Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

27.02.2019 року позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування на житловий будинок [NUMBER] з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] після смерті її чоловіка [PERSON], померлого [INFO]. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що за життя її чоловікові [PERSON] належав, окрім іншого спадкового майна, і житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS]. Звернувшись до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини нотаріусом позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, з мотивів відсутності правовстановлюючого документу на будинок, із зазначенням того, що вказаний будинок числиться за батьком чоловіка позивача [PERSON]. В даний час позивач змушена звернутися до суду, оскільки її право не визнається і вона не може розпорядитися своєю власністю. У підготовче судове засідання 16.04.2019 року позивач [PERSON] та її представник за ордером серії ХВ № 1766 від 05.02.2019 року адвокат Пантелей В.В. не з'явилися, позивач подала через канцелярію суду заяву з проханням справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання 16.04.2019 року також не з'явився, подав через канцелярію суду заяву, відповідно до якої просив розгляд справи проводити без його присутності, також зазначив, що згоден з позовними вимогами, та не заперечував проти винесення рішення у підготовчому судовому засіданні та визнання за його матір'ю [PERSON] права власності на житловий будинок [NUMBER] з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS]. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ст. ст. 2,3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 р. №1952-ІV Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. До 19 січня 1996 року згідно з Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.66 року Міністерством комунального господарства УРСР, не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Житловий будинок «А-1» 1980 року будівництва, житловою площею 52,1 кв.м, загальною площею 100,3 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS]. Згідно запису по господарської книги №4, особовий рахунок [NUMBER], вказаний житловий будинок числиться за [PERSON], померлим [INFO]. Інвентаризаційна вартість житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами станом на 23.08.2018 року складає 310965,00 грн. Станом на 31.12.2012 року по КП «Архітектурно-інвентаризаційне бюро Золочівського району» право власності на даний будинок не зареєстровано, що вбачається із інформації наданої директором КП «АІБ Золочівського району» [PERSON] №221 від 03.09.2018 року № 221. Таким чином, суд доходить висновку, що [PERSON] володів житловим будинком [NUMBER] з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS], на праві власності, що підтверджується записом у по господарській книзі. [INFO] у родині [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON], що підтверджується наданою суду копією свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого Одноробівською сільською радою Золочівського району Харківської області 15.11.1960 року. 11 березня 1989 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 11.03.1989 року зроблено відповідний запис за №4. Після одруження подружжя обрало спільне прізвище - [PERSON], що вбачається із наданої суду копії свідоцтва про шлюб серія [NUMBER], виданого Довжицькою сільською радою Золочівського району Харківської області 11.03.1989 року. [INFO], в с. Довжик Золочівського району Харківської області, у віці 71 року помер [PERSON], про що виконавчим комітетом Довжицької сільської ради Золочівського району Харківської області 09.06.2000 року складено відповідний актовий запис №36, що підтверджується копією відповідного свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого повторно 02.08.2018 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області. [INFO], в с. Довжик Золочівського району Харківської області, у віці 78 років померла [PERSON], про що виконавчим комітетом Довжицької сільської ради Золочівського району Харківської області [INFO] складено відповідний актовий запис №23, що підтверджується копією відповідного свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого повторно 02.08.2018 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області. [INFO], в с. Довжик Золочівського району Харківської області, у віці 54 років помер [PERSON], про що виконавчим комітетом Довжицької сільської ради Золочівського району Харківської області [INFO] складено відповідний актовий запис №23, що підтверджується копією відповідного свідоцтва про смерть серії [NUMBER]. Згідно довідки в.о. старости Довжицького старостинського округу Золочівської селищної ради [PERSON] № 294 від 27.09.2018 року останнє зареєстроване постійне місце проживання померлої [INFO] [PERSON] на день її смерті - [ADDRESS]. За однією адресою з [PERSON] на день її смерті [INFO] був зареєстрований син - [PERSON]. Останнє зареєстроване постійне місце проживання померлого [INFO] [PERSON] на день його смерті [ADDRESS]. За однією адресою з [PERSON] на день його смерті [INFO] ніхто не був зареєстрований, що вбачається з довідки в.о. старости Довжицького старостинського округу Золочівської селищної ради [PERSON] № 212 від 05.07.2018 року. Останнє зареєстроване постійне місце проживання померлого [INFO] [PERSON] на день його смерті [ADDRESS]. За однією адресою за [PERSON] на день його смерті [INFO] були зареєстровані: дружина [PERSON] та син [PERSON], що підтверджується довідкою в.о. старости Довжицького старостинського округу Золочівської селищної ради [PERSON] № 293 від 27.09.2018 року. [INFO] у родині [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON], що підтверджується наданою суду копією свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого Довжицькою сільською радою Золочівського району Харківської області 03.08.1989 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно. Згідно інформації завідувача Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори в порядку виконання обов'язків завідувача Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області Козелько Т.М. № 755/01-16 від 29.03.2019 року та належним чином завіреної копії матеріалів спадкової справи №329/2015, заведеної після смерті [PERSON], наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів від 25.03.2019 року згідно алфавітних книг обліку спадкових справ за період з 2000-2019 роки та інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 28.03.2019 року, спадкові справи після смерті [PERSON], померлої [INFO], [PERSON], померлого [INFO], не заводились. Згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 28.03.2019 року, заповіти [PERSON] та [PERSON] на території України не залишали. В Золочівській державній нотаріальній конторі Харківської області після [PERSON], померлого [INFO], заведена спадкова справа № 329/2015. 15.12.2015 року до нотаріальної контори від дружини спадкодавця, [PERSON], поштою надійшла заява про прийняття спадщини після [PERSON]. 15.12.2015 року до нотаріальної контори від сина спадкодавця, [PERSON], поштою надійшла заява про відмову від прийняття спадщини на користь дружини померлого - [PERSON]. Заяви були подані у встановлений законом строк. Інших заяв до нотаріальної контори не надходили, свідоцтва про право на спадщину не видавались. Згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 55652147 від 28.03.2019 року, заповітів [PERSON] на території України не залишав. 23 листопада 2018 року постановою державного нотаріуса Четвертої Харківської державної нотаріальної контори, виконуючої обов'язки державного нотаріуса Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області Козелько Т.М. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], померлого [INFO], в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на дане нерухоме майно. Відповідно до пункту 4 перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Таким чином, до відносин, що виникли, необхідно застосовувати положення цивільного законодавства, що діяло на момент смерті [PERSON] Згідно із положеннями ст.ст. 524, 525, 526 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця. Стаття 529ЦК УРСР (1963 р.) визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно положень ст.ст. 548, 549ЦК УРСР (1963 р.)для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, судом встановлено, що за життя [PERSON] був власником житлового будинку [NUMBER] з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS]. Право власності засвідчувалося записом у погосподарській книзі, як того вимагало законодавство, що діяло на момент виникнення правовідносин, так як запис у погосподарській книзі визнавався в якості акту органу влади (публічних актів), що підтверджує право приватної власності, одночасно виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Після смерті [PERSON] вказаний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами як спадкоємці за законом успадкували його син - [PERSON] та дружина [PERSON], що померла [INFO], які на час смерті [PERSON] постійно проживали разом зі спадкодавцем та фактично прийняли спадщину. На час смерті матері [PERSON] [PERSON], як такий, що постійно проживав разом з нею на момент смерті, фактично прийняв спадщину та успадкував вказаний будинок в цілому, інших спадкоємців за заповітом чи за законом не було. [INFO] [PERSON] помер, не встигнувши оформити свої спадкові права на вказане нерухоме майно після смерті батька і матері, тобто здійснити його державну реєстрацію. Проте виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (ст.ст. 548, 549ЦК УРСР (1963 р.)). Згідно положень ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить, в тому числі, житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами [NUMBER] по [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги є дружина та син спадкодавця. При цьому в шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулися позивач по справі [PERSON], та з заявою про відмову від спадщини звернувся відповідач [PERSON], який в свою чергу відмовився від своєї частини спадщини на користь дружини померлого [PERSON], крім того надав до суду відповідну заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] визнав, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Статтею 206 ЦПК України передбачена можливість визнання позову відповідачем. Так, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статті 1268, 1269 ЦК України обумовлюють порядок прийняття спадщини, так, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу він не заявив про відмову від неї. Згідно до положень статей 1268,1269 ЦК України позивач є такою, що прийняла спадщину після смерті чоловіка, так як в шестимісячний строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За таких обставин, суд доходить висновку, що до позивача перейшло право власності на будинок [NUMBER] з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] після смерті чоловіка [PERSON], який в свою чергу прийняв вказаний будинок у спадщину після смерті своїх батьків [PERSON] та [PERSON], однак помер, не встигнувши оформити свої спадкові права, оскільки до складу вказаної спадщини після смерті [PERSON] увійшли усі права та обов'язки, що [PERSON] мав на момент смерті, в тому числі і ті, що він набув як спадкоємець після смерті своїх батьків, з моменту відкриття спадщини, яку [PERSON] прийняв, як такий, що проживав зі спадкодавцями на момент їхньої смерті. Крім того, враховуючи, що у період, коли було побудовано будинок існував інший порядок оформлення права власності, що не потребував його державної реєстрації, через що спадкодавцю не було видано правовстановлюючого документу в розумінні положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 р. №1952-ІV, що в даний час унеможливлює нотаріальне оформлення спадщини.

Outcome: approved