Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

27 лютого 2015 року прокурор в інтересах малолітньої [PERSON], яка утримується в Маріупольській загальноосвітній школі-інтернаті 1-П ступенів №2 Донецької обласної ради як дитина, позбавлена батьківського піклування, звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що на виконанні у Жовтневому відділі ДВС Маріупольського управління юстиції ГУЮ у Донецькій області перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/263/941/2014, виданого судом на підставі судового рішення від 25.02.2014, за яким відповідач повинна сплачувати аліменти на користь державного закладу за місцем перебування дитини [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 24 січня 2014 року. Відповідно до довідки ВДВС заборгованість відповідача по сплаті аліментів за період з 24 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року складає 10104,38 грн, на яку нарахована пеня в розмірі 19996,62грн. До судового засідання прокурор надала заяву, в якій позов підтримав, уточнив розмір заявлених вимог та просив стягнути пеню за період по час постановлення рішення в сумі 6102,99 грн. Представник Маріупольської загальноосвітньої школи-інтернату 1-П ступенів №2 Донецької обласної ради Матвієнко Т.А. надала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач до суду не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлена відповідно до вимог ЦПК України, заяв про відкладення судового розгляду або про розгляд справи за її відсутності не надала. За згодою прокурора, який є позивачем у справі, суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача з постановленням заочного рішення. Судом установлено, що на підставі рішення Жовтневого районного суду Донецької області від 25.02.2014 з відповідача на користь дитячого закладу, де перебуває дочка відповідача [PERSON], стягнуті аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини з усіх видів її заробітку щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму. На підставі вказаного рішення суду 25.07.2014 видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні у Жовтневому ВДВС Маріупольського МУЮ з 5 грудня 2014 року. Обов'язки, відповідно до рішення суду, відповідач не виконував. Згідно довідки-розрахунку від 08.06.15 відповідач має заборгованість за період з 05.12.2014 по 08.06.2015 в сумі 5770,67 _грн. В п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки(пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Доказів про наявність причин, в силу яких виникла заборгованість, як таких що є залежними від платника аліментів, за період з 24.01.2014 по 5 грудня 2014 року (день пред'явлення виконавчого листа до виконання, позивач не надав. Разом з тим, суд вважає, що з часу відкриття виконавчого провадження заборгованість по сплаті аліментів виникла з вини відповідача, який зобов'язаний сплачувати аліменти за рішенням суду, оскільки доказів супротивного суду не надано, а тому до нього слід застосувати положення ст.. 196 СК України щодо стягнення пені. Відповідно до ч.1,2 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки(пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. В правовій позиції Верховного Суду України, що висловлена в постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-149цс14, яка згідно положень ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, зазначено, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч.1 ст.196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. За розрахунком пені, з яким погоджується суд, оскільки він зроблений відповідно до вимог ст.. 196 ч.1 СК України, розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 05 грудня 2014 року по 08.06.2015 року складає 6102,99 грн Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь отримувача аліментів розмір неустойки(пені) за період з 5 грудня 2014 року по 11 червня 2015 року в сумі 6102,99 грн На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн. Відповідно до ст.196 Сімейного кодексу України, ст. ст. 213-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд

Outcome: approved