Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

28 липня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення, яким скасувати висновок Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] від 02.03.2020 року № 360/01-11. В обґрунтування свого позову посилається на те, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 520/16137/19 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дітей. У рамках розгляду цієї справи ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 26.07.2019 р. у справі № 520/16137/19 було витребувано з Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради висновок щодо визначення місця проживання неповнолітніх: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 02 березня 2020 року Київською районною адміністрацією Одеської міської ради №360/01-11 було складено Висновок про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] . Висновок з додатками був залучений до матеріалів справи № 520/16137/19. Відповідно до Висновку визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - гр. [PERSON] , [INFO] . Стосовно неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у Висновку вказано, що так як вони досягли повноліття та мають право самостійно обирати з ким із батьків їм проживати, тому питання визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , не розглядалось. Проте, позивач зазначає, що Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, не перевірив наявності самостійного доходу, не зловживання спиртними або наркотичними засоби [PERSON] , склав Висновок на підставі характеристик, складених людьми, існування яких невідоме (копії паспорту не додані, тобто незрозуміло хто вони, де проживають) та в порушення ч. 2 ст. 161 СК України визначив місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - гр. [PERSON] , [INFO] . У копіях документів, на підставі, яких був складений Проект висновку, також наявний Акт обстеження умов проживання від 27.11.19 р. за адресою [ADDRESS] . У Проекті висновку зазначено, що квартира в задовільному стані, чиста, охайна. Проте відповідач при складені Висновку не врахував, що квартира за адресою [ADDRESS] є власністю матері Позивача, [PERSON] . Тобто, Відповідач навіть не перевірив документи, на підставі яких [PERSON] разом з дітьми проживає у вказаній квартирі. Таким чином, [PERSON] надала неповний пакет документів для встановлення місця проживання малолітньої дитини, проте Відповідач все одно склав Висновок, відповідно до якого визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - гр. [PERSON] , [INFO] . Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 29.07.2020 року провадження у справі було відкрито та призначено справу для розгляду в порядку спрощеного провадження. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовну заяву підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача Київської районної адміністрації Одеської міської ради в особі Органу опіки та піклування у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, від представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності. При цьому зазначила, що оскаржуваний документ не породжує жодних юридичних наслідків, не встановлює та не змінює жодних прав чи обов`язків і носить тільки рекомендований характер для суб`єктів правовідносин, а від так не є рішенням та не підлягає скасуванню, у зв`язку з чим у задоволенні позову просить відмовити. Представник відповідача Служби у справах дітей Одеської міської ради також у судове засідання не з`явився, надав суду відзив, в якому у задоволені позову просять відмовити, вказуючи на те, що оспорюваний висновок виданий уповноваженим органом, в межах його компетенції та відповідно до наведених нормативно-правових посилань відповідає вимогам діючого законодавства, яке регулює питання здійснення діяльності, пов`язаної із забезпеченням особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, не породжує жодних юридичних наслідків, не встановлює та не змінює жодних прав чи обов`язків і носить тільки рекомендований характер для суб`єктів правовідносин, а відтак, не може бути визнаний протиправним та скасованим. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01.10.2018 року, справа № 520/14999/17, було розірвано. В період вказаного шлюбу народились діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 11.07.2019 року [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, в якій просила визначити місце проживання неповнолітніх: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] , [INFO] . Під час розгляду даної справи, [PERSON] звернулась до Служби у справах дітей Одеської міської ради з проханням визначити місце проживання дітей разом з нею. На підставі документів та проекту висновку від 11.02.2020 року за № 1495, наданих службою у справах дітей Одеської міської ради, органом опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради було складено Висновок «Про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] Згідно висновку Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 360/01-11 від 02.03.2020 року, орган опіки та піклування, з метою забезпечення виключно прав та інтересів дитини, вважає можливим визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] , [INFO] . Неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , вже досягли 14 років, та мають право, самостійно обирати з ким із батьків їм проживати, тому питання визначення місця проживання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , не розглядалось. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує на те, що орган опіки та піклування не перевірив наявності самостійного доходу, не зловживання спиртними або наркотичними засоби [PERSON] , склав Висновок на підставі характеристик, складених людьми, існування про яких невідоме (копії паспорту не додані, тобто незрозуміло хто вони, де проживають) та в порушення ч. 2 ст. 161 СК України визначив місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - гр. [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.ч. 4 - 6 ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок та рішення органу опіки та піклування Київської районної адміністрації та Служби у справах дітей Одеської міської ради, є дорадчими та не тягнуть за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав, він не порушує прав та обов`язків жодного з батьків. Опікунська рада не є органом опіки і піклування, повноваження опікунської ради визначені дорадчою функцією, а рішення опікунської ради як колегіального консультативно-дорадчого органу, не є нормативно-правовим актом або правовим актом індивідуальної дії та має не обов`язковий характер. Правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку та рішення органу опіки та піклування Київської районної адміністрації та Служби у справах дітей Одеської міської ради, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про визначення місця проживання дитини. Разом з тим, ст.ст. 158, 159, 165 СК України визначено, що при наявності між батьками спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо, в разі неможливості його врегулювання рішенням органу опіки та піклування, такий спір розглядається судом та саме судове рішення є остаточним у вирішенні цього питання. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Частиною 2 статті 16 ЦПК України (в редакції, яка була чинною на момент ухвалення оскаржуваного рішення), встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції встановлене право на ефективний спосіб захисту прав, що означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Право на суд не є абсолютним, а судового розгляду потребують ті справи, в яких є «спір» про «право», реальний і серйозний, який може стосуватися як самого існування права, так і сфери його дії (справа Аллан Якобсон проти Щвеції). Результат проваджень має бути значущим для відповідного права (наприклад, Ulyanov v. Ukraine (dec.) (Ул`янов проти України)). Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Матеріали справи свідчать про те, що висновок № 360/01-11 від 22.03.2020 року органу опіки та піклування Київської районної адміністрації та висновок № 05/1495 Служби у справах дітей Одеської міської ради про визначення місця проживання дітей є лише доказом у цивільній справі про визначення місця проживання дітей, який підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами. З урахуванням викладеного, вимога про скасування висновку Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] від 02.03.2020 року № 360/01-11, не може бути самостійним способом захисту, такий висновок не є обов`язковим для суду, оцінюється судом як один із доказів, не є актом індивідуальної дії, який може бути визнаний неправомірним або скасований судом. Відповідно до ст.2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статі 5 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed