Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

27 квітня 2018 року до Харківського районного суду Харківської області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку та на Ѕ частину земельної ділянки. Відповідно до позовних вимог позивач просить суд визнати за ним право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в [ADDRESS] , який відповідно до рішення приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Костіної І.Г. від 30.10.2017 про державну реєстрацію зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на ім`я [PERSON] в розмірі 1/1 частини, запис 23084301 з індексним номером 37837837 та присвоєнням об`єкту нерухомості реєстраційного номеру 1392608163251, що вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Визнати за позивачем право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0.10 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, що розташована в [ADDRESS] , яка передана у приватну власність в цілому [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ХР 25-19-18001, виданого 30 січня 1995 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 340 та підписаного головою Мерефянської міської ради народних депутатів Хихля Б.Г. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 14.06.1986 по 30.10.2003 знаходився в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] їх родині на ім`я дружини [PERSON] , на підставі Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності в [ADDRESS] була виділена земельна ділянка площею 600 кв.м. На підставі дозволу на виконання будівельних робіт, виданого архітектором Харківського р-ну Харківської області 21.07.1989, подружжя приступило до будівництва житлового будинку та завершили його навесні 2003 року. Перший пуск на газовий котел та пломбування побутового газового лічильника відбулось 15.01.1996 на підставі проекту на газифікацію житлового будинку, який складений та погоджений на ім`я [PERSON] в Мереф`янському районному відділі газопостачання. При розірванні шлюбу розподіл майна подружжя не відбувався, за усною домовленістю з колишньою дружиною було вирішено залишити збудований будинок двом дітям, по Ѕ частині кожному. Частина будинку позивача залишається на користь сина - [PERSON] , а частина будинку відповідача відійшла би доньці [PERSON] . Ще до розірвання шлюбу з позивачем, влітку 2003 року [PERSON] виїхала зі спірного будинку до місця мешкання [PERSON] , з яким 20.11.2004 року вступила у зареєстрований шлюб, після чого змінила прізвище на [PERSON] та мешкає за його адресою: [ADDRESS] , де і зареєстрована. До весни 2017 року між позивачем та відповідачем зберігались умови досягнутої раніше домовленості щодо залишення спірного будинку дітям, але 27.05.2017 відповідачка порушила умови усної домовленості та отримала тільки на своє ім`я технічний паспорт на цілу частину будинку, після чого, скориставшись спрощеною процедурою державної реєстрації прав на об`єкти, які закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року, звернулась до приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Костіної І.Г. і 30.10.2017 року весь житловий будинок був зареєстрований на ім`я відповідачки. Приватний нотаріус Костіна І.Г. внесла запис про реєстрацію спірного житлового будинку на імя [PERSON] до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Крім того, 30 січня 1995 року [PERSON] ( [PERSON] ), на підставі рішення виконкому Мереф`янської міськради № 1 від 17.01.1995 р., отримала Державний акт на право приватної власності на землю розміром 0,10 га, яка прилягає до спірного домоволодіння. Земля передана для будівництва та обслуговування житлового будинку, який знаходиться у спільній власності. Про ці обставини позивач дізнався випадково, від сина в лютому 2018 року, зазначає, що всі попередні дії відповідач вчиняла таємно від нього, до приватного нотаріуса він не викликався, письмової заяви-згоди або договору співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна не укладав, в оформленні та отриманні Державного акту на право приватної власності на землю участі не приймав, тому, дізнавшись про порушення своїх прав, звернувся з позовом до суду. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04 червня 2018 року позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку та на Ѕ частину земельної ділянки прийнято до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі за правилами загального позовного провадження. 23 серпня 2018 року відповідачем [PERSON] до суду подані письмові заперечення до позову, в яких вона вважала, що є підстави для застосування строку позовної давності, а також заперечувала проти визнання Звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки в якості доказу. 19 вересня 2018 року від представника позивача -адвоката Трет`якової Т.Ю. надійшла відповідь на відзив, де вона просить відхилити заперечення, наведені відповідачем у відзиві від 23 серпня 2018 року. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11 грудня 2018 року заяву представника позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано з КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» (смт. Пісочин,вул. Надії, 15, виробнича група в м. Мерефа) інвентарну справу щодо адреси: м. Мерефа, пров. Лесі Українки, 8-А; витребувано з Відділу державної РАЦС по Харківському району та м. Люботин ГТУЮ в Харківській області (м. Мерефа, вул. Дніпровська, 205) - копію актового запису про реєстрацію 14.06.1989 р. шлюбу між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; витребувано з Архівного відділу Харківської РДА: копію рішення виконкому Мереф`янської міськради від 11.07.1989 р. № 26/291 про виділення земельної ділянки для будівництва житлового будинку на ім`я [PERSON] ; копію рішення виконкому Мереф`янської міськради від 17 січня 1995 року № 1, на підставі якого передана у приватну власність земельна ділянка; відомості про скасування рішення виконкому Мереф`янської міськради від 11.07.1989 р., що містяться в протоколах виконавчого комітету Мереф`янської міськради за 1995 рік; проект забудови земельної ділянки, типовий проект житлового будинку, які складали технічну документацію, згідно з якою 21.07.1989 р. архітектором Харківського району надавався дозвіл на виконання робіт по індивідуальному будівництву за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28 березня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку та на Ѕ частину земельної ділянки до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подала до суду заяву про проведення судового засідання без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилась та не повідомила про причини своєї неявки, незважаючи на те, що про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що мається зворотне поштове повідомлення, з якого вбачається, що виклик до суду отриманий особисто [PERSON] 01 серпня 2020 року. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Враховуючи неодноразову неявку належним чином повідомлених про дату, час та місце судового засідання відповідачів в судове засідання, які не повідомили про причини неявки та не подали відзив, відповідно до ст. 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились усі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи, що сторони до суду не прибули, а в матеріалах справи міститься достатня кількість доказів для вирішення справи по суті, суд відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, вважає за доцільне ухвалити рішення без участі сторін по справі та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. За письмовою згодою позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до вимог статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право та примусове виконання обов`язку в натурі. Згідно частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Положеннями статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який зареєстровано 14 червня 1986 року виконавчим комітетом Мерефянської міської ради Харківського району Харківської області, що підтверджується копією актового запису про шлюб № 112 від 14.06.1986. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 20 серпня 2003 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, питання про поділ майна подружжя при розгляді цієї справи не вирішувалось, рішення суду набуло законної чинності, на підставі якого 14 серпня 2009 року позивачу видано свідоцтво про розірвання шлюбу, таке ж свідоцтво 30.10.2003 видано відповідачу, про що зроблена відмітка на копії актового запису про шлюб. В період шлюбу сторони на підставі рішення виконкому Мерефянської міської ради від 11.07.1989 (протокол № 7) отримали в безстрокове користування з фонду земель міськради земельну ділянку площею 600 кв.м по [ADDRESS] на ім`я [PERSON] для будівництва індивідуального житлового будинку на 5 жилих кімнат, господарських будівель: гаражу, сараю, льоха, літнього душу, вбиральні, з обов`язком оформити технічну документацію, на протязі місяця нотаріально посвідчити договір на право будівництва та закінчити будівництво за три роки. 21 липня 1989 року архітектором Харківського району Харківської області Єрьоміним М.І. був виданий дозвіл на виконання робіт по індивідуальному жил будівництву на земельній ділянці по [ADDRESS] та розроблений проект (форма № 2) забудови земельної ділянки. 12 серпня 1989 року між [PERSON] та виконкомом Мерефянської міськради було укладено Договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності в [ADDRESS] , який посвідчений 29 серпня 1989 року державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори Абрамченко Т.А. та зареєстровано в реєстрі за № 3-2713. Виходячи з п. 33 Положення про землі міст і селищ міського типу України, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР № 136 від 20 березня 1984 р., яке діяло на час початку будівництва житлового будинку родиною [PERSON] , законним будівництвом вважається у випадках, коли громадянин на момент будівництва має на руках: рішення виконкому міської ради про дозвіл на будівництво, рішення про відвід земельної ділянки, проект усіх будов та споруд, погоджений з районним архітектором, договір про надання громадянину земельної ділянки під будівництво житлового будинку. Отже, житловий будинок по [ADDRESS] побудований в передбачений законом спосіб. На підставі проекту на газифікацію житлового будинку, який складений та погоджений Мереф`янським районни відділом газопостачання на ім`я позивача [PERSON] , перший пуск на газовий котел та пломбування побутового газового лічильника відбулось 15.01.1996, що свідчить про початок використання будинку для житла. Рішенням виконкому Мерефянської міськради від 17 січня 1995 року (протокол № 1) попереднє рішення Мерефянської міськради від 11.07.1989 про надання в безстрокове користування [PERSON] земельної ділянки площею 600 кв.м скасовано, з передачею безкоштовно в приватну власність [PERSON] земельної ділянки в [ADDRESS] площею 1000 кв.м та в користування город строком на 10 років - 100 кв.м з видачею державного акту на право приватної власності на землю і зобов`язанням оформити технічну документацію. 30 січня 1995 року [PERSON] ( [PERSON] ), на підставі вищезазначеного рішення виконкому Мереф`янської міськради № 1 від 17.01.1995 р., отримала Державний акт на право приватної власності на землю розміром 0,10 га, яка прилягає до спірного домоволодіння. Земля передана для будівництва та обслуговування житлового будинку, який знаходиться у спільній власності. За змістом статті 60 СКУкраїни майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне. Виходячи з того, що початок і закінчення будівництва спірного домоволодіння здійснено в період зареєстрованого шлюбу між позивачем та відповідачем, за рахунок спільних коштів дружини та чоловіка, суд приходить до висновку, що будинок по [ADDRESS] є спільною сумісною власністю колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] . Судом встановлено, що після закінчення будівництва спірного домоволодіння право власності на житловий будинок [ADDRESS] в БТІ не оформлялось та не реєструвалось. Відповідно до ч.1 п. 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 509 від 12.07.2017, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачена спрощена процедура державної реєстрації прав на об`єкти, які закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року. Для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Разом з цим, підпункт4 ч.1 пункту 41зазначеної постанови КМУ № 1127 встановлює, що для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подається письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність). Зазначена вимога не була дотримана ані відповідачем [PERSON] , ані приватним нотаріусом Костіною І.Г., у зв`язку з чим Міністерством юстиції України проводилась камеральна перевірка законності проведення державної реєстрації приватним нотаріусом Костіною І.Г. права власності на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] . Наказом Міністерства юстиції України № 1289 від 26.04.2018 «Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Костіної І.Г. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» було заблоковано на 3 місяці доступ до ДРРПНР. Реалізуючи вищезазначену спрощену процедуру державної реєстрації прав на об`єкти, які закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року, відповідач [PERSON] 27 березня 2017 року оформила в КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» замовлення № 138 на проведення інвентаризації житлового будинку у зв`язку із завершенням його будівництва (а.с.28), а 27 травня 2017 року уклала з КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» договір на виконання робіт з поточної інвентаризації нерухомого майна, що розташовано в [ADDRESS] (а.с.33). В цей же день, 27 травня 2017 року, на ім`я відповідача [PERSON] був виданий технічний паспорт на будинок [ADDRESS] , з якого вбачається, що він складається з житлового будинку «А-1», площею 74,9 кв.м; мансарди житлової «мс», площею 68,6 кв.м; прибудови «А1-1», площею 19,45 кв.м; сараю «Б» площею 15 кв.м; навісу «Н» площею 27 кв.м; убиральні «У» площею 1,8 кв.м; ганок «а» площею 6,6 кв.м; колонки питної «К» 12 м/л; ями вигрібної «С» 1 шт; ворота «№1» площею 5,4 кв.м; шиферної огорожі «№ 2» площею 29,7 кв.м; хвіртки «№ 3» 1 шт.; металевої огорожі «№ 4» площею 146,2 кв.м 05 вересня 2017 року директор КП «ХРБТІ» Бондаренко Г.І. (вих. № 467) на запит приватного нотаріуса Костіної І.Г. від 05.09.2017 (вих. № 245/01-16) повідомив останню про те, що за архівними матеріалами бюро станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок [ADDRESS] в БТІ не оформлено та не зареєстровано. Також, 05 вересня 2017 року відповідач [PERSON] уклала з КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» договір № 467 на виконання робіт щодо видачі довідки-характеристики про відсутність реєстрації, для оформлення права власності на нерухоме майно, що розташовано в [ADDRESS] . Отримані документи, зокрема технічний паспорт та лист директора КП «ХРБТІ» Бондаренко Г.І. (вих. № 467) від 05 вересня 2017 року були надані приватному нотаріусу Харківського районного нотаріального округу Харківської області Костіній І.Г., яка 30.10.2017 внесла запис про реєстрацію спірного житлового будинку на ім`я [PERSON] , що вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Підставою для виникнення права власності зазначений договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності від 29.08.1989. Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За статтею 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Статтями 68, 69 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Проте, будь-якого посилання нотаріуса на наявність письмової заяви [PERSON] або договору співвласників про розподіл часток у спільній власності подружжя на новозбудований об`єкт нерухомого майна у вказаному Витягу не має, що свідчить про те, що позивач був усунений від участі в реєстрації права власності на житловий будинок по [ADDRESS] . Зазначені дії свідчать про те, що право власності на спірний будинок [PERSON] оформлювала в період з 27 березня 2017 по 30 жовтня 2017 року одноосібно, без повідомлення про свої дії колишнього чоловіка [PERSON] , який також має право власності на частку у спільній власності подружжя, тобто розпорядилась спільним майном подружжя без згоди чоловіка. За вказаних обставин суд приходить до висновку про те, що під час проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок по [ADDRESS] відповідач [PERSON] діяла недобросовісно, всупереч приписам пункту 6 статті 3 ЦК України. Стосовно доводів відповідача [PERSON] про пропуск позивачем строку позовної давності суд зазначає наступне. Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). При цьому, відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При визначенні початку перебігу позовної давності суд виходить не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного з подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які підтверджують заперечення права одного з подружжя на набуте в період шлюбу майно, не може свідчити про порушення прав і вказувати на початок перебігу позовної давності. Вказана позиція суду кореспондується з висновками, які містяться в рішенні ВСУ у справі № 6-258цс15 та в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 22 лютого 2017 року. Оскільки право власності на нерухоме майно набувається з моменту його державної реєстрації і саме з моменту державної реєстрації може бути порушено, суд дійшов висновку, що право позивача [PERSON] порушено з 30.10.2017. При таких обставинах його звернення до суду відбулось в межах строків, передбачених ст..257 ЦК України, у зв`язку з чим відсутні підстави для відмови у позові з мотивів пропуску строку позовної давності. У зв`язку з тим, що суд вважає можливим визнати за позивачем право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] , також можливо визнати за ним право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,10га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, оскільки позивач як учасник спільної часткової власності на будинок набуває і право на земельну ділянку пропорційно розміру його частки у спільній власності на вказаний будинок. Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною четвертою статті 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Викладена позиція суду узгоджується з постановою Верховного Суду України від 21.03.2018 у справі № 686/9580/16-ц.

Outcome: approved