Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

27.03.2018 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла заява [PERSON] (місце мешкання: 65049, [ADDRESS]), заінтересована особа - Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (місцезнаходження: 65039, м. Одеса, вул. Середньофонтанська, 30-Б), про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, в якій заявник просить суд встановити факт смерті [INFO] року [PERSON], [INFO], в м. Горлівка, Донецької області, що є тимчасово окупованою територією України. Відповідно до автоматизованої системи документообігу справу за вказаною заявою було розподілено судді Калініченко Л.В. Заявниця в обґрунтування заяви посилається на те, що вона [PERSON] є дочкою [PERSON], яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] Заявниця зазначила, що вона проживала і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до постанови Верховної ради України від 17березня 2015року №254-VІІІ «Про визнання окремих районів міст, селищ і сіл Донецькоїта Луганської областей тимчасово окупованими територіями», м. Горлівка є тимчасово окупованою територією України. Після окупації м. Горлівка, заявниця переїхала проживати до м. Одеси, де була взята на облік внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою від 30.10.2017 р. № 0000385517 Управління соціального захисту населення у Київському районі м. Одеси. Заявниця вказує, що її мати [PERSON], [INFO], інвалід II групи загального захворювання, за станом здоров'я не мала можливості переїхати з нею до міста Одеси, у зв'язку з нетранспортабельністю. У зв'язку з погіршенням стану здоров'я матері, 28.12.2017 року заявниця була вимушена виїхати до м. Горлівка, стала проживати разом з матір'ю, за якою здійснювала догляд. [INFO] року її матір - [PERSON] померла. 26 березня 2018 року [PERSON] звернулася до Одеського міського відділу державно реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області з заявою про державну реєстрацію смерті [PERSON] на території України, однак їй було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті матері від 26.03.2018 року №51-47, у зв'язку з тим, що надане свідоцтво про смерть не відповідає умовам діючого законодавства та не створює правових наслідків, так як видане на тимчасово окупованій території України. Заявниця стверджує, що отримати свідоцтво про смерть вона не має можливості, оскільки отримані нею документи не підтверджують факт смерті особи на території України так як не відповідають вимогам законодавства України з оформлення свідоцтва про смерть. Заявникові необхідно встановити факт смерті її матері - [PERSON], померлої [INFO] року, для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного документу - свідоцтва про смерть, для подальшого отримання спадщини після смерті її матері, у тому числі соціальні виплати. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 30.03.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за заявою [PERSON], заінтересована особа: Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України. У судове засідання заявниця [PERSON] не з'явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином, однак, 02 квітня 2018 року заявниця надала до суду заяву, в якій зазначила, що вимогу про встановлення факту підтримує, просить суд задовольнити, розгляд справи провести за її відсутності. Представник Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 317 ЦПК України, справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву підлягаючою задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що [INFO] року народилась [PERSON] в місті Горлівка, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 03 листопада 1961 року Калинівським відділом РАЦСу м. Горлівки, актовий запис №541 від [INFO], в якому в графі відомості про батька зазначено - [PERSON], в графі відомості про матір - [PERSON]. 12 серпня 1978 року між [PERSON] та [PERSON] Палацом одруження м. Горлівки Донецької області зареєстровано шлюб, про що 12 серпня 1978 року в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис №2137, у зв'язку з чим [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] У зв'язку з чим, судом встановлено, що заявниця - [PERSON] є дочкою [PERSON]. Згідно з копією паспорта громадянина України серії [NUMBER], виданого 26 червня 2001 року Ц-Міським РВ Горлівського МУ УМВС України у Донецькій області, [PERSON], [INFO], уродженка с. Хітровка Суджанського району Курської області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Згідно з довідкою від 19 грудня 2014 року №1442012135, [PERSON] взята на облік внутрішньо переміщених осіб, зареєстроване місце проживання: [ADDRESS], фактичне місце проживання/перебування: [ADDRESS] Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК за №448112 серії 10 ААБ, [PERSON], [INFO], з 25.05.2015 року має другу групу інвалідності у зв'язку з загальним захворюванням, безстроково. Згідно з наданою до суду довідкою Центру первинної медико-санітарної допомоги №1 міста Горлівка, амбулаторія №4, №5 Адміністрації м. Горлівка Відділу охорони здоров'я Донецької народної республіки від 08.09.2017 року, вбачається, що станом на вересень 2017 року [PERSON], [INFO], мешкаюча за адресою: [ADDRESS], у зв'язку зі станом здоров'я є нетранспортабельною особою. Судом також встановлено, що [PERSON], [INFO], у віці 79 років померла [INFO] року в м. Горлівка Донецької області в