Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

29.03.2018 року позивачка [PERSON] в особі представника [PERSON], яка діє на підставі Договору про надання правової допомоги (а.с.10), звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS]; усунути перешкоди [PERSON] у здійсненні права володіння, користування та розпорядження належним їй, на праві приватної власності нерухомим майном - квартирою за адресою: [ADDRESS], шляхом зняття [PERSON] з реєстраційного обліку, зазначивши підстави позову ст.ст.150, 155 ЖК України, ст.ст.319, 321, 391 ЦК України, у спосіб захисту, ст. 16 Цивільного кодексу України (а.с.3-4). Позиція позивача викладена в позовній заяві та полягає в такому. Позивачці та третій особі по справі - [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира за адресою: [ADDRESS]. У даній квартирі, крім позивачки та третьої особи, зареєстрований відповідач - [PERSON], який є знайомим позивачки. У січні 2012 року відповідач звернувся до позивачки з проханням тимчасово зареєструвати його у належній їй квартирі, оскільки намагався працевлаштуватися у м. Енергодар. Позивачці відомо, що відповідач не працевлаштувався та у квітні 2016 року виїхав з м. Енергодар, не повідомивши куди та на який термін. В квартирі відповідач ніколи не проживав, до квітня 2016 року інколи приходив у гості. Участі у квартирі не приймав, квартплату та комунальні платежі не сплачував. Позивачка намагалася у добровільному порядку вирішити дане питання, але відповідач ігнорує її звернення. Ухвалою суду від 30.03.2018 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням осіб, у якій роз'яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. (а.с.12). Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, за участю представника - адвоката [PERSON], позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.31). Представник позивачки - адвокат [PERSON] у судовому засіданні підтримала позов [PERSON] та просила його задовольнити, зазначаючи на те, що відповідач 4 роки в квартирі не проживає та не користується нею, в матеріалах справи наявний Акт щодо непроживання відповідача. Відповідач взагалі ніколи не проживав у квартирі. Він був знайомим позивачки та йому була необхідна реєстрації для працевлаштування в Енергодарі. На даний час в квартирі мешкає тільки позивач. Замки в квартирі не змінювала. Зв'язок з відповідачем підтримувала телефоном до квітня 2016 року, після цього зв'язок припинився. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, заяв або клопотань про відкладання слухання справи, заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов, до суду не надав. Викликався до суду через оголошення на офіційному сайті Судової влади (а.с.25). Третя особа Сектор реєстрації Енергодарського міської ради Запорізької області надала клопотання про розгляд справи без участі представника, проти задоволення позовних вимог не заперечують (а.с.30). Відповідач про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, своїх клопотань та заперечень не надав. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлений завчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, то за згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Представник позивача надав свою згоду на заочний розгляд справи. Повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач по первісному позову посилався як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, надані сторонами, суд встановив на їх підставі такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин: У відповідності до вимог ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками і витребуваних судом, позивачі розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В судовому засіданні встановлено, що позивачці [PERSON] та третій особі [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло [NUMBER], належить квартира за адресою: [ADDRESS], на праві приватної спільної часткової власності (а.с.6). У квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: позивачка [PERSON], третя особа [PERSON] та відповідач [PERSON], що підтверджується довідкою Сектора реєстрації №690 від 28.03.2018 року (а.с.8). Відповідно до Акту про непроживання, відповідач [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS], з квітня 2016 року (а.с.9). Згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, власниками квартири за адресою: [ADDRESS], є позивачка по справі [PERSON] та третя особа [PERSON] (а.с.7). Таким чином відповідач не є власником квартири, у ній фактично не проживає більше шести місяців та взагалі ніколи у ній не проживав. Перевіривши докази по справі суд приходить до наступного. Відповідно до частин 1, 2 ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї та інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.155 ЖК України - жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. В судовому засіданні стороною позивача доведено, що відповідач [PERSON] не проживає в спірній квартирі без поважних причин з квітня 2016 року, у зв'язку з чим, підлягає визнанню таким, що втратив право користування зазначеною квартирою. За встановлених судом обставин, враховуючи те, що відповідач [PERSON] в квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS], не проживає понад шість місяців, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині визнання його таким, що втратив право користування квартирою підлягають задоволенню. Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Суд вважає за необхідне роз'яснити позивачу, що в разі відмови Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради зняти [PERSON] з реєстрації місця проживання на підставі рішення суду про визнання його таким, що втратив право користування, вона має право оскаржувати дії державного органу в порядку адміністративного судочинства.

Outcome: partial