Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

27 січня 2021 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до ФОП [PERSON] і просить стягнути на її користь 2 889 грн, з яких: 75 грн та 64 грн послуги ТОВ «Нової пошти» та 2 750 грн вартість замовлення товару. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що 22.09.2020 року через мережу Інтернет замовила у фізичної особи-підприємця [PERSON] п`ять пледів. 23.09.2020 року отримала накладним платежем через службу доставку ТОВ «Нова пошта», замовлений у відповідача товар, який одразу оплатила у розмірі 2 889 грн, з яких: 75 грн та 64 грн - послуги ТОВ «Нової пошти»; 2 750 грн - вартість замовлення (п`яв пледів). Однак, в отриманому замовленні були відсутні супроводжуючі документи та після отримання замовлення, його огляду, виявилося, що колір не співпадає з тим, який був у направленому повідомленні. Позивачка звернулася до відповідача про замінну товару або повернення коштів, однак їй було відмовлено. 29 січня 2021 року, в порядку ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у справі відкрито спрощене позовне провадження та постановлено здійснювати розгляд справи без повідомлення сторін. Відповідач ФОП [PERSON] протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали не надала відзив на позов в порядку, визначеному ст. 178 ЦПК України. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.ст. 626, 627 ЦК України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Відповідно до положень ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»\~договір - це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», або іншими документами (далі - розрахунковий документ). Згідно п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» засоби дистанційного зв`язку - телекомунікаційні мережі, поштовий зв`язок, телебачення, інформаційні мережі, зокрема Інтернет, які можуть використовуватися для укладення договорів на відстані. Із позову вбачається, що 22.09.2020 року [PERSON] замовила через засоби дистанційного зв`язку, а саме мережу Інтернет на соціальній сторінці «textile_iman» п`ять пледів на суму 2 750 грн. Позивачка отримала їх о 17 год. 54 хв. 23.09.2020 року у відділенні № 2 ТОВ «Нової пошти», що по вул. Грушевського, 39 в м. Старокостянтинів Хмельницької області та оплатила замовлення у розмірі 2 889 грн, з яких: 75 грн та 64 грн - послуги ТОВ «Нової пошти»; 2 750 грн - вартість замовлення (п`яти пледів). Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію державною мовою про продукцію, її кількість, якість, асортимент, її виробника (виконавця, продавця) відповідно до\~Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної»; 4-1) обслуговування державною мовою відповідно до Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної»; 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів). Згідно ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу. Відповідно до\~ст.\~76\~ЦПК України\~доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: 1)\~письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; 2)\~висновками експертів; 3) показаннями свідків. Особливості визначення шкоди, завданої у результаті виведення банку з ринку або ліквідації банку на підставі протиправних (незаконних) індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України особам, які на дату прийняття таких індивідуальних актів або рішень, відповідно, мали статус учасників такого банку, встановлюються Законом України «Про банки і банківську діяльність» та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Згідно ч.\~1\~та ч.\~2\~ст.\~77\~ЦПК України\~належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до\~ст.\~78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до\~ст.\~78 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ст.ст. 12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, позивачка вказує, що отримала замовлений товар через мережу Інтернет на соціальній сторінці «textile_iman» та отримавши її оплатила у відділенні ТОВ «Нової пошти», а саме погодилася на належність та відповідність отриманого товару без огляду у відділені пошти. Проте повідомила через мережу Інтернет іншу соціальну сторінку «nazir_akhmad» про те, що колір пледів не співпадає з відповідним відео, яким вона замовляла. Однак доказів про отримання товару у відділенні ТОВ «Нової пошти» суду не надала. Частиною 1-3 ст.\~100\~ЦПК України визначено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Зважаючи на вказане, суд критично ставиться до доказу у виді роздруківки з повідомленнями соціальних сторінок «textile_iman» та «nazir_akhmad», які містяться у матеріалах справи, оскільки вони є неналежними, достатніми та достовірними доказами про укладення договору купівлі-продажу із відповідачем та отримання товару. Крім того\~відповідно до\~ч.\~6,\~7\~ст.\~12\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів»\~якщо споживачеві\~не було\~надано документ\~(електронний\~документ),\~який засвідчує\~факт здійснення\~правочину поза\~торговельними або\~офісними приміщеннями,\~такий правочин\~не є\~підставою для\~виникнення обов`язків\~для споживача. У разі ненадання документа (електронного документа) або підтвердження інформації споживач повідомляє продавця (виконавця) про недійсність договору. Продавець (виконавець) протягом тридцяти днів з моменту одержання такого повідомлення повинен повернути споживачеві одержані кошти та відшкодувати витрати, понесені споживачем у зв`язку з поверненням продукції. Для здійснення права на розірвання договору споживач повинен зберігати одержану продукцію у незміненому стані. Разом з тим, суд не бере до уваги доводи позивача про відсутність належного підтверджуючого документу (електронного документу), який засвідчує факт здійснення правочину та утримування одержаного товару у незмінному стані. В свою чергу, відповідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Частиною 1 та п.1 ч. 3 ст.133\~ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно вимог ч. 1, п. 2 ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача. На підставі ч. 3 ст.\~22\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» позивач, як споживач, при зверненні до суду з даним позовом, звільнений від сплати судового збору. Оскільки, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь держави витрат по сплаті судового збору.

Outcome: dismissed