overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

27.05.2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилається на те, що вони з відповідачем одружилися 09.10.2008 року на території Сполучених Штатів Америки. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Фактично сімейні правовідносини припинені. Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини між ними припинені. У вересні 2010 року відповідач залишив територію США та повернувся до власної родини - Узбекістану. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій просить справу слухати в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, але надав суду заяву, в якій просить справу слухати в його відсутність, та не заперечує проти задоволення позову. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 09 жовтня 2008 року на території Сполучених Штатів Америки ( а.с.10 ). Згідно п.2 ст.60 ЗУ «Про міжнародне приватне право», подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Відповідно до листа ВССУ «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» від 16.05.2013\~ за № 24-754/0/4-13 справи про визнання шлюбу недійсним, про розірвання шлюбу між одним із подружжя громадянином України та другим із подружжя незалежно від його громадянства, які проживають за межами України, підсудні судам України. Суди розглядають спори за позовами громадян України до осіб, які проживають за кордоном, за правилами альтернативної підсудності, передбаченої статтею 110 ЦПК України, а також виключної підсудності, передбаченою статтею 114 ЦПК України та статтею 77 ЗУ «Про міжнародне приватне право». Згідно ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й жінки, та збереження родини стали неможливими. Суд вважає, що доводи позивача про розпад родини й неможливості надалі зберігати сімейні відносини знайшли підтвердження в судовому засіданні. Таким чином, суд вважає, що подальше збереження сімейних відносин при сформованих взаєминах між сторонами неможливо, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, перспектива відновлення родини втрачена. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

27.05.2015 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів. В заяві на підтвердження своїх вимог вказала, що за час перебування з відповідачем у фактичних шлюбно-сімейних відносинах у них народилась малолітня донька [PERSON], [INFO] та малолітній син [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні відносини між ними між ними припиненні з серпня 2013 року. Діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні. Домовленості між нею та відповідачем про участь останнього в утриманні дітей не досягнуто, участі в утримані дітей відповідач не бере. Відповідач не працює, інших дітей на утриманні немає, стягнень за виконавчими документами з нього не здійснюється. А тому просила винести рішення та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], 2012 року народження та сина [PERSON], 2013 року народження в розмірі 1/3 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення ними повноліття. Від позивача надійшла заява про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду не з'явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином (рекомендованим листом з повідомленням за зареєстрованим місцем проживання). Заяв про відкладення розгляду справи та заперечень від нього не надходило. Суд вирішив розглянути справу заочно, на підставі наявних у ній доказів та за згодою позивача - ухвалює заочне рішення. Дослідивши письмові докази в матеріалах справи, суд встановив, що: - згідно копій свідоцтв про народження сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] та малолітнього сина [PERSON], [INFO], - довідки, видані Старогороженською сільською радою Баштанського району Миколаївської області № 348 та 349 від 26.05.2015 року, підтверджують що донька [PERSON] та син [PERSON] дійсно проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні. В силу статті 180 Сімейного кодексу України, батьки ( а не лише мати ) зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. А тому враховуючи вищевикладене і те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на дітей, проживає окремо від дітей, з нього необхідно стягнути аліменти на утримання доньки [PERSON], 2012 року народження та сина [PERSON], 2013 року народження, в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно в силу ст.ст.180,182 Сімейного кодексу України та згідно ст. 88 ЦПК України, судовий збір на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

27.05.2015 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, зазначивши, що [INFO] року в неї народилась дочка [PERSON], батьком якої є відповідач. З 10.05.2015 року однією сім'єю не проживають, [PERSON] у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, що ставить її у скрутне становище, просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття. До судового засідання позивачка не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у зв'язку з чим суд ухвалив розглянути справу у порядку ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до представленого суду свідоцтва про народження, виданого Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №555, сторони є батьками [PERSON], [INFO]. Згідно довідки КСН сел..»Шевченко» від 14.05.2015 року [PERSON] проживає [ADDRESS] разом з дочкою [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.180 СК України батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. Вирішуючи питання про розмір належних до стягнення аліментів, суд с урахуванням здоров?я та матеріального положення дитини, платника аліментів, вважає що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку(доходу), щомісячно. У зв'язку із задоволенням позовних вимог, судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 243,60грн. від сплати яких позивачка була звільнена при подачі позову, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

27.05.2015 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення коштів (аліментів) на утримання неповнолітніх дітей. В обгрунтування своїх позовних вимог вказувала, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 10.12.2011 року. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею та знаходяться на її повному матеріальному утриманні. Належної добровільної допомоги на утримання дітей відповідач не надає. Позивачка у позовній заяві просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення ними повноліття. Позивачка в судове засідання не з*явилася, у заяві на ім*я суду просила справу слухати у її відсутності, позовну заяву підтримала у повному обсязі просила її задовольнити. Відповідач у судове засідання не з*явився. Заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. За таких обставин, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Частина 3 ст. 181 та ст. 183 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дітей присуджуються у частці від доходу їх матері або батька, або у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на утримання дітей, визначається судом. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10.12.2011 року. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження, де їх батьком вказаний «Волошин Максим Володимирович (а.с.4,5). Відповідач працездатний та має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення ними повноліття. Тому, виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 84, 180 - 183 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

27.05.2015 року представник Акціонерного товариства «Кулінарія» звернувся до суду із заявою, яку в подальшому уточнив, остаточно просив ухвалити додаткове рішення по справі №463/5030/14-ц за його клопотанням про визнання та приведення у виконання заочного рішення районного суду у Тихах (Польща) від 3 січня 2012 року у цивільній справі №VI GC 524/10/2. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 25.03.2015 року клопотання АТ «Кулінарія» - задоволено. Дозволено примусове виконання рішення районного суду у Тихах Польща від 3 січня 2012 року. Стягнуто з ТзОВ «Гал Баско» на користь АТ «Кулінарія» судові витрати в розмірі 1021,80 грн. Представник заявника в судовому засіданні заяву підтримав в повному обсязі з наведених у ній мотивів. Інші учасники у судове засіданні не прибули, їх неявка не перешкоджає розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення по справі. Згідно з п. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. У звязку з тим, що судом першої інстанції при ухваленні вищезазначеного рішення не вирішено питання щодо однієї із заявлених вимог викладених у заяві, вважаю, що відповідно до вимог ст. 220 ЦПК України слід ухвалити додаткове рішення у справі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

27.05.2015 року представник позивача [PERSON] звернулася до Заводського районного суду в інтересах [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] в якій просить суд розірвати між ними шлюб та змінити прізвище на дошлюбне. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 28 травня 2011 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Від спільного подружнього життя у сторін дітей немає. Позивач з відповідачем припинили шлюбні відносини, сторони разом мешкають разом, спільного господарства не ведуть та не підтримують шлюбно-сімейних відносин, сторони мають різний погляд що до життєвої позиції, розуміння здорової атмосфери сімейного життя, тому позивач просить розірвати їх шлюб. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявилася, але надала до суду заяву в якій просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, та розглянути справу без її участі. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання також не зявився, але надав до суду заяву в якій не заперечував проти позовних вимог, та просив розглянути справу без його участі. В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи сторони з 28 травня 2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, яке було видане Дніпровським відділом державної РАЦС Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області та актовим записом № 163. Від спільного подружнього життя у сторін дітей немає. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дітей та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотні значення. На підставі викладеного, враховуючи, що подальше збереження родини з урахуванням їх взаємних відносин неможливо і суперечить інтересам сторін, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

27.05.2015 року рішенням Суворовського районного суду м. Херсона у задоволенні позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» про скасування наказу в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності та в частині скасування нарахування надбавки за високі досягнення в праці - відмовлено. При ухваленні даного рішення, судом хоча і досліджувались, однак не були враховані вимоги позивача про стягнення надбавки за високі досягнення в праці, яких його позбавлено оспорюваним наказом, та про відшкодування моральної шкоди. Сторони в судове засідання не з'явились, причини суду не відомі про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 3 ст. 220 ЦПК України присутність сторін при ухваленні додаткового рішення не є обов'язковою. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Отже, резолютивну частину судового рішення необхідно доповнити.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

27.05.2015р. позивач [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що з 15.09.2012р. вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Позивач вважає, що спільне життя з відповідачкою не склалося через втрату почуття взаємної любові та поваги, несумісністю поглядів на спільне життя та сімейні відносини, просить суд розірвати укладений між сторонами шлюб. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю. Відповідачка в судове засідання не зявилась, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позов визнала у повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечувала. Суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

27.05.2015 р. позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], у якому просила: стягнути на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 30% від усіх видів заробітку, щомісячно, до досягнення дочкою повноліття. У судове засідання [PERSON] підтримала свої позовні вимоги, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] пояснив суду, що позов визнає. \~\~\~Розглянувши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Шлюб між сторонами укладений 19.10.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія 1-ЖС №041439, актовий запис №783. На підставі рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02.08.2011 року шлюб розірваний. Сторони мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія 1-ЖС №101924 актовий запис №723. Дитина мешкає разом з позивачем, що не спростовує відповідач. Згідно ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно довідки голови правління ПАТ «Запорізьке карероуправління» [PERSON] №78 від 14.05.2015 року, [PERSON] працював на даному підприємстві, та його дохід за шість місяців складає 8630.64 грн. Враховуючи майновий стан сторін, суд вважає, що [PERSON] спроможній виплачувати аліменти на користь позивача на утримання доньки у розмірі 30% від усіх видів заробітку, щомісячно, до досягнення дочкою повноліття, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Позивач звернулася до суду з заявою про стягнення аліментів 27.05.2015р., тому суд вважає можливим стягнути аліменти з 28.05.2015р. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

27.05.2015 р. позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] (а.с. 2-5), в якому просив стягнути заборгованість за договором банківського обслуговування від 23.01.2013 р. сумі 25594,04 грн. та судові витрати, посилаючись на те, що 23.01.2013 р. [PERSON] було підписано заяву про відкриття поточного рахунку, відповідно до якого було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок №26005054300146 в електронному вигляді через встановлені засоби звязку банку і клієнта. Банк надав відповідачу кредитний ліміт в розмірі 11500 грн. Однак відповідач належним чином свої обов'язки не виконує, у зв'язку з чим станом на 02.04.2015 р. виникла заборгованість по поверненню кредиту, яка складає 25594,04 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, надав клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 66). В судове засідання відповідач не з'явилася, про причини неявки не повідомила, про день, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, про що свідчить поштове повідомлення (а.с. 67). За згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. ст. 224-226 ЦПК України. Зясувавши обставини справи та дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 23.01.2013 р. [PERSON] було підписано заяву про відкриття поточного рахунку, відповідно до якого було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок №26005054300146 в електронному вигляді через встановлені засоби звязку банку і клієнта. Банк надав відповідачу кредитний ліміт в розмірі 11500 грн. Банк свої зобовязання виконав. Однак відповідач належним чином свої обов'язки не виконує, у зв'язку з чим станом на 02.04.2015 р. виникла заборгованість по поверненню кредиту, яка складає 25594,04 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 11500 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 7617,12 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 5027,92 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом 1449 грн. (а.с. 43-45). Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню за настанням цієї події. Статтею 628 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до ч.1 ст.611 ЦК України у разі невиконання зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved