Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

28.07.2020 [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та позбавлення батьківських прав, третя особа: Миргородська районна державна адміністрація (як орган опіки та піклування). В судовому засіданні позивачка [PERSON] пояснила, що не перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, однак вони мають спільну дочку [PERSON] , [INFO] . Дочка проживає разом із нею, а відповідач з 23.06.2019 проживає окремо від них. Перестав бачитися з дитиною, піклуватися про дочку, надавати матеріальну допомогу на її утримання. Вона ніде не працює, коштів на проживання не вистачає, а тому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дочкою повноліття . Також просить відповідача [PERSON] позбавити батьківських прав відносно дочки [PERSON] 2018 року народження, оскільки відповідач самоусунувся від виховання дочки та матеріальної допомоги на її утримання не надає. Представник позивачки Долженко О.М. позов підтримала, як законний та обґрунтований та просила його задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов визнав частково. Пояснив, що дійсно має дочку [PERSON] . Згоден сплачувати на її утримання аліменти, але в твердій грошовій сумі -1200 грн. щомісячно, оскільки втратив роботу, а тому не може плати аліменти у частці він свого заробітку. Заперечував проти позбавлення його батьківських прав, так як піклується про дитину. Кожного місяця, до червня 2020 року пересилав позивачці на її картку гроші на утримання дитини в розмірі 2000 грн. Цей розмір вони оговорили з позивачкою. Бачитися з дитиною він бажає, але позивачка чинить перешкоди, через що він не може бачитися з дитиною та змушений був звернутися до Миргородської райдержадміністрації як органу опіки та піклування з приводу отримання рішення про участі батька у вихованні дитини. Таке рішення ним наразі отримано і він тепер має змогу спілкуватися з дочкою. Представник відповідача Лисенко А.Ф. підтримав позицію [PERSON] , просив не позбавляти відповідача батьківських прав відносно дочки [PERSON] та стягнути аліменти в твердій грошовій сумі зважаючи на втрату ним роботи. Представник третьої особи Миргородської районної державної адміністрації (як органу опіки та піклування) Чорноморець Л.М. суду пояснила, що дійсно в той час коли на розгляді суду перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, відповідач звернувся до установи з приводу отримання рішення стосовно участі батька у вихованні дитини, вказавши, що позивачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. Миргородською райдержадміністрацією, як органом опіки та піклування було прийнято рішення яким встановлено графік побачень відповідача [PERSON] з малолітньою дочкою. На вимогу суду установою надано висновок стосовно доцільності позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав. Орган опіки та піклування не вбачає підстав для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно дочки [PERSON] 2018 року народження. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що працює лікарем КНП «Миргородський міський центр первинної медико-санітарної допомоги та в неї на обліку перебуває малолітня [PERSON] . Дитина на прийом до лікаря завжди приходила тільки з матір`ю. На її запитання мати дитини повідомила, що батько з ними не проживає. Відповідача бачила лише один раз, коли дитину ставили на облік. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює вихователем в дитячому садочку. Товаришує з позивачкою та частко буває в неї вдома. Вважає, що відповідач неналежним чином здійснює свої батьківські обов`язки, спілкуватися з дитиною та утримувати дитину бажання не має. Свідок [PERSON] суду пояснив, що позивачка його дочка . Йому відомо, що відповідач матеріально дитину не утримує та життям дитини не цікавиться. Позивачка не створює відповідачеві жодних перешкод у спілкуванні з дочкою. Нічого поганого про відповідача сказати не може. Свідок [PERSON] суду пояснив, що з відповідачем товаришує. Може охарактеризувати його виключно з позитивної сторони. Вважає, що відповідач цікавиться життям своєї дитини, любить її. Він бачив, як відповідач гуляв з дитиною. Часто бачить автомобіль відповідача в смт. Ромодан. Ухвалою суду від 10 серпня 2020 року відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження (а.с.20). 28 серпня 2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. В якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову в частині позбавлення його батьківських прав та не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дочки в розмірі 1/4 частки від заробітку (а.с. 34-35). Безпосередньо в судовому засіданні відповідачем [PERSON] через свого представника адвоката Лисенко А.Ф., з порушенням строків встановлених законом, подано доповнення до відзиву, в якому він вказує на зміну обставин в його житті, що пов`язано із звільненням з роботи, зважаючи на що він просить стягувати з нього аліменти в твердій грошовій сумі -1200 грн. щомісячно. Ухвалою суду від 09 вересня 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду (а.с.51). Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Встановлено, що сторони мають спільну малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.8). Дочка [PERSON] , проживає разом із позивачкою за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї (а.с.9). Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами 2, 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Главою 15 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Зазначений обов`язок, згідно з засадами ч.6 ст.7 СК України, в рівній мірі стосується обох батьків та покладається на них за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст.ст. 180, 181, 182 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно положень частини першої статті 184 СК України, аліменти у твердій грошовій сумі визначаються у разі якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявністю інших обставин, що мають істотне значення для справи. Судом встановлено, що відповідач звільнився з роботи за власним бажанням 22 жовтня 2020 року, тобто безпосередньо перед судовим засіданням, дана обставина сприймається судом як бажання відповідача уникнути стягнення з нього аліментів в тому розмірі в якому просить позивачка. Відповідач є здоровим, працездатним, а тому його твердження про необхідність стягнення аліментів у твердій грошовій сумі -1200 грн. щомісячно, не буде відповідати інтересам дитини, та вочевидь призведе до порушення її прав на належне матеріальне забезпечення з боку відповідача Отже, позов в частині стягнення з відповідача аліментів у частці від його заробітку (доходу) підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з п. 2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні позивачем не доведено свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. На підставі досліджених доказів судом встановлено, що відповідач має постійне місце проживання, до 22.10.2020 працював офіційно в ТОВ «Глобинський м`ясокомбінат». За місцем роботи характеризувався позитивно, що підтверджується довідкою та характеристикою з місця роботи (а.с.40,41). По місцю проживання характеризується посередньо, компрометуючих матеріалів Новооріхівська сільська рада на відповідача не має (а.с.39). Відповідно до роздруківки АТ «Приватбанку» за період січень-травень 2020 року відповідач перераховував кошти на утримання дочки (а.с.45). Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав, а також зазначені вище підстави свідчить про його інтерес до дочки. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Виходячи із вищезазначеного, у суду відсутні підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої дочки. Таким чином, суд залишає без задоволення позову вимогу в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дочки [PERSON] . На підставі положень ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позивачем позову, тобто з 28.07.2020. Згідно з положенням ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У зв`язку з тим, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини підлягають до стягнення з відповідача на користь держави у відповідності до ст. 141 ЦПК України. Відповідно до положень ч.1, п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові - на позивача. Отже судовий збір в розмірі 840, 80 грн, сплачений позивачкою за позовну вимогу про позбавлення відповідача батьківських прав покладається на позивачку.

Outcome: partial