Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

28 листопада 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 28 листопада 1975 року. Від подружнього життя мають доньку. Однією сімєю з [PERSON] проживали до 12 січня 1988 року. Посилаючись на те, що подальше спільне життя з відповідачем не можливе, суперечить її інтересам, [PERSON] просить розірвати шлюб із [PERSON] Ухвалою від 04 грудня 2018 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом з призначенням її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а. с. 10-11). Ухвалою від 28 грудня 2018 року закінчено підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті (а. с. 18). У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує (а. с. 21). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився без повідомлення причин. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 20). У звязку з неявкою сторін, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозвязку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 28 листопада 1975 року у Будинку урочистої реєстрації шлюбів м. Суми, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №2130. Після укладення шлюбу подружжю присвоєно спільне прізвище [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-БП №280378 (а. с. 5). На даний час подружжя проживає окремо, неповнолітніх дітей не має. Позивач не бажає продовжувати сімейні відносини з відповідачем. Відповідно до вимог ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таким чином, враховуючи обставини, викладені позивачем в заяві до суду, та встановлені фактичні обставини, суд приходить до висновку, що намір [PERSON] розірвати шлюб з відповідачем є виваженим та свідомим. Причини, з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими та подальше спільне життя подружжя і збереження сімї не можливе. Сторони у справі не мають наміру поновлювати сімейно-шлюбні відносини. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. На підставі ст. 113 СК України, якою визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище та відповідно до заяви позивача, суд вважає за можливе залишити їй шлюбне прізвище [PERSON]. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved