Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

26 січня 2017 року у суд з цивільним позовом до [PERSON] звернулася [PERSON]. Позивач просить визнати за нею у порядку поділу майна подружжя право власності на ? частки земельної ділянки, житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, які розташовані по вулиці Сонячній, 17 селища Любешів Любешівського району Волинської області. Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що з 02 липня 1987 року по 06 червня 2005 року перебувала з відповідачем у шлюбі. У 2001 році на підставі договору купівлі-продажу сторони придбали земельну ділянку по вулиці Сонячній, 17 селища Любешів. На цій земельній ділянці за спільні кошти побудували будинок, право власності на який зареєстрували 16 березня 2005 року. Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 05 травня 2005 року, яке набрало законної сили 06 червня 2005 року, їх шлюб розірвано. У зв'язку з наведеним позивач просить суд визначити її частку у спільній сумісній власності подружжя без реального поділу майна. Позивач у попередньому судовому засіданні позов підтримала. Відповідач заявив про визнання позову. Відповідно до положень частини четвертої статті 130 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку статті 174 цього ж Кодексу. Згідно з частиною четвертою статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки викладені у позовній заяві обставини, на які позивач покладається в обґрунтування своїх вимог, сторонами фактично визнаються, то на підставі частини першої статті 61 ЦПК суд визнає їх доведеними. Позивач у позовній заяві вказує, що земельну ділянку сторонами було придбано у 2001 році, тобто до набрання чинності Сімейним кодексом України (далі СК), а тому при вирішенні позову у цій частині необхідно застосовувати чинний на той час Кодекс про шлюб та сім'ю (далі КпШС). Між тим, у контексті положень частини четвертої статті 334 Цивільного кодексу України, з врахуванням того, що право власності на спірний будинок за відповідачем було зареєстровано 16 березня 2005 року, вирішуючи позов у цій частині, необхідно керуватись відповідними нормами СК. Згідно з частиною першою статті 22 КпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. У відповідності з частиною першою статті 28 КпШС в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Відповідно до частини першої статті 60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно з частиною першою статті 68 СК розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. У відповідності з частиною першою статті 69 СК дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною першою статті 70 СК встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, аналізуючи наявні у справі докази, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з частиною першою статті 88 ЦПК понесені позивачем та документально підтвердженні судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved