Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

28.12.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви до закінчення ним навчання, тобто до 30.06.2019 року, але не більше чим до досягнення 23-річного віку, за умови продовження ним навчання. При цьому позивач посилається на те, що відповідач є батьком [PERSON], який є повнолітнім і навчається на денній формі навчання в Білгород - Дністровському медичному училищі, у зв'язку з чим він потребує матеріальної допомоги, оскільки потрібно платити за проїзд, харчування, проживання тощо. Відповідач може надавати матеріальну допомогу, оскільки є працездатною, неофіційно працює та має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина на час навчання, що зумовило її звернення до суду. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Череватій В.І. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України. Ухвалою суду від 09.01.2019 року провадження у справі відкрито. Позивач у судове засідання не з`явилася, про час та місце його проведення сповіщена належним чином, звернулася до суду з заявою, в якій просила розглянути справу у її відсутність, позов підтримала повністю та просила суд позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення сповіщений належним чином, звернувся до суду з заявою, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позов визнав та не заперечував проти його задоволення. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази окремо та в цілому вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Із встановлених обставин, суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з обов'язком батьків утримувати повнолітню дитину під час навчання, до досягнення нею 23-річного віку тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] народився [INFO], його батьком вказаний [PERSON] - відповідач у справі, матір'ю - [PERSON] - позивач у справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Виноградівською сільською радою Арцизького району Одеської області, актовий запис № 25 (а.с. 6). Ці обставини відповідачем не оспорювалися. На підставі рішення Арцизького районного суду Одеської області від 07 лютого 2006 року, з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 25 % зарплати, щомісячно, до досягнення повноліття [PERSON], тобто до 18 серпня 2017 року (а.с. 7). Як встановлено судом із свідоцтва про народження [PERSON] не досяг 23 років. Як вбачається з копії довідки, виданої Білгород - Дністровським медичним училищем від 02 листопада 2018 року, [PERSON] є студентом 4 курсу Білгород - Дністровського медичного училища денного відділення. Строк закінчення навчання 30.06.2019 року (а.с. 8). Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], який досяг повноліття 18 серпня 2017 року, є студентом денної форми навчання четвертого курсу Білгород - Дністровського медичного училища денного відділення. Строк закінчення навчання 30.06.2019 року (а.с. 8). Будь-яких доказів, які б свідчили про те, що у зв'язку з навчанням позивач несе будь-які інші витрати, суду надано не було. Щодо розміру аліментів, які повинні бути стягнуті з відповідача на користь позивача суд виходить з такого. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] навчається в навчальному закладі на денному відділенні, що є єдиним його заняттям. Наведені обставини свідчать про те, що [PERSON] потребує матеріальної допомоги. Відповідно до вимог ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Отже, досягнення повноліття не припиняє обов'язку батьків з надання матеріальної допомоги для забезпечення можливості здобути освіту, та обов'язок утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, поширюється на обох батьків за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У пункті 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальної допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу (ч. 1 ст. 200 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків, в даному випадку з батька, суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків - матір'ю, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Виходячи із засадів справедливості, добросовісності і розумності, закріплених у ч. 9 ст. 7 Сімейного кодексу України, і з урахуванням мінливого доходу відповідача, оскільки він не довів суду зворотного, інтересів сина студента, а також, беручи до уваги вимоги ст. ст. 182, 199, 200 Сімейного кодексу України і доводи позивача, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом при визначенні розміру аліментів також враховуються положення ч. 2 ст. 182 СК України, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини і, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, погоджуючись з вимогою позивача про те, що син потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням, а також те, що обов'язок з утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, покладено в рівній мірі на обох батьків, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до закінчення сином навчання, тобто до 30.06.2019 року, але не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, зокрема стягнення суми судового збору, судом враховується положення ч. 6 ст. 141 ЦПК України відповідно до якої якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тому, з огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а сума судового збору зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України та спрямовується на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади (ст. 9 Закону України «Про судовий збір»), сума судового збору у наявній справі має бути стягнута з відповідача до спеціального фонду Державного бюджету України. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved