Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

27 грудня 2011 року сторони зареєстрували шлюб, під час якого у них [INFO] р. народився син [PERSON]. Посилаючись на припинення спільного проживання з відповідачем у квітні 2016 року, що відповідач не приймає участі в утриманні дитини, позивачка просила шлюб розірвати і стягнути з відповідача на утримання дитини аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів його щомісячного заробітку, судові витрати і витрати на правову допомогу. В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала. Відповідач позов визнав частково і пояснив, що згоден на розірвання шлюбу з позивачкою, згоден виплачувати аліменти на утримання дитини на користь позивачки у розмірі 1/3 частини його місячного заробітку, але не згоден компенсувати позивачці судові витрати та витрати на правову допомогу. Суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Сторони спільне проживання припинили у квітні 2016 року, помиритися не бажають. При таких обставинах суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно і зберегти її неможливо. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а відповідно до ст. 183 цього Кодексу частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідач є батьком дитини. (а.с. 10) З урахуванням зазначених обставин суд вважає, що з відповідача на користь позивачки на утримання дитини підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору 551 грн. 20 коп., а також судовий збір на користь держави 551 грн. 20 коп. Не підлягають задоволенню вимоги позивача в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 1500 грн. з таких підстав. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Пленум Вищого спеціалізованого суду України в п. 48 постанови №10 від 17.10.2014 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснив, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Розрахунку витрат на правову допомогу позивачем та його представником суду не надано, а тому у суду відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог у цій частині.

Outcome: partial