Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

29.05.2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення про визнання незаконним та скасування наказу № 120 від 23 травня 2017 року, виданого генеральним директором Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г. Возницького про оголошення їй догани, а також відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що працювала на посаді завідуючої Літературно меморіальним сектором Львівської національної галереї мистецтв ім. Б.Г. Возницького більше 20 років та звільнена за власним бажанням 08.08.17р. Оспорюваним наказом від 23.05.17р. її притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану за невиконання наказів по галереї та порушення правил внутрішнього трудового розпорядку у вигляді відсутності на робочому місці без поважних причин понад три години (прогул). Даний наказ вважає незаконним з наступних причин. Згідно посадової інструкції, її посада підпорядковується безпосередньо генеральному директору галереї. А винесенню оспорюваного наказу передувало складення працівниками Управління поліції охорони акту про порушення, які засвідчили про її відсутність на робочому місці більше трьох годин. Проте згідно діючого законодавства України, яке регулює правовідносини у сфері охоронної діяльності, а також ЗУ «Про охоронну діяльність», працівники Управління поліції охорони у Львівській області не наділені правом та/або повноваженнями контролю виконання посадових обов'язків працівниками охоронюваних об'єктів, в тому числі і складання актів щодо присутності та/або відсутності їх на робочому місці. Крім того зазначає, що спірним наказом від 23.05.17р. дисциплінарне стягнення накладено на неї, як на старшого наукового співробітника, хоча вона не є старшим науковим співробітником ні за посадою, ні у відповідності до посадових обов'язків, ні у відповідності до штатного розпису. Ще однією підставою для оголошення їй догани є доповідна записка завідувача відділу Європейського мистецтва 14-18 ст.ст. [PERSON] про некоректну роботу [PERSON], яку також вважає безпідставною, оскільки не знаходиться в її безпосередньому підпорядкуванні. Разом з цим вважає безпідставним посилання на те, що вона систематично відсутня на робочому місці та не відмічається в журналі приходу на роботу. Так, згідно наказу № 197 від 26.12.16р. її робоче місце визначено одночасно у музеї «Русалка Дністрова» - на сходовій клітці і у Палаці Потоцьких - на третьому поверсі у каб. № 53. Наказом № 74 від 24.03.17р. її було призначено відповідальною за ведення обліку робочого часу. Однак вже 25.04.17 року наказом № 101 від 25.04.17р. такою відповідальною особою призначено [PERSON] Таким чином стверджує, що гендиректором галереї мистецтв створено штучні умови для порушення нею трудової дисципліни, робоче місце вона не покидала, лише знаходилась в іншому приміщенні. За таких обставин вважає спірний наказ необґрунтованим, оскільки факт її дисциплінарного проступку не підтверджено належними доказами, а оголошення їй догани є наслідком дій гендиректора Галереї мистецтв по відношенню до неї, які спрямовуються на її дискредитацію, створення штучного конфлікту в колективі . Крім того вважає, що неправомірними діями відповідача їй заподіяну моральну шкоду, яку вона оцінює у 3000 грн. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, зіславшись на викладені в ньому обставини та факти. Крім того позивач зазначила, що саме із-за конфлікту, що виник у неї з [PERSON] та генеральним директором галереї, роботодавцем були створені всі умови, які змусили її подати заяву про звільнення за власним бажанням , оскільки знову складались фіктивні акти про її відсутність на робочому місці. Між тим, в день видачі наказу про її звільнення, відразу було видано наказ про зняття дисциплінарного стягнення та її преміювання . Проте вважає, що дисциплінарне стягнення, яке нею оспорюється, накладено незаконно, відтак таке порушує її права. Представник відповідача [PERSON] позов заперечив. Вважає, що дисциплінарне стягнення накладено на [PERSON] підставно, оскільки позивач постійно без поважних причин була відсутня на робочому місці, що стверджується наявними в матеріалах справи доповідними записками та актом про порушення. Тому в задоволенні позову просив відмовити. Від представника третьої особи Міністерства культури України - державного секретаря Карандєєва Р.В. надійшло письмове пояснення, в якому позов вважає підставним, оскільки факт дисциплінарного проступку [PERSON] не підтверджено достатніми доказами. Заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, оглянувши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] працювала на посаді завідуючої Літературно меморіальним сектором Львівської національної галереї мистецтв ім. Б.Г. Возницького та звільнена за власним бажанням згідно наказу № 240 від 08.08.17р. Як вбачається з записів трудової книжки позивача , копія якої долучена до матеріалів справи , загальний стаж у відповідача складає з 10.09.90 року. За час роботи, наказом № 120 від 23.05.17р. за підписом генерального директора галереї мистецтв [PERSON] [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану за невиконання наказів по галереї та порушення правил внутрішнього трудового розпорядку у вигляді відсутності на робочому місці без поважних причин понад три години (прогул). Згідно ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці. Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку. Між тим, не можна працівника притягнути до дисциплінарної відповідальності, доки не доведена роботодавцем його вина, і працівник не зобов'язаний сам доводити свою невинуватість. Принцип презумпції невинуватості випливає із змісту статті 138 КЗпП, яка передбачає обов'язок роботодавця доводити наявність умов, серед них і вини працівника, для притягнення такого працівника до матеріальної відповідальності. Догана - захід дисциплінарного впливу морально-психологічного характеру, що містить негативну оцінку конкретних дій працівника і виконує оцінювальний, попереджувальний і мотиваційний вплив на нього. Підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов'язків, закріплених нормами трудового права, як-от: КЗпП, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця. Особливе значення при визначенні діяння працівника як дисциплінарного проступку має наявність у вчиненні цього діяння вини працівника, під якою розуміється певне психічне ставлення особи до своїх протиправних дій і їх шкідливих наслідків. Вина може виступати як умисел чи необережність. Незалежно від форми вини обов'язковим її елементом є усвідомлення особою протиправності свого діяння. Форма вини впливає на ступінь тяжкості вчиненого проступку. Тобто дисциплінарний проступок, вчинений з необережності, вважається менш тяжким, ніж вчинений умисно. А від цього, своєю чергою, має залежати й вид дисциплінарного стягнення. Здебільшого дисциплінарним проступком визнаються діяння, що пов'язуються з невиконанням чи неналежним виконанням працівником своїх обов'язків без поважних причин. Тобто наявність поважних причин у такому разі свідчить про відсутність вини працівника. Як вбачається зі змісту оспорюваного наказу, підставами для винесення догани [PERSON] стали доповідні записки МНС музею «Русалка Дністрова» [PERSON] від 27.04.17р., 06.05.17р., 05.05.17р., 04.05.17р. , 04.05.17р.. 29.04.17р. , 28.04.17р. про відсутність інформації приходу і закінчення роботи [PERSON] у відповідному журналі обліку; акт служби охорони поліції про відсутність [PERSON] на робочому місці більше трьох годин та доповідна записка [PERSON] про некоректну поведінку [PERSON] під час виконання нею своїх трудових обов'язків. У відповідності до п. 7 штатного розпису Львівської національної галереї мистецтв ім. Б.Г. Возницького, [PERSON] працювала на посаді завідуючої Літературно меморіальним сектором. Згідно посадової інструкції від 03 квітня 2012 року, її посада підпорядковується безпосередньо генеральному директору галереї. Як вбачається із акту про порушення, працівники Управління поліції охорони у Львівській області відділу Європейського мистецтва 14-18 ст.ст. (Палац Потоцьких) галереї засвідчили, що [PERSON] 22.04.2017 року вийшла з Палацу о 09.30 год. і повернулась в Палац Потоцьких о 12.40 год. Однак згідно Закону України «Про охоронну діяльність» від 22.03.2012р., працівники Управління поліції охорони у Львівській області не наділені правом та/або повноваженнями контролю виконання посадових обов'язків працівниками охоронюваних об'єктів, складання актів щодо присутності та/або відсутності їх на робочому місці, інформування керівництва охоронюваного об'єкту про переміщення працівників в межах охоронюваного об'єкту та/або за його межі, з'ясовувати причини виходу, здійснювати контроль за виконання працівника охоронюваного об'єкта посадових обов'язків, правил внутрішнього трудового розпорядку, вимагати звітувати перед ними, тощо. За таких обставин, суд приходить до висновку, що акт складений працівниками Управління поліції охорони у Львівській області не може бути підставою для накладення на працівника дисциплінарного стягнення. Згідно наказу № 197 від 26 грудня 2016 року робоче місце завідувача літературно-меморіальним сектором Львівської національної галереї мистецтв ім. Б.Г. Возницького [PERSON] визначено одночасно у музеї «Русалка Дністрова» на сходовій клітці та у Палаці Потоцьких на третьому поверсі, каб. 53. Наказом № 74 від 24 березня 2017 року «Про порядок ведення табеля обліку робочого часу» [PERSON] було призначено відповідальною за ведення обліку робочого часу. Проте уже 25 квітня 2017 року наказом № 101 відповідальним за ведення табелів обліку використаного робочого часу призначено [PERSON] В подальшому, згідно вищевказаних доповідних записок, остання доводила до відома директора галереї мистецтв [PERSON] про відсутність інформації про прихід і закінчення роботи у відповідному журналі [PERSON], незважаючи на те, що остання перебувала в музеї «Русалка Дністрова», де відповідно до трудових обов'язків і виконувала свою роботу. Даний факт відображений в поясненнях [PERSON] від 26.04.17р., про те що вона перебувала на своєму робочому місці, визначеному наказом № 197. Відтак, не можуть бути підставою для винесення спірного наказу доповідні записки [PERSON], оскільки судом встановлено, що [PERSON] визначено одночасно два робочих місця у різних приміщеннях, а відсутність працівника не на підприємстві, а на робочому місці не може вважатися прогулом - якщо працівник не залишив місця розташування підприємства. Враховуючи те, що доводи [PERSON] щодо перебування її в музеї «Русалки Дністрової» не були спростовані відповідачем, тому факт дисциплінарного проступку останньої в даному випадку не доведений належними доказами. Також суд не бере до уваги доповідну записку завідувача відділу Європейського мистецтва 14-18 ст.ст. [PERSON] про некоректну роботу [PERSON], оскільки як згадувалось вище позивач не знаходиться в її безпосередньому підпорядкуванні. Суд надає критичну оцінку показанням допитаних в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON], оскільки вони перебувають у трудових відносинах з відповідачем. Разом із цим, в порушення ст. 149 КЗпП України, при обранні виду стягнення Гендиректор галереї не враховував ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду ; обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника, зокрема стаж її роботи в Галереї мистецтв більше двадцяти років, неодноразові подяки, грамоти та нагороди за сумлінну працю, успішну професійну діяльність та інші досягнення. На думку суду, застосовуючи таке дисциплінарне стягнення як догана, відповідач не врахував вищевказані положення закону, обставини, за яких вчинено проступок, а тому підставними є вимоги позивача в частині визнання неправомірного та скасування наказу № 120 від 23.05.17р. Що стосується відшкодування позивачу моральної шкоди в розмірі 3 000 грн., суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків в вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не представлено суду жодних доказів на підтвердження того, що діями відповідача їй було спричинено моральну шкоду. А тому в задоволенні вказаної вимоги їй слід відмовити за безпідставністю. Оскільки позивача звільнено від сплати судових витрат, в силу дії ч.6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в дохід держави 1600 грн. судового збору.

Outcome: partial