Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

27.03.2020 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору № 1286/05-12-19 про надання інформаційно-консультативних послуг, укладеного між позивачем та фізичною особою-підприємцем (далі - ФОП) [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог з врахуванням уточненої позовної заяви позивач посилається на те, що через мережу Інтернет він знайшов оголошення про працевлаштування за кордоном, після чого, зателефонувавши на номер телефону, зазначений в оголошенні, [PERSON] повідомила йому про наявність вакантних місць за кордоном та можливість його працевлаштування за параметрами, які його цікавлять - працевлаштування в Німеччині з оплатою праці не менше 10 євро за годину з виїздом у грудні 2019/січні 2020 року. Для подальшої співпраці працівник зазначила про необхідність укладення договору, в зв`язку з чим 05.12.2019 року позивач поїхав до [ADDRESS], де працівник [PERSON] надала йому договір для підписання та запевнила, що підписання договору є формальністю та переконала позивача у реальному працевлаштуванні на умовах, які позивач висловив, після чого позивач як замовник 05.12.2019 року підписав договір з ФОП [PERSON] як виконавцем № 1286/05-12-19 про надання інформаційно-консультативних послуг, зокрема, про надання інформаційно-консультативних послуг з питань трудової діяльності, укладення, виконання і припинення трудового договору, працевлаштування іноземців, правила перебування та поведінки іноземця, прикордонні, митні правила, що використовуються країнами, що запитує замовник. Позивач стверджує, що фактично виконавець взяв на себе обов`язок працевлаштувати його в Німеччині з оплатою праці не менше 10 євро за годину з виїздом у грудні 2019 року/січні 2020 року. На виконання вказаних домовленостей позивач здійснив оплату послуг виконавця в розмірі 7980 грн., що підтверджується квитанцією. В період часу з 05.12.2019 року по 31.01.2020 року працівник виконавця повідомляла позивача в телефонному режимі про наявність вакансій в Німеччині, але на інших умовах, ніж бажав позивач. В зв`язку з невиконанням умов договору юрист позивача звернулася до виконавця договору про повернення коштів, а також позивач звернувся до Міністерства соціальної політики України з питання наявності ліцензії у відповідача на провадження господарської діяльності з посередництва у працевлаштуванні, на що отримав відповідь про відсутність вказаної ліцензії у відповідача. Позивач вважає укладений з відповідачем 05.12.2019 року договір недійсним, оскільки вказаний договір укладено за відсутності ліцензії, тому просить визнати даний договір недійсним, стягнути з відповідача сплачені кошти в сумі 7980 грн., а також стягнути моральну шкоду в розмірі 5000 грн., так як моральний та психологічний стан позивача погіршився. 14.04.2020 року за вказаним позовом відкрито спрощене провадження з повідомленням сторін. 31.03.2020 року позивач звернувся до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ФОП [PERSON] про розірвання договору № 1286/05-12-19 про надання інформаційно-консультативних послуг, укладеного між позивачем та фізичною особою-підприємцем [PERSON] , стягнення збитків в сумі 7980 грн., моральної шкоди в сумі 2000 грн. та пені в сумі 23461,2 грн. В обґрунтування позовних вимог з врахуванням уточненої позовної заяви позивач вказує, що між ним та відповідачем 05.12.2019 року було укладено договір № 1286/05-12-19 про надання інформаційно-консультативних послуг, зокрема, про надання інформаційно-консультативних послуг з питань трудової діяльності, укладення, виконання і припинення трудового договору, працевлаштування іноземців, правила перебування та поведінки іноземця, прикордонні, митні правила, що використовуються країнами, що запитує замовник. Позивач стверджує, що фактично виконавець взяв на себе обов`язок працевлаштувати його в Німеччині з оплатою праці не менше 10 євро за годину з виїздом у грудні 2019 року/січні 2020 року. На виконання вказаних домовленостей позивач 05.12.2019 року здійснив оплату послуг виконавця в розмірі 7980 грн., що підтверджується квитанцією. В період часу з 05.12.2019 року по 31.01.2020 року працівник виконавця повідомляла позивача в телефонному режимі про наявність вакансій в Німеччині, але на інших умовах, ніж бажав позивач. Згідно п.2.3 укладеного договору строк надання послуг від одного до десяти робочих днів з дня отримання виконавцем винагороди від замовника в розмірі та в порядку, передбаченому в п.4.1 та 4.2 договору, тобто кінцевою датою закінчення строку надання послуг є 19.12.2019 року. Позивач стверджує, що у визначений договором строку та порядок він не був працевлаштований, тобто договір не виконано. Посилаючись на положення Закону України «Про захист прав споживачів», статей 526,530,906,611 ЦК України, позивач просить відшкодувати завдані йому відповідачем збитки в сумі 7980 грн. та моральну шкоду в розмірі 2000 грн., а також на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» стягнути пеню в розмірі 23461,2 грн. 14.04.2020 року за вказаним позовом відкрито спрощене провадження з повідомленням сторін. Крім того, 14.04.2020 року справи за позовом [PERSON] до ФОП [PERSON] об`єднані в одне провадження та об`єднаній справі присвоєно спільний № 171/579/20. 10.06.2020 року до суду надійшли відзиви на позов, відповідно до яких відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування заперечень відповідач зазначив, що 05.12.2019 року між ним та позивачем був укладений договір № 1286/05-12-2019 про надання інформаційно-консультаційних послуг, відповідно до умов якого позивач доручив йому надати послугу, а саме - надати спеціальну інформацію (кваліфіковану консультацію), яку позивач був зобов`язаний прийняти та оплатити. Вид та обсяг послуг, які відповідач зобов`язаний був надати, сторонами врегульований та прописаний у Розділі 1 вищевказаного договору. Відповідач зауважує, що згідно з п.1.1 та п.1.2 договору послуги, які він повинен був надати позивачу, обмежуються наданням інформаційно-консультаційних послуг з питань трудової діяльності, укладення, виконання і припинення трудового договору, працевлаштування іноземців, правил перебування іноземця (туриста, працівника та інше), прикордонних, митних правил, інформаційно-консультаційних послуг з питань діяльності в Україні посольств та консульств країн, що запитує замовник, також з питань діяльності посольств та консульств України в країнах, що запитує замовник. Інших зобов`язань, які повинен надати відповідач, договором не передбачено, що свідчить про відсутність додаткових зобов`язань з боку відповідача. Також відповідач зазначає, що позивач в підтвердження свого наміру отримати саме інформаційно-консультаційні послуги провів оплату відповідно до умов договору в день його підписання в сумі 7980 грн. Укладений договір виконано сторонами в день його підписання - 05.12.2019 року, про що складено та підписано акт № 1286/05-12-2019 здачі - приймання наданих послуг, тобто відповідно до ст.599 ЦК України укладений з позивачем договір припинено в зв`язку з його виконанням. Відповідач стверджує, що між ним та позивачем було укладено лише договір про надання інформаційних послуг, інших договорів між ними укладено не було, крім того, він не брав на себе обов`язку працевлаштувати позивача в Німеччині і позивачем не надано жодного доказу на укладення такого договору. Оскільки договір № 1286/05-12-2019 про надання позивачу інформаційно-консультаційних послуг виконаний в повному обсязі, позивачем відповідно до вимог ст.81 ЦПК України не надано докази щодо порушення ним умов укладеного договору, тому відповідач вважає, що відсутні підстави для застосування положень ст.906 ЦК України, ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», а також відсутні підстави для стягнення моральної шкоди, так як шкода не була завдана, крім того, позивачем не надано докази на підтвердження факту завдання такої шкоди. Станом на день подання позову вищевказаний договір вже не діючий, так як виконаний в повному обсязі, тому договір не може бути розірваний судом. Щодо тверджень позивача про нечесну підприємницьку діяльність відповідач вказує, що він з 02.10.2019 року зареєстрований як фізична особа - підприємець, серед інших видів діяльності він має право займатися діяльністю, передбаченою кодом КВЕД 63.99 «Надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у.». Цей клас включає надання інших інформаційних послуг, не віднесених до інших угрупувань: надання інформаційних послуг по телефону з використанням комп`ютерної технології, надання послуг з пошуку інформації за винагороду або на основі контракту, надання послуг з добору новин і матеріалів із преси (медійний моніторинг) тощо. Твердження позивача щодо ведення нечесної підприємницької діяльності, на думку відповідача, є неправдивим та ґрунтується на незрозумілих припущеннях, а отже є безпідставними. Також відповідач звертає увагу на ту обставину, що позивачем заявлено дві вимоги з приводу одного договору - визнання договору недійсним та розірвання договору, що свідчить про те, що позивач не визначив свою правову позицію, оскільки ним заявлено протилежні вимоги, а вимогою про розірвання договору позивач фактично підтвердив факт дійсності укладеного договору. 22.06.2020 року позивачем надано пояснення на відзиви відповідача, відповідно до якого відповідач не зазначив у відзиві суттєві факти, які істотно впливають на суть справи: не зазначено, що ним через Інтернет подано оголошення про працевлаштування за кордоном із зазначенням того, що здійснюється оформлення візи, зазначається розмір оплати праці, заробітної плати, умови проживання та доставка до місця роботи; дане оголошення є рекламою, а тому позивач був впевнений в законності діяльності відповідача. Крім того, посилання відповідача на повне виконання умов договору є недостовірним, оскільки спростовується постійними телефонними розмовами та переписками з його працівником. Також позивач вказує, що акту прийому-передачі він не підписував. Вважає за доцільне викликати в судове засідання працівників відповідача для надання пояснень. Факт надання позивачу послуг саме з працевлаштування можуть підтвердити рідні та близькі позивача, які були присутні під час телефонних розмов з працівниками відповідача. Просить розглянути справу за наявними матеріалами. Інші заяви по суті та клопотання від учасників справи не надходили. У судове засідання учасники справи не прибули, про дату та час судового розгляду повідомлені належним чином, позивачем подано заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі, відповідачем 22.06.2020 року подано заяви про розгляд справи без його участі. Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 грудня 2019 року між [PERSON] як замовником та ФОП [PERSON] як виконавцем укладено договір № 1286/05-12-2019 про надання інформаційно - консультаційних послуг. Відповідно до п.1.1 та п.1.2 вказаного договору замовник доручає, а виконавець зобов`язується надати йому у відповідності до умов договору спеціальну інформацію (кваліфіковану консультацію) - послугу, а замовник зобов`язується прийняти послугу та оплатити її. Послугами, що надаються виконавцем замовнику, є: інформаційні та консультаційні послуги з питань трудової діяльності, укладення, виконання і припинення трудового договору, працевлаштування іноземців, правила перебування та поведінки іноземця (туриста, працівника та інше), прикордонні, митні правила, що використовуються країнами, про які запитує замовник; інформаційні та консультаційні послуги з питань діяльності в Україні посольств та консульств країн, що запитує замовник, також з питань діяльності посольств та консульств України в країнах, що запитує замовник. Строк надання послуг складає згідно п.2.3 договору від одного до десяти робочих днів з дня отримання виконавцем винагороди від замовника в розмірі 7980 грн. згідно п.4.1 договору. Пунктом 2.4 договору визначено, що передача-приймання наданих послуг оформляється актом приймання-передачі послуг, що підписується обома сторонами цього договору. Відповідно до п.5.1 договору він набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань. Вказаний договір підписано сторонами, що не оспорюється учасниками справи. Квитанцією від 05.12.2019 року підтверджено факт здійснення оплати позивачем в сумі 7980 грн. на рахунок ФОП [PERSON] за надання інформаційно-консультаційних послуг з працевлаштування згідно рахунку № 1286/05-12-2019 від 05.12.2019. 05.12.2019 року сторони вищевказаного договору склали акт № 1286/05-12-2019 здачі-приймання наданих послуг по договору № 1286/05-12-2019, відповідно до якого виконавцем ФОП [PERSON] надані інформаційно-консультаційні послуги, а саме: інформаційні та консультаційні послуги з питань трудової діяльності, укладення, виконання і припинення трудового договору, працевлаштування іноземців, правила перебування та поведінки іноземця (туриста, працівника та інше), прикордонні, митні правила, що використовуються країнами, про які запитує замовник; інформаційні та консультаційні послуги з питань діяльності в Україні посольств та консульств країн, що запитує замовник, також з питань діяльності посольств та консульств України в країнах, що запитує замовник. Вказаний акт містить підписи замовника [PERSON] , який прийняв роботу, та виконавця ФОП [PERSON] . Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що предметом договору між сторонами є надання інформаційно-консультаційних послуг. Вказаний договір не містить жодного положення щодо обов`язку відповідача працевлаштувати позивача в Німеччині на умовах, зазначених позивачем в позовній заяві. У відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3,5,6 статті 203 Цього кодексу. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Якщо юридична особа ввела другу сторону в оману щодо свого права на вчинення такого правочину, вона зобов`язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану таким правочином (стаття 227 цього Кодексу). Звертаючись з позовом про визнання недійсним укладеного з відповідачем договору, позивач зазначив, що договір є недійсним в зв`язку з наданням відповідачем послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном без відповідного дозволу (ліцензії). На підтвердження позовних вимог в даній частині позивачем надано відповідь Мінсоцполітики від 25.02.2020 року, зі змісту якої встановлено, що ФОП [PERSON] ліцензії на провадження господарської діяльності з посередництва у працевлаштуванні за кордоном не має. Вказаний факт не заперечується відповідачем. Крім того, витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 02.06.2020 року підтверджено факт реєстрації [PERSON] як ФОП з 03.10.2019 року та підтверджено види діяльності, які здійснює відповідач, серед яких відсутній такий вид господарської діяльності як посередництво у працевлаштуванні за кордоном. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. В порушенням вимог ч.1 ст.81, ч.3 ст.83 ЦПК України позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту укладення з відповідачем договору щодо надання останнім посередницьких послуг з працевлаштування позивача за кордоном, на підставі чого суд доходить висновку про безпідставність позовних вимог про визнання договору від 05.12.2019 року недійсним та відмову у їх задоволенні. Вимоги про стягнення з відповідача коштів в сумі 7980 грн. та моральної шкоди в сумі 5000 грн. є похідними від вимоги про визнання договору недійсним, тому ці вимоги також задоволенню не підлягають. Надані позивачем роздруківки повідомлень з додатку - мессенджера «Вайбер» суд відхиляє як доказ, оскільки вказані роздруківки не містять інформацію щодо предмета доказування - підстав недійсності укладеного між сторонами договору, крім того, вказані роздруківки не являються достовірними доказами згідно приписів ст.79 ЦПК України, оскільки з наданих роздруківок не можливо встановити адресатів вказаної переписки, а також зі змісту повідомлень не встановлено, про який саме договір йшла мова. В поясненні на відзив позивач вказував, що факт надання відповідачем послуг з працевлаштування в Німеччині можуть підтвердити його рідні та близькі, а також зазначав про доцільність виклику в судове засідання для надання пояснень працівників відповідача, разом з тим клопотання про виклик в судове засідання та допит у якості свідків вказаних осіб позивачем заявлено не було та позивач вважав можливим розглядати справу за наявними матеріалами, тому суд у відповідності до положень ст.13 ЦПК України не вирішує питання про виклик свідків в судове засідання. Позовні вимоги про розірвання вищевказаного договору з підстав його невиконання також задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Як встановлено судом, 05 грудня 2019 року між [PERSON] як замовником та ФОП [PERSON] як виконавцем укладено договір № 1286/05-12-2019 про надання інформаційно - консультаційних послуг, який є дійсним. Предметом вказаного договору є надання позивачу інформаційно-консультаційних послуг, а саме: інформаційні та консультаційні послуги з питань трудової діяльності, укладення, виконання і припинення трудового договору, працевлаштування іноземців, правила перебування та поведінки іноземця (туриста, працівника та інше), прикордонні, митні правила, що використовуються країнами, про які запитує замовник; інформаційні та консультаційні послуги з питань діяльності в Україні посольств та консульств країн, що запитує замовник, також з питань діяльності посольств та консульств України в країнах, що запитує замовник. Вказаний договір виконано в день його підписання сторонами, що підтверджується актом здачі-приймання наданих послуг, що підписаний сторонами, а також квитанцією про оплату вартості послуг відповідача. Згідно ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Ст.907 ЦК України встановлено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Відповідно до п.5.1 укладеного між сторонами договору він може бути розірваний достроково за взаємною згодою сторін. Як встановлено судом, договір від 05.12.2019 року виконаний відповідачем в день його підписання. Відповідно до приписів ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, зобов`язання між сторонами у справі згідно укладеного договору від 05.12.2019 року є припиненим. Позивачем в порушення вимог статей 81 та 83 ЦПК України не доведено належними та допустимими доказами, що предметом укладеного з відповідачем договору є надання посередницьких послуг з працевлаштування позивача в Німеччині на умовах, зазначених позивачем, відтак, у задоволенні позовної вимоги про розірвання договору слід відмовити. Вимоги про стягнення завданих позивачу збитків та пені є похідними від первісної вимоги про розірвання договору, тому у їх задоволенні також слід відмовити. Позивач зазначав, що він не підписував акт здачі-приймання наданих послуг від 05.12.2019 року, проте доказів на підтвердження вказаної обставини в порушення вимог статей 81 та 83 ЦПК України позивачем не надано. На підставі викладеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Згідно ст.264 ЦПК України суд повинен при ухваленні рішення вирішити питання як розподілити між сторонами судові витрати. Враховуючи положення ч.6 ст.141 ЦПК України, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed