Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

27.06.2014 року [PERSON] від імені та в інтересах [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених позовних вимог представником позивача зазначено, що 18.07.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики на виконання якого він передав [PERSON] грошові кошти в сумі 64 702, 00 грн. Строк повернення позики було визначено до 12 год. 00 хв. 18.08.2012 року. Однак свої зобов»язання щодо повернення боргу [PERSON] 18.08.2012 року не виконала. 27.12.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено мирову угоду про повне відшкодування лише основної суми заборгованості 64 702, 00 грн. та реструктуризацію цієї суми заборгованості протягом 12 місяців 2014 року за певних умов. Відповідач ці умови також не виконала. 07.03.2014 року та 24.03.2014 року у зв»язку з невиконанням умов мирової угоди на адресу відповідача були направлені рекомендованим листом претензії зі штрафними санкціями щодо виплати боргу відповідно до умов договору. Однак відповідач ніяким чином на претензії не відреагувала. 01.04.2014 року на адресу відповідача позивачем направлено лист про розірвання мирової угоди від 27.12.2013 року. 18.04.2014 року [PERSON] втретє направив на адресу [PERSON] претензію про виплату боргу, однак остання залишена нею без виконання. Просив стягнути з [PERSON] у примусовому порядку борг у розмірі 64 702, 00 грн. та судові витрати по сплаті судового збору. У судовому засіданні позивач та його представник відсутні. Представник позивача просив розглянути справу за його відсутності, повідомив суд, що заявлений позов підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] про час, день та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином. З будь-якими клопотання до суду не зверталася. З огляду на викладене, врахувавши думку представника позивача, суд ухвалив розглянути справу за відсутності сторін, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлений до [PERSON] позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.07.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики (а.с. 4). Відповідно до змісту зазначеного вище договору, [PERSON] позичила у [PERSON] гроші в сумі 64 702, 00 грн., які зобов»язалася повернути позикодавцеві до 12 год. 00 хв. 18.08.2012 року шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок № 26003013100004 у ВАТ «Піреус Банк МКБ», МФО 300658 м. Київ або за згодою сторін готівкою. Відповідно до вимог статтей 1046,1047,1048,1049,1050 ЦК України: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.; позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Звертаючись в суд з позовом, позивач зазначив, що у визначений договором позики строк, відповідач не виконала свої зобов»язання щодо повернення позики. 27.12.2013 року [PERSON] та [PERSON] уклали мирову угоду, відповідно до змісту якої сторони домовилися, що [PERSON] відшкодовує позикодавцю кошти у розмірі 64 702, 00 грн. на протязі 12 місяців 2014 року, починаючи з 01.01.2014 року, та, закінчуючи 31.12.2014 року, щомісячно 20 числа. Щомісячна сума відшкодування становить 5 392, 00 грн. Зазначили також, що недопустимою є прострочка щомісячного відшкодування суми позики зі сторони позичальника без письмового погодження з позикодавцем. У разі двомісячного прострочення зі сторони позичальника, позикодавець розриває мирову угоду в односторонньому порядку про що письмово повідомляє позичальника (а.с. 17-18). [PERSON] порушила умови мирової угоди від 27.12.2013 року, не повернула борг [PERSON] у зв»язку з чим останній направляв на її адресу рекомендованим листом 07.03., 24.03. та 18.04.2014 року претензії щодо виплати боргу відповідно до договору позики від 18.07.2012 року, процентів за користування позикою та неустойки по договору у зв»язку із невиконанням грошових зобов»язань, які [PERSON]Г відповідно отримала 10.03., 26.03., 22.04.2014 року, однак залишила без виконання (а.с. 7,8, 9.10, 11, 12, 13, 14). 01.04.2014 року [PERSON] направив [PERSON] листа щодо розірвання мирової угоди від 27.12.2013 року у зв»язку з її невиконанням останньою (а.с. 15). Звертаючись в суд з позовом, позивач стверджує про невиконання позичальником зобов»язань щодо повернення суми боргу у строк визначений мировою угодою. Наразі, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги, з зазначених у позовній заяві підстав знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню. З огляду на висновки суду про задоволення заявлених позивачем позовних вимог, відповідно за правилами ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню останньому відповідачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 647, 02 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved