Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-15 00:00:00

28 травня 2019 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (надалі -відповідач-1), Державної казначейської служби України (надалі- відповідач -2) про стягнення моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що з 2016 р. він є отримувачем довічного щомісячного грошового утримання як суддя у відставці. 04.10.2016 розпорядженням відповідача йому призначене щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80% від суддівської винагороди. Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14.11.2016 відповідача-1 було зобов`язано починаючи з 04.10.2016 призначити та виплатити позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. До вересня 2018 р. позивач отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. У серпні 2018 р. позивач подав заяву про перерахунок вказаного утримання у зв`язку зі зміною складових розміру суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді з 01.01.2018. Листом від 29.10.2018 відповідач-1 повідомив його про здійснення перерахунку з 01.08.2018 у розмірі 80% суддівської винагороди, тобто без урахування вищезазначеної постанови суду. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 04.02.2019 відповідача-1 зобов`язано здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2018 у розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, виходячи з розміру суддівської винагороди, зазначеної у довідці ТУ ДСА в Запорізькій області від 16.08.2018 за № 08-02/1092, з урахуванням раніше виплачених сум. Рішення набрало законної сили 03.05.2019. Позивач зазначає, що відповідач-1 своїми протиправними діями, що виразилися у здійсненні перерахунку з 31.07.2018, а не з 01.01.2018, та у розмірі 80% грошового утримання працюючого судді замість 90%, завдав йому моральну шкоду, яка полягає у душевних хвилюваннях, необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя, звернення до суду з метою захисту порушених прав, внаслідок чого не мав можливості приділяти увагу своїй родині. Протягом шести місяців позивач перебував у нервовому стані, відчував психоемоційний стрес через необхідність вчиняти дії задля відновлення своїх прав. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди позивач враховує, що з серпня 2018 р. він отримував довічне утримання судді у відставці менше за належне на 2 819 грн. Всього позивачеві не було своєчасно сплачено 25 371 грн. довічного грошового утримання судді у відставці. Тому з урахуванням характеру протиправних дій відповідача-1, тривалості та глибини душевних страждань позивач просив стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на його користь 25 000 грн. моральної (немайнової) шкоди, заподіяної протиправними діями Центрального об`єднаного УПФУ м. Запоріжжя (а.с. 1-4). Відповідач-1 Центральне об`єднане УПФУ м. Запоріжжя в особі голови комісії з припинення [PERSON] з позовними вимогами [PERSON] не погодився, надіслав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що після отримання ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 03.05.2019 на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04.02.2019 у травні 2019 р. позивачеві було проведено перерахунок довічного грошового утримання з 01.01.2018, з урахуванням позиції, викладеної судом у рішенні. Сума доплати у розмірі 56 500,80 грн. була нарахована до виплати та буде виплачена у червні 2019 р. Вважає, що позивач безпідставно визначив розмір моральної шкоди 25 000 грн., оскільки жодних доказів в обґрунтування залежності цієї суми від понесених ним душевних страждань не надано, розрахунок цієї суми відсутній. Крім того, позивачем не надано доказів заподіяння моральної шкоди саме внаслідок проведеного перерахунку, не зазначено обставин на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди, конкретних дій відповідача та інших обставин. Виплата довічного грошового утримання у меншому розмірі не відноситься до обставин, які відповідно до ст. 1167 ЦК України підлягають врахуванню при вирішенні питання про відшкодування шкоди. З наведених підстав просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі (а.с. 25-26). Відповідач-2 Державна казначейська служба України в особі представника Єременко Ю.Ю. позовні вимоги [PERSON] також не визнав, надавши пояснення (відзив) на позовну заяву. У поясненнях вказав, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт заподіяння моральних страждань, втрат немайнового характеру, необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життя і відновлення стосунків з оточуючими людьми, як і доказів втрати чи погіршення таких зв`язків через діяльність або бездіяльність посадових осіб органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень. Крім того, відповідачем-2 не порушувалось прав позивача, і жодними нормативно-правовими актами не встановлено відповідальності відповідача-2 за дії або бездіяльність посадових осіб органів Пенсійного фонду України. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється відповідачем-2 за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. Згідно з додатком 3 до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» на поточний рік передбачено видатки за бюджетною програмою КПКВК 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб», яка закріплена за відповідачем-2. Таким чином, вимоги про стягнення моральної шкоди з єдиного казначейського рахунку не підлягають задоволенню. Стягнення моральної шкоди призведе до необґрунтованих видатків з Державного бюджету України. Просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі (а.с. 45-50). Інших заяв по суті справи від сторін не надходило. Судом проведено такі процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2019 р. позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) учасників справи в судове засідання, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь) (а.с. 17). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31.07.2019 залишено без задоволення клопотання відповідача-2 Державної казначейської служби України про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, а також встановлено відповідачу-1 Центральному об`єднаному управлінню ПФУ м. Запоріжжя строк для надання доказів щодо невизнаних обставин, а саме доказів виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04.02.2019 та перерахування [PERSON] різниці в розмірі довічного грошового утримання, з урахуванням раніше виплачених сум, яка згідно з відзивом нарахована позивачу на червень 2019 р. (із зазначенням дати такого перарахування)- 7 днів з дня одержання цієї ухвали, розгляд справи відкладено до 16.08.2019 р. «24» серпня 2019 р. до суду надійшла довідка Центрального об`єднаного УПФУ м. Запоріжжя про перерахування [PERSON] різниці в розмірі довічного грошового утримання, з урахуванням раніше виплачених сум. Ухвалою суду від 16.08.2019 року замінено відповідача - Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя його правонаступником Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області. У судове засідання позивач не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. У заяві зазначив, що позов підтримує та просить його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, зазначивши про повне виконання судового рішення одразу ж після набрання ним законної сили та недоведеності розміру моральної шкоди 25000 грн. Представник відповідача-2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом із повідомленням про вручення. Причини неявки до суду не повідомив. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності не подавав. Враховуючи положення ст. 223 ЦПК України суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача-1, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14.11.2016 у справі № 2а/331/219/2016, ЄУН 331/6959/16-а задоволено позовні вимоги [PERSON] до УПФУ в Олександрівському районі м. Запоріжжя про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, внаслідок чого визнано протиправними дії відповідача щодо призначення [PERSON] щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80% від суддівської винагороди, визначення стажу роботи та розміру щомісячного довічного грошового утримання судді без врахування стажу на посадах стажиста прокуратури, стажиста на посаді слідчого, прокурора, строку військової служби, половини строку навчання, та зобов`язано відповідача починаючи з 04.10.2016 призначити та виплатити [PERSON] щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання (а.с. 7-9). Постанова набрала законної сили 13.01.2017 року. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 04.02.2019 у справі № 280/4697/18 задоволено адміністративний позов [PERSON] до Центрального об`єднаного УПФУ м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, внаслідок чого визнано протиправними дії відповідача щодо проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці [PERSON] відповідно до довідки ТУ ДСА в Запорізькій області від 16.08.201 за № 08-02/1092 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з 01.08.2018 та зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці [PERSON] до 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, а також зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату [PERSON] щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2018 у розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, виходячи з розміру суддівської винагороди, зазначеної в довідці ТУДСА в Запорізькій області від 16.08.2018 за № 08-02/1092, з урахуванням раніше виплачених сум (а.с. 12-15). Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 03.05.2019 апеляційну скаргу Центрального об`єднаного УПФУ м. Запоріжжя на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04.02.2019 у справі № 280/4697/18 повернуто (а.с. 10-11). Отже, рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04.02.2019 у справі № 280/4697/18 набрало законної сили 03.05.2019. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особа або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, в межах даної справи не потребує доказуванню обставина, яка встановлена рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 04.02.2019 у справі № 280/4697/18, щодо протиправності дій Центрального об`єднаного УПФУ м. Запоріжжя щодо проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці [PERSON] відповідно до довідки ТУ ДСА в Запорізькій області від 16.08.201 за № 08-02/1092 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з 01.08.2018 та зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці [PERSON] до 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. У даній цивільній справі позивач із посиланням на вказану обставину вказує, що протиправними діями відповідача-1 йому була заподіяна моральна шкода, оскільки цей відповідач провів перерахунок його щомісячного довічного грошового утримання з 31.07.2018, а не з 01.01.2018, та у розмірі 80% грошового утримання працюючого судді замість 90%, внаслідок чого позивач відчув моральні страждання, які виразились у душевних хвилюваннях, необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя, необхідності звернення до суду з метою захисту порушених прав, що зайняло тривалий час, внаслідок чого він не мав можливості приділяти увагу своїй родині. Протягом шести місяців позивач перебував у нервовому стані, відчував психоемоційний стрес через необхідність вчиняти дії задля відновлення своїх прав. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазначала у зв`язку з протиправної поведінкою щодо неї самої. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України). У даному випадку вина відповідача-1 і протиправність його поведінки встановлені рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 04.02.2019 у справі № 280/4697/18, яке набрало законної сили 03.05.2019. При цьому, в даному випадку наявний та підтверджений судовим рішенням факт протиправності дій відповідача-1, що виразилися у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача без законних підстав з 31.07.2018, а не з 01.01.2018, а також визначення його розміру - 80% грошового утримання працюючого судді замість 90%, незважаючи на наявність постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14.11.2016 у справі № 2а/331/219/2016, ЄУН 331/6959/16-а, якою відповідача було зобов`язано призначити таке утримання саме у розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. Саме у зв`язку із протиправністю вказаних дій відповідача-1 позивач був змушений звертатись до суду з метою відновлення своїх порушених прав, що очевидно призвело до витрачання додаткових зусиль позивача для організації свого життя через необхідність звернення до відповідача-1 із заявою про перерахунок грошового утримання та в подальшому - до суду із відповідним позовом, та, відповідно, до певних негативних емоцій, які позивач відчував через порушення його законних прав з боку відповідача-1. У період з 01.08.2018 по 22.06.2019 (майже рік) позивач недоотримував належних йому сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та, як наслідок, не мав змогу розпорядитися належними йому коштами, витрачати їх на власні потреби та потреби його родини, у той час як на утриманні позивача перебуває двоє неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] (а.с. 5, 6). Відтак, суд вважає доведеними наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення (вина, протиправність поведінки відповідача-1, наявність моральної шкоди і причинно-наслідковий зв`язок між завданням шкоди і протиправною поведінкою), які у сукупності надають підстави для відшкодування моральної шкоди в порядку ст.ст. 23, 1167, 1173 ЦК України. Доводи відповідачів щодо необґрунтованості позовних вимог про відшкодування моральної шкоди спростовуються рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 04.02.2019 у справі № 280/4697/18, яке набрало законної сили 03.05.2019, а також вищезазначеними обставинами, встановленими в ході розгляду справи. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідачі не довели належними та допустимими доказами відсутність факту заподіяння позивачеві моральної шкоди, як і відсутність правових підстав для її стягнення в судовому порядку. Посилання відповідача-1 на судову практику Верховного Суду у відзиві на позовну заяву (постанову Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 281/46/16-ц, постанову Верховного Суду від 21.02.2019 у справі № 670/499/16-а) суд вважає недоречним, оскільки надані судові рішення стосувались порушення порядку стягнення моральної шкоди за рахунок відповідного управління пенсійного фонду, а також недоведеності обставин спричинення моральної шкоди внаслідок порушення прав особи діями сільської ради у земельних правовідносинах. Тобто, надані відповідачем-1 судові рішення стосувались інших обставин ніж ті, що встановлені у даній цивільній справі. Посилання відповідача-1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2019 у справі № 520/1243/19 не підлягає врахуванню судом, оскільки ця постанова стосувалась розгляду адміністративної справи з приводу заборгованості по пенсії внутрішньо переміщеній особі та пов`язаних із цим вимог про відшкодування моральної шкоди. Крім того, дана постанова винесена адміністративним судом першої інстанції та не має преюдиційного значення для розгляду даної справи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд враховує тривалість моральних страждань позивача, а саме, що з 01.08.2018 по 22.06.2019 (10 місяців) позивач отримував довічне утримання судді у відставці менше за передбачене чинним законодавством, тобто відновлення порушеного права позивача тривало близько одного року. Крім того, суд враховує глибину моральних страждань та позбавлення позивача у вказаний час можливості розпоряджатися належними йому грошовими коштами у вигляді щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Тому, виходячи із засад розумності та справедливості, суд доходить висновку, що сума у розмірі 5 000 грн. у якості відшкодування буде необхідною і достатньою компенсацією спричинених позивачеві моральних страждань протиправними діями відповідача-1. Вирішуючи питання про особу, яка має сплатити відшкодування моральної шкоди у зазначеному розмірі, суд враховує, що статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана незаконними рішеннями органу державної влади, відшкодовується державою. Тобто відшкодування, у разі визнання судом незаконними дій чи рішень будь-якого органу державної влади, повинно здійснюватися за рахунок держави, а саме за рахунок коштів Державного бюджету України. Згідно з пунктом 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280 пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Відповідно до частини другої статті 72 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України. Статтею 73 цього Закону визначений вичерпний перелік цілей, на які використовуються кошти Пенсійного фонду України, і встановлено заборону використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Відшкодування моральної шкоди органами пенсійного фонду вказаним Законом, а також іншими нормативно-правовими актами у даній сфері не передбачено. Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Відповідно до покладених завдань Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення). Частиною другою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок). Згідно з пунктом 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). Підпунктом 2 пункту 35 Порядку передбачено, що казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Відповідно до п. 38 Порядку, для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. Відповідно до Додатку 3 до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено державні видатки розміром 50 000,0 тис. грн. за бюджетною програмою КПКВК 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб», яка закріплена за Державною казначейською службою України. Отже, моральна шкода, завдана протиправними діями органу Пенсійного фонду України, компенсується за рахунок державного бюджету, а відповідне рішення суду виконується органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. При цьому, вказаним Порядком передбачено здійснення безспірного списання коштів з відповідного рахунку, а не з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, як помилково зазначає позивач у позовній заяві. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, внаслідок чого на його користь за рахунок Державного бюджету України підлягає стягненню моральна шкода, завдана Центральним об`єднаним УПФУ м. Запоріжжя, у розмірі 5 000 грн. шляхом безспірного списання коштів з відповідного бюджетного рахунку Державної казначейської служби України. Крім того, враховуючи, що судовий збір на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» у даному випадку не справляється, а також враховуючи положення ч. 6 ст. 141 ЦПК України та відсутність в матеріалах справи доказів про понесені судові витрати особами, що брали участь у справі, судом питання про стягнення судових витрат не вирішується.

Outcome: partial