Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

28.11.2018 року до суду звернувся позивач [PERSON], з позовом про поділ спільного майна подружжя до відповідача [PERSON] 09.01.2019 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10.01.2019 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні з викликом сторін на 19 березня 2019 року. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить поділити майно, набуте подружжям [PERSON] за час шлюбу, визнавши спільною сумісною власністю подружжя автомобіль марки «ЗАЗ FORZA» 2011 року випуску, реєстраційний номер АЕ 1737ЕР, загальний легковий ХАТЧБЕК-В,VIN-код Y6DAF4854B0003235 та визнати за нею та відповідачем, за кожним, право власності на Ѕ частину зазначеного автомобіля, залишивши автомобіль у їх спільній частковій власності. В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: 20.02.2008 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб у виконкомі Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 6 Починаючи з 02.12.2016 між нею та відповідачем відсутнє взаємопорозуміння, часто виникали сварки на грунті незначних побутових відносин. Вони неодноразово намагались залагодити конфліктні ситуації, зберегти шлюбні відносини, але це не дало бажаних результатів. На даний час вони проживають окремо, що підтверджується актом № 161 від 23.10.2018 року. Спільних дітей вони не мають, спільне господарство не ведуть. За час шлюбу ними було придбано у власність автомобіль марки «ЗАЗ FORZA» 2011 року випуску, реєстраційний номер АЕ 1737ЕР, загальний легковий ХАТЧБЕК-В,VIN-код Y6DAF4854B0003235, загальною вартістю 126512 грн.. що підтверджується витягом з інтернет сайту «Auto Ria». До цього часу питання щодо добровільного поділу майна, нажитого ними спільно, як подружжям, не вирішено, що і стало підставою звернення до суду. В судове засідання позивач не з'явилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чино, про причини неявки не повідомив. Відзив на позовну заяву не подав. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з'ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Як встановлено в судовому засіданні сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20.02.2008 року, який був зареєстрований шлюб у виконкомі Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 6, що підтверджується, копією свідоцтва про шлюб. Спільних дітей від шлюбу сторони не мають. Починаючи з 02.12.2016 спільно не проживають, що підтверджується актом депутата Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області від 23.10.2018 року. За час шлюбу сторонами було придбано у власність автомобіль марки «ЗАЗ FORZA» 2011 року випуску, реєстраційний номер АЕ 1737ЕР, загальний легковий ХАТЧБЕК-В,VIN-код Y6DAF4854B0003235, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу в якому зазначена дата першої його реєстрації 10.09.2011 року. Відповідно до ч.1,2 ст. 60 СК України - Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1. 3 ст. 61 СК України - Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. \~ \~Якщо\~одним із\~подружжя укладено\~договір в\~інтересах сім'ї,\~то гроші,\~інше майно,\~в тому\~числі гонорар,\~виграш,\~які були\~одержані за\~цим договором,\~є об'єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя З наведеного вище судом встановлено, що автомобіль марки «ЗАЗ FORZA» 2011 року випуску, реєстраційний номер АЕ 1737ЕР, загальний легковий ХАТЧБЕК-В,VIN-код Y6DAF4854B0003235, придбаний в період шлюбу між сторонами та в період їх спільного проживання, тому є об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON]. Відповідно до заявлених позовних вимог, позивач просить визнати за нею та за відповідачем право власності на Ѕ частину зазначеного вище автомобіля, як на спільне сумісне майно, придбане в період шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України - Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України - У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у разі, якщо подружжя не вирішили питання щодо придбання частки неподільної речі одним з них, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Виходячи з того, що придбаний сторонами автомобіль відноситься до неподільних речей. Позивач просить визнати за нею право на ідеальну частку у даному майні, в розмірі Ѕ його частки. За даних обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених вимог, та враховуючи, що позивачем при поданні позовної заяви судовий збір сплачений відносно належної їй частини спільного сумісного майна тому понесені судові витрати в цій частині покладаються на позивача. В свою чергу з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп., відповідно до вартості частки майна, на яку право власності визнається за відповідачем.

Outcome: approved