Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

27.02.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] і просить постановити рішення, яким розірвати їхній шлюб зареєстрований 24.02.2015 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Галицького районного управління юстиції, - дитину: сина, [PERSON], 04.07.2015р.н. залишити на вихованні та проживанні з ним. Ухвалою Галицького районного суду від 29.05.2017 року сторонам наданий термін для примирення з можливістю зберегти сім'ю. Однак примирення між подружжям не відбулося і вони наполягають на розірванні шлюбу. 26.10.2017 року ухвалою суду до участі в справі залучено Службу у справах дітей Галицької районної державної адміністрації в Івано-Франківськівській області. Зобовязати третю особу подати Галицькому районному суду висновок щодо доцільності визначення місця проживання [PERSON], [INFO] з одним з батьків. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав, наполягав на розірванні шлюбу з відповідачем. Пояснив, що 24.02.2015 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану Галицького районного управління юстиції було зареєстровано шлюб з відповідачкою. У шлюбі народилася одна дитина: син, [PERSON], 04.07.2015р.н. Сімейне життя не склалося по тій причині, що у них, як в подружжя відсутнє взаєморозуміння, постійно виникають сімейні конфлікти на побутовому рівні. Почалися різнитися погляди на спільне сімейне життя. Часто виникають суперечки, що в результаті відбилося на їхніх відносинах один до одного та почуттях. Фактично шлюбні відносини між ними припинені, і не відновляться, а існування зареєстрованого шлюбу порушує його права. Просить шлюб розірвати, сина залишити на вихованні та проживанні з ним за його адресою проживання, оскільки син зареєстрований в його домоволодінні та буде забезпечений всім необхідним. Додав, що у нього кращі житлово-побутові умови, а відповідачка разом з їхнім сином проживають у її батьків, будинок маленький, в ньому проживають десять осіб, і на його думку в сім'ї батьків дружини напружена атмосфера, а тому просив залишити проживати сина з ним. Відповідач, [PERSON] в судовому засідання позов визнала частково, не заперечувала щодо розірвання шлюбу з позивачем. Щодо вимоги позивача про залишення на вихованні та проживанні їхнього спільного сина, [PERSON] категорично заперечила. Пояснила, що дитина є маленька, сину виповнилося тільки два рочки, зараз проживає з нею в с. Межигірці по вул. Галицька в її батьків. З позивачем разом не проживають вже пів року, за цей час батько дитини відвідує сина тільки два рази в місяць. Після таких відвідувань син поводиться агресивно, погано спить. В позивача була інша сім'я, відносини теж не склалися, має на утриманні дочку, з якою стосунки погані. Вона любить сина, весь свій час приділяє дитині, а позивач працює і не може приділяти скільки уваги маленькій дитині скільки це необхідно. В інтересах самої дитини доцільно залишити його проживати з нею. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що вони з відповідачем заперечують щодо залишення та вихованні та проживанні малолітньої дитини, оскільки дитині тільки два роки і їй потрібна любов і турбота матері. Відповідач не заперечує щодо відвідування сина та участі у вихованні. Також просив врахувати при вирішенні даного спору висновок комісії з питань захисту прав дитини Галицької РДА про визначення місця проживання малолітнього [PERSON], 04.07.2015р.н., з якого свідчить, що дитину слід залишити проживати з матір'ю. Просив позов задовольнити частково, розірвати шлюб між сторонами, а дитину залишити на вихованні та визначити проживання малолітнього [PERSON] з матір'ю. Представник Служби у справах дітей в судове засідання не прибув, причини неявки суду не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги думку сторін, які наполягають на розірванні шлюбу, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч.3, ч.4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 24.02.2015 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Галицького районного управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-НМ № 140697 від 24.02.2015 року (а.с.6). Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Згідно ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, що сімейне життя у подружжя не склалося по тій причині, що у них відсутнє взаєморозуміння, виникають часто конфлікти. Шлюбно-сімейні відносини припинилися, проживають окремо, сім'я розпалася остаточно. Примирення надане судом для збереження сім'ї не відбулося. За таких обставин суд прийшов до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. У шлюбі народилася одна дитина: син, [PERSON] , 04.07.2015р.н., що вбачається із копії свідоцтва про народження (а.с.7). Як вбачається з висновку комісії з питань захисту прав дитини Галицької РДА про визначення місця проживання малолітнього [PERSON], 04.07.2015р.н., комісія вирішила рекомендувати визначити місце проживання малолітнього [PERSON], 04.07.2015р.н. з матір'ю, [PERSON] Згідно\~ст.161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, даних у п.24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них залишається дитина, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке б відповідало інтересам неповнолітньої дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою. Велике значення мають не матеріальні обставини, а почуття і емоції батьків і дітей. Малолітні діти, як правило, більше потребують материнської турботи. У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до принципу ст. 6 Декларації з прав дитини від 20 листопада 1959 року, малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю. Таких обставин в судовому засіданні не встановлено. У відповідності до\~ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Проживання малолітньої дитини з матір'ю буде відповідати її інтересам, а тому слід визначити місце проживання [PERSON], 04.07.2015р.н. з матір'ю, [PERSON]. При цьому суд відмічає, що таке рішення суду не позбавляє можливості та обов'язку кожного з батьків, приймати участь у вихованні, спілкуванні та матеріальному утриманні дитини. На підставі наведеного, ст.ст. 24, 55-56, 113, 110-112, 121, 150, 160, 161 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial