Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

29.01.2020 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про встановлення нікчемності заповіту, посилаючись на те, що після смерті батька сторін та відкриття спадкової справи, позивачем було встановлено, що секретарем сільської ради посвідчено заповіт батька сторін, згідно якого останній заповів все належне йому майно відповідачу. Позивач вважає, що даний заповіт є нікчемним оскільки складений з чисельними порушеннями вимог законодавства та посвідчений особою, яка не мала право на вчинення відповідної нотаріальної дії. Враховуючи те, що правочин, який не відповідає вимогам закону є нікчемним і визнання недійсним не потребує, позивач просить встановити нікчемність даного правочинусудовим рішенням. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав зазначених у позові, доповненні до позову від 07.07.2020 /а.с. 73-77/, відповіді на відзив від 25.03.2020 /а.с. 47-51/, зокремащо особу заповідача належним чином встановлено не було, дієздатність не перевірена, посвідчувальний напис на заповіті відсутній, печатка на заповіті не належного зразка та форми, особа, яка посвідчувала заповіт не була уповноважена у передбачений законом спосіб на вчинення відповідних дій. Зазначені обставини свідчать про порушення вимог закону при вчиненні правочину, а отже останній є нікчемним, що підлягає встановленню судом. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, надав відзив на позов від 05.03.2020 /а.с. 33-39/ та пояснив, що при посвідченні заповіту було належним чином встановлено особу заповідача, перевірена дієздатність останнього; відповіддю керівника органу місцевого самоврядування підтверджується, що заповіт посвідчувався саме уповноваженою особою; уповноважена особа, що посвідчувала заповіт, мала право обіймати посаду, сумісну із тією що дає підстави бути уповноваженою на посвідчення заповітів; окрема форма гербової печатки для посвідчення заповіту не передбачена. Крім того, заповіт був внесений до реєстру заповітів і враховуючи те, що наявність волевиявлення спадкодавця і його дієздатність не оспорюються, можливі формальні недоліки заповіту, не тягнуть за собою нікчемність останнього. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач є сином [PERSON] , який помер [INFO] /а.с. 101-103/. 19.08.2008 [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем виконкому Осичківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області,яка у той же час займала посаду секретаря сільської ради Некришевич Л.І., зареєстрований в реєстрі за № 183, про що 10.09.2008 Житомирською філією Державного підприємства «Інформаціний центр» Міністерства юстиції України до Спадкового реєстру внесено запис № 45414980 про заповіт /а.с. 106 - 107/. За заповітом спадкодавець все належне йому майно заповів донці, відповідачу у справі. Згідно ст. 1233 ЦК України, в редакції від 12.04.2008 заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з ч. 3 ст. 1247 ЦК України в редакціївід 12.04.2008, заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Згідно ст. 1251 ЦК України в редакції від 12.04.2008 якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Згідно п. п. 5 п. б ч. 1 ст. 38 Закону України «Про місцеве самоврядування», в редакції від 04.06.2008 до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження на вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання, реєстрація актів громадянського стану (за винятком виконавчих органів міських (крім міст обласного значення) рад). Відповідно до ч. 4 ст. 1, п. 1 ч. 2 ст. 37, п. 1 ч. 1 ст. 38 Закону України «Про нотаріат» в редакції від 06.04.2006, у населених пунктах, де немає нотаріусів, посвідчення заповітів, вчиняються уповноваженими на це посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України в редакції від 08.01.2007, у відповідності зі статтею 37 Закону «Про нотаріат» у населених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів посвідчують заповіти. Згідно ч. 4 ст. 50Закону України «Про місцеве самоврядування», в редакції від 04.06.2008, секретар сільської ради може за рішенням ради одночасно здійснювати повноваження секретаря виконавчого комітету відповідної ради. Згідно ч. 5 ст. 51 Закону України «Про місцеве самоврядування», в редакції від 04.06.2008, у виконавчому комітеті сільської ради функції секретаря виконавчого комітету за рішенням ради може здійснювати секретар відповідної ради. Враховуючи зазначене, вбачається, що секретар сільської ради мав право виконувати функції секретаря виконавчого комітету при наявності про це рішення ради, а тому доводи позивача та представника останнього щодо не сумісництва посад є неспроможними. Разом з тим, рішення Осичківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області про те, що функції секретаря виконавчого комітету зазначеної сільської ради були покладені на секретаря зазначеної сільської ради [PERSON] суду не надано. Згідно відповіді архівного сектору Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області зазначено що рішення про покладення обов`язків на вчинення нотаріальних дій виконавчого комітету Осичківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області за 2006-2009 роки, якими визначено посадову особу, уповноважену на вчинення нотаріальних дій в період з 18 по 20 серпня 2008 року не виявлено /а.с. 84/. Крім того, згідно рішення Осичківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області обов`язки на вчинення нотаріальних дій покладені на секретаря сільської ради [PERSON] лише 29.11.2010 /а.с. 81/. Заповіт, як правочин, підпорядковується загальним правилам про вчинення правочинів та їх недійсність. Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України, в редакціях від 12.04.2008 та від 16.08.2020 недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ч. 1 ст. 1257 ЦК України, в редакції від 12.04.2008 заповіт складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Враховуючи, що належні, допустимі, достовірні докази про те, що станом на 19.08.2008 секретар Осичківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області Некришевич Л.І. у передбаченому законодавством порядку була уповноважена на вчинення нотаріальних дій, а саме за рішенням ради одночасно здійснювала повноваження секретаря виконавчого комітету відповідної ради і відповідно у зв`язку з цією посадою останню було уповноважено рішенням відповідної ради на вчинення нотаріальних дій, зокрема на посвідчення заповіту відсутні, останній не може вважатися таким, що посвідчений у встановленому законом порядку. Таким чином заповіт [PERSON] є нікчемним, оскільки його недійсність встановлена законом. Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВС від 11.12.2019 у справі № 323/3359/17, провадження № 61-15028св19. Суд вважає, посилання відповідача та представника останньої на відповідь міського голови Радомишльскої міської ради Житомирської області виконавчого комітету про те, що [PERSON] , як посадова особа виконавчого комітету Осичківської сільської ради мала повноваження на вчинення нотаріальних дій, зокрема на посвідчення заповітів /а.с. 64/ неспроможними. Так, зазначена відповідь надана органом місцевого самоврядування, який не має відношення до органу місцевого самоврядування (міська рада) посадова особа якого зазначена у заповіті при його посвідченні (сільська рада), зокрема і на теперішній час. Крім того, на підтвердження обставин викладених у відповіді не надано копій відповідних рішень, що підтверджують повноваження особи на вчинення нотаріальних дій, про які зазначено вище. Суд вважає неспроможними доводи позивача та представника останнього щодо нікчемності правочину у зв`язку з невстановленим особи заповідача, недотримання форми заповіту в частині відсутностіпрокреслень у вільних місцях, проставленням на заповіті печатки не відповідної форми, виходячи з наступного. Згідно тексту заповіту вказано, що особа спадкодавця встановлена згідно паспорту, який в свою чергу згідно відповіді ДМС /а.с. 65/ був чинний на час складення заповіту, дієздатність перевірена. Позивачем не оспорюється добровільність волевиявлення спадкодавця на складання заповіту та дієздатність спадкодавця. Таким чином, вимоги п. 29 інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України в редакції від 08.01.2007 виконані. Що стосується наявності у спадкодавця іншого паспорту /а.с. 19/, то дана обставина не спростовує факту видачі в подальшому заповідачу паспорту, який зазначений у заповіті та не нівелює легітимність останнього на час вчинення правочину. Крім того, згідно п. 18 інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України в редакції від 08.01.2007, нотаріальне посвідчення заповітів та довіреностей, засвідчення вірності копій документів і виписок з них, справжності підпису на документах здійснюються шляхом вчинення посвідчувальних написів на відповідних документах, які підписуються посадовою особою виконавчого комітету з прикладенням гербової печатки виконавчого комітету Ради народних депутатів (додатки №№ 6-27). З заповіту вбачається, що останній містить гербову печатку Осичківської сільської ради народних депутатів, в свою чергу позивачем та представником останнього не надано належних, допустимих, достовірних доказів того, що печатка проставлена на заповіті була нелегітимною через недотримання форми її виготовлення, тощо. Що стосується доводів позивача та представника останнього щодо відсутності прокреслень у заповіті на вільних від тексту місцях, то необхідність таких дій під час вчинення правочину, судом не вбачається, оскільки у тексті заповіту відсутні місця де мали б бути проставлені відповідні прокреслення. Також з тексту заповіту вбачається що посвідчувальний напис має місце після підпису спадкодавця. Отже, вимоги вище вказаної інструкції під час посвідчення заповіту саме в цій частині було дотримано, заповіт внесено у відповідний реєстр. Між іншим зважаючи на правову позицію ВС викладену у постанові від 20.05.2019 у справі № 522/904/16- ц та постанові від 03.07.2019 у справі № 725/2412/15 -ц, наявність формальних помилок при складанні заповіту, не свідчить про нікчемність заповіту та не спростовує презумпцію правомірності цього правочину, оскільки заповідач не був визнаний судом недієздатним чи обмежено дієздатним, мав право на складання заповіту, заповіт має письмову форму його зміст був зачитаний уголос та власноруч підписаний заповідачем, заповіт відповідав волі особи та був зареєстрований у встановленому законом порядку. Враховуючи зазначене суд вважає, що в разі якщо б заповіт був посвідчений особою уповноваженою на це у встановлений законом спосіб, наявність інших можливих недоліків правочину, на які вказує позивач та представник останнього не мали б юридичного значення для встановлення нікчемності заповіту. Таким чином обґрунтованими є доводи позивача в частині того, що заповіт є нікчемним у зв`язку з порушення вимог щодо його посвідчення, а саме посвідчення заповіту особою не уповноваженою на вчинення відповідної нотаріальної дії у передбачений законом спосіб. Разом з тим, у задоволенні позовних вимог слід відмовити виходячи з наступного. Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Отже, такий спосіб захисту, як встановлення нікчемності правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Зазначені доводи узгоджуються із правовою позицією викладеною у постанові Великої палати ВС від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17, провадження № 12-304гс18.

Outcome: dismissed