Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

27 січня 2021 року до Новосанжарського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] (надалі також - позивач, [PERSON] ) до [PERSON] (надалі також - відповідач, [PERSON] ), третя особа: [PERSON] (надалі також - третя особа, [PERSON] ), про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання повнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму до закінчення навчання, але не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років. Ухвалою суду від 05 лютого 2021 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 17). Аргументи учасників справи В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначала, що з відповідачем [PERSON] перебувала у шлюбі з 03.08.2002 по 30.11.2017. Під час шлюбу у них народилась донька - [PERSON] , [INFO] , батьком якої у свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 17 грудня 2002 року, записаний відповідач - [PERSON] . На даний час дочка [PERSON] навчається в Харківському національному університеті ім. В.Н. Каразіна (денна форма навчання/ бюджет), та є студентом 1-го курсу факультету іноземних мов, на підтвердження чого надана до суду копія довідки від 13.10.2020 № 1008/20 (а.с. 12). Позивачем зазначено, що на утримання дочки матеріальної допомоги відповідач не надає. Вона не має можливості самостійно утримувати доньку, у зв`язку з тим, що їй необхідні кошти на проїзд до місця навчання, проживання, харчування, одяг, підручники тощо. З огляду на викладене, вона змушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів на підставі статті 199 СК України. Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату час та місце судового засідання повідомлялась належним чином (а.с. 41). 05 квітня 2021 року від позивача до суду надійшла заява, в якій [PERSON] просила суд розглянути справу без її участі та вказала про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 43). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання не надсилав, заяви про розгляд справи без його участі чи відзиву на позов не надавав. Згідно з інформацією виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавської області, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16). Судові повістки про проведення судових засідань, призначених на 02 березня 2021 року та 18 березня 2021 року, 06 квітня 2021 року, які направлялися на зареєстровану адресу відповідача - [ADDRESS] , повернулись до суду як невручені (а.с. 26-27, 28-29, 35-37). Згідно з пунктом 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суд іншої адреси. Оскільки з огляду на положення пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, судова повістка вважається врученою відповідачу, суд приходить до висновку про те, що такий відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання. Відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи неподання відповідачем відзиву на позов у встановлений судом строк, справа підлягає вирішенню на підставі наявних матеріалів. Оскільки позивачем відзив на позов до суду не поданий у встановлений судом строк, суд вирішив розгляд справи здійснювати на підставі наявних матеріалів. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином. Судові повістки про проведення судових засідань, призначених на 02 березня 2021 року, 18 березня 2021 року та 06 квітня 2021 року, які направлялись на адресу третьої особи, отримані останньою під розписку (а.с. 20, 31, 42). Згідно з пунктом 1 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку. Оскільки з огляду на положення пункту 1 частини 8 статті 128 ЦПК України, судова повістка вручена третій особі під розписку, суд приходить до висновку про те, що третя особа належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання. Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за даної явки, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладені норми цивільного процесуального законодавства, судове засідання проведено за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Обставини справи, встановлені судом З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 03 серпня 2002 року у Великокобелячківській сільській раді Новосанжарського району Полтавської області (а.с. 6). Сторони мають повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 44). 30 листопада 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області у справі № 542/1277/17 (а.с. 7). Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 25 лютого 2023 року у справі № 1621/2310/12, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] (а.с. 8). 07 червня 2018 року Новосанжарський суд Полтавської області своїм рішенням у справі № 542/423/18 змінив розмір призначених аліментів (а.с. 9-11). [INFO] [PERSON] виповнилось 18 років, вона досягла повноліття. Згідно з довідкою № 1008/20 від 13.10.2020 року (а.с. 12) [PERSON] є студентом 1 курсу факультету іноземних мов Харківського національного університету ім. В.Н. Каразіна (денна форма навчання). Оскільки донька навчається і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, її мати звернулась до суду із відповідним позовом про стягнення аліментів з батька відповідно до статті 199 СК України. Надаючи оцінку позовним вимогам, суд виходить з наступного. Норми права, які підлягають застосуванню Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до статті 200 Сімейного Кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 Сімейного Кодексу України. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року зазначено про обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина чи дочку, які продовжують навчання, після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), який (обов`язок) настає за обов`язкової сукупності трьох юридичних фактів: досягнення дитиною віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років і продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Аналіз статей 182, 191, 199, 200, 201 СК України у поєднанні з основними правилами доказування (параграф перший глави п`ятої розділу першого ЦПК України) дає підстави зробити висновок про те, що обов`язок батька (матері) надавати матеріальну допомогу своїй дитині, яка продовжує навчання, презюмується. Батько (мати) можуть бути звільненні від такого обов`язку у разі доведеності факту неможливості надавати допомогу дитині, при цьому, зважаючи на специфіку спірних правовідносин, обов`язок доведення такого факту покладається саме на батька (мати), до яких пред`явлений позов. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Висновки щодо правозастосування З огляду на викладені норми чинного законодавства, зважаючи на встановлені обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Враховуючи, що форма навчання повнолітньої доньки є денною, вона потребує матеріальних витрат на оплату навчання, проїзду до місця мешкання, на житлово-побутові потреби, їжу, одяг, придбання підручників та інших матеріалів для навчання, суд вважає доведеною обставину щодо потреби в матеріальній допомозі батьків. При цьому [PERSON] навчається на денній формі, що виключає її працевлаштування. Судом не встановлено, що відповідач допомагає своїй доньці матеріально у зв`язку з навчанням останньої у вищому навчальному закладі. Відповідачем також до суду не подано доказів неможливості надання матеріальної допомоги доньці. Обов`язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дітей, які хоча й досягли повноліття, однак продовжують навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їм можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітніх у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення. Таким чином, беручи до уваги обов`язковість сукупності таких юридичних фактів - як досягнення донькою сторін повнолітнього віку, продовження нею навчання і у зв`язку з цим існування потреби у матеріальній допомозі, наявності у відповідача можливості надавати таку допомогу, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на утримання доньки - [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи стягнення з 27 січня 2021 року і на весь період навчання, але не більш як до досягнення нею двадцяти трьох років. Суд зазначає, що мінімальний розмір сплати аліментів, що становить не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до вказаного випадку не застосовується, оскільки [PERSON] не є дитиною, та досягла повноліття. Згідно з статтею 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Розподіл судових витрат Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач [PERSON] від сплати судового збору за подання відповідної позовної заяви до суду звільнена (пункт 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір»), відтак, відповідно до положень частини 6 статті 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 908 грн 00 коп. підлягає стягненню з [PERSON] до спеціального фонду Державного бюджету України. Таким чином, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача в доход держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved