Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

28.01.2021 [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором купівлі-продажу. В обґрунтування позову вказує, що між ним та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу товарів у кредит 08.07.2017, а саме: телефон LENOVO А2020 вартістю 2950 грн. На виконання умов договору відповідачем з моменту укладення договору до дати подачі позову не було здійснено жодного платежу, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду, та просить стягнути з [PERSON] заборгованість у сумі 3954,44 грн., з яких: прострочена заборгованість за основною сумою боргу 2210 грн., плата за користування кредитом 277,35 грн., пеня 653,18 грн., інфляційні втрати 580,91 грн., 3% річних 233 грн. Ухвалою судді від 17 лютого 2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Враховуючи те, що у встановлений ухвалою строк сторони не надали суду клопотання про розгляд справи з викликом сторін, суд вирішує спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе у даній справі постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 08.07.2017 між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу товарів у кредит телефону LENOVO А2020 на суму 2950 грн. (а.с. 8) Відповідно до умов договору, продавець зобов`язується передати покупцю товар та гарантувати якість товару протягом одного року з моменту його передачі покупцеві, а покупець зобов`язаний прийняти товар та розрахуватися за нього не пізніше 08.10.2017 (п. 2.2 Договору). Оплата товару здійснюється шляхом сплати щомісячного платежу в рахунок погашення основного боргу за договором у розмірі не менше ніж 737 грн. Відповідно до п. 3.2, за користування кредитом сплаті підлягає 3 % в місяць від суми залишку основного боргу за попередній місяць та до дня фактичного погашення осново боргу. Нарахування плати за користування кредитом починається з 08.07.2017 року. Договором передбачена відповідальність покупця за прострочення здійснення чергового платежу за товар, а саме штраф у розмірі 1 % від суми осново боргу, що наявний на останній день строку, у який покупцем має бути проведено черговий платіж. Пунктами 4.2, 4.5 договору передбачене відшкодування стороною, яка порушила договір, збитків завданих порушенням, а також штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені). Згідно п.4.9, сума простроченого платежу у разі порушення узгодженого терміну додається до тіла кредиту. Згідно розрахунків, за відповідачем значиться заборгованість за основною сумою боргу 2210 грн., плата за користування кредитом 277,35 грн., пеня 653,18 грн., інфляційні втрати 580,91 грн., 3 % річних 233 грн. (а.с.4-7). Загалом сума боргу за договором становить 3954,44 грн.. Проаналізувавши вимоги про стягнення з відповідача заборгованості, яка складається із заборгованості за основною сумою боргу, плати за користування кредитом, заборгованості за пенею, інфляційними витратами та 3 % річних, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст.626, ст.627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст.638\~ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст.629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 694 ЦК України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з розстроченням платежу. Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов`язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем. З позовної заяви вбачається, що покупцем від дня передачі товару не здійснено жодного обов`язкового платежу за договором, а отже заборгованість за основою сумою боргу складає 2210 грн. Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв`язку з чим, суд вважає, що підлягають задоволенню вимоги про стягнення з відповідача, як з особи, що прострочила виконання грошового зобов`язання, на користь позивача суми боргу з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Щодо вирішення позовних вимог про стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки, встановленої Національним Банком України, від суми основного боргу, що наявний на останній день строку проведення чергового платежу суд керується наступним. Відповідно до ст. 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК). Тому суд прийшов до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача на користь позивача пені, як цивільно-правової відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. Отже, на підставі досліджених доказів суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, а саме з відповідача слід стягнути заборгованість за основною сумою боргу 2210 грн., плата за користування кредитом 277,35 грн., пеня 653,18 грн., інфляційні втрати 580,91 грн., 3 % річних 233 грн. Разом 3954,44 грн. Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved