Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

28.11.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу - автомобілю марки ТОYОТА САМRY, реєстраційний номер [NUMBER] , кузов [NUMBER] , № [NUMBER] від 16.08.2017 року, який здійснено в Територіальному сервісному центрі 1443 РСЦ МВС в Донецькій області. Свої вимоги [PERSON] обґрунтувала тим, що з 28.07.1989 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] 11.01.2013 року ними було придбано автомобіль марки ТОYОТА САМRY, реєстраційний номер [NUMBER] , кузов [NUMBER] , який зареєстрували на [PERSON] [INFO] , після тяжкої хвороби, [PERSON] помер. Згодом позивачу стало відомо, що [PERSON] , діючи на підставі довіреності від [PERSON] , 16.08.2017 року продала автомобіль без її відома. Позивач вважає, що під час укладення договору купівлі - продажу №1443/2017/586229 транспортного засобу від 16.08.2017 року, між [PERSON] , яка діяла за довіреністю від імені [PERSON] та [PERSON] , не додержано вимоги ч.3 ст.65 СК України, а саме не отримано письмової згоди позивача на відчуження автомобіля, у зв`язку з чим просить визнати його недійсним. Учасники справи, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, надали письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність. У поданому до суду відзиві на позовну заяву [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] , з огляду на те, що придбаний нею за договором купівлі-продажу №1443/2017/586229 від 16.08.2017 року автомобіль ТОYОТА САМRY не є об`єктом спільної сумісної власності, так як сімейні відносини між [PERSON] та [PERSON] було припинено у вересні 2012 року, та з цього часу спільно вони не проживали, спільне господарство не вели. З листопада 2012 року [PERSON] проживав разом з нею однією сім`єю. [INFO] у них народилася спільна дитина. На придбання автомобіля ТОYОТА САМRY було витрачено і її особисті кошти. Нею здійснювався догляд за [PERSON] , коли той захворів, а після смерті вона організувала його поховання. Зі слів [PERSON] , позивач [PERSON] знала про відчуження автомобіля та була згодна, оскільки вилучені гроші планувалося витратити на його лікування та утримання в медичній установі. Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на наступне. Як встановлено судом, між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) 28.07.1989 року укладено шлюб, про що зроблено відповідний запис Калінінським відділом ЗАГС м. Донецька за №437. 16.08.2017 року, згідно договору купівлі-продажу 1443/2017/586229 транспортного засобу, [PERSON] , від імені якого діяла [PERSON] , на підставі довіреності посвідченої 09.08.2017 року приватним нотаріусом Волноваського районного нотаріального округу Курильчук Т.О. (реєстр №5658), зобов`язався передати на умовах договору [PERSON] транспортний засіб марки ТОYОТА САМRY, 2005 року випуску, чорного кольору, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований за продавцем 11.01.2013 року відділом РЕР з обслуговування м. Макіївка при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області, ціна якого за домовленістю сторін складає 248620,00 грн.. Згідно розділу 2 договору передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної сплати вартості майна та оформлюється актом приймання-передачі. У відповідності до інформації Територіального сервісного центру 1443 РСЦ МВС в Донецькій області від 04.10.2017 року №31/5-1443-1918-31аз, станом на 03.10.2017 року автомобіль марки ТОYОТА САМRY, номерний знак [NUMBER] , кузов [NUMBER] , що належав [PERSON] з 16.08.2017 року зареєстрований на [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу №1443/2017/586229 від 16.08.2017 року. [PERSON] помер [INFO] , що Краматорським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області 11.11.2017 року складено відповідний актовий запис №2999. Судом встановлено, що до смерті [PERSON] шлюб між ним та позивачем [PERSON] розірвано не було. Під час розгляду справи до суду не надано доказів, які свідчать про надання позивачем [PERSON] згоди на продаж автомобіля. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 Сімейного кодексу України). Отже, за змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи. Відповідно до ст. 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Тобто, із зазначеного слідує, що у разі, коли одним із подружжя відчужується автомобіль, який є об`єктом спільної сумісної власності, письмова згода другого з подружжя має бути посвідчена нотаріально. Крім того, відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зазначено, що: «відсутність згоди одного із співвласників - колишнього подружжя - на розпорядження нерухомим майном є підставою визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном, недійсним. У постановах від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15, від 27 січня 2016 року у справі №6-1912цс15 та від 30 березня 2016 року у справі № 6-533цс16 Верховний Суд України висловив правову позицію, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Такі висновки суперечать принципу рівності як майнових прав подружжя, так і рівності прав співвласників, власність яких є спільною сумісною, без визначення часток. […] З огляду на те, що принцип верховенства права передбачає наявність правової визначеності, зокрема і при вирішенні питання щодо необхідності відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15, від 27 січня 2016 року у справі №6-1912цс15 та від 30 березня 2016 року у справі № 6-533цс16, і вважає, що відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення договору іпотеки позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369, статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності. При цьому закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору». Автомобіль марки ТОYОТА САМRY, номерний знак [NUMBER] , придбано 11.01.2013 року під час шлюбу, тому спільна сумісна власність презюмується та встановивши, що оспорюваний договір купівлі-продажу автомобіля укладено [PERSON] без згоди іншого подружжя - [PERSON] , суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання договору недійсним підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог з відповідачів на користь [PERSON] необхідно стягнути судових збір по 352,40 грн. з кожного.

Outcome: approved