Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

28 січня 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2019 року позов залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки з додержанням вимог п.п. 2, 4, 5 ч. 3 ст. 175, ч. 1 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких 20 лютого 2019 року позивачем подано виправлений позов. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2019 року було вирішено питання про заочний розгляд справи. Позивач у своєму позові посилався на те, що 31 січня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 5 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг складає між ним та банком договір. Разом з тим, відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 18 листопада 2018 року склав 27 365 гривень 05 коп. Позивач у своєму позові просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором у сумі 27 365 гривень 05 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 1 735 гривень 44 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 4 628 гривень 66 коп., заборгованість за пенею у розмірі 19 221 гривні 66 коп., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 гривень 00 коп., штрафу (процентна складова) у розмірі 1 279 гривень 29 коп., а також судовий збір у розмірі 1 921 гривні. У своїй заяві до суду представник позивача просила справу розглядати за її відсутності, ухваливши заочне рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] про дату та час судового засідання повідомлявся в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явився. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 31 січня 2014 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір шляхом отримання кредитного ліміту на платіжну карту, про що свідчить його особистий підпис (а.с. 11). Даний договір був укладений шляхом підписання анкети-заяви клієнта на оформлення кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до умов договору, відповідачу було відкрито картковий рахунок в національній валюті України та встановлено ліміт кредитування у розмірі 2 000 гривень, який згодом було змінено (а.с. 40); строк дії картки встановлено по липень 2018 року (а.с. 39). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідачем порушуються взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого станом на 18 листопада 2018 року відповідно до розрахунку, наданого позивачем, виникла заборгованість у розмірі 27 365 гривень 05 коп. (а.с. 8-10). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит, будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. У зв`язку з тим, що отримання у кредит грошових коштів відповідачем підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначені у кредитному договорі, то позов в цій частині ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Разом з цим, у справі, що розглядається, суд звертає увагу на те, що умови та правила надання банківських послуг, які позивач надає суду на обґрунтування своїх вимог, не містять підпису відповідача. У матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, які б підтверджували, що саме з даними умовами був ознайомлений відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що умови містили відповідальність при порушенні договірних зобов`язань, або в подальшому такі умови, зокрема щодо відповідальності за порушення зобов`язання, не змінювались. У заяві позичальника також відсутні дані про те, з якими саме умовами був ознайомлений такий учасник справи. Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм, умови та правила надання банківських послуг, неможна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови розумів позичальник, підписуючи заяву. При цьому, відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відтак, суд вважає, що оскільки умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а в анкеті-заяві позичальника відсутні умови та порядок нарахування щодо сплати неустойки за невиконання договору, на самих умовах та правилах підпис [PERSON] , який би свідчив про те, що саме з ними відповідач був ознайомлений при підписанні заяви, відсутній, то вимоги банку в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки позивачем у цій частині не доведено свої вимоги. Аналогічні за своїм змістом правові позиції викладені у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року (справа № 578/132/16-ц, провадження № 61-3836св18). Враховуючи зазначені обставини та надані суду докази, суд приходить до висновку, що заборгованість по тілу кредиту станом на 18 листопада 2018 року становить 1 735 гривень 44 коп. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором, а якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Зазначена правова позиція висловлена Верховним судом України у справі № 6-1412цс16. У зв`язку з викладеним та відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу відсотки за користування кредитом у розмірі, визначеному відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 2 ст. 1054 ЦК, тобто на рівні облікової ставки Національного банку України. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості та зазначено позивачем у заяві, наданій суду на виконання ухвали про залишення без руху, відповідач свої зобов`язання щодо повернення заборгованості та сплату відсотків за кредитним договором з 31 грудня 2014 року не виконує, в результаті чого утворилась заборгованість. Отже, з урахуванням того, що строк дії картки було встановлено по липень 2018 року, розмір процентів за період з 31 грудня 2014 року по 31 липня 2018 року, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи з суми поточної заборгованості у розмірі 1 735 гривень 44 коп., облікової ставки НБУ та кількості днів прострочення за спірний період, становить 1 146 гривень 64 коп., що розраховується наступним чином: з 31.12.2014 року по 05.02.2015 року (ставка НБУ 14 %, кількість днів 37) - 24,63 грн.; з 06.02.2015 року по 03.03.2015 року (ставка НБУ 19,5 %, кількість днів 26) - 24,11 грн.; з 04.03.2015 року по 27.08.2015 року (ставка НБУ 30 %, кількість днів 177) - 252,47 грн.; з 28.08.2015 року по 24.09.2015 року (ставка НБУ 27 %, кількість днів 28) - 35,95 грн.; з 25.09.2015 року по 21.04.2016 року (ставка НБУ 22 %, кількість днів 211) - 220,71 грн.; з 22.04.2016 року по 26.05.2016 року (ставка НБУ 19 %, кількість днів 35) - 31,62 грн.; з 27.05.2016 року по 23.06.2016 року (ставка НБУ 18 %, кількість днів 28) - 23,96 грн.; з 24.06.2016 року по 28.07.2016 року (ставка НБУ 16,5 %, кількість днів 35) - 27,46 грн.; з 29.07.2016 року по 15.09.2016 року (ставка НБУ 15,5 %, кількість днів 49) - 36,11 грн.; з 16.09.2016 року по 27.10.2016 року (ставка НБУ 15 %, кількість днів 42) - 29,95 грн.; з 28.10.2016 року по 13.04.2017 року (ставка НБУ 14 %, кількість днів 168) - 111,83 грн.; з 14.04.2017 року по 25.05.2017 року (ставка НБУ 13 %, кількість днів 42) - 25,96 грн.; з 26.05.2017 року по 26.10.2017 року (ставка НБУ 12,5 %, кількість днів 154) - 91,53 грн.; з 27.10.2017 року по 14.12.2017 року (ставка НБУ 13,5 %, кількість днів 49) - 31,45 грн.; з 15.12.2017 року по 25.01.2018 року (ставка НБУ 14,5 %, кількість днів 42) - 28,96 грн.; з 26.01.2018 року по 01.03.2018 року (ставка НБУ 16 %, кількість днів 35) - 26,63 грн.; з 02.03.2018 року по 12.07.2018 року (ставка НБУ 17 %, кількість днів 133) - 107,50 грн.; з 13.07.2018 року по 31.07.2018 року (ставка НБУ 17,5%, кількість днів 19) - 15,81 грн. Вимоги про стягнення з відповідача штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень 00 коп. - штраф (фіксована частина), 1 279 гривень 29 коп. - штраф (процентна складова), відповідно, задоволенню не підлягають, оскільки сама анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, яка підписана відповідачем, таких умов не містить, а інших угод з цього приводу між сторонами, як зазначалось вище, укладено не було. Згідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а з відповідача підлягає стягненню за договором № б/н від 31 січня 2014 року заборгованість за тілом кредиту у розмірі 1 735 гривень 44 коп. та заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 1 146 гривень 64 коп., а всього 2 882 гривні 08 коп. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме: судовий збір. На підставі ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 202 гривень 32 коп. (2 882 гривні 08 коп. х 1 921 гривню : 27 365 гривень 05 коп.) Таким чином, загальна сума, яку належить стягнути [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк», складає 3 084 гривні 40 коп. (2 882 гривні 08 коп. + 202 гривні 32 коп. = 3 084 гривні 40 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: partial