Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

29.01.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ«ШЛЯХБУД КР» про відшкодування моральної шкоди, якою просить стягнути моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. у зв`язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності. Вказує, що він пропрацював з 16.01.2015 по 10.01.2020 у відповідача на посаді електрогазозварювальником 5 розряду та слюсарем-ремонтником 5 розряду. Українським НДІ згідно висновку від 29.11.2018 позивачу встановлено три захворювання, які визнані професійними: хронічний токсичний ринофаринголаринготрахеїт, хронічне обструктивне захворювання легенів, нейросенсорна приглухуватість. 28.12.2018 складено Акт розслідування причини виникнення професійного захворювання, в якому зазначено, що [PERSON] підпадав під дію шкідливих виробничих факторів, які перевищували гранично допустиму норму, аерозолю, азоту, діоксину, окису вуглицю, шуму. З березня 2019 року позивачу було противопоказана важка фізична праця в умовах пилу, шуму, пропоновано - забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санаторно-курортне лікування, вперше встановлено 40% втрати працездатності від профзахворювання. Спеціалістами МСЕК від 16.12.2019 року позивача визнано інвалідом 3 групи та встановлено 65 % втрати професійної працездатності, безстроково. У зв`язку з захворюванням у нього було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, болями. Також зазначає, що не може повернутися до повноцінного образу життя, відчуває фізичні страждання, фізичну біль, обумовлену важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначається на душевному та фізичному стані. Виходячи з тривалості роботи у відповідача та відсотку втрати професійної працездатності, просить стягнути з ТОВ 100 000 грн. моральної шкоди. Ухвалою суду від 14.02.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 14.04.2020 представник відповідача ТОВ «ШЛЯХБУД КР» надав відзив на позовну заяву. Вказує, що позивач пропрацював на підприємстві відповідача 4 роки 11 місяців, добровільно обрав роботу, міг звільнитися у будь-який час, також позивач був попереджений та обізнаний з шкідливими умовами праці, тому позивач [PERSON] свідомо обрав місце роботи в умовах впливу шкідливих факторів. Заборони праці в шкідливих роботах не існує і відповідачем проводились заходи щодо зменшення шкідливості умов праці. Вказує на відсутність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою здоров`ю позивача і діями роботодавця. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Сукупністю належних, допустимих і достовірних письмових доказів суд встановив, що [PERSON] в проміжок часу з 16.01.2015 по 10.01.2020 працював у відповідача на посадах: електрогазозварювальника 5 розряду та слюcаря-ремонтника 5 розряду, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 10-24). Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 28.12.2018 встановлена наявність у позивача професійних захворювань: хронічний токсичний ринофаринголаринготрахеїт; хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (токсикоз-пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої - другої стадії), група В, Легенева недостатність другого ступеня; нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху), що сторонами не заперечувалось. Відповідно до п. п. 17, 18, 19 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 28 грудня 2019 року, причиною хронічного професійного захворювання позивача є робота електрогазозварником на дільниці для забезпечення робіт постійних залізничних колій Першотравневого кар`єру залізничного цеху з обслуговування об`єктів ПАТ «ПівнГЗК» ТОВ «ШЛЯХБУД КР», який підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолів переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони - концентрація пилу шкідливих хімічних речовин складає 1,9 мг/м3 (при ГДК 1,0 мг/м3), підвищеного показнику шуму, який перевищує допустимий рівень на 2 дБА. Посадовим особам відповідача запропоновано підвищити контроль відповідальних осіб за забезпеченням та використанням працюючими ЗІЗ органів дихання та інших засобів індивідуального захисту згідно діючих галузевих норм безплатної видачі спеціального одягу, спеціального взуття та інших засобів індивідуального захисту працівників підприємств гірничодобувної промисловості згідно п.65 НПАОП 0.00-3.10-08. Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 21.03.2019 позивачу первинно встановлено 40 % втрати професійної працездатності, в тому числі 25% - хронічне обструктивне захворювання легень . При повторному огляді йому встановлена 3 (третя) група інвалідності з 65% втрати професійної працездатності, в тому числі 40% - хронічне обструктивне захворювання легень. Позивач потребує забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санітарно-курортним лікуванням(а.с. 27,28). Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Оцінка суду. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст.3 Конституції України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, ст.43 Конституції України. Згідно до ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до ч. 1, 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Згідно до до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Виходячи з норм ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України, передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Позивачу, як вказувалося раніше, згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання (а.с.25-26), встановлені хронічні професійні захворювання та стійка втрата професійної працездатності . Виробничими факторами, що спричинили захворювання, є шкідливі, напружені умови праці позивача у ТОВ: вплив підвищених концентрацій аерозолів переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, підвищеного показнику шуму. Вказане свідчить про наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача і завданою здоров`ю позивача шкодою. Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Згідно роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує, що позивач працював за профмаршрутом більше 24 років та на підприємстві відповідача 4 роки 11 місяців, характер і тяжкість отриманих позивачем професійних захворювань, що порушує його нормальні життєві зв`язки та викликає фізичні і моральні страждання, ступінь втрати ним професійної працездатності (65 %) та встановлення йому 3 групи інвалідності, тривалість розладу його здоров`я, періодичне лікування, тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, врахувавши роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, суд вважає необхідним позов задовольнити частково та стягнути на користь позивача 20 200 грн. у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що просить позивач завищеною. При цьому, суд зазначає, що підпунктами 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 та п. 18.1 ст. 18 Податкового кодексу України встановлено, що роботодавець - податковий агент зобов`язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи. Згідно до п. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платник податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Таким чином, відшкодування моральної шкоди, завданої в зв`язку із ушкодженням здоров`я та стійкою втратою працездатності, не є об`єктом оподаткування доходу платника податку. Суд не може взяти до уваги доводи представника відповідача про добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, оскільки добровільне виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці не знімає з відповідача обов`язку виконати вимоги ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у встановленому законом порядку. При цьому, відповідачем не надано до суду жодного доказу порушення позивачем правил безпеки праці на виробництві. Також недоведеними є твердження представника відповідача про відсутність причинно-наслідкового звязку, оскільки відомості про оскарження акту розслідування причин виникнення професійного захворювання в справі відсутні. Згідно положення, закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, а частка задоволених вимог від первинно заявлених становить 20,2% відсотків, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає частковому стягненню з відповідача на користь держави пропорційно до задоволених вимог в сумі 202 грн. На підставі ст.43 Конституції України, ст. ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial