Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

28\~листопада 2017\~року [PERSON]\~звернувся до\~Жовтневого районного\~суду м.\~Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики (розпискою) від 25.10.2017 року, мотивуючи тим, що в період часу з 27.07.2017 року по 04.08.2017 року в рахунок оплати вартості ремонту позивач перерахував відповідачу на картковий рахунок, відкритий в АТ «[PERSON] Аваль» грошові кошти, загальний розмір яких складає 116\~000,00 гривень (сто шістнадцять тисяч), а останній вказані кошти отримав. 10.09.2017 року відповідач повернув 42000,00 (сорок дві тисячі) гривень позивачу. Крім того, за домовленістю сторін, 9118,00 (девять тисяч сто вісімнадцять) гривень було зараховано в рахунок виконаних робіт, а 400,00 (чотириста) грн. зараховані, як сплата за продаж ліжка. Станом на 10.09.2017 року заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем [PERSON] складала 65\~282,00 (шістдесят пять тисяч двісті вісімдесят дві) гривні 00 коп., що підтверджується відповідною розпискою. 25.10.2017 року між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість про повернення останнім заборгованості в строк до 14.11.2017 року. Однак останній вказане зобовязання не виконав. В судове засідання представник позивача не зявився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позову, проти винесення заочного рішення не заперечував. [PERSON] до судового засідання повторно не зявився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 130 ЦПК України, про причину неявки до суду не повідомив, відзив на позов до суду не направив, в звязку з чим на підставі ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних в матеріалах справи доказів. За клопотанням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв'язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процес за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що в період часу з 27.07.2017 року по 04.08.2017 року в рахунок оплати вартості ремонту позивач перерахував відповідачу на картковий рахунок, відкритий в АТ «[PERSON] Аваль» грошові кошти, загальний розмір яких складає 116\~000,00 гривень (сто шістнадцять тисяч). 10.09.2017 року відповідач повернув 42000,00 (сорок дві тисячі) гривень позивачу. За домовленістю сторін, 9118,00 (девять тисяч сто вісімнадцять) гривень було зараховано в рахунок виконаних робіт, а 400,00 (чотириста) грн. зараховані, як сплата за продаж ліжка. Станом на 10.09.2017 року заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем [PERSON] складала 65\~282,00 (шістдесят пять тисяч двісті вісімдесят дві) гривні 00 коп., що підтверджується відповідною розпискою. 25.10.2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] була досягнута домовленість про повернення останнім заборгованості в строк до 14.11.2017 року. Проте, відповідач [PERSON] по даний час свої зобовязання згідно договору позики (розписки) не виконав. Зазначена обставина нічим не спростована. За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку розписки позичальника. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором. Будь-яких доказів, які б спростовували наведену представником позивача суму заборгованості за вказаними договором позики (розписками) та доводи представника позивача суду не представлено. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином підлягає стягненню 70781,43 (сімдесят тисяч сімсот вісімдесят одна) грн. 43 коп., з яких: 65282,00 грн. заборгованість за розпискою від 25.10.2017 року; 1347,00 грн. 00 коп. 3 відсотки річних; 4152,43 грн. інфляційне збільшення суми боргу. З відповідачів на підставі ст.141 ЦПК України також підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 704, 80 грн., сплачений останнім при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved