Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

27.01.2016 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Вимоги позову обґрунтовуються, тим, що він є власником спірної квартири [ADDRESS]. Сторони перебували у шлюбі, у зв'язку з чим позивач 24.11.2005 зареєстрував відповідача за адресою свого місця проживання. Разом з тим, з 19.07.2013 шлюб позивача та відповідача розірвано, та, як вказано позивачем, у середині 2013 року відповідач виїхала з спірної квартири. Оскільки місце проживання відповідача позивачу невідомо з вказаного часу, спілкування між собою вони не підтримують, витрати на утримання квартири він несе самостійно, особисті речі відповідача [PERSON] у ній не знаходяться, але остання самостійно не знялася з реєстраційного обліку, зазначене порушує права позивача як власника спірного приміщення і є підставою для визнання відповідача такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням. У судове засідання позивач не з'явився, представник позивача подала до суду заяву, у якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги нею підтримуються у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, додавши до заяви примірник газети «Урядовий кур'єр», у якому опубліковано виклик відповідача [PERSON] до суду. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час розгляду справи судом повідомлялася належним чином - через оголошення у газеті «Урядовий кур'єр» (випуск № 90 від 14.05.2016), заяви, клопотання, письмові заперечення від неї не надходили до суду. Відповідно до вимог ст. ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення, оскільки представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню. Як встановлено в судовому засіданні, спірне жиле приміщення - квартира [ADDRESS] є чотирикімнатною ізольованою квартирою, площею 83,40 кв.м., яка зареєстрована на праві власності за позивачем: 1/3 частка на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Бюро по приватизації виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного управління Господарського управління КМ України 30.07.1993, зареєстрованого КП «КМБТІ та РПВ на ОНМ» 21.09.1993, в книзі д.7-81 за реєстровим [NUMBER]; 1/6 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 6-ю Київською державною нотконторою 05.05.2003, № 3с-359, зареєстрованого КП «КМБТІ та РПВ на ОНМ» 30.05.2003, в книзі д.504-215 за реєстровим № 2882; 1/9 частка на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 6-ю Київською державною нотконторою 26.12.2003, № 8-12155, зареєстрованого КП «КМБТІ та РПВ на ОНМ» 06.01.2004, в книзі д. 504-217 за реєстровим № 2882; 9/30 часток на підставі договору дарування, посвідченого 6-ю Київською державною нотконторою 04.09.2009р., № 1-4119, зареєстрованого КП «КМБТІ та РПВ на ОНМ» 28.09.2009, в книзі д.2020-86 за реєстровим № 2882, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 30.07.1993, посвідченого Бюро по приватизації виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного управління Господарського управління КМ України /а. с. 11/ та згідно з відомостями Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна за листом від 06.11.2015 КВ-2016 № 37070 /а. с. 12/. Сторони перебували у шлюбі, який розірвано 19.07.2013, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, про що складено відповідний актовий запис № 99 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві /а. с. 10/. Відповідач зареєстрована у спірній квартирі з 24.11.2005, що підтверджується копією Форми № 3 № 695 від 18.11.2015, виданої ДП «Укржитлосервіс» /а. с. 13/. З складеного 18.12.2015 Акту обстеження спірної квартири вбачається, що на час перевірки відповідача [PERSON] у ній не проживає, зі слів [PERSON], остання не проживає у даній квартирі та її місцезнаходження невідоме. Оскільки протягом тривалого часу відповідач не проживає в спірній квартирі, але самостійно не знялася з реєстраційного обліку, зазначене порушує права позивача як власника спірного приміщення і на його думку, є підставою для визнання її такою, що втратила право користування зазначеним приміщенням. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що встановлено ч. 1 ст. 316 ЦК України. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном - ч. 1 ст. 317 ЦК України. Статтею 71 ЖК УРСР передбачено збереження права користування житловим приміщенням у разі відсутності зареєстрованої в ньому особи строком, який не перевищує 6 місяців, окрім передбачених цим Кодексом випадків. Згідно з ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] є колишнім членом сім'ї власника жилого приміщення, після розірвання шлюбу у добровільному порядку не знялася з реєстрації місця проживання, що визначено ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», спірним жилим приміщенням не користується без поважних причин протягом тривалого часу. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на наведене, суд вважає обґрунтованими та доведеними позовні вимоги [PERSON] На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved