Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

27 жовтня 2014 року до суду надійшла вказана позовна заява. В позовній заяві з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 18.12.2014 року позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 30.11.2007 року в сумі 25 615,68 дол. США та 3 678 498,12 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30.11.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір, за яким позивач надав кредит в розмірі 34 746,03 дол. США. строком до 30.11.2014 року зі сплатою 9 відсотків річних, який за додатковою угодою від 26.11.2008 року було збільшено до 11% річних та платою за обслуговування кредиту в розмірі 0,2% від суми виданого кредиту. Як зазначає позивач, відповідач не виконує належним чином умов договору, а тому позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, яка станом на 23.10.2014 року становить: 25 615,68 дол. США та 3 678 498,12 грн., з яких: 25 615,68 дол. США - заборгованість за кредитом та процентами, 24 684,15 грн. - заборгованість за платою по кредиту, 3 631 703,29 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості, 18 647,39 грн. - три проценти річних від суми простроченої кредитної заборгованості, 3 463,29 грн. - сума інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Відповідно до ст.224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів за згодою представника позивача. Представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши представника позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлене договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, ще підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актам. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконанням або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч.2 ст.612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України позивач має право вимагати повернення всієї суми кредиту внаслідок порушення відповідачем своїх зобов'язань щодо повернення чергової суми кредиту. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Судом встановлено, що 30.11.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк (правонаступником якого є позивач) та [PERSON] (далі - Позичальник) було укладено Кредитний договір № 77.1/АА-00232.07.2 за яким Банк відкрив [PERSON] кредитну лінію на загальну суму 34 746,03 дол. США. терміном по 30.11.2014 року (включно) зі сплатою 9 відсотків річних та щомісячною платою за обслуговування кредиту в розмірі 0,2% від суми виданого кредиту (п. 1.1, 1.5, 1.5.1 Договору). Відповідно до п. 3.1 Кредитного договору, Позичальник сплачує платежі за кредитом щомісячно до 10 числа кожного місяця у розмірі 413,64 дол. США. Банк виконав свої зобов'язання по вказаному договору та на виконання п.2.1 Договору надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 34 746,03 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки №1366_26 від 30.11.2007 року. 26.11.2008 року між сторонами була підписана Додаткова угода до Кредитного договору № 77.1/АА-00232.07.2 від 30.11.2007 року за умовами якої було викладено в новій редакції п.1.5 Кредитного договору та встановлена процентна ставка за користування коштами в розмірі 11% річних. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується розрахунком заборгованості, відповідач належним чином не виконував свої зобов'язання в частині повернення кредитних коштів, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 23.10.2014 року становить: сума поточної заборгованості за кредитом - 413,91 доларів США, сума простроченої заборгованості за кредитом - 18 335,21 доларів США, сума поточної заборгованості по процентам - 158,22 доларів США, сума простроченої заборгованості по процентам - 6 708,34 доларів США, а всього 25 615,68 доларів США. Крім того, відповідач має заборгованість за платою по обслуговуванню кредиту, яка становить: поточна заборгованість плати за кредитом - 899,93 грн., прострочена заборгованість за платою за кредитом - 23 784,22 грн., а всього становить 24 684,15 грн. Зазначені суми доведені позивачем та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в примусовому порядку. Також позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 3 631 703,29 грн. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язання. Умовами пункту 3.9 Кредитного договору визначено, що за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, Позичальник зобов'язується сплачувати Банку за кожен день прострочки пеню у розмірі 1,6% від суми простроченого платежу. З розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем нарахована пеня в розмірі 3 631 703,29 грн. при загальній заборгованості за кредитом та відсотках, що в гривневому еквіваленті становить 331 317,06 грн. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідач частково виконував свої зобов'язання та сплачував заборгованість, але не щомісячно та не в повному обсязі. Відповідно до ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Застосовуючи ст. 551 ЦК України та зменшуючи розмір пені суд виходить з того, що пеня значно перевищує суму основного боргу, більш ніж в десять раз, відповідач частково виконує свої зобов'язання за кредитом, а тому зменшує її розмір до розміру суми основного боргу, тобто до 331 317,06 грн. Постанова Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» в пункті 27 роз'яснює, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Проте суд вважає, що застосування ст.551 ЦК України до правовідносин, які виникли між сторонами є правомірним, оскільки Закон - це нормативно-правовий акт, який приймається в особливому порядку органом законодавчої влади, регулює найбільш важливі суспільні відносини, виражає волю й інтереси більшості населення, має вищу юридичну силу щодо інших нормативно-правових актів, є загальнообов'язковим для всього населення і держави та охороняється державною владою. Що стосується стягнення три проценти річних від суми простроченої кредитної заборгованості та простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту необхідно зазначити наступне. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до роз?ясень, що містяться у пункті 18 постанови №5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» - за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов?язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Умовами Договору, а саме: п.1.5.1 передбачає нарахування плати за обслуговування кредиту в розмірі 0,2% від суми виданого кредиту. Кредит, як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, був наданий в доларах США, тому і плата за обслуговування кредиту нараховується в доларах США із сплатою в гривнах на момент здійснення сплати зазначених сум. Дану обставину не заперечував представник позивача в судовому засіданні. В розрахунку заборгованості не наведено розрахунку нарахування плати за обслуговування кредиту (яким чином вона нараховувалась чи в доларах США із зазначенням еквіваленту в гривнах чи відразу в гривнах). А тому так як умовами договору передбачено сплата процентів за користування кредитними коштами, нарахування трьох процентів річних за той же період, що і відсотків за їх користування є подвійною відповідальністю особи, нарахування процентів на проценти не відповідає чинному законодавству України, тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Відповідач в судове засідання не з'явився, документів на спростування суми заборгованості суду не надав. А тому суд приходить до висновку про стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача, що становить: заборгованість за кредитом та процентами в розмірі 25 615 (двадцять п'ять тисяч шістсот п'ятнадцять) доларів США 68 центів; сума заборгованості за платою по кредиту в сумі 24 684 (двадцять чотири тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривни 15 копійок; пеню в сумі 331 317 (триста тридцять одна тисяча триста сімнадцять) гривень 06 копійок. У відповідності до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial