Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~27 жовтня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить поділити майно, набуте нею за час шлюбу з відповідачем, виділивши йому автомобіль марки Opel Vektra, державний номерний знак АВ 7647СЕ, стягнути з відповідача на її користь в якості компенсації вартості половини майна-64000 гривень. \~ \~ \~ \~Позов обґрунтовано наступним. \~ \~ \~ \~31 січня 2017 року сторони уклали шлюб. Від шлюбу у сторін є неповнолітня дитина-Дарморос [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що за час шлюбу ними було набуто спільне майно, а саме: автомобіль марки Opel Vektra, державний номерний знак АВ 7647СЕ. Правовстановлюючі документи на вказаний автомобіль знаходяться у відповідача. Вказаний автомобіль позивач оцінює в 128000 гривень. 3 травня 2018 року позивач [PERSON] подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить поділити майно, набуте нею за час шлюбу з відповідачем, виділивши відповідачу автомобіль марки Opel Vektra, державний номерний знак АВ 7647СЕ та холодильник Атлант, стягнути з відповідача на її користь в якості компенсації вартості половини майна-70000 гривень. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та в заяві про збільшення позовних вимогах, попросили позов задовольнити, пояснюючи, що автомобіль марки Opel Vektra сторони придбали за спільні кошти, однак довіреність була виписана не на сторони у справі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнавав, пояснюючи, що сторони після припинення відносин розділили в добровільному порядку спільне майно, зокрема, позивачу дісталися мікрохвильова піч та пилосос, а відповідачу холодильник «Атлант ХМ-4712-100». Щодо спірного автомобіля пояснив, що сторонами не було придбано вказаного позивачем автомобіля, а лише оформлено довіреність на імя відповідача на користування автомобілем. 4 вересня 2018 року, як і 19 червня 2018 року, відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не зявилися по невідомій суду причині, про причини неявки суд не повідомили, в звязку з чим судом було ухвалено проводити заочний розгляд справи. \~ \~ \~ \~Суд, заслухавши пояснення позивача, представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність ї достовірність показань сторін по справі, сприяючи всебічному й повному зясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного. Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно ч.ч.1-4\~ст.\~10\~ЦПК України,\~\~суд при\~розгляді справи\~керується принципом\~верховенства права.\~ Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені\~Конституцією\~та законами України. Суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно ч.9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Відповідно до Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92). Згідно ст.. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Главою 29 ЦК України ( ст.ст. 386-394 ) регулюється захист права власності. Відповідно до ст.. 60 СК України, майно, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної\~сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.2 ст.71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Судом встановлено,\~що сторони\~перебували у\~зареєстрованому шлюбі,\~який було\~зареєстровано 31 січня 2017 року Томашпільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (а.с.5). Згідно накладної ФОП [PERSON] від 18 лютого 2017 року, було придбано холодильник «Атлант-4712-100» вартістю 9350 гривень (а.с.34). Дану накладну суд сприймає як доказ придбання сторонами в період шлюбу майна, оскільки представник відповідача [PERSON] в судовому засідання визнав даний факт і підтвердив, що даний холодильник перебуває у власності відповідача. Щодо автомобіля марки Opel Vektra, державний номерний знак АВ 7647СЕ суду надано лише копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на даний автомобіль (а.с.36). Однак дане свідоцтво видано на імя [PERSON] і ніяким чином не підтверджує право власності жодного із сторін у справі, а тому суд не сприймає його як доказ у справі. Окрім того, [PERSON] надавав довіреність розпоряджатися автомобілем Opel Vektra, державний номерний знак АВ 7647СЕ [PERSON] та [PERSON], які не є учасниками справи (а.с.37). Судом викликався [PERSON] в якості свідка, однак в судове засідання останній не зявився, його батько надіслав до суду пояснення, з якого вбачається, що [PERSON] перебуває у відрядженні, [PERSON] і [PERSON] вони не знають і не мають ніякого відношення до їхнього майна. Щодо автомобіля Opel Vektra, то пояснив, що даний автомобіль продано, доручення давали після продажу автомобіля, однак прізвищ не памятають (а.с.46). Згідно з\~ст.\~358\~ЦК України,\~право спільної\~часткової власності\~здійснюється співвласниками\~за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Відповідно до\~ч.1\~ст.\~365\~ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: \~частка є не значною і не може бути виділена в натурі; \~річ є не подільною; \~спільне володіння і користування майном є неможливим; \~таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Припинення права власності на частку спільного майна одного із співвласників можливо лише при сукупності усіх умов, передбачених ч.\~1\~ст.365 ЦК України. Згідно ч.2 ст.\~365\~ЦК України суд постановляє рішення про припинення права\~особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості\~цієї частки на депозитний рахунок суду. Згідно до\~ст. 364 ЦК\~України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183\~цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших власників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Згідно ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. \~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди-виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до п.23 Постанови № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час його придбання. З урахуванням вказаних обставин у суду є всі підстави для визнання холодильника «Атлант-ХМ-4712-100» спільним майном подружжя і, оскільки холодильник перебуває у відповідача і є неподільною річчю, стягнути з відповідача на користь позивача половину вартості, виходячи з дійсної його вартості відповідно накладної від 18 лютого 2017 року. В решті частині позовних вимог суд відмовляє, оскільки стороною позивача не доведено та не надано до суду підтверджуючих документів про придбання сторонами в період шлюбу такого майна, як автомобіль марки Opel Vektra, державний номерний знак АВ 7647СЕ. Відповідно до положень\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, судові витрати в даній справі відшкодовуються позивачу пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так,\~позивачем оплачено\~судовий збір\~при подачі\~позову до\~суду в\~розмірі 640-00\~гривень (а.с.1)\~та доплачено\~судовий збір\~64,80\~гривень (а.с.32),\~а тому з відповідача [PERSON] на користь позиваа [PERSON] необхідно стягнути 47,07 грн понесених судових витрат. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: partial