Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

27 грудня 2019 року представник позивача - адвокат Веремчук Віталій Анатолійович, який діє в інтересах [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», з участю третіх осіб: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича, Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса. Стислий виклад позицій сторін. Обґрунтування позивача. 10.10.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем вчинено виконавчий напис (зареєстрований в реєстрі за № 15378) на кредитному договорі № LVH9G50000003388 від 13.02.2008, що укладений між позивачем [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк». На підставі виконавчого напису АТ КБ «Приватбанк» намагається стягнути з позивача заборгованість по даному кредитному договору за період з 13.02.2008 по 04.08.2017 у сумі 840910,27 грн. та 3000,00 грн. витрат за вчинення виконавчого напису. У даному виконавчому написі зазначено, що сума, яка підлягає стягненню становить 840910,27 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту складає 82700,24 грн., за відсотками 209206,82 грн. Представник позивача зазначає, що даний виконавчий напис був скерований відповідачем на примусове виконання у Шевченківський ВДВС м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області. 26.02.2018 державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 55878390. За період здійснення виконавчих дій в межах виконавчого провадження з позивача [PERSON] було стягнуто на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму грошових коштів у розмірі 2946,40 грн. Про оскаржуваний виконавчий напис та виконавче провадження позивач [PERSON] дізналась лише в липні 2019 року. Вона не отримувала ні вимогу банку про погашення заборгованості, ні постанову ДВС про відкриття виконавчого провадження, оскільки 07.05.2014 була знята з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про зняття з реєстрації місця проживання та відмітки у її паспорті. Представник позивача зазначає, що відповідач знав, що у вказаній квартирі на дату вчинення виконавчого напису позивач не вже проживала та не була зареєстрована, що підтверджує п. 11 договору купівлі-продажу предмету іпотеки від 23.05.2014, у якому зазначено, що згідно довідки, виданої 08.05.2014 ЛКП «Північне» за вих. № 712 у відчужуваній квартирі зареєстрованих осіб не має. 10.12.2014 набула чинності постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11. 2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою зокрема Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних відносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Саме таку норму й застосував приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р. О., вчиняючи оскаржуваний напис. У позові зазначено, що відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженому постановою КМУ від 29.06.99 № 1172, для одержання виконавчого напису додаються оригінал кредитного договору, засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Проте, відповідно до Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині п. 2 визнано незаконною та нечинною. Відтак, після 22.02.2017 нотаріуси були позбавлені правових підстав для вчинення виконавчих написів на кредитних договорах. Як наслідок, вчинений 10.10.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р. О. виконавчий напис на кредитному договорі - є незаконним. Представник позивача зазначає, що на підтвердження того, що вимога про стягнення з позивача [PERSON] заборгованості по кредитному договору № LVH9G50000003388 від 13.02.2008, що зазначена у виконавчому написі не була на момент вчинення виконавчого напису безспірною, оскільки дана вимога була предметом розгляду у судовій справі № 466/7050/14-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] та [PERSON] . Вимогами вказаного позову було те, що 13.02.2008 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № LVH9G50000003388, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 75750,00 грн. Свої зобов`язання перед банком [PERSON] не виконала, тому виникла заборгованість, яка станом на 01.07.2014 становить 378011,58 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту 82700,24 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом 130226,13 грн., заборгованості по пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором 165085,21 грн. Як вказано у позовній заяві, відповідно до умов кредитного договору № LVH9G50000003388 від 13.02.2008, п. 2.1.3 передбачено, що позичальник [PERSON] звертається до банку про надання їй кредиту на оплату чергових страхових платежів, відповідно до договорів страхування, укладених відповідно до п. 2.2.7 даного договору, і доручає банку щорічно перераховувати необхідну для цього суму коштів, згідно договорів страхування. Перерахування кредитних коштів банк зобов`язується провадити у випадку не пред`явлення позичальником документів, що підтверджують сплату чергових страхових платежів за рахунок інших джерел до дат їхньої сплати, передбачених договорами страхування. Відповідно до п. 2.2.7 кредитного договору, у випадку неподання позичальником банку підтверджуючого документа про сплату чергових страхових платежів по погоджених з банком договорах страхування, банк сплачує страхові платежі за рахунок кредиту відповідно до п. 2.1.3 даного договору. Позичальник зобов`язується погасити суму кредиту направлену на оплату чергового страхового платежу і сплатити відсотки за його користування не пізніше 30 днів з дня перерахування банком страхового платежу. У випадку непогашення цієї частини кредиту у визначений термін, вона вважається простроченою і позичальник зобов`язаний сплатити відсотки за використання відповідно до п.п. 3.2, 3.8 даного договору. Представник позивача вказав, що договори страхування (нерухомого майна та життя), які зазначені у пунктах кредитного договору № LVH9G50000003388 від 13.02.2008 були укладені з [PERSON] на вимогу банку відповідно до вимог договору про іпотечний кредит № LVH9G50000003388 від 13.02.2008. Згідно додатку № 1 до договору про іпотечний кредит № LVH9G50000003388 від 13.02.2008, сума щомісячних платежів по договорах страхування складала 2020,00 грн. (на страхування нерухомого майна - квартири, що була передана в іпотеку банку), 2272,50 грн. - страхування майна. Договори страхування позивачем [PERSON] були укладені із страховою компанією Інгострахування. Проте, із аналізу умов кредитного договору № LVH9G50000003388 від 13.02.2008 у судовій справі № 466/7050/14-ц складений висновок, що позивачу [PERSON] кредитні кошти в сумі 75750,00 грн. фактично не надавались. ПАТ КБ «Приватбанк» з цієї суми мав можливість перераховувати щорічно необхідну суму на рахунок страхової компанії у якості необхідних страхових платежів, у випадку, якщо такі платежі позичальником [PERSON] не були сплачені самостійно у передбачені договорами страхування строки. Відтак, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 22.11.2019 у справі № 456/7050/14-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю позовних вимог. Оскільки, на момент вчинення виконавчого напису заборгованість, зазначена у виконавчому написі не була лише безспірною, а її як такої взагалі не існувало на дату вчинення виконавчого напису, тому представник позивача просить суд ухвалити рішення яким визнати виконавчий напис нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича від 10.10.2017, зареєстрований в реєстрі за № 15378, таким, що не підлягає виконанню та зобов`язати відповідача АТ «КБ «Приватбанк» повернути позивачу [PERSON] стягнені за виконавчим написом № [NUMBER] від 10.10.2017 грошові кошти в сумі 2946,40 грн. Обґрунтування заперечень відповідача. Представником відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» відзив на позовну заяву у встановлений судом строк та порядок подано не було. Третіми особами - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р. О. та представником Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) пояснення щодо позову подано не було. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 02 січня 2020 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 11 лютого 2020 року залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). 02 березня 2020 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд по суті. Фактичні обставини встановлені судом, зміст спірних правовідносин, оцінка доказів, норми права, що застосовані судом при розгляді спірних правовідносин та висновки суду. Представник позивача - адвокат Веремчук В. А., який діє в інтересах [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та надав пояснення, що аналогічні викладеному в позовній заяві, просив позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не з`явився повторно, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, заяви про розгляд справи у його відсутності не подав, причин неявки не повідомив. У судове засідання третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р. О. не з`явився, на адресу суду 23.03.2020 надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності. У судове засідання представник третьої особи - Шевченківського ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) не з`явився, на адресу суду 20.03.2020 надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності. У судовому засіданні, перевіркою доводів і обставин справи та дослідженням письмових доказів встановлено наступне. Даний позов виник із приводу вчинення виконавчого напису нотаріусом по договірних зобов`язаннях, визначених кредитним договором. 13.02.2008 між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № LVH9G50000003388. 10 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» несплачену в строк суму забогованості, відповідно за кредитним договором № LVH9G50000003388 від 13.02.2008. Строк, за який провадиться стягнення: з 13.02.2008 по 04.08.2017. Сума, яка підлягає стягненню складає 840910,27 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 82700,24 грн., заборгованості за відсотками 209206,82 грн., витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 3000,00 грн (а. с. 11). На підставі виконавчого напису 26.02.2018 державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 55878390 (а. с. 12). Згідно листа начальника Шевченківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області Савойника Р. П. від 27.09.2019/В-9 за вих. № 35163, у відповідь на клопотання позивача [PERSON] повідомлено, що АСВП № 54900583 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у сумі 31158,62 грн. - згідно постанови про звернення стягнення на доходи боржника кошти отримано в сумі 7929,33 грн., які з них в сумі 6926,46 грн. перераховані на користь стягувача ПАТ КБ «Приватбанк», 692,64 грн. стягнуто виконавчого збору та 310,22 грн. стягнуто на витрати виконавчого провадження; АСВП № 55878390 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у сумі 843910,27 грн. - згідно постанови про звернення стягнення на доходи боржника кошти отримано в сумі 3569,26 грн., які з них в сумі 2946,40 грн. перераховані на користь стягувача ПАТ КБ «Приватбанк», 294,64 грн. стягнуто виконавчого збору та 328,22 грн. стягнуто на витрати виконавчого провадження (а. с. 12). Судом встановлено, що згідно рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22.11.2019 у цивільній справі № 466/7050/14-ц за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю позовних вимог. Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили. (а. с. 74-76). Як визначено правовою позицією, що викладена в Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року по справі № 6-887цс17, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Водночас, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою ним у постанові від 20 травня 2015 року у справі №6-158цс15, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 02.09.1993 № 3425-ХІІ «Про нотаріат» (далі Закон «Про нотаріат»), нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється законом та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса повинно існувати на момент звернення. Так само, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками, наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Згідно зі ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до ч. 1 ст. 87 Закону України «Про нотаріат» (редакція від 09.04.2011 року, дана редакція діяла на момент вчинення оскаржуваного Виконавчого напису), Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Відповідно до ч. 2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат» (редакція від 09.04.2011 року, дана редакція діяла на момент вчинення оскаржуваного Виконавчого напису). Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Крім того, судом встановлено, що вимога про стягнення з позивача [PERSON] заборгованості за кредитним договором № LVH9G50000003388 від 13.02.2008, яка зазначена у виконавчому написі нотаріуса не була на момент вчинення такого напису безспірною, оскільки вимога про стягнення заборгованості по кредитному договору була предметом розгляду у цивільній справі № 466/7050/14-ц за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, за яким у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю позовних вимог. Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили (а. с. 74-76). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом ст. ст. 11, 15 ЦК України, цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Згідно зі статтею 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, установлених договором або актом цивільного законодавства. Частиною 2 статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, а також визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить висновку, що позов представника позивача - адвоката Веремчука Віталія Анатолійовича, який діє в інтересах [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», з участю третіх осіб: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича, Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса є підставним та підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Outcome: approved