Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

28 березня 2016 року [PERSON] звернулася до Слов'янського міськрайонного суду з дійсним позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 06 жовтня 2008 року вирішено стягувати на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів, але не менше 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. На підставі вищевказаного рішення суду був виданий виконавчий лист №2-5491 і відкрите виконавче провадження №9896666 щодо стягнення аліментів. Всупереч рішенню Слов'янського міськрайонного суду від 06 жовтня 2008 року відповідач сплачував аліменти несвоєчасно та не в повному обсязі, у зв'язку з чим станом на 26 лютого 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 20 627,00 грн. (двадцять тисяч шістсот двадцять сім грн. 00 коп.). Доказом цього є розрахунок розміру заборгованості по аліментам №6-2174 від 19 січня 2016 року, виданий відділом державної виконавчої служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції. На підставі ч.1 ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Таким чином, станом на 15 лютого 2016 року пеня у розмірі 1% від суми простроченої заборгованості складає 24 7220,84 (двісті сорок сім тисяч двісті двадцять грн. 84 коп.). Зазначила, що до вимог про стягнення пені за прострочення сплати аліментів позовна давність не застосовується. Просить суд стягнути з [PERSON] на її користь пеню за прострочення сплати аліментів на підставі Рішення суду від 06 жовтня 2008 року у розмірі 247 220 (двісті сорок сім тисяч двісті двадцять) 84 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву з проханням розгляд справи провести за її відсутності, за участю свого представника [PERSON], позов задовольнити (а.с.18). Представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 25 березня 2016 року (а.с.9), у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, відповідно до якої просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти постановлення заочного рішення (а.с.27). Відповідач [PERSON], у судове засідання не з'явився, про місце, дату та час судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, шляхом судових повісток (а.с.17, 21, 22) та розміщення оголошення в друкованих засобах масової інформації (газета «Донеччина» №19 (15910) від 03 червня 2016 року) (а.с.25-26). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Як вбачається з розрахунку розміру заборгованості Відділу державної виконавчої служби №6-2174 від 19 січня 2016 року, по виконавчому листу за №2-5491 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] станом на 26 лютого 2015 року заборгованість складає 20 627, 00 грн. (а.с.7-8). Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст.196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Згідно вимог ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості по аліментам визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення, виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час протягом якого стягнення не проводилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник у цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої плати для даної місцевості. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд визнає, що заборгованість по аліментам була правильно визначена з урахуванням сплачених відповідачем коштів, про що у довідці державного виконавця маються необхідні відомості. Відповідач не скористався своїм правом на подання суду доказів, якими спростовуються усе вищевикладене та своїх заперечень щодо прострочення сплати аліментів. Оскільки визначені у законі обставини для звільнення відповідача від сплати пені за прострочення сплати аліментів встановлені не були, то позивачка має право на стягнення пені з відповідача за прострочення сплати аліментів. Пеня за прострочення сплати аліментів починає нараховуватись з наступного місяця за місяцем, у якому виникла заборгованість. Перевіряючи розрахунок неустойки за прострочення сплати аліментів, наданий позивачем (а.с.4-5), судом встановлено, що він здійснений з дотриманням правил, встановлених п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року та суд погоджується з ним у повній мірі. Відповідно до ст.ст.7, 8 СК України до правовідносин про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів підлягають стягненню. Згідно із ч. 1 ст. 20 СK до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 72, ч. 2 ст. 129, ч. 3 ст. 138, ч. 3 ст. 139 цього Кодексу, а тому на правовідносини, які регулюються ст. 196 СK, не поширюється дія норм ЦK про позовну давність. Суд вважає, що підстави для зменшення розміру неустойки відсутні, оскілки відповідачем [PERSON] не надавались суду будь-які докази на підтвердження його матеріального та сімейного стану. Крім того, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Отже, з відповідача на користь позивача, також, підлягає стягненню сума судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви до суду у розмірі 2 472 грн. 21 коп.

Outcome: approved