результаті: гострої серцево-судинної недостатності; атеросклеротичного коронарокардіосклерозу. Згідно з наданим до суду свідоцтвом про поховання, виданим ДП «Рітуал» м. Донецьк, ДНР, на ім'я [PERSON] вбачається, що 26 січня 2018 року на ділянці кладовища ЦГК №3 розташованого в місті Горлівка, здійснено поховання [PERSON], померлої [INFO] року. Єдиними наявними документами, що підтверджують факт смерті [PERSON], [INFO], на території непідконтрольній державній владі України, що відповідно до Постанови Верховної ради України від 17.03.2015 року № 254-УІІІ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» одночасно є тимчасово окупованою територією України, є: - лікарське свідоцтво про смерть №184, видане 24 січня 2018 року лікарем Республіканського бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров'я Донецької народної республіки; - свідоцтво про смерть видане 24 січня 2018 року Горлівським міським відділом запису актів цивільного стану Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької народної республіки, актовий запис №122 від 24 січня 2018 року. Судом також встановлено, що після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, [PERSON] звернулась до Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області з заявою про державну реєстрації смерті [PERSON], померлої [INFO] року. Однак, 26 березня 2018 року листом Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області [PERSON] відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті, оскільки надане свідоцтво про смерть не відповідає умовам діючого законодавства та не створює правових наслідків, так як видане на тимчасово окупованій території України. Відповідно до частини другої, частини третій статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»: «2. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. 3. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків». У зв'язку з чим, заявниця була вимушена звернутись до суду з відповідною заявою. Зі змісту ст. 4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з п.5 ч.3 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту, що має юридичне значення. Відповідно до ч.2 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. У абзаці першому п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015року за №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», вказаною територією, зокрема являється і м. Горлівка Донецької області. Таким чином, судом встановлено, що відповідно до положень розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015року за №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», місце реєстрації, мешкання та смерті [PERSON], а саме : м. Горлівка Донецької області, є територією, на якій здійснюється антитерористична операція. 17.03.2015 року Верховною Радою України прийнято постанову «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями». Враховуючи, що м. Горлівка Донецької області відповідно до розпорядження №1275-р Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року, являється територією на якій здійснюється антитерористична операція, тобто є територією, що непідконтрольна Україні, та приймаючи до уваги постанову Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015року, суд приходить до висновку, що до даних правовідносин підлягають застосування положення ст. 317 ЦПК України та Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Згідно з ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Стаття 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина. Статтею 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою. За приписами п. 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Мінюсту від 18.10.2000 № 52/5, підставою для державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024. Статтею 9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено: «1. Державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 2. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. 3. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків». Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України. Проведення державної реєстрації смерті батька заявниці, не видається за можливе навіть в будь-якому органі РАЦС на території, підконтрольній українській владі, оскільки відсутній належний документ, який, відповідно до законодавства, підтверджує факт смерті [PERSON]. Пунктом 2 ч. 1ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація смерті фізичної особи проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заявникові необхідно встановити факт смерті [PERSON], померлої [INFO] року, для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного документу - свідоцтва про смерть, і подальшого отримання спадщини після смерті матері, у тому числі соціальні виплати. При викладених обставин, дослідивши надані до суду документи в їх сукупності, з метою захисту законних прав та інтересів заявника, суд приходить до висновку про задоволення заяви та вважає за можливе встановити факт смерті особи - [PERSON], [INFO], уродженки с. Хітровка Суджанського району Курської області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: [ADDRESS], померлої в м. Горлівка Донецької області (тимчасово окупована територія України) [INFO] року в результаті: гострої серцево-судинної недостатності; атеросклеротичного коронарокардіосклерозу. Відповідно до ч.4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved