Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

27.05.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, де прохає стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики у розмірі 15 000 грн., 1500 грн. моральної шкоди, судові витрати у справі. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, в зв'язку з чим постановлене заочне рішення, відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.01.2016 року до позивача звернувся відповідач з проханням надати йому грошові кошти в розмірі 15 000 грн., на що позивач погодився. 25.01.2016 року позивач передав відповідачу грошові кошти, про що останній написав власноручно боргову розписку, в якій зобов'язався повернути борг до 30.04.2016 року, а також усно запевнив, що поверне борг разом з відсотками за користування грошима. Після закінчення вказаного строку, позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням виконати боргові зобов'язання та повернути кошти, але відповідач відмовився повертати борг. Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. До сьогоднішнього часу відповідач ухиляється від повернення позивачу суми боргу, чим порушив взяті на себе зобов'язання. Відповідно до статей 525 та 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. ст. 181, 192, 316 ЦК України грошові кошти є правом власності особи, яка за змістом частини першої ст. 319 ЦК України має право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, відповідач порушує право власності позивача, в результаті невиконання зобов'язань щодо повернення грошових коштів (боргу) останньому, за договором позики та згідно розписки, у строк до 30.04.2016 року. Фактично, зазначені неправомірні дії відповідача, позбавили позивача права власності. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved