Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

27.05.2019 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просила стягнути з останнього 91 866,45 доларів США, з яких сума основного боргу становить 61 400 доларів США, інфляційні витрати - 22 866,2 доларів США та 3% річних - 7 600,25 доларів США. Також просила стягнути з відповідача на її користь 11 839,56 євро, з яких сума основного боргу становить 7 920 євро, інфляційні витрати - 2 939,84 євро та 3% - 979,72євро. Витрати по сплаті судового збору 9 605 грн. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 11.08.2015 року відповідач взяв у позивача в борг 62 000 доларів США із зобов`язанням повернути вказану суму до 31.12.2015 року; 12.08.2015 року відповідач взяв у позивача в борг 8 000 євро із зобов`язанням повернути вказану суму до 31.12.2015 року, про що надав відповідні розписки. 22.12.2016 року відповідачем була повернута частина коштів 600 доларів США за розпискою від 11.08.2015 року та 80 євро за розпискою від 12.08.2015 року. Таким чином сума основної заборгованості за розпискою від 11.08.2015 року склала 61 400 дол США та за розпискою від 12.08.2015 року 7 920 євро. Посилаючись на ст. ст. 530, 610, 625 ЦК України просила стягнути з відповідача зазначені суми. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.07.2019 р. відкрито провадження по справі та вирішено розглядати її за правилами загального позовного провадження. Запропоновано відповідачу не пізніше 15-денного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву. 29.10.2019 року до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] на позов, в якому він заперечує проти позовних вимог, посилаючись на безпідставність вимог. Зазначив, що зобов`язання за розписками відповідачем виконані в повному обсязі. Оскільки ним було виконано зобов`язання, він навіть не міг припустити, що позивач звернеться до суду і повторно стягуватиме з нього кошти за даним договором з відповідними штрафними санкціями. У позивача знаходяться боргові розписки, які вона не повернула відповідачу, а тому вона вважає, що є причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та неодержанням грошових сум, що дає їй можливість для звернення до суду. Також послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц, щодо застосування інфляційних та 3% річних при обрахунку розміру простроченої за борговими зобов`язаннями суми. 20.11.2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив представника відповідача, в якому вона, з огляду на існування боргових розписок та факту отримання відповідачем коштів по ним, з урахуванням правових позицій, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц, та у постанові Верховного Суду Другої судової палати Касаційного Цивільного Суду у справі № 638/10417/15-ц, висловила намір про подання заяви про зменшення позовних вимог. Так, 28.11.2019 року до суду надійшла заява позивача про зменшення розміру позовних вимог у якій з урахуванням вищевикладених правових позицій, просила стягнути з відповідача на її користь 72 528,22 доларів США, з яких 60 000,00 доларів США - сума основного боргу, 5 761,75 доларів США - проценти за користування позикою, 6 766,47 доларів США - 3% річних та 9 092,56 євро, з яких 7 500,00 євро - сума основного боргу, 736,88 євро - проценти за користування позикою, 855,68 євро - 3% річних, та витрати по сплаті судового збору в розмірі 9 605,00 грн. Заслухавши в судовому засіданні представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства вказана свобода договору. Стаття 6 ЦК України надає право сторонам в договорі відступити від положень актів цивільного судочинства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Згідно ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Судом встановлено, що 11.08.2015 та 12.08.2015 між позивачем та відповідачем були укладені договори позики на суму 62 000 доларів США та 8 000 євро відповідно, про що відповідач написав власноручні розписки, копії яких долучені до справи. (а.с.13-14). Згідно зазначених розписок відповідач взяв в борг у позивача вказані суми та зобов`язався повернути ці суми 31.12.2015 року. В судовому засіданні сторони підтвердили та не оспорювали фактів складання цих розписок, а також фактів отримання зазначених сум у повному обсязі за вказаними розписками. Дослідженням у судовому засіданні розписок, складених відповідачем [PERSON] від 11.08.2015 року та 12.08.2015 року , копії яких долучені до справи, встановлено, що [PERSON] гарантує повернути позивачу [PERSON] отримані ним суми в розмірі 62 000 доларів США та 8 000 євро відповідно, в повному обсязі. Термін повернення, обумовлений з позивачем, 31.12.2015 року. З указаних розписок убачається, що відповідачем [PERSON] 22.12.2016 року була повернута сума у розмірі 600 доларів США за розпискою від 11.08.2016 року (а.с. 13) та 22.12.2016 року була повернута сума у розмірі 80 євро за розпискою від 12.08.2016 року (а.с. 14). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як свідчать матеріали справи, форма договору позики сторонами дотримана, на підтвердження чого наявні розписки на суму 62 000 доларів США та на суму 8 000 євро. Факт написання відповідачем розписок, яка в розумінні ст. 1047 ЦК України є за своєю природою договором, сторонами визнаний та відповідачем не оспорювався. Відповідачем не підтверджено факту повернення коштів за вказаними розписками у повному обсязі у встановлений у розписках строк 31.12.2015 року. Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Положеннями ст. 1048 визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесяти кратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Виходячи з положень ч.2 ст.1048 ЦК України, договори позики від 11.08.2015 року та 12.08.2015 року на суму 62 000 доларів США та 8 000 євро не можуть вважатися безпроцентними. З копій вказаних боргових розписок, зміст якої не заперечувався сторонами, встановлено, що в ній не встановлено розміру процентів за користування коштами. Представник відповідача, заперечуючи право позивача на отримання вказаних сум боргу та відсотків за договорами позики від 11.08.2015 року та 12.08.2015 року, вказав, що позивачем не доведено порушення строків одержання грошових сум від відповідача, жодної претензії щодо строків отримання грошових коштів немає. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору. У силу ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За правилами ст. 6, ч.1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. За правилами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Нормами ст. 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Нормами статті 651 ЦК України передбачено право сторін за згодою змінити умови договору. З аналізу наведених норм та доказів справи слідує, що відповідач при складанні розписок від 11.08.2015 року та 12.08.2015 року визнав свій обв`язок сплатити суму коштів, яку він мав сплатити. Як вбачається зі змісту розписок від 11.08.2015 року та 12.08.2015 року, вони містять умови щодо конкретно визначеного строку повернення коштів. Вимога про повернення коштів, яка була висунута позивачем, на момент судового розгляду справи відповідачем не виконана. У силу ст. 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Враховуючи, що вказана сума на вимогу позивача не повернута, застосуванню підлягають правила ст. 625 ЦК України. Наданий позивачем розрахунок суми річних 3% за прострочення зобов`язання, що підлягає сплаті згідно ст. 625 ЦК України, не суперечить матеріалам справи. Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Розглядаючи справу № 459/3560/15-ц, Верховний Суд в постанові від 16.05.2018 року вказав, що відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, слід зауважити, що у судовому засіданні представник відповідача подав заяву про застосування строків позовної давності щодо вимог позивачки, який за спірними правовідносинами на його думку закінчився 31.12.2018 року. Проте, така заява спростовується, як вбачається із копії розписки (а.с. 39), останнім платежем за борговою розпискою, який відбувся 16.11.2017 року. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, доведені належними та обґрунтованими доказами. Відповідачем [PERSON] в свою чергу позовні вимоги не спростовані. Останнім не надано належних та достатніх доказів тому, що ним виконані боргові зобов`язання за договорами позики від 11.08.2015 року та 12.08.2015 року року. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням процентів за користування позикою, трьох процентів річних. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду сплачено 9 605,00 грн судового збору, які підлягають стягненню з відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: approved