Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

27 січня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, вказавши, що вона перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, від цих відносин мають неповнолітню дитину дочку [PERSON], [INFO]. Відповідач мешкає окремо, працює неофіційно, має неофіційний заробіток, але від утримання неповнолітньої дитини ухиляється, добровільної матеріальної допомоги не надає. Інших дітей у відповідача немає, стан здоров»я задовільний. Ніяких стягнень за виконавчими документами не проводиться. Позивач просить стягнути з відповідача на утримання дитини аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутності та пояснення по справі, зазначивши, що відповідач щомісячно надається допомога на утримання дитини у розмірі 400 грн., але частину розрахункових документів не зберіг, вважаючи не у позивача виникнуть підстави для звернення до суду з таким позовом.Відповідач не працює, приймає заходи для пошуку постійної роботи, є в теперішній час безробітним , доходу у розмірі 5000 не отримує,не заперечує проти призначення сплати аліментів, але розмір аліментів просить призначити йому до сплати у твердій грошовій сумі не більший ,ніж 35 % (400 грн.) прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.30,31). Заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували у фактичних шлюбних відносинах, від цих відносин мають неповнолітню дитину дочку [PERSON], [INFO] , батьком якої записано [PERSON].(а.с. 6). Дитини проживає разом з матір'ю за адресою : [ADDRESS] (а.с.7). Відповідач мешкає окремо від дитини в с.Мирне Сімферопольського району Автономної республіки Крим (а.с.32). Згідно даних трудової книжки відповідач з 12 березня 2013 р. не працює (а.с.35). Відповідно до наданих ксерокопій квитанцій відповідач періодично переводив позивачу [PERSON] грошові кошти - 07.12.2012 р. - 500 грн.,27.12.2012 р. - 400 грн.15.01.2013 р. - 400 грн., 21.02.2013 р. - 400 грн., 08.04.2013 р. - 200 грн.,10.05.2013 р. - 250 грн, 15.07.2013 р. - 400 грн., 26.12.2013 р. -400 грн.,20.01.2014 р. - 100 грн., (а.с.34,35,36,37,38,39,40,41,42). Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна з сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами, які беруть участь по справі. Відповідно до ст.213 ЦПУ України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні . Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами , внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру , що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання .Ця стаття не перешкоджає державам вжити таких заходів , що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст.1 ч.2,3 глави 1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (учинено у м.Страсбург 25 січня 1996 р., реєстраційний код 37216/2006 ) предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей -підтримка їхніх прав , надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища , при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосується .Для цілей цієї Конвенції розгляд судовим органом справ, що стосується дітей , визначається розглядом сімейних справ , зокрема тих , що пов'язані зі здійсненням батьками своєї відповідальності , наприклад стосовно місця проживання дітей та доступу до них. Статтею 2 глави 1 зазначеної Конвенції визначено термін «суб'єкти батьківської відповідальності » - батьки та інші особи чи органи , які мають здійснювати частково або повністю батьківську відповідальність . Відповідно до ст.ст.3,7,8,18,19 Конвенції про права дитини ( ратифіковано Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.91 )в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.Дитина з моменту народження має право на піклування своїх батьків. мала громадянства. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини, докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства » батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину , піклуватися про її здоров'я , фізичний , духовний і моральний розвиток . Відповідно до ст.. 4 Конвенції про контакт з дітьми , підписана 15.05.2003 р.,набрала чинності для України 01.04.2007 р., дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним, такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді , коли це необхідно в найвищих інтересах дитини.Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з батьків. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та від вказаного обов'язку не звільняються особи, позбавлені батьківських прав, що передбачено ч.2 ст.166 СК України. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері,батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 184 Сімейного кодексу України платник аліментів, який має нерегулярний, непостійний прибуток, частину прибутку одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] не працює, здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідач не працює , на обліку в центрі зайнятості не знаходиться , інвалідності не має. Доказів зворотньому відповідачем не надано та судом не добуто. З урахуванням вимог ст. ст. 180-182 Сімейного Кодексу України, а також того, що відповідачем до суду не надано доказів неможливості виплати аліментів на утримання дитини, ураховуючи стан здоров'я відповідача - не є інвалідом, наявності у відповідача інших утриманців, крім [PERSON], [INFO] ,не встановлено, ураховуючи матеріальне становище позивачки, не можливість працювати у зв'язку з здійсненням догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років , суд вважає, що відповідач може виплачувати аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, що відповідає прожитковому розміру для дитини віком до 6 років , який згідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 р.» складає 1032 грн, що буде достатнім для забезпечення потреб дитини на достойне існування та її розвиток. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved