Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

28 січня 2015 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, у якому просила суд визначити та стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO] народження, в розмірі ? частини усіх видів заробітку відповідача щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову до суду, і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивувала тим, що з 08.06.2013року перебуває із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилася дитина - син [PERSON], [INFO] народження. Вказала, що однією сім'єю із відповідачем проживали до 01.01.2015року, після чого їх спільне життя та шлюбні стосунки фактично припинилися. Зазначила, що відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків, про дитину, яка проживає з нею та перебуває на її повному утриманні, не піклується, матеріальної допомоги не надає. Всі питання, що пов'язані з вихованням та утриманням дитини, вирішуються нею самостійно без участі та підтримки відповідача. Проте, здійснювати самостійне утримання дитини їй важко. Тому, приймаючи до уваги наявність у відповідача обов'язку по утриманню своєї неповнолітньої дитини, просила суд стягнути з останнього аліменти в розмірі 1/4частини усіх видів заробітку відповідача щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити з викладених підстав. У разі неявки відповідача проти заочного розгляд справи не заперечує (а.с.25). Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про день і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заяв про розгляд справи за його відсутності або про причини неявки від відповідача не надходило, що за відсутності заперечень позивача є підставою для ухвалення заочного рішення (ст.224 ЦПК України). Зважаючи на вищевикладене та відсутність заперечень позивача, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення по справі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову у зв'язку з наступним. Із матеріалів справи вбачається, що від шлюбу, зареєстрованого 08.06.2013року у сторін народилася дитина - син [PERSON], [INFO] народження(а.с.3,4). Згідно свідоцтв про народження відповідач у справі є батьком [PERSON], [INFO] народження (а.с. 4). В ході розгляду справи судом встановлено, що неповнолітня дитина сторін проживає разом з матір'ю та перебуває на її повному утриманні, в той час як з боку відповідача належним чином його батьківський обов'язок не виконується. Доказів зворотного в розпорядження суду не надано. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», визначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Як встановлено судом, угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами у справі не досягнуто, а тому, на думку суду, право позивача на отримання від відповідача аліментів підлягає захисту. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів, суд враховує, що відповідач є працездатним, враховує його стан здоров'я, відсутність на його утриманні інших осіб, та вважає за необхідне визначити розмір аліментів у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову та до досягнення дитиною повноліття. На думку суду, такий розмір аліментів є необхідним і достатнім для забезпечення належного утримання неповнолітньої дитини, оскільки рівнозначний обов'язок щодо її утримання ст. 141 СК України покладається також на позивача по справі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача в дохід держави судового збору у розмірі 243,60 грн. Згідно з положеннями п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved