Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-05 00:00:00

27.04.2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що 20.10.1984 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, за час якого за спільні сімейні кошти ними здійснювали будівництво житлового будинку із погосподарськими спорудами по [ADDRESS] на території Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області. [INFO] [PERSON] помер та після його смерті вона прийняла спадщину - недобудований житловий будинок (45% готовності станом) з погосподарськими будівлями (літня кухня, сарай), який розміщений в [ADDRESS] (далі - житловий будинок). На даний час житловий будинок із зазначеними погосподарськими спорудами є добудованим, однак не введений в експлуатацію та не здійснено його державну реєстрацію. 28.05.2010 року Боратинською сільською радою Луцького району Волинської області вирішено передати їй у приватну власність земельну ділянку, розміром 0,13 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку. 25.06.2013 року нею було отримано свідоцтво про право приватної власності на земельну ділянку. Оскільки вона постійно проживає в смт. Володимирець Володимирецького району Рівненської області, тому можливості часто приїжджати у с. Рованці, Луцького району, Волинської області не має. Разом з тим, в квітні 2019 року вона звернулась в Управління соціального захисту населення Володимирецької районної державної адміністрації для оформлення житлової субсидії. Проте, їй було відмовлено в призначенні житлової субсидії, оскільки, нібито нею отримано дохід від продажу нерухомості в 4 кварталі 2018 року. Однак, земельну ділянку, яка належить їй на права власноті та розташовану в с. Рованці, Луцького району Волинської області чи будь-якої іншої нерухомості у зазначений період вона не продавала, нікого на це не уповноважувала, вказана нерухомість вибула із її володіння без її відома та проти моєї волі. 11.04.2019 року вона звернулась до Луцького ВП ГУНП у Волинській області із заявою про вчинення злочину за ознаками ст. 358 ч. 1 КК України, у зв`язку з чим до ЄРДР було внесено відповідне кримінальне провадження за № 12019030130000446. Під час досудового слідства у кримінальній справі № 12019030130000446 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України було встановлено, що 13.11.2018 року нотаріусом Луцького міською нотаріального округу Волинської області Кухлевською М.В., посвідчено довіреність у відповідності до якої невідома особа, від її імені, з використання підробленого паспорту, уповноважила [PERSON] бути представником з питань продажу земельної ділянки кадастровий номер: 0722880700:04:001:6699, що знаходиться в с. Рованці, Луцькою району Волинської області. На підставі вищевказаної довіреності, між [PERSON] та [PERSON] 21.12.2018 року було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами якого, вона, як продавець, передала [PERSON] , як покупцю, у власність земельну ділянку. В той же день, 21.12.2018 року, приватним нотаріусом Луцького районної нотаріальною округу Волинської області Галькевич Ю.Є. проведено державну реєстрацію права власності за [PERSON] на вищевказану земельну ділянку. Однак, вона ніколи і нікому довіреність на розпорядження зазначеною земельною ділянко не видавала, у нотаріуса Луцькою міською нотаріальною округу Волинської області Кухлевської М.В. не була, довіреність на розпорядження своєї земельної ділянки будь-кому не давала та взагалі не мала наміру відчужувати спірну земельну ділянку, [PERSON] є взагалі незнайомою для нього людиною про якого довідалась лише під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження №12019030130000446. В свою чергу, висновком судово-почеркознавчої експертизи № 310 від 11.12.2019 року, проведеної у межах кримінального провадженню №12019030130000446 Волинським НДЕКЦ було встановлено, що підписи від імені « [PERSON] » в спірній довіреності вчинені іншою особою. Окрім, того при візуальному порівнянні копія паспорту громадянина України, наданого невідомою особою при нотаріальному посвідченні оспорюваної довіреності та наявним у неї паспортом громадянина України є суттєві розбіжності, а саме на 1 та 5 сторінках вказаної копії на вклеєних фотокартках зображена інша особа, що дає підстави вважати, що при нотаріальному посвідченні довіреності невідомою особою було використано підроблений паспорт громадянина України. Наданий невідомою особою, приватному нотаріусу дублікат картки фізичної особи платника податків на ім`я [PERSON] також є підроблений. Враховуючи наведене, просить суд визнати недійсною довіреність від 13.11.2018 року, видану від імені « [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] », на ім`я « [PERSON] , паспорт серії [NUMBER] , виданий 12.10.1996 року Шевченківським РУ ГУ УМВС України в м. Київ», та посвідчену приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Кухлевською М.В., серійний номер НИМ 049979, зареєстрованої в реєстрі за № 2785; визнати недійсним договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, зареєстрований в реєстрі за № 339, укладений між продавцем « [PERSON] », від імені якої діяв [PERSON] , та покупцем [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Галькевич Ю.Є.; витребувати спірну земельну ділянку з володіння [PERSON] , шляхом передачі (повернення) такої у її власність; скасувати державну реєстрацію на земельну ділянку; судові витрати по справі покласти на відповідачів у справі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.06.2020 року у приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Кухлевської М.В. було витребувано належним чином завірену копію нотаріальної справи щодо посвідчення довіреності серійний номер ННМ 0449979 від 13.11.2018 року, виданої [PERSON] на ім`я [PERSON] , реєстровий номер 2785 та у приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Волинської області Галькевич Ю.Є. витребувано належним чином завірену копію нотаріальної справи щодо договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.12.2018 року, укладеного між [PERSON] , від імені якої діяв [PERSON] , та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Галькевич Ю.Є. за реєстровим номером 339 (Том 1, а.с. 76-77). 17.06.2020 року від третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів - приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Кухлевської М.В. на поштову адресу суду надійшов лист з якого слідує, що оригінал нотаріальної справи щодо посвідчення довіреності серійний номер ННМ 0449979 від 13.11.2018 року, виданої [PERSON] на ім`я [PERSON] , реєстровий номер 2785 був вилучений слідчим СВ Луцького РВП Луцького ВП ГУНП у Волинській обл. Ізай І.М. (Том 1, а.с. 82). 23.06.2020 року від третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів - приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Волинської області Галькевич Ю.Є. на поштову адресу суду надійшла копія нотаріальної справи щодо договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.12.2018 року, укладеного між [PERSON] , від імені якої діяв [PERSON] , та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Галькевич Ю.Є. за реєстровим номером 339 (Том 1, а.с. 89). 30.07.2020 року від третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів - приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Волинської області Галькевич Ю.Є. на поштову адресу суду надійшли письмові пояснення по справі, в яких зазначено наступне. Так, 21.12.2018 року, в призначений час до її офісу прибув [PERSON] та [PERSON] з приводу оформлення договору купівлі-продажу земельної ділянки. Надалі, нею було встановлено особи останніх та з`ясовано дійсність намірів сторін щодо укладення правочину. Обидві сторони підтвердили свої наміри щодо укладення правочину з приводу купівлі-продажу земельної ділянки. Також нею в сторін було з`ясовано порядок розрахунків за земельну ділянку. Обидві сторони ствердили їй, що всі розрахунки між ними вже проведено. З метою з`ясування розбіжностей між сумою ринкової вартості земельної ділянки, зазначеної у висновку про експертну грошову оцінку земельної ділянки, складеного ФОП [PERSON] 12.12.2018 року та реальною сумою вартості земельної ділянки, обидві сторони наполягли па тому, щоб в договорі була вказана реальна вартість земельної ділянки - 26000 дол. США. В подальшому мною не зроблено детальну перевірку повноважень [PERSON] , оскільки він діяв по довіреності. Така довіреність містилася в Єдиному реєстрі довіреностей, па час посвідчення правочину була чинною. Зазначає, що нею був проведений повний обсяг перевірки предмету та підстав для вчинення правочину. Враховуючи те, що сторони між собою були розраховані до моменту посвідчення правочину, нею було вручено покупцеві договір купівлі-продажу земельної ділянки, викладений на спеціальних бланках нотаріальних документів, а також витяг з Державного реєстру речових прав. Також в її присутності покупцеві було передано технічну документацію на вказану земельну ділянку та звіт про оцінку. Покупцем було здійснено розрахунок з нею за нотаріальне посвідчення правочину. Отже, її дії, як нотаріуса, вчинені відповідно до вимог чинного законодавства (Том 1, а.с. 177-180). Позивач в судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним у її позовній заяві, просила задовольнити позов у повному обсязі. Представник позивача - адвокат Марчук В.І. в судовому засідання заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та додатково пояснив, що у даному випадку на вчинення правочину щодо реалізації належної його довірительці земельної ділянки в останньої волевиявлення не було. В свою чергу, приватним нотаріусом Кухлевською М.В. при видачі спірної довіреності було допущені істотні порушення при посвідченні довіреності. Крім того, при укладенні спірного договору купівлі-продажу, стороною продавця було надано підроблений паспорт, виданий на ім`я « [PERSON] ». При цьому, оригінали правовстановлюючих документів на нерухоме майно позивачка нікому не передавала. Позов просив задовольнити. Представник позивача - адвокат Ходак С.К. в судовому засідання суду пояснив, що дозвіл на долучення стороною позивача до матеріалів даної цивільної справи висновку судово-почеркознавчої експертизи № 310 від 11.12.2019 року, проведеної у межах кримінального провадженню №12019030130000446, був отриманий від слідчого. Зауважив, що попри неможливість проведення експертного дослідження з приводу факту підроблення паспорту, виданого на ім`я « [PERSON] », можливо достовірно переконатися, що фотокартка копії паспорта з матеріалів нотаріальної справи з приводу реалізації належної його довірительці земельної ділянки та оригіналу паспорту позивачки візуально значно різняться. Заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, які викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив суду, що про продаж спірної земельної ділянки він дізнався від свого батька. Згодом відповідне оголошення з`явилося в мережі інтернет. З метою придбання в подальшому вказаного майна, він здійснював огляд вказаного майна. Зазначив, що на виставленій на продаж земельній ділянці був напівзруйнований непридатний для життя будинок із побитими вікнами, навколо якого недогляну поросла деревами та бур`янами територія. Домовившись про купівлю вказаної ділянки, він разом з батьком та чоловіком сестри останнього звернулися до нотаріуса. Вказав, що продаж земельної ділянки здійснював по довіреності [PERSON] , якого до того часу він жодного разу не бачив. При укладені договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки, йому було передано усю технічну документацію на дане нерухоме майно які до того передані [PERSON] приватному нотаріусу. Вважає себе добросовісним набувачем майна, а тому в задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Пилипчук В.Ф. щодо задоволення позову заперечував, вважає його жодним чином не обґрунтованим належними та допустимими доказами, а також таким, який заявлено передчасно. Наголосив, що матеріали справи не містять відомостей щодо наявності згоди на розголошення відомостей досудового розслідування кримінального провадженню №12019030130000446, а тому висновок судово-почеркознавчої експертизи № 310 від 11.12.2019 року не може бути прийнятий судом до уваги. У задоволенні позову просив відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце розгляду справи повідомлявся належним чином - шляхом направлення на його зареєстровану адресу судових повісток та шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с. 217, 252 т. 1, а.с. 10 т. 2), Заяви, клопотання, відзив на позовну заяву від відповідача [PERSON] на адресу суду не надходили. До початку судового засідання від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів - приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Кухлевської М.В. надійшла заява, відповідно до якого вона просила розгляд справи здійснювати за її відсутності (Том 1, а.с. 82). Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів - приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Волинської області Галькевич Ю.Є. надійшла заява, відповідно до якої вона просить суд розгляд справи проводити без її участі, а при вирішенні спору покладається на думку суду (Том 1, а.с. 224). Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] згідно свідоцтва про право власності від 07.09.1996 року, виданого нотаріусом Володимирецької державної нотаріальної контори, є власником недобудованого житлового будинку (45% готовності) з погосподарськими будівлями (літня кухня, сарай), який розміщений по [ADDRESS] . 28.05.2010 року Боратинською сільською радою Луцького району Волинської області вирішено передати у приватну власність земельну ділянку, розміром 0,13 га, [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, що підтверджується випискою з рішення Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області від 28.05.2010 року № 28/4 (Том 1, а.с. 20). 25.06.2013 року [PERSON] отримано свідоцтво про право приватної власності на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, площею 0,13 га, кадастровий номер: 0722880700:04:001:6699, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку на території Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області, що підтверджується відповідним свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 25.06.2013 року, індексний номер 5331762, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер 5332176, від 25.06.2013 року (Том 1, а.с. 14-15). 13.11.2018 року нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Кухлевською М.В. було посвідчено Довіреності з серійним номером ННМ № 049979 від 13.11.2018 року, зареєстрованої в реєстрі за № 2785, у відповідності до якої довіритель [PERSON] уповноважила [PERSON] бути представником з питань продажу земельної ділянки, кадастровий номер: 0722880700:04:001:6699, що знаходиться в с. Рованці, Луцького району Волинської області. (Том 1, а.с. 37). На підставі вищевказаної довіреності, між [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] , з іншої сторони, 21.12.2018 року укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами якого [PERSON] , як продавець, передає, а [PERSON] , як покупець, приймає у власність земельну ділянку, площею 0,13 га, кадастровий номер: 0722880700:04:001:6699, яка розташована за адресою: Боратинська сільська рада, Луцького району Волинської області (Том 1, а.с. 32-33). Разом з тим, 21.12.2018 року, приватним нотаріусом Галькевич Ю.Є. Луцького районного нотаріального округу Волинської області проведено державну реєстрацію права власності за [PERSON] на вищевказану земельну ділянку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.12.2018 року, індексний номер витягу: 150643724 (Том 1, а.с. 31). У своєму позові позивачка зазначила про те, що вона ніколи і нікому довіреність на розпорядження зазначеною земельною ділянко не видавала, у нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Кухлевської М.В. не була, наміру відчужувати вказану земельну ділянку не мала, відповідач [PERSON] є взагалі для неї незнайомою людиною. Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Для захисту права суду необхідно встановити факт його порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Згідно зі ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до ч. 1 ст.237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов' язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах, або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційною представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Частиною 3 ст. 244 ЦК України передбачено, що довіреність це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність є одностороннім правочином, оскільки для виникнення, припинення або зміни цивільних прав і обов`язків достатньо волевиявлення однієї сторони. Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, представницьких правовідносин,-та в силу ст. 1003 ЦК України підтверджує укладення договору доручення. Вольова спрямованість правочину характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи, що реалізується через відповідну об' єктивно виражену форму виявлення (складання заповіту, прийняття спадщини, складання довіреності, підписання договору тощо). У правочині зовнішнє волевиявлення має бути адекватним внутрішній волі особи. Воля особи має бути спрямована на досягнення відповідного юридичного наслідку. Тому не можуть розглядатися як правочини ті фактичні дії (вчинки) особи, які не призводять безпосередньо до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав та обов`язків. Як вбачається із висновку судово-почеркознавчої експертизи № 310 від 11.12.2019 року, проведеної Волинським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України в межах кримінального провадженню №12019030130000446, експертом було встановлено, що підписи від імені [PERSON] у двох графах «Підпис:____» Довіреності з серійним номером ННМ 049979 від 13.11.2018 року, зареєстрованої в реєстрі за № 2785 - виконано не [PERSON] , а іншою особою. При цьому, підписи від імені [PERSON] у двох графах «Підпис:____» Довіреності з серійним номером ННМ 049979 від 13.11.2018 року, зареєстрованої в реєстрі за № 2785 - виконано однією особою (Том 1, а.с. 26-30). Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів. При вирішенні питання про призначення експертизи суд повинен керуватися ст. ст. 143-150 ЦПК України, ЗУ «Про судову експертизу», Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5, та враховувати роз`яснення, дані в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах, з урахуванням особливостей правового регулювання захисту конкретних суб`єктивних прав. Висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, установленим ЗУ «Про судову експертизу», і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів. Згідно ч. 1 ст. 222 КПК України відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим. Наданий стороною позивача висновок судово-почеркознавчої експертизи № 310 від 11.12.2019 року, проведеної Волинським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України в межах кримінального провадженню №12019030130000446, суд приймає до уваги з огляду на наступне. Так, у матеріалах даної цивільної справи, окрім вищевказаного висновку, наявні й інші документи із кримінального провадження №12019030130000446 (протоколи огляду місця події, протокол тимчасового доступу до речей та документів, протокол допиту потерпілого тощо). Згідно ч. 5 ст. 12 ЦК України якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом. В ході розгляду справи, стороною позивача було повідомлено, що матеріали із кримінального провадження №12019030130000446 були наданими їм слідчим. Із наведено слідує, що матеріали кримінального провадження в порядку ст. 290 КПК України учасникам справи були розкритими в порядку ст. 222 КПК України, тобто останнім надано дозвіл на розголошення відомостей досудового розслідування, зокрема, висновку експерта № 310 від 11.12.2019 року. В свою чергу, судом не встановлено, а стороною відповідача [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на підтвердження будь-яких порушень з боку органу досудового розслідування щодо надання [PERSON] та її представникам для подальшого використання висновку судово-почеркознавчої експертизи № 310 від 11.12.2019 року. Вищевказане, на думку суду, є презумпцію законності дій органу досудового розслідування щодо надання стороні позивача доступу та подальшого використання зазначеного висновку судово-почеркознавчої експертизи. Таким чином, сукупність викладеного вище, приводить суд до переконання, що стороною позивача подано належний та недопустимий доказ, а саме копію висновку судово-почеркознавчої експертизи № 310 від 11.12.2019 року, проведеної Волинським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України в межах кримінального провадженню №12019030130000446, а тому вказаний доказ слід прийняти до уваги. Разом з тим, судом, при візуальному порівнянні копії паспорту громадянина України, виданого на ім`я [PERSON] , на підставі якого відбулося нотаріальне посвідчення оспорюваної довіреності з серійним номером ННМ 049979 від 13.11.2018 року та наявним у позивачки паспортом громадянина України встановлено, що наявні на 1 та 5 сторінках фотокартки значно різняться між собою, тобто на них вочевидь зображені різні особи (Том 1, а.с. 18-19, 34-35). Крім того, наданий приватному нотаріусу дублікат картки фізичної особи платника податків, виданої на ім`я [PERSON] також може містити ознаки підроблення, оскільки відповіддю Державної податкової служби України ГУ ДПС у м. Києві, у відповідності до якої дублікат довідки про присвоєння ідентифікаційного номер (картка платника податків) ДПА у м. Києві (ГУ ДПС у м. Києві) не видавався, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 21.09.2011 року № 981 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» ДПА у м. Києві - ліквідовано (Том 1, а.с. 21). Отже, враховуючи, що довіреність, посвідчена 13.11.2018 року, видана від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] , позивачкою не підписувалась, а тому не відповідала внутрішній волі на вчинення цього правочину (на видачу такої довіреності) та свідчить про відсутність волевиявлення на вчинення такою правочину, такий правочин будь-якої юридичної сили не має, тому вказана довіреність підлягає визнанню недійсною. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу . Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення, учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Отже, згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. З огляду на наведене, є усі підстави для переконання, що у даному випадку з боку позивачки була відсутність вольової спрямованості на видачу оспорюваної довіреності та укладення договору купівлі-продажу від 21.12.2018 року земельної ділянки кадастровий номер: 0722880700:04:001:6699, що знаходиться в с. Рованці Луцькою р-ну Волинської обл., посвідчений нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Галькевич Ю.Є., зареєстровано в реєстрі за № 339. Відповідно до ч. 1 ст. 237, ст. 239 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Правочин, випнений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє. За загальним правилом ч. 1 ст. 627 ЦК, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільною законодавства (ст. 628 ЦК). Саме волевиявлення є важливим зовнішнім проявом будь-якої укладеної правочину. Волевиявлення має бути спрямоване на досягнення відповідного юридичного наслідку в результаті укладення будь-якого правочину. Враховуючи те, що воля [PERSON] , як власника земельної ділянки не була спрямована на укладення із відповідачем [PERSON] угоди, тому укладений договір купівлі-продажу від 21.12.2018 року земельної ділянки кадастровий номер: 0722880700:04:001:6699, що знаходиться в с. Рованці Луцького р-н Волинської обл., посвідчений нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Галькевич Ю.Є., зареєстрований в реєстрі за № 339, є недійсним з підстав дефекту волі продавця на підставі ч. 3 ст. 203, ст. 215 ЦК України. В свою чергу, судом достовірно встановлено, що на час розгляду даної справи останнім власником спірної земельної ділянки є [PERSON] , у володінні якого вона і перебуває. Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це прав», добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Положення ст. 388 ЦК України можуть застосовуватись як підстави позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, і було відчужене третій особі за умови, що між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Положеннями ст. ст. 330, 387, 388 ЦК України власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від тою, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником неодноразово відчуженого майна, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених ст. ст. 387 та 388 ЦК України. Звернення до суду з віндикаційним позовом до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, тобто з позовом про повернення майна із чужого незаконного володіння, є ефективним способом захисту права власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна. При цьому об`єктом віндикаційного позову може бути саме індивідуально визначене майно, яке існує в натурі на момент подання позову. Судом вході розгляду справи було встановлено, що на момент звернення [PERSON] до суду із позовом про витребування частини спірного будинку, спірне нерухоме майно не змінилося. Доказів іншого суду надано не було. Зважаючи, що довіреність, так і договір купівлі-продажу земельної ділянки, були фактично укладені без волевиявлення власника майна, яке було його предметом, у зв`язку із чим право [PERSON] підлягає захисту шляхом витребування спірного нерухомого майна із чужого володіння [PERSON] , як останнього власника. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цим діянням наслідкам. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації на земельну ділянку, площею 0,13 га, кадастровий номер: 0722880700:04:001:6699, яка розташована за адресою: Боратинська сільська рада Луцького р-ну Волинської обл., від 21.12.2018 року за [PERSON] , проведену приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Галькевич Ю.Є., виходячи з наступного. Так, у своїй Постанові від 28.10.2020 року в справі № 910/10963/19З, КГС Верховного суду прийшов до висновку, що з 16.01.2020 року такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачав: на відміну від положень ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення: про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; про скасування державної реєстрації прав. Із наведеного слідує, що належним способом захисту порушеного права власності [PERSON] є саме скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, а не скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Отже, у даному випадку стороною позивача було невірно обрано спосіб захисту порушених прав, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у цій частині. При цьому, слід звернути увагу, що відповідачем за позовною вимогою про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно повинен бути сам державний реєстратор, тобто, у даному випадку, приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області Галькевич Ю.Є., однак позовні вимоги [PERSON] до останньої заявленими не були. За наведених обставин у своїй сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги про визнання недійсними довіреності, договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування рішення про державну реєстрацію, витребування майна з чужого незаконного володіння підлягають до часткового задоволення. Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як встановлено судом, [PERSON] було заявлено три позовні вимоги немайнового характеру та одна позовна вимога майнового характеру, за кожну із яких необхідно було сплатити по 840,80 грн., тобто на загальну суму в розмірі 3363,20 грн. Однак, позивачкою при зверненні до суду з даним позовом було сплачено 3784,40 грн., що підтверджується відповідною квитанцією, яка міститься в матеріалах справи (Том 1, а.с. 1). Крім того, позивачка в ході розгляду справи зверталася до суду із заявою про витребування доказів, за яку останньою було сплачено 420,40 грн. судового збору (Том 1, а.с. 2). Вищевказані витрати, в силу положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України, підлягають розподілу між сторонами за наслідками розгляду справи. Так, судом було задоволено позовні вимоги про визнання недійсними довіреності, договору купівлі-продажу земельної ділянки, витребування майна з чужого незаконного володіння, а тому судовий збір по їх сплаті в розмірі 2942,40 грн. (за 3 позовні вимоги та заяву про витребування доказів) слід стягнути з обох відповідачів на користь позивачки, а в решті, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовної вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію залишити за [PERSON] . Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити стороні позивача, що надміру сплачений судовий збір в розмірі 421,20 грн. (3784,40 грн. - 3363,20 грн.), може бути повернений судом на підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» при зверненні з відповідним обґрунтованим клопотанням. На підставі ст.ст. 16, 203, 207, 215, 330, 388, 626 ЦК України,

Outcome: partial