Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

28.08.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] В обґрунтування вимог позову зазначає, що він є власником квартири [ADDRESS], в якій зареєстрований колишній власник кватири [PERSON] Посилаючись на те, що договір найму квартири з відповідачем укладено не було, жодних інших цивільно-правових угод про порядок користування чи розподіл витрат по утриманню житловим приміщенням між сторонами не досягнуто, просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою під номером 4, що знаходиться в [ADDRESS]. Крім того, позивач просить зняти відповідача з реєстр рації за вищевказаною адресою. 02.10.2018 року суд відкрив провадження у цій справі та з урахуванням вимог ч. 4 ст. 19 ЦПК України вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження, без виклику сторін за наявними в справі матеріалами. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про призначення судового засідання у спрощеному провадженні з викликом сторін. Позивач подав до суду клопотання, в якому просить проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення судом заочного рішення у справі не заперечував. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, своїм процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі статті 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого вирішення справи. Крім того, в силу вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зважаючи на вищевикладене, суд ухвалив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, ухваливши заочне рішення на підставі наявних матеріалів справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. В силу вимог ч.1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом ( ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 5,6 ст. 81 ЦПК України). В судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 15.06.2018 року, укладено му з відповідачем є власником квартири [ADDRESS]. Разом з тим, зі змісту довідки відділу з питань реєстрації місця проживання Васильківської міської ради Київської області № 4812 від 15.06.2018 року встановлено, що в квартирі, належній позивачу, залишається зареєстрованим колишній власник - [PERSON]. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що встановлено частиною 1 статті 316 ЦК України. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 статті 317 ЦК України). Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні ( ч. 1 ст. 321 ЦК України). За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом з тим, згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням При цьому, в даному випадку важливо зауважити, що власник має право вимагати усунення порушень свого права власності від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство у будь-який час. Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть та ін. Аналізуючи встановлені по справі обставини та те, що між сторонами по справі договору найму житлового приміщення не укладалось, відчуживши квартиру, колишній власник з реєстрації не знявся, є сторонньою для позивача особою, яка перешкоджає позивачу належним чином користуватися та володіти своїм житлом , чим порушує його права, як власника, які підлягають відновленню шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Разом з тим, беручи до уваги, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на житло є однією з підстав для зняття з реєстрації, а отже є похідною, суд не вбачає підстав для ухвалення рішення в цій частині. На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial