Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

28.11.2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності та поділ спільного майна подружжя. Свій позов обгрунтовує тим, що з 20.05.2006 року до 06.06.2017 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від спільного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що за час шлюбу за спільні кошти вони придбали земельну ділянку площею 0,1723 га в с. Боратин, Луцького р-ну з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. На вказаній земельній ділянці було розпочато будівництво житлового будинку, який наразі є об`єктом незавершеного будівництва та знаходиться в [ADDRESS] . Вказує, що для будівництва зазначеного будинку вона із відповідачем разом купували будівельні матеріали. Відтак, недобудований житловий будинок будувався за час перебування в шлюбі, в експлуатацію не зданий, право власності не зареєстроване. На підставі викладеного, просить суд визнати земельну ділянку площею 0,1723 га в с.Боратин, Луцького р-ну з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та об`єкт незавершенного будівництва та знаходиться в [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , а також поділити майно, набуте за час шлюбу з [PERSON] та визнати за нею право власності на 1/2 земельної ділянки, площею 0,1723 га в с. Боратин Луцького р-ну з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та об`єкт незавершенного будівництва , що знаходиться в [ADDRESS] . 03.03.2018 року відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву. В обгрунтування своїх заперечень щодо позову [PERSON] зазначає, що спірне нерухоме майно є його приватною власністю, оскільки таке було придбано за його особисті кошти. Зокрема, придбання та зміну цільового призначення земельної ділянки, а також земельні роботи та будівельні роботи він здійснював особисто. Крім того, його дружина [PERSON] на той час ніде не працювала. З метою проведення вказаних робіт він також взяв у борг у своєї знайомої 40000 дол. США. Таким чином, з урахуванням боргових зобов`язань, частка позивачки у спірному майні складатиме 11/100, що становить 51425 грн. Враховуючи наведене, у задоволенні позову просить відмовити. Ухвалою суду від 20.02.2019 року у справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу. 19.08.2019 року на адресу суду з Волинського відділення Львівського НДІСЕ надійшов висновок експертів № 8107-8108 від 09.08.2019 року. [INFO] [PERSON] помер. Ухвалою суду від 12.02.2020 року до участі у справі у якості правонаступників відповідача [PERSON] було залучено [PERSON] , яка діє як законний представник в інтересах малолітньої доньки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 19.02.2021 року від позивача [PERSON] надійшла заява про уточнення позовних вимог відповідно до якої за наслідками розгляду справи просить суд: визнати земельну ділянку площею 0,1723 га, кадастровий номер 0722880700:01:001:3912, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та об`єкт незавершеного будівництва - садибний (індивідуальний) житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , спільною сумісною власністю подружжя у рівних частинах: [PERSON] в розмірі 1/2 та [PERSON] , який помер [INFO] , в розмірі 1/2.» До початку судового засідання позивачка та представник третьої особи подали заяви, в якій підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити та розгляд справи проводити у їх відсутності. Відповідачі в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, відзив на позовну заяву від Відповідачів до суду не надходив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 20.05.2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 463. За час шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народився спільний син [PERSON] , [INFO] . За час перебування у зареєстрованому шлюбі, [PERSON] було придбано земельну ділянку площею 0,1723 га, кадастровий номер 0722880700:01:001:3912, на підставі Договору купівлі-продажу частини земельної ділянки від 29.09.2008 року ВКТ № 817846, реєстраційний № 9269, про що був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 354228 від 30.04.2009 року, зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010907600373. У подальшому Рішенням Боратинської сільської ради Луцького району від 07.10.2011 року № 7/25 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для зміни цільового призначення громадянину [PERSON] та змінено цільове призначення земельної ділянки загальною площею 0,1723 га - з цільового призначення: для ведення особистого селянського господарства (Форма № 6-зем.: графа 3. Сільськогосподарські землі, всього графа 4. Сільськогосподарські угіддя, разом графа 5. Рілля) на цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в с. Боратин. На підставі цього Рішення, [PERSON] оформив 02.03.2012 року Державний Акт на право власності на земельну ділянку серія ЯК № 383180, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 072210001006356 від 27.02.2012 року. На зазначеній земельній ділянці на підставі будівельного паспорту від 22.07.2013 року ВЛ № 062132039014 було розпочато будівництво житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . На сьогоднішній день даний житловий будинок в експлуатацію не зданий, право власності не зареєстровано. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 06.06.2017 року по справі № 161/6914/17 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згоди про розподіл спільного майна не досягли. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Аналогічні вимоги містись ч. 2 ст. 368 ЦК України, згідно якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як зазначено у рішенні Конституційного суду України, у справі за конституційним зверненням ПП «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 61 СК України, рівність прав та обов`язків у шлюбі та сім`ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями Кодексу та Цивільного кодексу України. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК) України. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин, а особистої приватної власності кожного із подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкуванням. Стаття 321 ЦК України закріплює принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Як вбачається із висновку експерта № 8107-8108 від 09.08.2019 року, ступінь (процент) готовності до експлуатації об`єкта незавершеного будівництва, що знаходиться в [ADDRESS] , становить 95%; виділ об`єкту незавершеного будівництва можливий; залишкова вартість, яка на даний час є ринковою вартістю, об`єкта дослідження становить 1667852,25 грн. Зваживши у сукупності наведені вище обставини, суд вважає, що земельна ділянка площею 0,1723 га, кадастровий номер 0722880700:01:001:3912, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, про що виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯК № 383180 від 02 березня 2012 р., зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 072210001006356, та об`єкт незавершеного будівництва - садибний (індивідуальний) житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та померлого [PERSON] , оскільки придбані (створені) в період перебування в зареєстрованому шлюбі, а тому частки кожного із подружжя у праві власності є рівними та складають по Ѕ частці. Відповідно [PERSON] має право на Ѕ частку в спірному майні, як одного із подружжя, виходячи із презумпції рівності їх часток, яка виділяється із спадкової маси як частка колишньої дружини. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі № 6-843цс17. Жодних доказів того, що частка [PERSON] у спірному майні є більшою аніж частка [PERSON] суду надано не було. У свою чергу, та обставина, що спірний будинок будувався померлим [PERSON] за кошти отриманими у борг, а також те, що позивачка на той момент була безробітною не мають жодного значення при вирішенні даного спору. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними належними доказами, а тому позов підлягає до задоволення Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З вищевикладеного слідує, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути 2977,50 грн. понесених судових витрат зі сплати судового збору. На підставіст. ст. 60, ч. 1 ст. 70, Сімейного кодексу України,

Outcome: approved