overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

29.07.2014року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 14.12.2002р. по 22.08.2008р., мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] Відповідач є батьком дитини, матеріальної допомоги на її утримання не надає, у зв'язку з чим позивач змушена звернутися до суду з позовом. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі суду не надав. Таким чином, в порядку ч. 2 ст. 77 ЦПК України, суд визнає, що відповідач не з'явився до суду без поважних причин та у відповідності до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України, вважає можливим ухвалити заочне рішення по справі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.12.2002р. по 22.08.2008р., мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.6). Відповідач є батьком дитини, матеріальної допомоги на її утримання не надає, інших стягнень з нього не проводиться. Позивачу коштів на утримання дитини не вистачає, дитина фактично знаходиться на її утриманні. Відмова відповідача у добровільний спосіб надавати допомогу їх спільній дитині ставить позивача у скрутне матеріальне становище, в зв'язку з чим вона змушена звернутись до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов'язок покладається на обох батьків у рівних частка. Згідно ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини в судовому порядку в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 243,60грн., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

29.07.2014 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 56108 грн 58 коп. у відшкодування майнової шкоди, завданої злочином. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала і наполягали на їх задоволенні. Відповідач не з'явилася, про час і місце розгляду справи сповіщалася належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від 26.02.2014 року, який набрав законної сили 29.03.2014 року, встановлено, що відповідач працюючи у позивача на посаді продавця-касира магазину № 10, будучи матеріально-відповідальною особою за збереження довірених їй підприємством матеріальних цінностей та діючи єдиним умислом, в період з 13 березня по 31 серпня 2013 року незаконно заволоділа грошовими коштами, що належали позивачеві, на загальну суму 56108 грн 58 коп., чим завдала останньому значної майнової шкоди. Будучи визнаною судом винною у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 191 КК України, відповідачу призначено покарання у вигляді двох років обмеження волі, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю. Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, злочинне заволодіння відповідачем грошовими коштами в сумі 56108 грн 58 коп., що належали позивачеві, повністю доведено вироком суду, а тому не підлягає доказуванню в цій справі. Згідно положень статті 134 КЗпП Української РСР шкода, завдана діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних в кримінальному порядку, відшкодовується таким працівником у повному обсязі. Зазначене є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача 56108 грн 58 коп. у відшкодування майнової шкоди, завданої злочином.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

29.07.2014 року позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 14722,63 грн. за кредитною лінією відповідно до умов заяви № 004-14541-181212 від 18.12.2012 року, станом на 14.05.2014 року та 243,60 грн. судового збору. В зв»язку з тим, що 18.12.2012 року між банком та [PERSON] шляхом акцептування банком пропозиції клієнта було укладено кредитну угоду відповідно до умов заяви № 004-14541-181212. Відповідно до ст. 207 ЦК України вказаний правочин вчинений у письмовій формі, підписаний сторонами і вважається договором. Позивач виконав взяті на себе зобов'язання відкривши відповідачу картковий рахунок [NUMBER] в гривні та встановивши ліміт кредитної лінії у розмірі 10000 грн. Відповідач використовував кредитні кошти, але в зв'язку з порушенням ним умов договору на 14.05.2014 року утворилась заборгованість в сумі 14722,63 грн., яка складається з: 7526,41 грн. - тіло кредиту; 2460,16 грн. - прострочене тіло кредиту, 4336,06 грн. - заборгованість за відсотками. Представник Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в судове засідання не з'явився, а в позовній заяві вказано прохання про заочний розгляд справи та у відсутність представника. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча про слухання справи був повідомлений належним чином, заперечень по суті позову не надав. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить, що так як копіями заяви [PERSON] (а.с.4), тарифами на обслуговування платіжних карток ( а.с.5), розрахунком заборгованості ( а.с.3) відповідно до ст. 60 ЦПК України підтверджені позовні вимоги проти яких відповідач як заперечень так і відповідних доказів не надав, то в силу ст. ст. 526, 589, 610, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України позов підлягає задоволенню повністю. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім судові витрати в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-21 00:00:00

29.07.2014 року позивач звернулась до Голосіївського районного суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Обгрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] вказала, що 20.06.2012 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, спільне життя з відповідачем не склалось, подружніх стосунків вони не підтримують, спільного господарства не ведуть. Припинення шлюбних відносин із відповідачем вважає необхідним через відсутність між ними близьких відносин, шлюб носить формальний характер. Позивач підтримала у судовому засіданні позовні вимоги, підтвердила викладені осбтавини, та категорично наполягала на задоволенні позову, ствердно вказавши, що рік назад намагалась знайти порузуміння з відповідачем для збереження сімї, проте відповідач не змінюється, почутів до нього вона не має. Відповідач не визнав в судовому засіданні позов, заперечував щодо його задоволення. Вивчивши надані письмові докази у сукупності, заслухавши позивача та відповідача, суд дійшов висновку, що заявлений позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. З викладених у позову осбтавин, які за ч.1 ст.61 ЦПк України не підлягають доказуванню, оскільки визнанні сторонами, судом встановлено, що 20.06.2012 року між позивачем і відповідачем було зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Миронівського районного управління юстиції в Київській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 45. Від шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с.4,5). Згідно ст.105 ч.3 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст. 111, 112 Сімейного кодексу України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, при категоричном запереченні позивача щодо збереження шлюбу, суд не вбачає підстав для надання додаткового строку для примирення сторін. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сімґї є неможливим і суперечить інтересам позивача, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ст.114 ч.2 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

29.07.2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 13.11.1999 року. Подружнє життя не склалося, вони припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведеться, а тому подальше збереження шлюбу вважає недоцільним. Позивач в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду подала заяву, в якій підтримала свої позовні вимоги, просила розглянути справу без її особистої участі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщений завчасно належним чином. За таких обставин, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі з 13 листопада 1999 року, актовий запис № 5. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO] Сторони припинили шлюбні відносини. Подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін. Примирення між сторонами не можливе. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно із положеннями ст.ст. 110-112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачено, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За таких умов подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

29.07.2014 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь, на утримання повнолітнього сина, [PERSON], [INFO], який продовжує навчання, аліменти на весь період навчання сина, але не більше ніж до досягнення ним 23 річного віку у розмірі ? частини заробітку ( доходу) відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму. Посилалась на те, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], який навчається на денному відділенні Аграрно-економічного коледжу Полтавської державної аграрної академії та потребує матеріальної допомоги, вона утримує сина сама. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина, тоді як відповідно до вимог ст.199 СК України зобов'язаний утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання на денному відділенні учбового закладу та не досяг 23-річного віку. Просила стягнути з відповідача на її користь, на утримання сина, [PERSON], [INFO] аліменти у розмірі ? частини всіх видів його заробітку ( доходу) , але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму , починаючи з дня звернення до суду. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з»явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що його син покинув навчання у навчальному закладі. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. [PERSON] навчається на денному відділенні Аграрно-економічного коледжу Полтавської державної аграрної академії , на платній основі, стипендії не отримує. Згідно довідки навчального закладу ( а.с. 10) термін закінчення навчання 31 січня 2015 року. [PERSON] у зв'язку з навчанням потребує матеріальної допомоги, оскільки немає самостійного заробітку та засобів для існування. Відповідач не інвалід, працездатний за віком та може надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Відповідач не надав суду жодного доказу щодо спростування довідки Аграрно-економічного коледжу Полтавської державної аграрної академії про навчання його сина на денному відділенну у цьому навчальному закладі , з кінченим терміном навчання 31 січня 2014 року, а отже його заперечення не можуть бути прийняті судом до уваги. Відповідач також не надав суду жодного доказу у підтвердження тієї обставини, що він позбавлений можливості надавати на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, матеріальну допомогу. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Оскільки позивач звільнені від сплати судового збору, судовий збір у розмірі 243 грн. 30 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-07 00:00:00

29.07.2014 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом. Вказала, що з 9 листопада 1991 року перебуває з відповідачем [PERSON], спільних дітей не мають. Подружнє життя не склалося внаслідок несумісності характерів, втрати взаємоповаги, взаєморозуміння, конфлікти з цього приводу, що негативно впливало на їх взаємовідносини. Шлюбно-сімейні стосунки з цих причин було припинено в червні 2014 року. Збереження шлюбу за викладених обставин є неможливим. Спору з приводу розподілу майна немає. Посилаючись на викладене, позивач прохала розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, судові витрати по сплаті судового збору покласти на неї. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася. Належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. В заяві, адресованій суду, прохала розглянути справу у її відсутності, вказала, що позов підтримує, на заочний розгляд справи у разі неявки відповідача згодна. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Про поважність причини неявки суд не повідомляв, письмового заперечення на позов не направив. За письмовою згодою позивача справа вирішена на підставі наданих доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що має істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб у Кринківській сільській раді Глобинського району Полтавської області 09.11.1991 року, актовий запис № 35. Шлюбно-сімейні стосунки не підтримують з червня 2014 року, дітей від шлюбу не мають. Спору з приводу розподілу майна немає. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що шлюб існує формально, а подальше його збереження суперечитиме інтересам кожного з подружжя. Шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-31 00:00:00

29.07.2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову послалася на неможливість спільного проживання з відповідачем однією сім'єю через несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя та фактичне припинення сімейних відносин. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала і наполягала на їх задоволенні. Вона повідомила про відсутність наміру змінювати прізвище на дошлюбне. Позивач також пояснила, що відповідач зловживає спиртними напоями, майже щодня приходив додому в стані алкогольного сп'яніння, влаштовував сварки та застосовував до неї фізичну силу. Відповідач має деспотичний склад характеру, що негативно впливає на моральний клімат в сім'ї та психічний стан дитини, яку він періодично залякує. Намагаючись зберегти своєї життя та здоров'я дитини, в червні 2014 року вона покинулася місце постійного проживання і зараз проживає разом з дитиною у своїх друзів. Позивач заявила, що більше не бажає проживати однією сім'єю з відповідачем та категорично відмовилася від надання судом строку на примирення з ним. Відповідач позов не визнав. Він пояснив, що на початку серпня цього року пройшов курс лікування від алкоголізму шляхом кодування, а тому просив надати йому шанс відновити відносини з дружиною. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 15.10.2005 року і мають спільну малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Внаслідок зловживання відповідачем спиртним напоями, застосування до позивача фізичної сили та негативного психологічного впливу на дитину, позивач була змушена змінити місце проживання та припинити сімейні відносини з відповідачем, що свідчить про фактичний розпад сім'ї. З червня 2014 року сторони проживають окремо. Вони припинили сімейні відносини і не ведуть спільне господарство. Подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Враховуючи те, що позивач не бажає збереження шлюбу та спільного проживання однією сім'єю з відповідачем, заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

29.07.2014 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову послалася на невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків по утриманню дочки. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала і наполягала на задоволенні. Відповідач не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином. У зв'язку з цим, суд, за згодою позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Від шлюбу, який розірвано рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 01.09.2014 року, сторони мають спільну неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Відповідач проживає окремо і не надає позивачу матеріальної допомоги на утримання дочки. Як убачається з пояснень позивача, відповідач офіційно ніде не працює, а тому не має систематичного заробітку. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу положень статті 181 цього Кодексу способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно статті 184 Кодексу, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину якого одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Враховуючи наведені вище вимоги закону; ту обставину, що відповідач офіційно ніде не працює і не має регулярного заробітку, з нього слід стягнути на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. У той же час, виходячи з того, що Кодекс не визначає мінімальний розмір аліментів, у разі їх стягнення в твердій грошовій сумі, позов у частині обмеження мінімального розміру аліментів 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку задоволенню не підлягає.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

29.07.2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилається на те, що вони з відповідачем одружилися 16 лютого 2010 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Сторони припинили спільне життя з грудня 2013 року, причиною розпаду родини з'явилися різні погляди на життєві проблеми, втрата розуміння та поваги один до одного. Майнових суперечок немає. Позивачка вважає, що шлюб розпався остаточно й родину зберегти неможливо. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, вислухав пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 16 лютого 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис за № 85, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.5). Від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] (а.с.6). Згідно ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й жінки, та збереження родини стали неможливими. Суд вважає, що доводи позивачки про розпад родини й неможливості надалі зберігати сімейні відносини знайшли підтвердження в судовому засіданні. Таким чином, суд вважає, що подальше збереження сімейних відносин при сформованих взаєминах між сторонами неможливо, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, перспектива відновлення родини втрачена. На підставі викладеного,

Outcome: approved