Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

28.08.2015р. до Словянського міськрайонного суду звернувся [PERSON] до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON], з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що йому на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Словянською міською радою 24 січня 2003 року. З відповідачкою [PERSON] він став мешкати без укладення шлюбу однією сімєю з 2005 року, та зареєстрував її місце мешкання за адресою: квартира [ADDRESS]. Від сумісного життя у них 03 жовтня 2006 року народився син - [PERSON]. Проте сумісне життя у них не склалося і з вересня 2009р. відповідачка забрала сина, свої та синові речі, та покинула квартиру [ADDRESS], про що свідчить складений 26 серпня 2015р. акт ЖЕК № 4. Відповідачка не знялася з реєстрації свого місця мешкання. На теперішній час він не має можливості розпорядитися своєю власністю, оскільки відповідачі не відмінили своєї реєстрації місця мешкання. Просить суд визнати [PERSON], [PERSON], втратившими право користування житловим приміщенням в квартирі №119 в житловому будинку №25 по вулиці Генерала Батюка у м. Слов»янськ Донецької області. Позивач та його представник у судовому засіданні не були присутні, але надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу без їх участі, позов підтримали та просили суд їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина, в судове засідання не зявилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомила, клопотання про розгляд справи у її відсутність не надала. Відповідно до ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Третя особа Служба у справах детей Слов»янської міської ради, в судовому засіданні не була присутня, але надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без участі її представника, рішення винести в інтересах дитини. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У судовому засіданні з достовірністю встановлено, що: - у власності [PERSON] знаходиться квартира під №119 в будинку № 25 по вул. Генерала Батюка у м. Слов»янська, що підтверджено свідоцтвом про право власності на житло, виданого Словянською міською радою 24 січня 2003 року (а.с.6); - після народження дитини - [PERSON], 03.10.2006р., подружжя визначило, що місцем проживання та реєстрації дитини уде саме квартира [ADDRESS], куди у свою чергу у грудні 2006р. була зареєстрована дитина; - відповідно до акту від 26.08.2015 року, складеного ЖЕК №4, [PERSON], 1972р.н., [PERSON], 2006р.н., зареєстровані за адресою: [INFO], з грудня 2006р., однак [PERSON], [PERSON] за даною адресою не проживають з вересня 2009 р. по теперішній час (а.с.8). Відповідно до абзацу першого частини другої статті 3 Сімейного кодексу України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Частинами першою та другою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї, на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Добровільно відповідач [PERSON] не бажає знятися з реєстрації, не несе витрат по утриманню даної квартири. Судом не було встановлено, що зі сторони [PERSON] вчинено будь-які перешкоди у користуванні квартирою з боку [PERSON] Відповідно до вимог ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, якщо останні були відсутні з поважних причин, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено. У судовому засіданні встановлено, що відповідачка була відсутня понад 6 місяців без поважних причин, у звязку з чим за нею не зберігається жиле приміщення. Стаття 72 ЖК України вказує, що визнання особи, такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи вище викладені докази, суд приходить до переконання, що [PERSON] довів свої вимоги в частині визнання саме [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS], і вони підлягають задоволенню. Вирішуючи питання стосовно визнання неповнолітнього [PERSON], 03.10.2006р. народження, таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі, яка належить позивачу, суд приходить до висновку, що в даній частині позовних вимог необхідно відмовити в задоволенні з наступних підстав. В\~частині 2 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» прямо вказано, що\~діти\~ члени сімї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Зважаючи на вищевикладену норму закону, а також враховуючи той факт, що позивач є власником вказаної квартири та батьком неповнолітнього [PERSON], 03.10.2006р. народження, а тому за неповнолітнім зберігається його право на користування жилим приміщення в квартирі [ADDRESS]. Крім того, позивачем та його представником не було надано жодного доказу того, що [PERSON] у своїй власності має житлове приміщення, куди може бути перереєстрована неповнолітня дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного та

Outcome: partial