Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

27 квітня 2020 року позивач звернулася до суду з цим позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатом укладених договорів про відступлення прав вимоги з ТОВ «ФК «Фінмарк», позивач став новим кредитом та новим іпотекодержателем за зобов`язаннями з третьою особою. При зверненні до нотаріуса з метою реалізації прав іпотекодержателя, позивач виявив ряд записів про обтяження нерухомого майна іпотекодавця. Посилаючись на порушення своїх прав, як іпотекодержателя нерухомого майна, позивач просить суд: 1) скасувати обтяження щодо арешту нерухомого майна, а саме квартири з гаражем та огорожею, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , перелік яких наведений у позові; 2) скасувати обтяження щодо арешту нерухомого майна, а саме земельної ділянки з кадастровим номером 11:133:0001, перелік яких наведений у позові. Позивач у судове засідання не прибула, але її представник просить суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) у письмовому відзиві просить суд відмовити у позові (а.с.71-72). У судове засідання 04.02.2021 року свого представника не направив. Відповідач Великоберезнянський міжрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) у письмовій заяві просить суд розглядати справу за його відсутності, у прийнятті рішення покладається на розсуд суду (а.с.103). Відповідач Перший відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), у письмовій заяві просить суд розглядати справу за його відсутності (а.с.161, 170). Представник відповідача Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), у письмовій заяві просить суд розглядати справу за їх відсутності, в задоволенні позову відмовити. Третя особа своїх пояснень на позов не надала, в судове засідання не прибула. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 листопада 2006 року між ТОВ КБ «Західінкомбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір (а.с.7-11). На забезпечення виконання цього договору, 04 грудня 2006 року між [PERSON] (іпотекодавець) та ТОВ КБ «Західінкомбанк» (іпотекодержатель) був укладений договір іпотеки квартири за адресою [ADDRESS] , земельної ділянки з кадастровим номером 11:133:0001 (а.с.12-16). В подальшому, права вимоги за цими договорами було спочатку відступлено ТОВ «ФК «Фінмарк», а в подальшому і позивачу (а.с.17-28). Аналогічно, 24 липня 2008 року між ТОВ КБ «Західінкомбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір (а.с.29-30). На забезпечення виконання цього договору, 24 липня 2008 року між [PERSON] (іпотекодавець) та ТОВ КБ «Західінкомбанк» (іпотекодержатель) був укладений договір іпотеки квартири за адресою [ADDRESS] (а.с.29-34). Права вимоги за цими договорами також наразі відступлені позивачу у справі (а.с.35-39). Як слідує з наданої позивачем інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо [PERSON] наявні ряд обтяжень всього нерухомого майна, які накладені згідно наступних документів, які були накладені державними виконавцями (а.с.43-48). При цьому, згідно наданої відповідачами інформації, арешти були накладені у виконавчих провадженнях, де стягувачами були КС «Інкомвклад» (а.с.171), ПАТ «Західінкомбанк» (а.с.155), АТ «Банк «Фінанси та Кредит» (а.с.156), ПАТ «Укрсиббанк» (а.с.157-158). Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. У пункті 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК). Відповідачами в\~справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI). Всупереч вищенаведеному, пред`являючи позов про звільнення майна з під арешту, позивач не залучив як відповідачів осіб, боржника, тобто [PERSON] , а також осіб, в інтересах яких були накладені арешти - КС «Інкомвклад», АТ «Банк «Фінанси та Кредит», ПАТ «Укрсиббанк», а також всі інші стягувачі за виконавчими провадженнями (окрім ТОВ КБ «Західінкомбанк», ТОВ «ФК «Фінмарк» та позивача). Органи ДВС не є та не можуть бути належним відповідачем у такому випадку, адже вони не є учасниками цивільних правовідносин. Позивач має право не залучати як відповідачів лише ТОВ КБ «Західінкомбанк» та ТОВ «ФК «Фінмарк», яких він замінив у зобов`язаннях перед боржником, але решта кредиторів боржника повинні бути щонайменше обізнані про позов та відповідати за ним, як такі, що також претендують на його майно. Слід зазначити, що рішення суду про звільнення майна з під арешту безпосередньо впливає на права та обов`язки вищенаведених осіб, оскільки вони можуть заперечувати стосовно наявності у позивача переважного права на звернення стягнення на спірну квартиру. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у постанові від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду. Однак, суд, за приписами ст.51 ЦПК України, не має права самостійно залучати або замінювати відповідача у цивільній справі, що випливає також із принципу диспозитивності цивільного процесу, відповідно до якого, кожна особа самостійно та на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами. Представник позивача в судовому засіданні категорично заперечував проти зміни складу відповідачів. З наведених вище мотивів, у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку із пред`явленням позовних вимог без залучення належних співвідповідачів, а також до неналежних відповідачів органів ДВС. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed