Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

27.03.2014 року ухвалою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя Михайловою А.В. відкрито провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя, придбаного під час шлюбу. 25.09.2014 року дана справа надійшла у провадження судді Холода Р.С. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що сторони перебували у шлюбі з 28.10.2006 року та від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлюб розірвано на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.03.2014 року. Під час подружнього життя сторонами було придбано квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], за договором купівлі-продажу від 18.12.2009 року, яку оформлено на ім'я [PERSON] Право власності на зазначену квартиру зареєстровано приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу [PERSON] за відповідачем. Вартість квартири згідно проведеної незалежної оцінки об'єкта нерухомості складає 304 302 грн. Також, під час шлюбу подружжям було придбано автомобіль «ВАЗ 21103 ЗНГ», державний реєстраційний номер [NUMBER], 2002 року випуску та 14.06.2008 року даний автомобіль зареєстровано за [PERSON] З листопада 2012 року позивач проживає з дітьми в квартирі своїх батьків. Мирової угоди про розподіл спірної квартири та автомобілю між сторонами не досягнуто, тому [PERSON] просить суд: визнати квартиру [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності; визнати право власності по 12 частини вказаної квартири за позивачем та відповідачем; визнати право власності по 12 частини автомобіля «ВАЗ 21103 ЗНГ», державний реєстраційний номер [NUMBER], 2002 року випуску за позивачем та відповідачем; стягнути з відповідача судові витрати. 18.11.2014 року позивачем було надано уточнення позову, в якому [PERSON] посилається на те, що під час розгляду справи вона дізналась, що автомобіль «ВАЗ 21103 ЗНГ», державний реєстраційний номер [NUMBER], 2002 року випуску 12.02.2014 року було продано відповідачем за 33 600 гривень. У зв'язку з даними обставинами, позивач просить визнати зазначений транспортний засіб об'єктом спільної сумісної власності та стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію у розмірі 16 800 гривень за 12 частину вартості автомобілю марки «ВАЗ 21103 ЗНГ», державний реєстраційний номер [NUMBER], 2002 року. У судовому засіданні позивач та її представник - [PERSON] позов підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просили суд задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача - [PERSON] у судовому засіданні позов визнала частково, не заперечувала проти визнання квартири та автомобілю об'єктами спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 12 частину квартири за позивачем, проте заперечувала проти стягнення грошової компенсації за 12 частину автомобілю, так як він був проданий 12.02.2014 року, а шлюб розірвано лише 04.03.2014 року, тобто продаж автомобілю було здійснено під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі. Крім того, [PERSON] зазначила, що після продажу автомобіля [PERSON] половину вартості транспортного засобу віддав [PERSON] Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином, жодних доказів та заперечень суду не надав. Суд, вислухавши пояснення сторін у справі, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 28.10.2006 року між [PERSON] та [PERSON] (після укладення шлюбу прізвище змінено на «[PERSON]») був укладений шлюб, який був зареєстрований Ленінським відділом РАЦС Запорізького МУЮ, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (актовий запис № 753) (а.с. 6). Від шлюбу у сторін народились діти - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], видане Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції та [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], видане Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (а.с. 19-20). За договором купівлі-продажу від 18.12.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], Відкрите акціонерне товариство «Запорізький домобудівний комбінат» продав, а [PERSON] придбав у власність квартиру [ADDRESS] (а.с. 17), право власності на зазначену квартиру зареєстровано за [PERSON] згідно Витягу з Державного реєстру правочинів № 8090749 від 18.12.2009 року (а.с. 18). З інформації, наданої начальником ВРЕР ДАІ № 3 ГУМВС України в Запорізькій області від 06.06.2014 року автомобіль «ВАЗ 21103 ЗНГ», державний реєстраційний номер [NUMBER], 2002 року випуску, кузов № [NUMBER], 14.06.2008 року було зареєстровано ВРЕР ДАІ № 1 м. Запоріжжя за [PERSON] (а.с. 58). З наведеного вбачається, що квартира [ADDRESS] та автомобіль «ВАЗ 21103 ЗНГ», державний реєстраційний номер [NUMBER], 2002 року випуску були придбані [PERSON] та [PERSON] в період шлюбу, а отже є об'єктами спільної сумісної власності. Відповідно рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.03.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішення набуло законної сили 17.03.2014 року (а.с.97). Даним рішенням встановлено факт припинення шлюбних відносин з 21 листопада 2012 року, тобто, фактично з цього часу сторони мешкали окремо та не вели спільне господарство. Щодо дати окремого проживання (з грудня 2012 року) [PERSON] зазначав у своїх позовних заявах про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні та про розірвання шлюбу (а.с. 93-95). Згідно з відповіді УДАІ УМВС в Запорізькій області від 27.10.2014 року автомобіль «ВАЗ 21103 ЗНГ», державний номер [NUMBER], 2002 року випуску, кузов № [NUMBER] зареєстрований 18.02.2014 року у Кіровоградському Центру ДАІ УМВС України в Кіровоградській області на ім'я [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Кіровоград, пров. Халтуріна, 31 та присвоєно державний номерний знак [NUMBER]. Реєстрація вказаного автомобілю проводилась на підставі довідки-рахунок серії ВІА № 356021 від 12.02.2014 року, яка видана Відокремленим підрозділом № 1 ТОВ «Автовертикаль» (а.с. 102). З довідки-рахунок серії ВІА № 356021 від 12.02.2014 року, яка видана Відокремленим підрозділом № 1 ТОВ «Автовертикаль» встановлено, що автомобіль «ВАЗ 21103 ЗНГ», кузов № [NUMBER], двигун № [NUMBER] продано за 33 600 гривень (а.с. 115). Таким чином, [PERSON] розпорядився об'єктом спільної сумісної власності - автомобілем «ВАЗ 21103 ЗНГ», державний номер [NUMBER] на власний розсуд та в період фактично припинених шлюбних відносин. Частиною 1 статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно вимог ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. При цьому статтею 71 СК України визначено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пленум Верховного Суду України в Постанові № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначив у п.22, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Отже, законодавець визначився, що поділ спільної сумісної власності подружжя здійснюється в натурі. При цьому у п.25 вищезазначеної Постанови зазначено, в разі якщо неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до п.24 зазначеної Постанови до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4 ст. 65 СК). У судовому засіданні було встановлено, що на момент придбання спірної квартири сторони знаходились в зареєстрованому шлюбі, при укладенні договору купівлі-продажу спірної квартири від 18.12.2009 року [PERSON] давала письмову згоду на купівлю квартири. Представником відповідача в цій частині позовні вимоги визнаються в повному обсязі, тому суд вважає за необхідне визнати квартиру [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності та визнати право власності по 12 частини вказаної квартири за позивачем та відповідачем. Вирішуючи питання про поділ автомобіля, суд враховує положення частин 4, 5 ст.71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України). Неподільні речі, згідно ч.2 ст.71 СК України присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Зважаючи на те, що [PERSON] в період фактично припинених шлюбних відносин, самостійно розпорядився рухомим майном, а саме: продав автомобіль «ВАЗ 21103 ЗНГ», кузов № [NUMBER], двигун № [NUMBER] [PERSON] і отримав за це 33 600 гривень, що підтверджується відповідними доказами, тому на думку суду, стягнення з відповідача грошової компенсації в розмірі 16 800 гривень (33 600:2), тобто 1/2 частини вартості проданого автомобіля, є доцільним вирішенням спору щодо поділу автомобілю між сторонами, враховуючи відсутність можливості володіти спірним майном почергово. Доводи представника відповідача щодо отримання [PERSON] половини вартості проданого автомобіля не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, так як жодних доказів [PERSON] з цього приводу надано не було. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03.03.2014 року позивачу [PERSON] було відстрочено сплату державного мита в розмірі 1156,00 гривень до ухвалення судового рішення у справі. За змістом ст.88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з позивача необхідно стягнути в доход держави відстрочену суму по сплаті державного мита в розмірі 1156,00 гривень, а на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 1521 грн. 21 коп. На підстави викладеного,

Outcome: approved