Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

27.07.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом\~\~до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння , посилаючись на те, що\~18.12.2014 року відповідач [PERSON] взяв у нього у тимчасове користування на один місяць автомобіль DAEWOO LANOS 1300, державний номер [NUMBER], 2002 року випуску, номер двигуна [NUMBER], номер кузова [NUMBER], який належить позивачу на праві приватної власності. Позивач передав відповідачеві всі необхідні документи на автомобіль, а відповідач [PERSON] в свою чергу пообіцяв повернути даний автомобіль 18.01.2015 року в належному стані. Однак, в обумовлений строк відповідач [PERSON] автомобіль позивача [PERSON] не повернув, і до часу звернення до суду, також авто залишається у відповідача, а тому позивач просив витребувати у відповідача [PERSON] вищезазначений автомобіль та передати йому. Як власнику. А також позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати на надання правової допомоги та сплату судового збору. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги, викладені в позовній заяві підтримав, просив їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги викладені в позові підтримав просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Суду пояснив, що дійсно з грудня 2014 року він користувався автомобілем DAEWOO LANOS 1300, державний номер [NUMBER], 2002 року випуску, номер двигуна [NUMBER], номер кузова [NUMBER], який належить позивачу на праві приватної власності. Однак пояснив, що на той час він був родичем позивача по справі ( його теща проживала із позивачем [PERSON] однією сімєю). Коли він дізнався, що позивач бажає продати належний йому автомобіль DAEWOO LANOS 1300, то домовився про його купівлю. І, саме на підставі усного договору купівлі-продажу автомобіля DAEWOO LANOS 1300, він почав ним користуватися. Автомобіль було продано відповідачеві за 40000,000 грн. Однак, жодних розписок про передачу даних коштів складено не було, т.я. вони були сімєю і відповідач не мав сумнівів в доброчесності позивача. Належним чином зареєструвати договір купівлі-продажу автомобіля відповідач не мав можливості, через тяжке матеріальне становище. Більш того, позивач [PERSON] придбав собі інший автомобіль, на якому не мав можливості підєднувати причіп, а тому інколи вони обмінювались автомобілями, тобто позивач [PERSON] залишав відповідачу [PERSON] в користування свій новий автомобіль, а забирав DAEWOO LANOS 1300 і користувався ним у своїх справах по господарству перевозячи за допомогою причіпу різні вантажі. Але, у 2015 році, позивач [PERSON] змінив свою думку щодо ціни проданого ним відповідачу автомобіля DAEWOO LANOS 1300, і почав вимагати від відповідача додаткових коштів, або повернути автомобіль позивачу. Однак, відповідач [PERSON] не погоджувався із новими умовами, і наполягав на збереженні попередніх домовленостей, щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу автомобіля. На даний час, автомобіль DAEWOO LANOS 1300 відповідачем [PERSON] повернуто позивачу [PERSON] 13 серпня 2015 року, після подачі до суду даного позову. Позивач по справі особисто його забрав. Заслухавши пояснення сторін по справі, допитавши свідків, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Частиною 4 ст. 59 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить автомобіль DAEWOO LANOS 1300, державний номер [NUMBER], 2002 року випуску, номер двигуна [NUMBER], номер кузова [NUMBER] про що свідчить реєстраційна картка AMT, видана 21.07.2015 року, та копія полісу № АІ/2484620 від 19.12.2015 року ( а.с. 4, 5). Згідно з положеннями ст. 387 ЦК України власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 19 своєї постанови №5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснив, що застосовуючи положення ст. 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або берегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави(безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала /ч.1/. Положення цієї глави (83глава) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події /ч.2/. Положення цієї глави (83глава) застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння /п.2 ч.3/. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що їм всім відомо, що відповідач по справі [PERSON] в 2014 році придбав у позивача [PERSON] автомобіль DAEWOO LANOS. Даним автомобілем відповідач користувався до літа 2015 року. На даний час у відповідача [PERSON] даного автомобіля немає, він ним не користується, а при потребі їздить на велосипеді, або автомобілі ВАЗ 2112.. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони особисто. В грудні 2014 року, у вечірній час ходили разом із відповідачем [PERSON] до позивача [PERSON] та були присутні при домовленості останніх про купівлю-продаж автомобіля DAEWOO LANOS, який належав позивачу поповичу [PERSON] досягнення домовленості, вона бачили як відповідач передав позивачу кошти в сумі 40000,00 грн за даний автомобіль, після чого відповідач [PERSON] забрав автомобіль DAEWOO LANOS та почав ним користуватися. Однак де зараз знаходиться автомобіль DAEWOO LANOS свідки не знають. Свідки [PERSON] та [PERSON] крім того, пояснили, що приблизно 13.08.2015 року зранку чули на вулиці розмову на підвищених тонах біля будинку відповідача. Побачили, що то були позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] Через деякий час такої розмови, відповідач відчинив ворота та викотив автомобіль DAEWOO LANOS, який забрав позивач [PERSON] і поїхав. Суд критично відноситься до письмових пояснень [PERSON], оскільки з таких пояснень не можливо встановити, що автомобіль DAEWOO LANOS знаходиться у відповідача. Окрім того, відповідач пояснив, що дійсно ходив до [PERSON] та просив його дати в суді свідчення з приводу того, як у 2014 році проходила процедура страхування автомобіля DAEWOO LANOS, та хто вносив кошти за страхування. Про те, що даний автомобіль наразі не знаходиться у відповідача [PERSON] підтверджується і заявою самого позивача [PERSON], в межах даного провадження, про забезпечення позову, поданою 07.12.2016 року, в якій він вказав, що не знає де знаходиться зараз автомобіль DAEWOO LANOS, а тому просив оголосити його в розшук. Проаналізувавши наявні докази, суд вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами те, що належне йому майно зберігається у выдповыдача, а тому в позові необхідно відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до висновку, що судові витрати понесені позивачем, а саме сплачений ним судовий збір, слід віднести за рахунок позивача, оскільки судом прийнято рішення про відмову у позові.

Outcome: dismissed