Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

27.05.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання за ним, як спадкоємцем за законом, права власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті [INFO] року матері [PERSON], та складається із 1/2 частки земельної ділянки площею 3,00 га, розташованої на території Кам'янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що нотаріальною конторою йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку із тим, що відсутній Державний акт на право власності на земельну ділянку на ім'я спадкодавця. Сторони, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися. Позивач звернувся із заявою про підтримання позову та розгляд справи у його відсутність (а.с.28, 29). Відповідач направила представника з належним чином посвідченими повноваженнями. Представник відповідача, не обмежена у повноваженнях, позов та обставини позову визнала в повному обсязі. Наслідки визнання позову їй роз'яснено відповідно до ч.2 ст.174 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. Частиною 1 ст.61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, у судовому засіданні встановлено, що земельна ділянка площею 3,00 га, розташована на території Кам'янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №011959, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 22.08.2000 року за ОД №10-05-553 (а.с.15, 55). 19.08.2005 року державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори [PERSON] та [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину після смерті [INFO] року [PERSON] на вищезазначену земельну ділянку, по 1/2 частині за кожним (а.с.17, 18). Відповідно до повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13.03.2012 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON] померла [INFO] року (а.с.7). Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина. Згідно витягу зі Спадкового реєстру №37327371 від 08.05.2014 року [PERSON] залишила наступні заповіти: посвідчений Каланчацькою сільською радою Ізмаїльського району Одеської області 18.04.2011 року за №72, яким заповіла [PERSON] земельну ділянку, площею 3,00 га, розташовану на території Кам'янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, належну на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №011960; посвідчений Каланчацькою сільською радою Ізмаїльського району Одеської області 18.04.2011 року за №73, яким заповіла [PERSON] житловий будинок [ADDRESS]. За змістом ч.2 ст.1223 ЦК України у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст.1261 ЦК України після смерті [PERSON] є її син [PERSON], що підтверджено повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим Ізмаїльським районним відділом ЗАГС Одеської області 20.03.1975 року, та дочка [PERSON]., що підтверджено повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Ізмаїльському району Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області 06.02.2007 року, та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданим Каланчацькою сільською радою Ізмаїльського району Одеської області 15.12.1974 року (а.с.12-14). Інших спадкоємців, які заявили свої права на спадкове майно, а також осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, немає. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. На час відкриття спадщини [PERSON] проживав разом із спадкодавцем [PERSON], що підтверджується довідкою Кам'янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за вих.№697 від 11.04.2014 року та копією паспорту серії [NUMBER], виданого Ізмаїльським РВ УМВС України в Одеській області 18.03.2002 року (а.с.4, 5, 10). Відповідачка [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини на вказану частину спадкової земельної ділянки на користь [PERSON] Письмовою відповіддю Ізмаїльської державної нотаріальної контори від 08.05.2014 року за №1040/02-14 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з тим, що відсутній державний акт на право власності на земельну ділянку на ім'я спадкодавця (а.с.19). Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст.1225 ЦК України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини воно належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтво про право на спадщину (ст.ст.1296, 1297 ЦК України) та здійснив його державної реєстрації (ст.1299 ЦК України). Аналогічна позиція викладена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за №324-753/0/4-13 від 15.05.2013 року. Приймаючи до уваги, що іншого способу захисту права на спадкове майно позивач не має, а також враховуючи ту обставину, що відповідач, безумовно визнав позов і його визнання не суперечить закону й не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved