Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

29.07.2014 року представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом та уточнюючи його 13.02.2015 року (а.с.48-52), в обґрунтування позовних вимог вказував на те, що 18.01.2010 року відповідно до укладеного договору № KRH0АD40309342 від 18.01.2010 року відповідач - [PERSON] отримав кредит у розмірі 51 085,68 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 16.01.2015 року. В забезпечення виконання зобов'язань за даним договором [PERSON] надав у заставу автомобіль марки ВАЗ, модель: 210994-20, рік випуску: 2008, тип ТЗ: Легковий седан-В, № кузова/шасі: Y6D21099480066622, реєстраційний номер: АЕ1603ЕС, що належить йому на праві власності. Банк свої зобовязання перед відповідачем щодо надання йому кредитних коштів в сумі 51 085,68 грн. виконав в повному обсязі. Однак відповідач, у порушення вимог спірного договору свої зобов'язання належним чином не виконує, погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки не здійснює, у зв'язку з чим, станом на 24.06.2014 року утворилася заборгованість в загальному розмірі 146 646,18 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом 49 451,38 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 19 894,92 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом 5 533,89 грн., пені за несвоєчасність виконання зобовязань 64 544,74 грн., штрафу (фіксованої частини) 250,00 грн. та штрафу (процентної складової) 6 971,25 грн. В рахунок погашення даної заборгованості представник позивача і просить суд : 1) вилучити у відповідача та передати в заклад ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК»: - предмет застави автомобіль ВАЗ, модель: 210994-20, рік випуску: 2008, тип ТЗ : Легковий седан-В, № кузова/шасі: Y6D21099480066622, реєстраційний номер: АЕ1603ЕС, що належить на праві власності [PERSON] - комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, автомобіля ВАЗ, модель: 210994-20, рік випуску: 2008, тип ТЗ: Легковий седан-В, № кузова/шасі: Y6D21099480066622, реєстраційний номер: АЕ1603ЕС, що належить на праві власності [PERSON] 2) звернути стягнення на предмет застави: автомобіль ВАЗ, модель: 210994-20, рік випуску: 2008, тип ТЗ: Легковий седан-В, № кузова/шасі: Y6D21099480066622, реєстраційний номер: АЕ1603ЕС, що належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по Свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України. Також просить стягнути з відповідача судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився, згідно письмового клопотання представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» - [PERSON] просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 60,61). Відповідач [PERSON], будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. На адресу суду повернулися поштові конверти з судовими повістками, направлені відповідачу за зареєстрованим місцем проживання, якими він неодноразово викликався до суду на 13.02.2015 року, 16.04.2015 року, а востаннє на 22.07.2015 року, з відмітками «за закінченням терміну зберігання» (а.с.30, 57,58,59,66), що свідчить про неможливість вручення відповідачу судових викликів на вказані дати, однак в силу п.5 ч.5 ст.74 ЦПК України вони вважаються такими, що вручені йому належним чином. Зі згоди представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає ст. 224 ЦПК України. У звязку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 18.01.2010 року між Публічним акціонерним товариством «ПРИВАТБАНК» та відповідачем [PERSON] (далі, - Позичальник) був укладений Кредитно-заставний договір № KRH0АD40309342 від 18.01.2010 року, відповідно до розділу 17 якого банк надав Позичальнику кредит у розмірі 51 085,68 грн., з яких: 47 000,00 грн. надано з метою придбання Позичальником автомобіля, 2 443,00 грн. з метою оплати перших страхових платежів за договорами страхування на першій рік дії кредиту, 34,00 грн. - для оплати коштів за реєстрацію предмета застави в державному реєстрі, 1 410,00 грн. - для оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту та 198,68 грн. - для оплати вартості поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що сплачується в момент видачі кредиту (а.с.14-18). Відповідач, у свою чергу зобовязався повернути банку кредит до 16.01.2015 року, сплативши проценти за користування кредитом за ставкою 20,04 % річних, винагороди, визначені статтями 5.2., 16.9, 16.10, 17.1.7 Договору та погасити іншу заборгованість згідно з вимогами договору, (статті 6.2.2.,17.1.5, 17.1.8 Договору). За умовами ст. 17.8. кредитно-заставного Договору Позичальник зобовязаний щомісяця в період сплати, яким є з «18» по «22» число кожного місяця (ст.17.1.9 Договору), сплатити щомісячний платіж в розмірі 1 534,32 грн. для погашення заборгованості за кредитом, винагородою (банківською комісією) та процентами за користування ним. У випадку порушення позичальником зобов'язань, передбачених статями 6.2.2 6.2.3., 6.2.4. Договору, щодо сплати кредиту, винагород та процентів, Позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки (ст. 14.1. Договору). Крім того, при порушенні позичальником будь-якого грошового зобов'язання за договором понад 30 календарних днів, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку штраф у розмірі 250 гривень плюс 5% від суми невиконаного зобов'язання (ст.14.7. Договору). В забезпечення повного і своєчасного виконання зобов'язань за даним договором [PERSON] надав у заставу автомобіль марки ВАЗ, модель: 210994-20, рік випуску: 2008, тип ТЗ: Легковий седан-В, № кузова/шасі: Y6D21099480066622, реєстраційний номер: АЕ 1603 ЕС, що належнить йому на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № САА 360268 від 15.01.2010 року (а.с.20). Встановлено, що відповідач взяті на себе зобовязання по поверненню позивачу кредитних коштів належним чином не виконує, у звязку з чим, станом на 24.06.2014 року утворилася заборгованість в розмірі 146 646,18 грн., що включає в себе: - заборгованість за кредитом 49 451,38 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом 19 894,92 грн.; - заборгованість по комісії за користування кредитом 5 533,89 грн.; - пеню за несвоєчасність виконання зобовязань 64 544,74 грн. - штраф (фіксована частина) 250,00 грн. - штраф (процентна складова) 6 971,25 грн. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.10-11) та відповідачем належними доказами не спростований. У грудні 2013 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» направляло відповідачу письмове повідомлення про наявність у останнього кредитної заборгованості з предявленням до нього грошових вимог по її погашенню, що підлягали виконанню (а.с.12,13), однак до цього часу вказані вимоги відповідачем не виконані, чим порушуються права позивача. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно статей 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (ст. 625 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч.1 ст. 611 ЦК України). Згідно ст. 549 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, він повинен передати кредиторові неустойку (штраф, пеню), під якою розуміється грошова сума або інше майно. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами (ст. 1 Закону України «Про заставу»). Статтею 589 ЦК України також визначено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно роз'яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві, що також встановлюється ст. 20 ЦК України та ст.ст.3,4 ЦПК України. Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Вирішуючи питання щодо вилучення у відповідача спірного предмету застави автомобіля ВАЗ, модель: 210994-20, рік випуску: 2008, реєстраційний номер: АЕ1603ЕС, та передачі його в заклад ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», суд виходить з такого. За змістом ст. 9 Закону України «Про заставу» законом чи договором передбачається перебування заставленого майна у володінні заставодавця, заставодержателя або третьої особи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 12 Закону України «Про заставу» у договорі застави визначаються суть, розмір та строк виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода. Статтею 12.2.2 спірного Кредитно-заставного договору обумовлена передача предмета застави автомобіля у заклад банку - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» . Так, згідно ст. 12.2.2. даного договору позичальник зобов'язаний незалежно від наявності повідомлення про дефолт та/або реєстрації у Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави за вимогою Банку негайно доставити предмет застави за адресою, вказаною у статті 17.13 договору і передати предмет застави в заклад по акту прийому-передачі, який підписується сторонами. За змістом ст. 12.2.3. кредитно-заставного договору, якщо предмет застави не був переданий у заклад або володіння банку в порядки та строки, визначені ст. 12.2.2. договору, позичальник надає банку право здійснити доставку предмета застави за адресою, вказаною у ст. 17.13. цього договору, в заклад або у володіння банку для забезпечення його схоронності, як власними силами, так і на договірних засадах з третіми особами. Витрати, пов'язані з доставкою предмета застави покладаються на позичальника. Позичальник зобов'язується не чинити у такому випадку жодних перешкод у заволодінні банком предметом застави. Відповідно до ч. 2 ст. 575 ЦК України, закладом є застава рухомого майна, що дається у володіння заставодержателя або за його наказом у володіння третій особі. Зазначена норма кореспондує із ст. 44 Закону України «Про заставу», відповідно до якої заклад - застава рухомого майна, при якій майно, що складає предмет застави дається заставодавцем у володіння заставодержателя. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільного права може бути примусове виконання обов'язку в натурі. Отже, передача предмета застави у заклад в разі невиконання чи неналежного виконання боржником своїх зобов'язань відповідає умовам кредитно-заставного договору, вимогам закону, а відтак вимога банку про передачу в заклад автомобіля разом з комплектом ключів та свідоцтвом про його реєстрацію відповідає визначеним законодавством України способам захисту цивільних прав, у звязку з чим, суд вважає можливим задовольнити дану вимогу. Суд також погоджується з обраним позивачем способу реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з огляду на наступне. До способів реалізації предмета забезпечувального обтяження п.4 ч.2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відносить такі, як: шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону. У свою чергу стаття 26 даного Закону визначає, що однією з процедур є продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Згідно ч. 5 ст. 30 цього ж Закону договір купівлі-продажу предмета забезпечувального обтяження укладається обтяжувачем від імені боржника і є правовою підставою для набуття покупцем цього предмета права власності на відповідне рухоме майно. Можливість укладення банком договору купівлі-продажу спірного предмету застави від імені Позичальника з наданням банку повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та здійснення всіх необхідних дій, повязаних зі зняттям предмету застави з обліку, реєстрацією в органах Державтоінспекціїї, встановлена і статтями 13.3.2., 13.3.3. спірного договору. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тобто укладенням та підписанням спірного кредитно-заставного договору сторони засвідчили свою згоду з усіма його умовами, які є обов'язковими для виконання. Згідно ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. З наявного у справі витягу про реєстрацію з Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (а.с.19) слідує, що 16.02.2012 року відбулася реєстрація обтяження (звернення стягнення) на підставі договору застави автотранспорта KRH0АD40309342 від 18.01.2010 року, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Відомостей про інших обтяжувачів вказаний витяг не містить, а відтак ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» має переважне право на звернення стягнення на спірний предмет застави. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналізуючи перелічені вище докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем допущено порушення умов Кредитно-заставного договору № KRH0АD40309342 від 18.01.2010 року, що призвело до утворення кредитної заборгованості в сумі 146 646,18 грн. станом на 24.06.2014 року, яка до теперішнього часу відповідачем не погашена, тобто кредитне зобовязання, забезпечене заставою, залишається не виконаним, у звязку з чим, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно порушено питання щодо звернення стягнення на спірний предмет застави, обраний ним спосіб захисту цивільного права і спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, відповідають чинному законодавству України, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Статтею 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається початкова ціна предмета забезпечувального обтяження. Відповідно до ч. 2 ст. 591 ЦК України якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави. Враховуючи, що докази щодо початкової ціни предмета забезпечувального обтяження до суду особами, які беруть участь у справі, не надавалися, суд вважає за необхідне визначити початкову ціну спірного предмету застави встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Згідно вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, то згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 1 466,46 грн. (1 254,18 + 212,28 = 1466,46) (а.с. 1,4). На підставі викладеного і

Outcome: approved