Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

28 жовтня 2019 року позивач звернулась до Шишацького районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно її померлої матері [PERSON] у вигляді 1/2 частини земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,18га яку та, в свою чергу, успадкувала від своєї матері [PERSON] , але не встигла оформити на своє ім`я. Спадкоємцем другою половини земельної ділянки відповідно до договору про поділ спадкового майна є відповідач [PERSON] . Позивач прийняла спадщину, але отримала відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючого документа на спадкове майно (земельну ділянку на ім`я позивача). Посилаючись на норми ЦК та ЦПК України позивач просила визнати за нею, в порядку спадкування за законом, право власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки. Ухвалою суду від 28 жовтня 2019 року у справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 28 листопада 2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. У приватних нотаріусів Шишацького районного нотаріального округу Плаксіної П.Б. та [PERSON] витребувані для дослідження спадкові справи щодо майна померлих [PERSON] та [PERSON] . Позивач та її представник в судове засідання не з`явились. Ними надано спільну заяву про розгляд справи у їх відсутність та вказано, що проти винесення заочного рішення у справі вони не заперечують, на стягненні процесуальних витрат з іншої сторони не наполягають. Відповідач, будучи належним чином у відповідності до вимог п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України повідомленим судом про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв та клопотань, в тому числі відзиву на позовну заяву від нього не надходило. В зв`язку з цим суд, відповідно до норм ст.ст. 223, 280 ЦПК України, розглядає справу у заочному порядку та ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі письмових доказів. Враховуючи неявку всіх учасників справи, розгляд справи здійснено судом в порядку письмового провадження. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її смерть [NUMBER] , виданим 24.02.2003 Шишацькою селищною радою (а.с.37). Останній на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 528386, виданого на підставі рішення 17 сесії 23 скликання Шишацької селищної ради від 14 березня 2001 року належала земельна ділянка площею 3,18га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Кадастровий номер 5325755100:00:034:0010 (а.с.10,12). Донькою [PERSON] була [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] , виданим повторно 02.02.2017 та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 06.08.1989 (а.с.7-8). Згідно спадкової справи № 23/2017 щодо майна померлої [PERSON] спадщину за законом після неї прийняла її донька [PERSON] . Відомості про інших спадкоємців, які прийняли спадщин або претендують на неї відсутні (а.с.34-41). Як слідує із доводів позовної заяви та матеріалів спадкової справи № 23/2017 [PERSON] не встигла за життя оформити на своє ім`я право власності на земельну ділянку матері в зв`язку з тим, що нею не був наданий нотаріусу витяг з Державного земельного кадастру (а.с.41). Відповідно до Інформації зі спадкового реєстру № 188286661 від 11.11.2019 право власності на земельну ділянку з кадастровим № 5325755100:00:034:0010 не зареєстровано за жодною особою (а.с.25). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 29.05.2018 (а.с.9). Згідно спадкової справи № 56/2018 щодо майна померлої [PERSON] заповіту вона не залишила, а спадщину після її смерті прийняти її діти [PERSON] та [PERSON] . Чоловік померлої [PERSON] подав заяву про відмову від прийняття спадщини (а.с. 5-6,43-96). 02 квітня 2019 року спадкоємці [PERSON] та [PERSON] уклали договір про поділ спадкового майна, посвідчений приватним нотаріусом Шишацького районного нотаріального округу Макаренко Н.О., за реєстровим номером 96. Згідно даного договору спадкова земельна ділянка площею 3,18 га переходить у спадок обом спадкоємцям в рівних частинах (а.с.11). Як вбачається з доводів позовної заяви та оголошення у районній газеті «Сільське життя» від 13 вересня 2019 року (випуск № 37) оригінал Державного акту Р1 № 528386 було втрачено, що перешкоджає можливості виготовлення технічної документації на спірну земельну ділянку (а.с.15). Постановою приватного нотаріуса Макаренко Н.О. від 02 квітня 2019 року № 110/02-31 [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 3,18га, в зв`язку з відсутністю оригіналу документу спадкове майно на ім`я спадкодавця [PERSON] (а.с.16). Згідно ст. 5 ЦК України Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Враховуючи те, що спадщина [PERSON] відкрилась та була прийнята до 01.01.2004 року, суд розглядаючи спірні правовідносини керується й тими нормами права, які існували на час їх виникнення, зокрема положеннями ЦК УРСР. Згідно ч. 10 ЦК УРСР громадяни можуть відповідно до закону мати майно в особистій власності, право користування жилими приміщеннями та іншим майном, успадковувати і заповідати майно, обирати рід занять і місце проживання, мати права автора твору науки, літератури і мистецтва, відкриття, винаходу, раціоналізаторської пропозиції, промислового зразка, а також мати інші майнові та особисті немайнові права. Згідно ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч.1 ст. 529 ЦК УРСР). Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до норм ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч.1 ст. 1267 ЦК України). Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них (ч.1 ст. 1267 ЦК України). Успадкувавши після смерті матері [PERSON] належну їй земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва [PERSON] за своє життя не встигла оформити своїх прав на дану земельну ділянку. Вищевказана обставина в сукупності з втратою оригіналу держаного акту перешкоджає сторонам у справі оформити спадкову ділянку на своє ім`я та здійснити подальшу державну реєстрацію права власності щодо неї. Відповідно до приписів ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно бути позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтся або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до п. «в» ч.1 ст. 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та доведеними, а отже підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи те, що позивач на відшкодуванні судових витрат не наполягає, суд відносить їх на рахунок позивача.

Outcome: approved