Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

28 травня 2008 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» було укладено договір про надання банківських послуг, який складається із заяви клієнта, памятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів, що підтверджується заявою відповідача від 28.05.2008. Відповідно до зазначеного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку. Станом на 15.08.2017 відповідач через неналежне виконання умов договору від 28.05.2008 має заборгованість у розмірі 2\~476,54 грн., а саме: 1\~248,03 грн. заборгованість за кредитом; 1\~228,51 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, що підтверджується доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості і не заперечується відповідачем. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч. 1\~ст. 1048 ЦК України. За визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1\~ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобовязання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням\~\~умов,\~\~визначених\~\~змістом зобовязання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки\~\~прострочення\~\~позичальником повернення позики визначено у\~ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 цього Кодексу\~(ч. 2\~ст. 1050 ЦК України). З огляду на викладене, суд визнає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в частині вимог про стягнення заборгованості за кредитом та процентами на суму 2\~476,54 грн. Стосовно решти позовних вимог, про стягнення пені та штрафів, суд зазначає таке. За правилом п. 4 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом частин 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою. Згідно з приписами ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі (ч. 1); правочин щодо забезпечення виконання зобовязання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Із заяви відповідача від 28.05.2008 випливає, що він ознайомлений і згоден з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, що були надані йому для ознайомлення. Проте, як вбачається з витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, доданих до позовної заяви, в них міститься посилання на те, що Банк діє на підставі ліцензії № 22, виданої 29.07.2009, а відтак дані Умови та Правила надання банківських послуг вочевидь не є тими, з якими був ознайомлений відповідач під час підписання заяви 28.05.2008. Доказів ознайомлення відповідача з тими Умовами та Правилами надання банківських послуг, що додані до позовної заяви, позивач суду не надав. Разом з цим, заява відповідача від 28.05.2008, а також підписана відповідачем 28.05.2008 довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» не містять умов щодо забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором неустойкою у виді штрафу та пені, а натомість містять умови щодо нарахування комісії за несвоєчасне погашення заборгованості. Проте, вимог щодо стягнення комісії за несвоєчасне погашення заборгованості позивачем не заявлено. З огляду на викладене, матеріали справи не містять доказів укладення сторонами правочину щодо забезпечення виконання зобовязання неустойкою, а відтак позовні вимоги про стягнення пені та штрафу суд визнає необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності суд визнає необґрунтованим, виходячи з такого. Останній платіж за кредитним договором, згідно з розрахунком заборгованості, відповідач провів 28.01.2016, що не спростовано відповідачем. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново, а час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З огляду на викладене, востаннє перебіг строку позовної давності було перервано 28.01.2016, а отже з 29.01.2016 заново почався перебіг трирічного строку позовної давності, зокрема щодо вимог про стягнення заборгованості за кредитом та процентами. Відтак, позов предявлено в межах строку позовної давності. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До позовної заяви додано платіжне доручення від 21.09.2017, яким підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 1600,00 грн., отже, враховуючи часткове задоволення позову на суму 2\~476,54 грн., що становить 19,23% від заявленої позивачем суми, розмір судових витрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить: 1600,00*19,23% = 307,68 грн. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: partial