Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

28 грудня 2018 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, вказавши, що йому на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS], в якому він і проживає. В його будинку зареєстрований [PERSON], [INFO], який фактично з 03 серпня 2007 року не проживає у вказаному будинку. Добровільно [PERSON] з реєстрації місця проживання не знявся і місце проживання його не відоме. Тому, просив задовольнити позов, визнати, що [PERSON] втратив право користування житлом, так як реєстрація [PERSON] в його будинку обмежує його права у користуванні власністю. Позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, свої вимоги підтримав повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, відзиву на позов не надав, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце слухання справи, про що свідчить поштове повідомлення про вручення йому судового виклику. Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючими підставами. З довідки Любашівської селищної ради Любашівського району Одеської області № 4714 від 19 грудня 2018 року видно, що [PERSON], [INFO], [NUMBER] зареєстрований [ADDRESS]. Вказаний факт також підтверджується і відміткою про реєстрацію місця проживання відповідача в домовій книзі по вказаному домоволодінню (а.с. 6). [PERSON] за даною адресою не проживає з 03 серпня 2007 року. Місце його перебування невідоме. Вказаний факт також підтверджується актом обстеження, складеним депутатами Любашівської селищної Ради Любашівського району Одеської області (а.с. 4). З договору дарування від 07 травня 1986 року видно, що домоволодіння по [ADDRESS] належить позивачу по справі (а.с. 8,9). Відповідно до ст. 163 Житлового Кодексу України у разі тимчасової відсутності наймача, або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених ст. 71 ЖК України. Як було встановлено в судовому засіданні відповідач не проживає в будинку позивача більше одного року, тобто її відсутність не пов'язана з випадками, передбаченими ст. 71 ЖК України, які дають право на проживання у разі відсутності в місці проживання понад 6 місяців. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 405 ч.2 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин суд вважає, що позов в частині визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням підлягає задоволенню. Відповідно до закону у разі винесення рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, позбавлена такого права особа підлягає зняттю з реєстрації за місцем проживання. На підставі викладеного,

Outcome: approved