Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

27.11.2020 позивач Спис- [PERSON] звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вище зазначеним позовом, з проханням : розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 17.07.2019 Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про що в книзі реєстрації актів про одруження 17.07. 2019 зроблено відповідний актовий запис за № 395 та стягувати з [PERSON] , 1989 року народження, жителя м. Олевськ, Житомирської області, аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту подачі позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття (а. с. 2-3, 22-23). Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. 17.07.2019 вона уклала шлюб з [PERSON] , в якому у них [INFO] народився син [PERSON] . Протягом року стосунки з чоловіком розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки, особисто їй коштів на утримання сім`ї не надає, спільних інтересів в них немає. Відповідач не приймає жодної участі в її та сина житті, не відвідує свого сина, не цікавиться його життям, не утримує фінансово. Вже тривалий час кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами та фактично сім`я припинила своє існування. На даний час проживають окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Спільне майно вони поділили добровільно. Примирення та збереження шлюбу між ними неможливе. На утримання спільного сина [PERSON] , 2019 року народження вона бажає стягувати з відповідача аліменти у визначеному в позовній заяві розмірі. Ухвалою від 29.12.2020 позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а. с. 18-19). Ухвалою від 11.01.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження ( а. с. 25-26). У судове засідання сторони не з`явились, від позивача надійшла заява з проханням слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву, заяв та клопотань не надійшло. Відповідно до вимог ст. ст. 223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи позивач не заперечує. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 17.07.2019 у Бориспільському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про що складено актовий запис № 395, прізвища після державної реєстрації шлюбу : чоловіка [PERSON] , дружини Спис- [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу Серії [NUMBER] (а. с. 4). В даному шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області 01.11.2019 (а. с. 5). Як встановлено з зазначених у позові обставин сім`я подружжя фактично розпалась, а шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. При цьому суд враховує вимоги ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, за змістом якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Та обставина, що малолітня дитина сторін проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, відповідачем не оспорюється. Згідно з вимогами ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 1 та 2 ст. 182 Сімейного кодексу України в редакції закону, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Будь-яких доказів того, що відповідач добровільно надає матеріальну допомогу позивачу на утримання малолітньої дитини, а також, що на його утриманні є інші непрацездатні особи, суду надано не було. Даючи оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам та встановленим обставинам справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу обґрунтовані , а також в частині про стягнення аліментів з урахуванням того, що за своїм матеріальним станом відповідач, який є особою працездатного віку, інших утриманців не має, може сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі 1/4 частки його заробітку. Суд враховує, що такий розмір аліментів відповідає визначеному ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України розміру аліментів, який може бути стягнутий з платника аліментів у безспірному порядку. За змістом ст. 191 Сімейного кодексу України суд стягує аліменти від дня пред`явлення позову. Судові витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог ст.141 ЦПК України сплачені при подачі позивачем позову про розірвання шлюбу в сумі 840 гривень 80 копійок (а. с. 1) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а також на користь держави в розмірі 840 гривень 80 копійок, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при поданні позову про стягнення аліментів. Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved