overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

28.03.2016 року заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Сиваська селищна рада Новотроїцького району Херсонської області, мотивуючи свої вимоги тим, що 19 червня 2015 року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки сільськогосподарського призначення, розташованої на території на території Сиваської селищної ради Новотроїцького району Херсонської області, право власності на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ХС № 008394 від 25.12.2002 року. Ще до видачі державного акту 10.04.2001 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла позивачу належну їй земельну частку (пай), яка посвідчена сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ХС № 0195526. Заявник просить встановити факт видачі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ХС № 008394 від 25.12.2006 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 630 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХС № 0195526 виданий 22.07.1997 року, зареєстрований за № 545. Представник заявника [PERSON] у судове засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням слухати справу без його участі, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні. Представник заінтересованої особи до судового засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням слухати справу без його участі, проти задоволення заявлених вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з копії листа-відповіді відділу Держгеокадастру у Новотроїцькому районі Херсонської області від 12.02.2016 року на ім'я [PERSON] було видано сертифікат серія ХС № 0195526 зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) площею 5, 58 га за № 545 від 22.07.1997 року та взамін на її ім'я було видано державний акт на право приватної власності на землю серія ІІ-ХС № 008394 площею 8, 39 га на території Сиваської селищної ради Новотроїцького району Херсонської області. За життя [PERSON] заповіла належний їй сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ХС № 0195526 [PERSON], що підтверджується копією заповіту АВР № 567191 від 10.04.2001 року. Згідно копії свідоцтва про смерть серія І-КГ № 209670 від 15.01.2016 року [PERSON] померла 19.06.2015 року. Після її смерті заяниця фактично прийняла спадщину подавши до нотаріальної контори відповідну заяву. Сукупність наведених доказів приводить суд до висновку, що заява підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

28.03.2016 року позивач [PERSON] звернувся до Козельщинського районного суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що подружнє життя з відповідачем [PERSON] не склалося, у зв'язку з різними поглядами на життя, що подальше шлюбне життя і збереження шлюбу з відповідачем не можливе, а тому прохав розірвати шлюб, який укладений між ним та відповідачем. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але направив заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує, оскільки примиритися з відповідачем не бажає. Також, прохав суд, покласти на нього судові витрати за розгляд позовної заяви. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але направила заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, оскільки примиритися з позивачем не бажає. Також, прохала суд, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Згідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши письмові докази по справі, встановив наступне. У відповідності до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 07 червня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козельщанського районного управління юстиції у Полтавській області , про що зроблено відповідний актовий запис № 10. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який за домовленістю сторін проживатиме з відповідачем. Спільно позивач та відповідач не проживають з 17 січня 2016 року. Майновий спір на даний час відсутній. Згідно до ст.ст. 110, 111, 112 СК України вбачається, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, суд вважає, що позов позивача про розірвання шлюбу підлягає до задоволенню, оскільки можливості відновлення подружніх стосунків між сторонами втрачені і подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін. Відповідно до ст. 113 СК України вбачається, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, відповідачу після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]». З врахуванням викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

28.03.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що він з 21.04.2007 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. В період спільного проживання у шлюбі у них народився син - [PERSON], [INFO]. Сімейно-шлюбні відносини у сторін припинилися, через втрачене взаєморозуміння, тривалий час спільного побуту не ведуть, тому позивач вважає, що сім'я з відповідачем розпалась остаточно, і не може бути відновлена, та просить суд розірвати шлюб. У судове засідання сторони не з'явились, до суду надали заяви про розгляд справи у їх відсутність: позивач [PERSON] надав заяву, згідно якої на позові наполягає, відповідач [PERSON] проти розірвання шлюбу не заперечує, (а.с.16, 19 - заяви). Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити без участі сторін та без здійснення фіксування процесу за допомогою звукозаписувального засобу (ч.2 ст. 197 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 21 квітня 2007 року, про що Довгинцівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено актовий запис № 147 ( а.с. 7 - копія свідоцтва про шлюб). В період спільного проживання у шлюбі у них народився син: [PERSON], [INFO] ( а.с. 8 - копія свідоцтва про народження). Сторони не підтримують сімейно-шлюбних відносин, не ведуть спільного побуту, тому шлюб суперечить їх інтересам, інтересах дитини і його слід розірвати. Відповідно до ст. ст. 105,110,112 СК України, якщо суд встановив, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, він приймає рішення про його розірвання. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

28.03.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] вказуючи, що шлюб був зареєстрований між ними 25.08.1990 року у Вознесенському міському відділі РАЦС Миколаївської області, актовий запис №268, від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] [INFO], яка проживає з позивачем. Посилаючись на те, що єдиною сім'єю перестали проживати через поведінку відповідача, який нехтує її інтересами та почуттями, суперечки, що мало наслідком також припинення ведення спільного господарства, виникнення відчуження, позивач просив позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності та про підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, суду надав заяву про згоду на розгляд справи за його відсутності та про згоду на розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе з причин, вказаних позивачем та суперечить їх інтересам, тому позов підлягає задоволенню. Згідно ст.112 Сімейного кодексу України, суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

28.03.2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона з 22.11.2007 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. В період спільного проживання у шлюбі у них народилась донька - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, у них різні погляди на життя, втрачено почуття любові та взаємоповаги один до одного, у родині часто виникають конфлікти, сварки, тривалий час вони проживають окремо, спільного побуту не ведуть. Спору про поділ майна та визначення місця проживання дитини у них не має. Позивач вважає, що сім'я з відповідачем розпалась остаточно, і не може бути відновлена, тому просить суд розірвати шлюб. У судове засідання сторони не з'явились, позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність: позивач [PERSON] на позові наполягає та після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище [PERSON], відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про дату та час судового засідання повідомлен належним чином (а.с. 15, 17-повідомлення, заява). Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити без участі сторін та без здійснення фіксування процесу за допомогою звукозаписувального засобу (ч.2 ст. 197 ЦПК України). Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 22.11.2007 року, про що Довгинцівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, зроблено актовий запис № 874 ( а.с. 6 - копія свідоцтва про шлюб). В період спільного проживання у шлюбі у них народилась донька: [PERSON], [INFO] ( а.с. 7 - копія свідоцтва про народження). Сторони не підтримують сімейно-шлюбних відносин, тривалий час вони проживають окремо, не ведуть спільного побуту, тому шлюб суперечить їх інтересам, інтересам дитини, і його слід розірвати. Відповідно до ст. ст. 105,110,112 СК України, якщо суд встановив, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, він приймає рішення про його розірвання. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач просила залишити їй прізвище [PERSON], суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити їй прізвище - [PERSON]. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

28.03.2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду із означеним вище позовом до [PERSON], вказуючи на те, що вона є матір'ю малолітньої дитини: сина [PERSON], [INFO]. Батьком дітей є відповідач - [PERSON] На даний час позивач з відповідачем разом не проживають, він у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Позивачка просить стягнути з відповідача на неповнолітню дитину аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей певного віку щомісячно до досягнення нею повноліття. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву з проханням слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням слухати справу без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з копії свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] серії [NUMBER] від 09.09.2015 року його батьком є [PERSON]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до п. 1. ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Як слідує з матеріалів справи, сторони проживають окремо, відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати відносяться за рахунок відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК, оскільки вимоги позивача задоволені повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

28.03.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 14180 грн. 11 коп. і судових витрат. Представник позивача в судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі, просив позовні вимоги задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщався у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі. З письмової згоди представника позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 28.05.2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 9000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 7-14). Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість, яка станом на 29.02.2016 року становить 14180 грн. 11 коп., та складається з: 8603,52 грн. - заборгованості за кредитом, заборгованості за відсотками 4263,25 грн., 400 грн. заборгованості за пенею та комісією та 913,34 грн. штрафу, що підтверджується розрахунком позивача (а.с. 4-6). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено законом або договором, або розірвання договору, сплата неустойки. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по договору та судових витрат підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

28.03.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, мотивуючи це тим, що сімейне життя не склалось, втрачені почуття поваги та взаєморозуміння, спільне господарство та бюджет подружжя не веде. Позивач в судовому засіданні позов підтримав. Відповідач в судове засідання не прибув без поважних причин. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Як встановлено у судовому засіданні, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 08.08.2009 року та вони є батьками малолітньої дочки [PERSON], [INFO] (а.с.6-7). Відповідно до ст.24 ч.1 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушення до шлюбу не допускається. Оскільки більше трьох років спільне господарство та бюджет подружжя не веде та мешкає окремо, позивач на примирення не згоден та поновлювати сімейні стосунки не бажає, а ступінь відчуженості сторін, нерозуміння один одного є значними їх подальше спільне подружнє життя та збереження шлюбу є неможливими і це є підставами для розірвання шлюбу. Судові витрати по справі, які поніс позивач із сплати судового збору, необхідно покласти на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

28.03.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, мотивуючи це тим, що сімейне життя не склалось, втрачені почуття поваги та взаєморозуміння, спільне господарство та бюджет подружжя не веде. Сторони в судове засідання не прибули, в поданих заявах просять суд здійснити розгляд справи у їх відсутність, відповідач позов визнав. Дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Як встановлено у судовому засіданні, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27.06.2008 року та вони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.5-6). Відповідно до ст.24 ч.1 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушення до шлюбу не допускається. Оскільки з січня 2013 року спільне господарство та бюджет подружжя не веде, позивач на примирення не згоден та поновлювати сімейні стосунки не бажає, а ступінь відчуженості сторін, нерозуміння один одного є значним їх подальше спільне подружнє життя та збереження шлюбу є неможливими і це є підставами для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

28.03.2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона є матір'ю малолітнього сина [PERSON], [INFO], батьком сина записаний відповідач, з котрим вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі, але за спільною згодою та заявою відповідач органами реєстрації записаний батьком. Від сина відповідач не відмовляється. З 30 січня 2016 року позивачка та відповідач припинили шлюбні стосунки, так як останній став зловживати спиртними напоями, перестав надавати та приділяти вихованню сина, надавати будь-яку матеріальну допомогу. Позивачка зверталася до відповідача з проханням матеріально підтримувати сина, сплачувати аліменти, так як вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, а син проживає разом з нею, однак відповідач відмовляється виконувати прохання позивачки, тому на підставі зазначеного просить позов задовольнити в повному обсязі стягнувши з відповідача аліменти на дитину в розмірі 1/3 частини його доходу. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, відповідно до якої просила позов задовольнити в повному обсязі, з підстав вказаних у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як зазначено в ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах. Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.08.2014 року встановлено, що [INFO] року народився [PERSON], батьками якого вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], відповідач працездатний, інших утриманців не має у зв'язку з чим суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку на утримання дитини на користь позивачки з моменту подачі позовної заяви та вважає, що не має підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку. З відповідача також підлягає стягненню у відповідності до ст. 88 ЦПК України судовий збір в сумі по 551 гр. 20 коп. на користь держави. На підставі ст.ст. 180, 181, Сімейного кодексу України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

28.03.2016 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилається на те, що вони з відповідачем одружилися 31 серпня 2012 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] Фактично сімейні правовідносини припинені з серпня 2014 року. Спільне життя з відповідачем не склалося. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву, в якій просить справу слухати в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, в якій просить справу слухати в його відсутність, позовні вимоги визнає. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 31 серпня 2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис за № 489, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.5). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.6). Згідно ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й жінки, та збереження родини стали неможливими. Суд вважає, що доводи позивача про розпад родини й неможливості надалі зберігати сімейні відносини знайшли підтвердження в судовому засіданні. Таким чином, суд вважає, що подальше збереження сімейних відносин при сформованих взаєминах між сторонами неможливо, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, перспектива відновлення родини втрачена. На підставі викладеного,

Outcome: approved