковим майном, і здав їх до ломбарду. Також за час шлюбу ними було придбано комп`ютер та диван для користування дітей. Просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину гаража № [NUMBER] в човновому кооперативі «Азовсталець», на автомобіль КІА CERATO, державний номер [NUMBER] , а у разі продажу автомобіля стягнути з відповідача компенсацію у розмірі ринкової вартості автомобіля, а саме: 6000 доларів США; а також стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 6280 гривень за коштовності. 19 жовтня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільно набутого майна під час шлюбу. В обґрунтування заявленого позову посилався на те, що під час шлюбу з відповідачкою ними було придбане спільне майно вартістю 109723 гривень, а саме: - Меблевий гарнітур (стінка під заказ у коридор) світло-коричневого коліру, шкаф-купе з дзеркалами за ціною 30000 гривень; - Гарнітур до ванної кімнати за ціною 13000 гривень; - Гарнітур для зала (стінка темно-коричневого коліру, дві шафи, стол тумба) за ціною 10000 гривень; - Телевізор Оріон за ціною 2000 гривень; - Телевізор жидко-кристалічний LG за ціною 13000 гривень; - Два комп`ютера за ціною 10000 гривень; - Холодильник двохкамерний LG за ціною 5000 гривень; - Холодильник двохкамерний HANZA за ціною 5000 гривень; - Морозильна камера за ціною 10000 гривень; - Цифрова фотокамера за ціною 899 гривень; - Оптич. привід за ціною 174 гривни; - Принтер за ціною 940 гривень; - Планшет за ціною 1710 гривень. Також з 2004 року за спільні кошти почалося будівництво будівель та приміщень за адресою: [ADDRESS] та введено в експлуатацію, а саме: сарай, баня, гараж та прибудова. Ними були зроблені поліпшення у будинку, вартість матеріалів та робіт становила 140000 гривень. Дане майно підлягає поділу між ними. Вартість 1/2 частини меблів та техніки складає 54861,50 гривень, вартість 1/2 частини сараю, бані, гаражу та прибудови становить 140000. Загальна вартість 1/2 частини майна становить 194861,50 гривень. Просив визнати вищевказане майно спільною власністю подружжя, визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаного майна, та стягнути з відповідачки на його користь грошову компенсацію у розмірі 140000 гривень вартості будівельних матеріалів, робіт та конструктивні аліменти 1/2 частки спільного майна. З урахуванням уточненої позовної заяви, наданої до суду 03 червня 2021 року після проведення експертизи, [PERSON] просив визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя вище перелічене майно у вигляді меблі та побутової техніки, провести поділ вказаного майна по 1/2 частині кожному, та стягнути з [PERSON] грошову компенсацію витрат у розмірі 73606,68 гривень вартості будівельних матеріалів, робіт та конструктивні елементи 1/2 частки спільного майна - прибудови - сараю літ. Г-1, бані, сіней літ. а1-1, гаражу літ. Б-1, розташованих за адресою: [ADDRESS] . 21 жовтня 2020 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву [PERSON] , в якому зазначено, що з 11 грудня 1999 року по 01 жовтня 2020 рік він перебував з позивачкою у зареєстрованому шлюбі. З серпня 2020 року вони не проживали однією сім`єю, не вели спільного господарства. Під час шлюбу був придбаний металевий гараж № [NUMBER] за договором купівлі-продажу від 28.08.2019 року, який знаходиться на території гаражно-човнового кооперативу «Азовсталець». У зв`язку з продажем металевого гаража № [NUMBER] , який знаходиться на території гаражно-човнового кооперативу «Азовсталець», він вибув із членів гаражного кооперативу, власником та членом кооперативу стала інша особа, яка вносить пайові внески. Автомобіль КІА CERATO, вартістю 144000 гривень, вони придбали за кредитні кошти, які ним отримані в ПУМБ 15.01.2020 року та які він повністю не погасив. Вказаний автомобіль був проданий ним через сервісний центр ЛАІ наприкінці липня 2020 року за 5000 доларів США. Тобто компенсація 1/2 вартості частки позивачки становить 2500 доларів США. З приводу прикрас, з копій чеків, наданих позивачкою (обручка, деформовані вироби) не вбачається, коли проводилася купівля виробів, їх ціна, та власність, та не підтверджується належними та допустимими доказами позивачкою. Після смерті його бабусі [PERSON] залишилося майно: її обручка, золоті коронки. Дані вироби набуті ним в порядку спадкування і є особистою власністю. Просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 09 грудня 2020 року [PERSON] наданий відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому вона зазначила, що вони з [PERSON] не проживають як чоловік та дружина з грудня 2019 року. В період з 1999 року по 2019 рік вони проживали в її будинку. Меблевий гарнітур, шафа купе, гарнітур до ванної кімнати, холодильник LG, два компьютера - купувалося за кошти її батьків. Уходячи з дома, колишній чоловік купив собі будинок, в який забрав з собою: холодильник двохкамерний HANZA - 5000 гривень та планшет - 1710 гривень, а також авто, куплене за кошти її батьків. Такі речі, як телевізори і морозильні камери, не існували. Ніякого будівництва з 2004 року відповідач не робив, його доходи складали копійки. Так, з вересня 2002 року по лютий 2003 року її чоловік отримав 2442,19 гривень. Крім того, він сплачував аліменти на двох дітей від першого шлюбу. Їм постійно допомагали батьки, так як їм не вистачало грошей на їжу. Кредити, які отримував відповідач, на сім`ю не витрачалися, їй не було навіть відомо, що він отримував кредити. Просила відмовити у задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі. 21 жовтня 2020 року до суду надійшло клопотання відповідача [PERSON] про об`єднання справ в одне провадження. 23 листопада 2020 року позивачкою та відповідачем надані клопотання про допит свідків. Також відповідачем надане клопотання про витребування доказів з ККП «Міське БТІ - Маріупольська нерухомість», а позивачкою - про витребування інформації з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС № 1441. 10 грудня 2020 року відповідачем надане клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи та клопотання про долучення доказів до матеріалів справи. 20 січня 2021 року відповідачем надане клопотання про долучення доказів до матеріалів справи та про допит свідків. 15 вересня 2021 року позивачкою надане клопотання про виклик свідків. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 17 вересня 2020 року відкрите спрощене провадження у справі та призначене судове засідання. Ухвалою суду від 23 листопада 2020 року об`єднано в одне провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розділ майна подружжя та цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розділ майна подружжя. Вирішено перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду справи в порядку загального провадження, призначене підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 23 листопада 2020 року за клопотанням представника позивача адвоката Орловської Н.І. витребувано із головного сервісного центру МВС регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Донецькій області територіального сервісного центру № 1441 відомості щодо наявності транспортних засобів у [PERSON] , в період з 1999 року по теперішній час. Також задоволено клопотання про допит свідків. Ухвалою суду від 20 січня 2021 року за клопотання відповідача витребувано з ККП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації - Маріупольська нерухомість» інвентаризаційну справу на домоволодіння [ADDRESS] . Ухвалою суду від 15 лютого 2021 року за клопотанням відповідача призначена судова будівельно-технічна експертиза, провадження якої доручено судовому експерту Спиридонову Вадиму Анатолійовичу. Провадження по справі зупинено. Ухвалою суду від 14 травня 2021 року провадження по справі поновлено та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 07 червня 2021 року витребувано з головного сервісного центру МВС регіонального центру ГСЦ МВС в Донецькій області територіального центру № 1441 договір купівлі-продажу автомобіля КІА CERATO, державний номерний знак [NUMBER] , за яким продавцем є [PERSON] . Підготовче провадження у справі закрите та справа призначена до розгляду. Ухвалою суду від 16 серпня 2021 року відзив, повторно поданий 06 серпня 2021 року [PERSON] , залишено без розгляду. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та відзиві за позовну заяву [PERSON] . Додатково зазначила, що автомобіль ДЕО Сенс, який є подарували батьки, був проданий нею на підставі довіреності у 2010 році, після чого був придбаний Део Ланос , який був оформлений на відповідача. 27 січня 2020 року Део Ланос був проданий відповідачем на придбано ним Кіа Серато, яку він також оформив на себе. Для покупки Кіа відповідач використав 2000 доларів, що залишилися від продажу автомобіля ВАЗ 2107, які зберігалися для дітей. Позовні вимоги [PERSON] не визнала та пояснила, що усі меблі та побутова техніка, зазначені відповідачем у зустрічному позові, придбавалися її матір`ю. Телевізорів та морозильної камери немає, комп`ютер один зламаний, а інший відповідач забрав із собою. Принтер в неробочому стані, його та фотоапарат вона готова повернути. Сарай та гараж будував її батько, спадщину вона прийняла вже з вказаними спорудами, в 2004 році вже стояв у сараї котел. Оскільки сарай та гараж не були узаконені, необхідно було зверталися до суду з позовом про визнання права власності на самовільні будівлі, як на такі, що нещодавно побудовані. Просила задовольнити її позовні вимоги та відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Представник відповідача адвокат Литвин Л.П. у судовому засіданні не визнала позовні вимоги [PERSON] , підтримала позовні вимоги [PERSON] та надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та відзиві на позовну заяву [PERSON] . Додатково зазначила, що автомобіль Кіа Серато був проданий до розірвання шлюбу, а тому кошти, отримані за проданий автомобіль були витрачені в інтересах сім`ї. Ремонт був зроблений у будинку за спільні кошти. Просила задовольнити позовні вимоги [PERSON] , а у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. [PERSON] , допитаний за його клопотанням в якості свідка, суду пояснив, що шлюб з [PERSON] вони уклали у 1999 році, перестали сумісно проживати у серпні 2020 року, шлюб розірвано 01 жовтня 2020 року. Меблі вони вибирали разом з дружиною, робили під заказ. Вся побутова техніка купувалися особисто ним, принтер купувався для дітей, він зламався. Будівництво починалося від руйнування старих будівель до зведення нових, це було вже після смерті батька позивачки, будівництвом займався особисто він. Котел, водонагрівач та колонку перенесли у прибудову. Починалося будівництво з полу та стін, все будувалося за сумісні кошти. Гроші від проданого автомобіля Лада пішли на віддачу боргів батька та на інші потреби. У 2010 року позивачка віддала Део сенс по довіреності своєму знайомому. Део Ланос він придбав за свої гроші, у тому числі за кредитні. Машина купувалася для потреб сім`ї. Після її продажу Кіа Серато також була придбана на його ім`я в інтересах сім`ї, на неї він брав кредит у розмірі 150000 гривень, який досі не погашений. Кіа Серато була продана у липні 2020 року за 100000 гривень, половину грошей 50000 гривен він віддав позивачці. Згодом визнав, що автомобіль Кіа Серато був проданий за 5000 доларів, 1/2 частина вартості проданого автомобіля складає 2500 доларів США. Крадіжки та реалізації ювелірних виробів позивачки з його боку не було, а ті квитанції з ломбарду, що надала позивачка, стосуються золотих прикрас, що належали його бабусі. З приводу гаражу пояснив, що у 2020 року він орендував гараж в кооперативі «Азовсталець» на підставі договору купівлі-продажу. Він мав право користування, платив орендну плату у розмірі 500 гривень. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 11 грудня 1999 року. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 жовтня 2020 року шлюб між сторонами розірвано (Т.1 а.с. 13, 165-167). При цьому, вказаним рішенням суду не встановлено, з якого саме часу припинено сімейні відносини між сторонами. Позивачка зазначає, що однією сім`єю з відповідачем вони перестали мешкати з липня 2020, а відповідач вказує - з серпня 2020 року. Як вбачається з повідомлення Лівобережного відділення поліції Центрального відділу поліції ГУ НП в Донецькій області від 07 жовтня 2020 року та витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (Т.1 а.с. 135, 136), 12 липня 2020 року [PERSON] зверталася до Лівобережного ВП із заявою про викрадення золотих та срібних виробів, які, як вбачається зі змісту позовної заяви, на її думку, в неї викрав [PERSON] . Отже, 12 липня 2020 року між сторонами вже відбувався конфлікт та, як вбачається з пояснень сторін, були неприязні відносини, а тому суд приходе до висновку про припинення сімейних відносин між сторонами вже з липня 2020 року. Як вбачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] та договору купівлі-продажу 1441/2020/1914382, доданих до позовної заяви, автомобіль КІА CERATO, державний номер [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04 лютого 2020 року (Т.1 а.с. 14,15). Отже, судом встановлено, що під час шлюбу подружжя [PERSON] придбали автомобіль КІА CERATO, державний номер [NUMBER] . Згідно інформації регіонального сервісного центру МВС Україні в Донецькій області від 26 червня 2021 року та наданого договору купівлі-продажу, автомобіль KIA CERATO, реєстраційний номер [NUMBER] , проданий [PERSON] 21 липня 2020 року, за домовленістю сторін за 10000 гривень (Т.2 а.с.45-52 ). Як зазначив [PERSON] у своєму відзиві та погодився з цим у судовому засіданні, за продаж автомобіля він отримав 5000 доларів США, ціна у договорі зазначена формально. При цьому пояснив, що половину грошей за проданий автомобіль, тобто 2500 доларів США, він віддав дружині. Позивачка, звертаючись до суду з позовом, зазначила, що автомобіль KIA CERATO, реєстраційний номер [NUMBER] , був проданий [PERSON] за 6000 тисяч доларів США. При цьому доказів щодо вказаних обставин суду не надала. Оголошення з Інтернету про продаж подібних автомобілів не є належними доказами. Приймаючи до уваги, що відповідачем визнана сума продажу спірного автомобіля у розмірі 5000 доларів США, факт припинення сімейних відносин та окремого проживання сторін на момент продажу автомобіля, суд при поділі проданого автомобіля KIA CERATO, реєстраційний номер [NUMBER] , враховує саме вказану суму. Доводи відповідача [PERSON] про те, що половину грошей після продажу автомобіля він віддав дружині, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 та від 27 травня 2020 року у справі № 758/6805/17. [PERSON] , звертаючись до суду з позовом про визнання за нею права власності на автомобіль KIA CERATO, реєстраційний номер [NUMBER] , в цілому, не довела, що вказаний автомобіль є її особистою власністю, оскільки на підтвердження зазначених обставин суду не надано належних доказів. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України). У пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України). Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Судом встановлено, що автомобіль KIA CERATO, реєстраційний номер [NUMBER] , придбаний подружжям [PERSON] під час шлюбу, був відчужений відповідачем [PERSON] без згоди позивачки за 5000 доларів США. Отже, оскільки відповідач [PERSON] здійснив відчуження автомобіля KIA CERATO, реєстраційний номер [NUMBER] , проти волі іншого з подружжя, кошти використав не в інтересах сім`ї, то вартість такого автомобіля враховується при поділі між подружжям. При таких обставинах, позивачка [PERSON] має право на відшкодування їй 1/2 частки вартості зазначеного автомобіля, тобто 2500 доларів США, що станом на день продажу спірного автомобіля (21 липня 2020 року) становило 69002,75 гривень. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року № 6-486цс16. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину гаража № [NUMBER] в човновому кооперативі «Азовсталець», суд зазначає наступне. З наданої копії договору купівлі-продажу човнового кооперативу «Азовсталець» від 28 серпня 2019 року вбачається, що [PERSON] продала металевий гараж № [NUMBER] , який знаходиться на території човнового кооперативу «Азовсталець», громадянину [PERSON] (Т. 1 а.с. 20). Вказаний договір засвідчений головою човнового кооперативу «Азовсталець» Петренко А.В. Як пояснив у судовому засіданні [PERSON] він раніше орендував вказаний гараж, наразі він не знаходиться в його володінні. [PERSON] не заперечувала, що у володінні відповідача вказаний гараж наразі не знаходиться, оскільки він його продав. Як вбачається із заяви [PERSON] від 20 січня 2020 року, адресованої Правлінню гаражно-човнового кооперативу «Азовсталець», у зв`язку з продажем гаражу № [NUMBER] , що знаходиться на території човнового кооперативу «Азовсталець», просить виключити його із ГЧК «Азовсталець» (Т. 1 а.с. 77). Таким чином, оскільки вказаний гараж не знаходиться у власності у відповідача, він не підлягає поділу між подружжям. Крім того, слід зазначити, що спірний гараж і раніше не знаходився у власності відповідача, оскільки відповідно до ст.331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Доказів щодо державної реєстрації права власності на спірний гараж суду надано не було. Також суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 6280 гривень за коштовності, оскільки на підтвердження факту викрадення відповідачем [PERSON] коштовностей, належних позивачці, на суму 6280 гривень, останньою не надано належних доказів. А тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення грошових коштів у розмірі 6280 гривень за коштовності, задоволенню не підлягають. Розглядаючи позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, суд виходить з наступного. На підтвердження вимог про поділ меблі та побутової техніки [PERSON] надані документи про придбання ним в період шлюбу планшету ASUS ME173X-1BO15A за ціною 1710 гривень, цифрової фотокамери SAMSUNG DIGIMAX-S500S за ціною 899 гривень, оптичного приводу LG Sata GH24NS95 за ціною 174 гривни, та принтеру Canon MG 2440 за ціною 940 гривень (Т. 1 а.с. 62, 71-73, 75, 76). Щодо придбання під час шлюбу подружжям [PERSON] решти меблі та побутової техніки, зазначеної у позовних вимогах [PERSON] , жодних доказів не надано. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знайома з сім`єю позивачки з 1992 року. [PERSON] прийшов на все готове, батьки [PERSON] практично утримували їх сім`ю. В них був квітковий бізнес, вони мали гроші і допомагали [PERSON] та [PERSON] . Усі меблі купувала мати позивачки до її хвороби, тобто до 2014 року. Меблі з залу [PERSON] розпилив та її частину поставили у коридорі. В будинку були два звичайний телевізора, не плазма, один комп`ютер, два холодильника, камера. Морозильної камери вона не бачила. Усі будівлі: гараж, сарай, - були ще у 1992 році, у прибудову перенесли усі газові прилади. На вулиці побудували павільйон з пічкою, це було єдине будівництво, яке вона бачила. Робився ремонт всередині будинку, робила [PERSON] , все це було до війни (2014 року). Прибудову до будинку робив батько [PERSON] , а внутрішні роботи - [PERSON] . Гараж та сарай були побудовані батьком [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є подругою [PERSON] з дитинства. Сім`я [PERSON] була дуже забезпечена. Надворі був в них гараж та сарай, який слугував морозильною камерою для квітів, якими вони займалися. Також була прибудова до будинку, яка слугувала котельною. Все це було до свадьби [PERSON] з [PERSON] . Можливо потім щось змінили всередині сараю та прибудови, стіни цих будівель залишилися попередніми. [PERSON] сама ремонтувала двері у будинку, займалася плиткою, шпалерами, вона робила взимку ремонтні роботи, а влітку займалася квітами. [PERSON] тільки робив камін надворі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з [PERSON] вона знайома з дитинства, їх сім`я була дуже забезпечена. На території їх будинку був гараж, господарські споруди. Гараж, сарай та прибудова були побудовані ще батьком [PERSON] . Після смерті метрі [PERSON] у прибудові був встановлений котел. Меблі під заказ у будинку не було, плоских телевізорів та морозильної камери вона не бачила. Були два комп`ютери, два холодильника. Прибудова існувала до будинку ще до появи [PERSON] , потім вона була поштукатурена , хто робив облицювання, вона не знає. Можливо [PERSON] з [PERSON] облагороджували те, що вже було. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона знайома з позивачкою з 1986 року, була вхожа до будинку. На той момент надворі будинку [PERSON] існували гараж, сарай, прибудова до будинку з`явилася у 1990-х роках, з неї зробили котельну. Були зміни у будинку при батькові [PERSON] : перенос кухні, ванної кімнати. Робили ремонт в коридорі, кімнатах. Влітку [PERSON] займалася квітами, а взимку завжди ремонтом, вона практично все робила сама. Надворі [PERSON] робив тільки камін. Сумісні роботи велися, але нічого не достоювалось. У будинку були холодильники, морозильної камери вона не пам`ятає. Був комп`ютер у коридорі, кухонний гарнітур. У прибудові відбувалися якісь зміни, але за чий рахунок це робилося, вона не знає. [PERSON] займався облагороджуванням споруд, того, що вже було. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працює разом з [PERSON] з 2002 року, в них дружні стосунки, він знаходиться у підпорядкуванні [PERSON] . Неодноразово він бував у його будинку, біля двох років тому йому сподобалася стінка у коридорі, яку робили під заказ та коштувала вона біля 20000 гривень. Він не бачив будівництва надворі у сторін, але бачив, як відбувалися оздоблювальні роботи, які проводилися з 2012 року. Була гарно зроблена прибудова, цікава піч була побудована надворі. В будівельних роботах приймав участь [PERSON] , його колишню дружину він не бачив. Свідок [PERSON] суду пояснив, що знаймий з сім`єю [PERSON] з 2002-2003 років, допомагав будувати гараж. Десь у 2003 році старий гараж був зламаний, а новий побудований з шлакоблоку. У 2015 році в них були нові меблі у залі, деталі купівлі йому невідомі. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він проживає неподалік від будинку [PERSON] , допомагав їм бетонувати фундамент, щоб вирівняти землю. Гараж будував [PERSON] із шлакоблоку, він подавав будівельні матеріали, [PERSON] не перешкоджала будівлі. Крім того, [PERSON] забетонував площадку, зробив баню, побудував нову огорожу. Відповідно до висновку експерта № 1 будівельно-технічної експертизи [PERSON] від 11 травня 2021 року ринкова вартість сараю, бані, гаражу та прибудови, розташованих за адресою: [ADDRESS] станом на 27 лютого 2021 року може складати 146996,21 гривень; вартість виконаних ремонтно-будівельних робіт та конструктивних елементів сараю, бані, гаражу та прибудови, розташованих за адресою: [ADDRESS] на момент проведення експертизи може скласти 66040,28 гривень; вартість будівельних матеріалів, використаних на ремонтно-будівельні роботи та конструктивні елементи сараю, бані, гаражу та прибудови, розташованих за адресою: [ADDRESS] , на момент оцінки може скласти 81173,09 гривень; вартість грошової компенсації витрат у розмірі 1/2 частини вартості будівельних матеріалів, робот та конструктивних елементів сараю, бані, гаражу та прибудови, розташованих за адресою: [ADDRESS] на момент оцінки може скласти 73606,68 гривень (Т.2 а.с. 1-23). Як вбачається з рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 жовтня 2011 року за позовом [PERSON] визнано за нею право власності на самочинно зведені споруди: сені літ. а-1-1, гараж літ. Б-1, сарай літ. Г-1, розташовані на земельній ділянці [ADDRESS] , та введені вказані споруди до складу зазначеного домоволодіння. Рішення набрало законної чинності 20 жовтня 2011 року (Т. 1 а.с. 229-231). Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги, що надані документи на побутову техніку (планшет, фотокамеру, оптичний привід та принтер) датовані 2013-2014 роками та відсутність доказів щодо існування на даний момент вказаних речей, а також враховуючи факт повернення відповідачкою [PERSON] позивачу [PERSON] фотокамери під час судового засідання та факт відмови від отримання принтеру [PERSON] , суд приходе до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у частині поділу меблі та побутової техніки, зазначеної у позовних вимогах [PERSON] . Також суд не вбачає правових підстав для визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя сараю, бані, гаражу та прибудови, розташованими за адресою: [ADDRESS] , визнання на них права власності по 1/2 частині за кожним, та стягнення грошової компенсації витрат у розмірі 73606,68 гривень вартості будівельних матеріалів, робіт та конструктивних елементів 1/2 частки вказаного майна, за наступних підстав. Судом встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтв про право власності на спадщину за законом, посвідчених 15.12.2003 року Четвертою Маріупольською державною нотаріальною конторою (Т. 1 а.с. 22, 23), отже, відповідно до п. 2 ч.1 ст. 57 Сімейного Кодексу України є її особистою приватної власністю. Як вже зазначалося судом, відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 жовтня 2011 року за позовом [PERSON] визнано за нею право власності на самочинно зведені споруди: сені літ. а-1-1, гараж літ. Б-1, сарай літ. Г-1, розташовані на земельній ділянці [ADDRESS] , та введені вказані споруди до складу зазначеного домоволодіння (Т. 1 а.с. 229-231). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] в період шлюбу побудовані сені літ. а-1-1, гараж літ. Б-1, сарай літ. Г-1, розташовані на земельній ділянці [ADDRESS] , на які рішенням суду від 10 жовтня 2011 року за нею визнано право власності та які введені до складу зазначеного домоволодіння. Отже, сарай, баня, гараж та прибудова, розташовані за адресою: [ADDRESS] , з 2011 року не існують як окремий об`єкт нерухомого майна, оскільки вони введені до складу домоволодіння [ADDRESS] та є частиною вказаного домоволодіння, а тому відсутні правові підстави для визнання вказаних споруд об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та, відповідно права власності по 1/2 частині за кожним. Також немає підстав для стягнення грошової компенсації витрат у розмірі 73606,68 гривень вартості будівельних матеріалів, робіт та конструктивних елементів 1/2 частки вищевказаного майна, оскільки сарай, баня, гараж та прибудова не є самовільно побудованими спорудами, а є вже частиною домоволодіння. При цьому, суд звертає увагу, що позовних вимог щодо визнання права власності на частину домоволодіння [ADDRESS] з урахуванням споруд, на які визнано право власності за [PERSON] рішенням суду, та стягнення відповідної компенсації за половину встановленої частини, [PERSON] не заявлялося. З урахуванням наведеного, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] підлягають частковому задоволенню, з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] в рахунок компенсації вартості 1/2 частини автомобіля КІА CERATO, державний номер [NUMBER] , грошова сума у розмірі 69002 гривень 75 копійок. А позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] не підлягають задоволенню, у повному обсязі. Відповідно до ст.. 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог [PERSON] з [PERSON] підлягають стягненню на користь [PERSON] витрати, пов`язані із сплатою судового збору у розмірі 690 гривень.

Outcome: partial