Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-14 00:00:00

27.09.2016 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа, - Горохуватська сільська рада Кагарлицького району Київської області про тлумачення змісту заповіту та встановлення факту належності правовстановлюючого документу, в якій позивачка просить суд винести рішення, яким: - встановити факт належності [PERSON] заповіту від 23.12.2002 р., посвідченого секретарем виконавчого комітету Горохуватськох сільської ради [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №77. - розтлумачити заповіт [PERSON] від 23.12.2002 р. посвідчений секретарем виконавчого комітету Г орохуватськох сільської ради [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №77, а саме що [PERSON] згідно свого заповіту заповіла [PERSON] земельну ділянку площею 3.68 га, що розташована на території Горохуватської сільської ради Кагарлицького району згідно державного акту на право власності на земель ділянку серія ЯБ № 523972 від 09.03.2006 р. який був отриманий на підставі сертифікату право на земельну частку (пай) серія КВ № 009452 від 21.07.1996 р. 27.09.2016 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 11 1 ЦПК України для слухання справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В. 18.10.2016 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 12, 127 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до слухання. В судовому засіданні, яке відбулося 15.12.2016 року, позивачка [PERSON] позов підтримала, посилаючись на обставини, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви. В судове засідання відповідач [PERSON] не з»явився, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява, в якій відповідач просить суд слухати справу без його участі, позовні вимоги визнає. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з»явилася, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява, в якій відповідачка просить суд слухати справу без її участі, позовні вимоги визнає. В судове засідання представник третьої особи, - Горохуватської сільської ради Кагарлицького району Київської області не з»явився, проте, на адресу суду надійшла письмова заява, в якій третя особа просить суд слухати справу без участі представника, проти позову не заперечує. Суд, вислухавши позивачку [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову, шляхом винесення заочного рішення, обгрвнтовуючи своє рішення наступним. Так, в ст.. 224 ЦПК України зазначено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В судовому засіданні позивачка [PERSON] не заперечувала проти винесення заочного рішення, відповідачі [PERSON] та [PERSON] повідомлялися судом належним чином про день, час та місце слухання справи. Згідно ч. 1 ст. 225 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Згідно ч. 2 ст. 225 ЦПК України розгляд справи та ухвалення рішення проводяться за загальними правилами з винятками і доповненнями, встановлених цією главою. Згідно ст.. 226 ЦПК України за формою та змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим ст. ст. 213, 215 ЦПК України і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Підсудність. Відповідно до ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі фізичні особи зареєстровані та проживають на території Кагарлицького району Київської області, відповідно, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду, як суду першої інстанції загальної юрисдикції. Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм права. 29.12.2015 року померла [PERSON]. За життя [PERSON] згідно сертифікату на право на земельну частку, (пай) серія КВ № 009452 від 21.07.1996 р. належало прано ча земельну частку (пай). 09.03.2006 р. [PERSON] згідно вищезазначеного сертифікату було отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 523972. 23.12.2002 р. [PERSON] було складено заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Горохуватськох сільської ради [PERSON]II та зареєстровано в реєстрі за №77. Відповідно до вищезазначеного заповіту [PERSON] заповіла свій сертифікат на право на земельну частку (пай) серія КВ № 009452 від 21.07.1996 р. позивачці [PERSON]. Отже, [PERSON] своє право на земельну частку (пай) члена КСП згідно сертифікату заповіла Позивачу. Позивач у встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк звернулась до приватного нотаріуса Кагарлицького районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини [PERSON]Л,. що підтверджується витягом про реєстрацію в спадкового реєстру. Згідно ч 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу Отже, враховуючи те, що Позивач належним чином прийняла спадщину, вона успадковує земельну частку (пай) члена КСП, яка належала [PERSON] Інші спадкоємці, а саме внуки [PERSON], - [PERSON] та [PERSON] не претендують на спадщину баби, а саме земельну ділянку, оскільки наявний заповіт складений на Позивача. З метою оформлення спадщини Позивач звернулася до приватного нотаріуса Кагарлицького районного нотаріального округу, проте, нотаріус повідомив Позивачу, що оскільки в заповіті [PERSON] вказано сертифікат на право на земельну частку (пай) серія КВ № 009452, а за життя нею було отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 523097 від 27.01.2006 р., то свідоцтво про право на спадщину не може бути видане у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу. В звязку з чим Позивачу було рекомендовано звернутись до суду щодо вирішення питання про тлумачення заповіту. Згідно ч. 1 ст. 1256 Цивільного кодексу України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. Згідно ч. 2 ст. 1256 Цивільного кодексу України у разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 213 Цивільного кодексу України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. Згідно ч. 3 ст. 213 Цивільного кодексу України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Оскільки виник спір щодо змісту заповіту, Позивач змушена звертатись до суду щодо тлумачення змісту заповіту, а саме, що [PERSON] згідно свого заповіту від 23.12.2002 р. заповіла Позивачу земельну ділянку площею 3,68 га, що розташована на території Горохуватської сільської ради Кагарлицького району згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 523972 від 09.03.2006 р., який був отриманий на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія КВ № 009452 від 21.07.1996 р. Крім того, приватний нотаріус відмовився оформляти спадщину на підставі заповіту [PERSON] від 23.12.2002 р. оскільки в заповіті невірно вказано прізвище заповідача, зокрема, в заповіті вказано «Войтко», а згідно свідоцтва про смерть прізвище «Войко». Згідно п. 6 ч. 1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по - батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно ст. 257 Цивільного процесуального кодексу України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення відповідно до п.б ст. 273 ЦПК України факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видавала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Підтвердженням того, що заповіт [PERSON] від 23.12.2002 р. складений саме нею, є копії документів, доданих до позовної заяви. А також, такий факт може підтвердити і секретар сільської ради. Виправлення помилки є неможливим шляхом складання нового заповіту, оскільки [PERSON] вже померла. У звязку з чим Позивач правомірно звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності заповіту [PERSON], а суд в свою чергу повинен прийняти рішення про встановлення такого юридичного факту. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved