Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

28.01.2016 року позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що їх матері [PERSON], яка померла 21.04.2009 року, належала земельна ділянка площею 0,0090 га, що розташована на території Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №053532. Стверджують, що мати за життя своїм майном не розпорядилася. Батько [PERSON] помер 22.01.1991року. Вони (позивачі) є єдиними спадкоємцями першої черги спадкування за законом спадщини після смерті матері [PERSON] та у встановлений законом строк таку прийняли, звернувшись до Мостиської державної нотаріальної контори із відповідними заявами, де отримали свідоцтво про право на спадщину за законом. Однак, у даному свідоцтві не зазначено спірної земельної ділянки, оскільки оригінал вищевказаного державного акту на право власності на земельну ділянку було втрачено, у звязку із чим змушені звертатися до суду із даним позовом. З огляду на наведене, просять суд визнати за ними право власності по ? частині за кожною на земельну ділянку площею 0,0090 га, що розташована на території Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №053532, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла 21.04.2009року. В судове засідання позивачка [PERSON] та представник позивачки [PERSON] [PERSON] не зявилися, проте подали до суду заяви, в яких просять справу розглядати у їх відсутності та зазначають, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області у судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі. Представник третьої особи Мостиської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Представник третьої особи Відділу Держгеокадастру у Мостиському районі Львівської області у судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності та зазначає, що при вирішенні даної справи покладається на розсуд суду. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Згідно із ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.04.2009 року відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (матері позивачів). До складу даної спадщини входить право власності на земельну ділянку площею 0,0090 га, що розташована в с.Шегині Мостиського району Львівської області (цільове призначення розміщення торгового закладу; кадастровий номер 4622487900:01:004:0092), яка належала померлій [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №053532. Проте оригінал зазначеного державного акту втрачено і його не може бути відновлено на даний час у передбаченому законом порядку у звязку із смертю власника. Як вбачається із матеріалів спадкової справи №436/09, заведеної в Мостиській державній нотаріальній конторі, за життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складала, своїм майном не розпорядилася. Спадкоємцями першої черги спадкування за законом після її смерті є діти померлої дочка [PERSON] та дочка [PERSON] (позивачі у справі), які у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті матері, оскільки постійно проживали разом із нею в с.Шегині Мостиського району Львівської області на час відкриття спадщини та протягом встановленого законодавством строку не заявили про відмову від спадщини. Крім того, позивачі у встановлений законом строк звернулися до нотаріальної контори із відповідними заявами про прийняття спадщини. Чоловік спадкодавця [PERSON] [PERSON] помер ще у 1991році. Інших спадкоємців першої черги спадкування за законом, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] чи претендують на таку, судом не встановлено. Разом з тим, через відсутність правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку (оригіналу вищевказаного державного акту) позивачі не можуть в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у звязку із чим звернулися до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами: копією свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON]; копією свідоцтва про смерть [PERSON]; копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.02.2010 року; копією свідоцтва про народження позивачки Грига (дошлюбне прізвище [PERSON]) О.І.; копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00001668813 від 18.11.2009року; копією свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON]; копією свідоцтва про одруження між [PERSON] та [PERSON]; копією свідоцтва про народження позивачки [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) Я.І.; копією довідки про укладення шлюбу №6 від 30.10.2009року, виданої відділенням ЗАЦС Рязанської області РФ; копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №053532 від 14.03.2006року; копією спадкової справи №436/09, заведеної в Мостиській державній нотаріальній конторі після смерті [PERSON] Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв'язку із вищевикладеними обставинами, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачами у порядку спадкування. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, оспорювання. Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положення ст.ст. 81, 131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. З огляду на наведене, оскільки судом безспірно встановлено, що спадкодавцю [PERSON] на час смерті належала спірна земельна ділянка і таке її право підтверджувалось відповідним державним актом, беручи до уваги те, що позивачі [PERSON] та [PERSON], діти померлої, є спадкоємцями першої черги спадкування за законом та прийняли спадщину після смерті матері, інших спадкоємців, що претендують на спадщину немає, суд приходить до висновку, що право власності на вищевказане майно перейшло у порядку спадкування до позивачів в рівних частинах, а тому є всі підстави для задоволення позову та визнання за ними права власності на спірну земельну ділянку по ? частині за кожним. На підставі викладеного,

Outcome: approved