Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

28.04.2015 [PERSON] звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта». Під час судового розгляду позивач кілька разів уточнював позовні вимоги (арк. справи 13, 810, 4244), остаточно визначився зі змістом позовних вимог 04.06.2015 шляхом подання до суду уточненої позовної заяви, в якій просив поновити його на роботі у ТОВ «Нова Пошта» м. Запоріжжя на посаді менеджера з транспортування, стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу та моральні збитки в сумі 2\~971,76 гривень, допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі і стягнення заробітної плати, але не більше чим за один місяць, витребувати докази (арк. справи 7880). В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 06.03.2015 він працював сканувальником в ТОВ «Нова Пошта» м. Запоріжжя. 08.04.2015 його примусово звільнили з роботи з ініціативи директора ТОВ «Нова пошта» [PERSON], який наказав йому написати заяву про звільнення без дати звільнення, погрожуючи фізичною розправою та під психологічним тиском. 16.04.2015 позивачу видали заробітну плату у сумі 3\~070 гривень за березень 2015 р. (22 робочих змін) та трудову книжку. Вважає звільнення незаконним, оскільки порівняно з іншими менеджерами, які залишились працювати, він має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці, тому має переважне право на залишення на роботі. Посилаючись на вимоги ч.ч. 1, 2 ст. 235, ст.ст. 47, 116, 117 Кодексу законів про працю України, вказує, що відповідач не провів повний розрахунок у день звільнення 08.04.2015, розмір заробітної плати за час затримки розрахунку з 08.04.2015 по 16.04.2015 складає 845,04 гривень (140,84 грн. середньоденний заробіток, визначений за Постановою КМУ від 08.02.1995 № 100 х 6 виходів), а також за 8 робочих змін, відпрацьованих у квітні (140,84 грн. х 8 змін), тобто загалом 1 971,76 гривень. Також вважає, що діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду, оскільки його незаконно звільнили, не зважаючи на те, що він є інвалідом ІІІ групи з дитинства, з огляду на що звільнення без його згоди не допускається. Йому були спричинені душевні страждання, т.я. заробітна плата являлась джерелом існування. Він був змушений докладати додаткові зусилля для організації свого життя та членів його сім`ї. Моральну шкоду оцінює у 1\~000 гривень. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Зазначив, що працював в ТОВ «Нова пошта» саме за трудовим договором на посаді менеджера з транспортування, що підтверджується записами у його діловому щоденнику, в якому вказані номери транспортних засобів, прізвища водіїв та інша інформація. Вказав, що договір підряду, який надав представник відповідача, не можна брати до уваги, оскільки відповідно до цього договору він працював вантажником, що є неможливим, т.я. він є інвалідом ІІІ групи з дитинства. Крім того, відповідач сплачував за нього внески до пенсійного фонду, що підтверджується відповідною довідкою УПФУ. Отже, вважає, що між ним та відповідачем склались саме трудові відносини. Просив позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що здійснивши внутрішню перевірку серед наявних та минулих працівників ТОВ «Нова Пошта», працівника на імя [PERSON] виявлено не було. Позивач в трудових відносинах з ТОВ «Нова пошта» не перебував. 10.03.2015 між ТОВ «Нова Пошта» та позивачем було укладено договір підряду № НП-00000660, відповідно до якого позивач за завданням ТОВ «Нова пошта» мав виконувати вантажно-розвантажувальні роботи в період з 10.03.2015 по 30.06.2015. Даний договір не є трудовим, а носить цивільно-правовий характер, і тому на нього не поширюється дія трудового законодавства, з огляду на що позовні вимоги про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку є необґрунтованими. Також не погоджується із вимогами про стягнення моральної шкоди, оскільки позивач не довів її наявність, протиправну поведінку відповідача, причинно-наслідковий зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити (арк. справи 1819). Також у судове засідання за клопотанням позивача неодноразово викликались свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які є працівниками ТОВ «Нова пошта», однак вказані особи до суду не прибули, причин неявки суду не повідомили. У судовому засіданні 16.09.2015 позивач зазначив, що не наполягає на їх подальшому виклику та вважає за можливе закінчити зясування обставин по справі та перевірку їх доказами за відсутності свідків. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. 10 березня 2015р. між ТОВ «Нова Пошта» як Замовником та [PERSON] як Підрядником укладено договір підряду № НП-00000660 (арк. справи 2024), відповідно до умов якого Підрядник за завданням Замовника протягом строку дії Договору бере на себе зобовязання виконувати вантажно-розвантажувальні роботи, а Замовник зобовязується прийняти і оплатити виконану належним чином роботу (п. 1.1). Строк дії договору становить до 30 червня 2015 р. (п. 6.1). Відповідно до\~статті 21 Кодексу законів про працю України\~трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно з частиною першою статті 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Суд звертає увагу на те, що основна різниця між трудовими та цивільно-правовими договорами полягає в тому, що виконавець, який надає підприємству послуги або\~виконує роботу, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку. І навпаки, при укладенні трудового договору працівник підлягає внутрішньому трудовому розпорядку роботодавця, працівника приймають на роботу (посаду),\~включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, про прийняття його на роботу видається наказ. Зокрема, працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо. За договором про надання послуг або підрядним договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Тобто основним критерієм відмінності є те, що цивільно-правовий договір укладається заради досягнення результатів праці, а трудовий регулює сам процес праці. Виходячи з викладеного, суд доходить висновку, що між сторонами справи виникли правовідносини, які ґрунтуються на договорі підряду, що носить цивільно-правовий характер, а не на трудовому договорі. Відповідно до\~статті 60 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач не довів під час судового розгляду справи обставини перебування ним з відповідачем у трудових відносинах. Зокрема, позивачем не було надано трудової книжки, наказу про його призначення на посаду, трудового договору, який би укладався ним з ТОВ «Нова Пошта», а також не було доведено отримання ним заробітної плати, дотримання трудового розпорядку та інші ознаки, які притаманні саме трудовим правовідносинам. Натомість, відповідач підтвердив, що між ним та позивачем виникли цивільно-правові відносини, які ґрунтувались на договорі підряду. Позивач у судовому засіданні не ставив під сумнів його підпис у цьому договорі, не просив суд визнати цей договір недійсним або удаваним. При цьому, судом розяснювалось право позивача уточнити позовні вимоги, а також право звернутись за правовою допомогою до спеціаліста. Більш того, ухвалою суду від 19 червня 2015 р. судом було доручено Регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Запорізькій області призначити представника для здійснення відповідно до пункту 2 частини другої статті 13 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» представництва інтересів [PERSON] у даній справі (арк. справи 93), однак згідно з відповіддю вказаного Центру від 30 червня 2015 р., Центром не забезпечується на даний час надання безоплатної правової допомоги особам, які виступають стороною у цивільних справах (арк. справи 96). Наявна в матеріалах справи довідка ПФУ індивідуальні відомості про застраховану особу [PERSON], відповідно до якої за березень та квітень 2015 р. ТОВ «Нова Пошта» сплачено до УПФУ внески за позивача у розмірі 800 та 400 гривень відповідно (арк. справи 39), також не може слугувати підтвердженням укладення трудового договору між сторонами. Як пояснив представник відповідача у судовому засіданні, зазначені внески було сплачено підприємством відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державна соціальне страхування» під час здійснення позивачеві виплат за цивільно-правовим договором. Твердження позивача про існування між ним та відповідачем трудових відносин обґрунтовано лише його особистими записами у діловому щоденнику (арк. справи 5776), які не спростовують заперечення відповідача про цивільно-правовий характер правовідносин, що виникли між сторонами. Позивач кілька разів також звертався до Територіальної державної інспекції з питань праці у Запорізькій області з питання перевірки обґрунтованості його звільнення, однак на свої звернення отримав відповіді із рекомендацією звернутись до суду (арк. справи 36, 37, 38, 40). Судом за клопотанням позивача було витребувано у відповідача виписки з постанови керівництва про дачу згоди на його звільнення, виписки зі штатного розкладу і копії наказів про прийняття на роботу (арк. справи 94), однак, 8 липня 2015 р. судом було отримано відповідь про відсутність запитуваних документів, оскільки [PERSON] у трудових відносинах з ТОВ «Нова Пошта» не перебував (арк. справи 105). Також, як зазначалось судом вище, судом були викликані свідки у судове засідання, які, на переконання позивача, могли б підтвердити трудові відносини, однак зазначені особи у судові засідання не зявлялись. У судовому засіданні, яке відбулось 16 вересня 2015 р. позивач не наполягав на їх подальшому виклику, оскільки ним також були вжиті заходи для повідомлення свідків за місцем їх роботи, проте це позитивних результатів не дало, вони в судове засідання не прибули. Суд також критично оцінює посилання [PERSON] на те, що він як інвалід ІІІ групи не міг бути залучений до роботи за договором підряду та виконання вантажно-розвантажувальних робіт, оскільки позивачем не доведено неможливість за медичними чи іншими показниками виконання підрядних робіт, обумовлених договором. Крім того, неможливість (на думку позивача) виконання роботи за підрядним договором жодним чином не доводить наявність між сторонами трудового договору. З урахуванням зазначених обставин, встановлених у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позивач не довів обґрунтованості позовних вимог в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки взагалі не довів факту перебування з відповідачем у трудових відносинах. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд також вважає ці вимоги необґрунтованими, з огляду на таке. Згідно з вимогами\~статті 1167 Цивільного кодексу України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як вказує позивач, моральна шкода, спричинена йому відповідачем, полягає у спричинені моральних страждань, душевних та психічних хвилювань внаслідок того, що відповідач його незаконно звільнив. Частиною 2 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Судом також враховуються положення постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4. Позивач не довів суду наявність усіх елементів, передбачених ст. 1167 ЦК України, що є підставами для відшкодування моральної шкоди, а саме: не довів наявність шкоди (з урахуванням положень ч. 2 ст. 23 ЦК України), протиправності поведінки відповідача (в судовому засіданні не було встановлено наявності трудових відносин між сторонами) та не довів причинного звязку між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Також, позивач не обґрунтував визначений ним розмір відшкодування моральної шкоди. Підсумовуючи вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, а також враховуючи, що у задоволенні позову суд відмовляє, на підставі статті 88 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за рахунок держави. Що стосується судових витрат, повязаних з явкою представника відповідача до суду, на підтвердження яких представником відповідача надано накази ТОВ «Нова Пошта» № 31-В про відрядження від 26.05.2015 (термін відрядження два дні), № 44-В про відрядження від 16.06.2015 (термін відрядження два дні), № 79-В про відрядження від 14.08.2015 (термін відрядження три дні), № 97-В про відрядження від 09.09.2015 (термін відрядження два дні), проїзні квитки, то суд при визначенні розміру компенсації зазначених витрат виходить з такого. На підставі частини першої статті 85 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Відповідно до частини другої вказаної статті, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Частиною третьою цієї ж статті передбачено, що граничний розмір компенсації\~за судовим рішенням витрат сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Застосовуючи наведену вище норму закону до спірних відносин, суд доходить висновку, що витрати, повязані з переїздом представника відповідача, які підтверджені проїзними документами, має нести відповідач (ч. 1 ст. 85 ЦПК України). В даному випадку, відповідачеві, виходячи з наданих представником відповідача наказів про відрядження, мають компенсуватися добові за 9 днів в межах установлених граничних розмірів. Відповідно до Граничних розмірів компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 р. № 590, витрати у цивільних справах, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові, а також свідкам, спеціалістам, перекладачам та експертам не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 2 лютого 2011 р. № 98, сума добових витрат на відрядження в межах України становить 30 гривень на добу. Отже, за девять днів відповідачеві належить компенсувати 270 гривень (30 грн. х 9 діб = 270 грн.). Виходячи з того, що позивача звільнено від сплати судових витрат, вказану компенсацію слід віднести за рахунок Державного бюджету України.

Outcome: approved