Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

28.08.2018 позивач звернулася до суду з позовом та просила суд: - розірвати шлюб, зареєстрований виконкомом Шпилівської сільської ради Іванківського району Київської області, актовий запис № 1 від 10.08.2002 між [PERSON] та [PERSON] ; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 3500,00 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімумум для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до повноліття дитини; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на додаткове утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі 21137, 28 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 10.08.2002 вона перебуває у шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що шлюбні відносини з відповідачем припинено, оскільки спільне проживання сторін, існування сім`ї та збереження шлюбу виявилося не можливим. Посилається, що почуття любові між ними втрачено, і строк для примирення, за таких обставин, не вплине на збереження та покращення сімейних стосунків. Тому вважає, що їх шлюб розпався остаточно і поновити його неможливо. Крім того, позивач зазначає, що дитина проживає разом з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на дитину не надає та участі у її вихованні не приймає. Вважає, що відповідач перебуває у працездатному віці, інших осіб на утриманні не має, а тому з останнього можуть бути стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 3500,00 грн. Крім того, позивач зазначає, що з 2014 року самостійно забезпечує дитину та за період з 2016 позивачем було витрачено грошові кошти у розмірі 42274,57 грн. на розвиток здібностей дитини, спортивне спорядження, відпочинок, оздоровлення та електронну техніку, а тому просить стягнути з відповідача понесені додаткові витратиу розмірі 21137, 28грн. Враховуючи вищенаведене, просила позов задовольнити з наведених вище підстав. 29.08.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. 04.09.2018 до суду надійшла довідка про реєстрацію місця проживання сторін. Ухвалою суду від 05.09.2018 в справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. 04.02.2019 відповідачем до суду надано відзив на позовну заяву. У своєму відзиві відповідач частково визнає позовні вимоги та не заперечує проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проте, в своєму відзиві відповідач заперечуючи проти позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання дитини. Свої заперечення обгрунтовує тим, що незважаючи на те, що він проживає окремо, кошти на утримання сина він надавав регулярно. Крім того, зазначає, що має проблеми зі здоров`ям та не має фінансової можливості. До того ж, зазначив, що має на утриманні непрацездатну матір [PERSON] , 1953 р.н. Вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину є необґрунтованими та не підтверджуються належними доказами. З урахуванням наведеного, просить частково задовольнити позов. 06.03.2019 позивачем до суду подано відповідь на відзив в якому заперечує проти обставин зазначених відповідачем у відзиві та просить задовольнити позовні вимоги. 18.03.2019 відповідачем до суду подано заперечення в яких просить позовні вимоги задовольнити частково. Ухвалою суду від 13.05.2019 закрито провадження по справі та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач та його представник частково заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами укладено шлюб 10.08.2002, який зареєстровано Шпилівської сільської ради Іванківського району Київської області, актовий запис № 1, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.7). Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] . (а.с.8) Судом також встановлено, що шлюб сторін існує лише формально, їх сім`я розпалась і не може бути поновлена. Сторони протягом останніх двох років не проживають однією сім`єю, не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх стосунків. За таких обставин подальше спільне проживання сторін і збереження сім`ї неможливе, шлюб сторін слід розірвати. З урахуванням вищенаведеного позовні вимоги щодо розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог щодо стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини, то суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, відповідно до ст.ст. 181, 183, 184 СК України аліменти за рішенням суду присуджуються у частці від доходу матері, батька або при нерегулярному, мінливому доході, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, - у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Судом встановлено, що сторони є батьками - [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з позивачем, що не заперечувалося сторонами по справі. Також з матеріалів справи вбачається, що відповідач надає кошти на утримання дитини, проте їх розмір не є достатнім для забезпечення потреб дитиним. Як вбачається з довідки про доходи [PERSON] , виданої ТОВ «Ультра Плюс», за період з 01.08.2017 по 31.07.2018 остання отримала дохід, який становить 43257,00 грн. (а.с.13) Вбачається, що відповідач працює неофіційно, має нерегулярний та мінливий дохід, що не заперечувалося останнім. Враховуючи те, що відповідач працює та має дохід, знаходиться у працездатному віці, а тому суд вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Посилання відповідача на ту обставину, що у останнього на утриманні знаходиться його непрацездатна матір [PERSON] не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки доказів надання відповідного утримання, відповідачем не надано. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так, згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Згідно ст. 184 СК України, розмір аліментів може бути визначений у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Як випливає зі змісту даної норми нерегулярним доходом вважається дохід, що надходить із різною періодичністю, перервами. Дохід може бути нерегулярним, у випадку, якщо оплата праці відбувається по завершенні її виконання в частині або повністю. А також якщо виплата заробітної плати провадиться із затримкою на порушення умов трудового законодавства. Суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя. Крім цього, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» - установити у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2018 року - 1700 гривень, з 1 липня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1853 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. При визначенні вказано вище розміру аліментів суд враховує матеріальне становище відповідача та вважає, що такий розмір аліментів останній може надавати на утримання дитини. З урахуванням вищенаведеного, виходячи з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн. з індексацією відповідно до закону, починаючи з 28.08.2018 і до повноліття дитини. Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Разом з тим, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, позивач просить стягнути на свою користь з відповідача грошові кошти у розмірі 21137,28 грн. на розвиток здібностей дитини, спортивне спорядження, відпочинок, оздоровлення та електронну техніку та які на думку позивача, є додатковими витратами. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано до суду квитанції, а саме, квитанцію про сплату навчання на курсах у школі англійської мови у сумі 14540,00 грн., квитанції про оплату електронної техніки та пристроїв у сумі 7499,04 грн., квитанція про оплату фізкультурно - оздоровчих послуг у сумі 700,00 грн., квитанція про сплату благодійного внеску до Торговельно - економічного коледжу КНТЕУ у сумі 2500,00 грн. (а.с.16, 18-22, 23, 25) Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд України у своїй Постанові від 24 лютого 2016 року у справі за № 6-1296цс15. Зазначена Постанова прийнята з підстав передбачених п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України, а тому висновки викладені в них є обов`язковими для всіх судів України (ч.2 ст. 214, ч.1 ст.360-7 ЦПК України). Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Наведені вище норми закону кореспондуються із вимогами, викладеними в пункті 18 постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», де Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що до передбаченої статтею 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. У тих випадках, якщо в силу особливих (виключних) обставин є потреба, окрім аліментів, у додаткових витратах, суд може стягнути такі витрати з платника аліментів. Однак, за змістом вказаної правової норми такі витрати є додатковими, понад витрат, понесених у звичайному житті та викликані виключними обставинами. Не є додатковими витратами вартість відпочинку, придбання продуктів харчування, оплата вартості проїзду дітей, ліків першої необхідності, тощо. Суд погоджується, що у розумінні вимог ст. 185 СК України додатковими витратами на дитину можна віднести , витрати понесені на сплату навчання з англійської мови. Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні сторони проживали разом до червня 2018 року. Доказів того, що у сторін був відсутній спільний бюджет за період з 10.09.2016-01.06.2018, суду не надано. За вказаних вище обставин, суд не вбачає підстав для віднесення додаткових витрат на оплату навчання дитини у англійській школі за період з 10.09.2016 по 01.06.2018, як таких, що понесення лише позивачем, а тому не знаходить підстав для задоволення в цій частині заявлених вимог. Разом з тим, вимоги позивача у решті вимог про стягнення додаткових витрат також не підлягають задоволенню. Суд вважає, що витрати понесені позивачем на дитину на придбання електронної техніки, відпочинок та оздоровлення, витрати на купівлю спортивного спорядження, спортивного одягу та фізкультурно - оздоровчих послуг та одягу для навчання, відповідно до ст. 185 СК України не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами. За вказаних обставин, підстави для їх стягнення в порядку ст. 185 СК України, відсуні. З огляду на викладне вище, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині заявлених вимог позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Отже, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн. Крім того, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України « Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. З урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення аліментів, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial