Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

28.01.2016 року позивач звернулась до суду із позовом про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначила, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 28.10.2000 року. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [PERSON] З 2002 року позивач зареєстрована та постійно проживала в квартирі [ADDRESS], яка належить відповідачу. Разом з нею проживали діти. В 2012 року [PERSON] перейшов жити до іншого житла. 14.01.2016 року відповідач повернувся в своє житло разом з іншою жінкою та її дитиною від іншого шлюбу. 15.01.2016 року [PERSON] вигнав позивача з дітьми з вищевказаної квартири, до квартири вони потрапити не можуть. Крім того, діями відповідача завдано моральну шкоду, яку позивач оцінює в розмірі 20 000 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила задовольнити. Пояснила, що відповідач у січні 2016 року привів до квартири сторонню жінку, з якою має позашлюбні стосунки, від яких народилась дитина. В ніч з 15 на 16 січня 2016 року під час побутової сварки відповідач вигнав її разом з двома дітьми з помешкання та перешкоджає їх поверненню. На теперішній час позивач проживає у своїх батьків за адресою: [ADDRESS]. Умови проживання є незадовільними. Крім того, наявні складнощі, пов'язані з відстанню від нового помешкання до школи, де навчаються діти. Внаслідок дій відповідача зазнала моральних страждань, компенсацію яких оцінює у 20000 грн. та просить стягнути її з відповідача. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково - не заперечував проти вселення дітей. Проти задоволення вимог про вселення позивача та стягнення 20000 грн. на відшкодування моральної шкоди заперечував. Пояснив, що перебуває з позивачем у шлюбі лише формально. Три роки вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Відповідач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування від 13.10.2007 року. Квартиру йому подарував батько [PERSON] Оскільки спільне життя не склалось, відповідач пішов від дружини, залишивши її проживати з дітьми у зазначеній квартирі. Має позашлюбні стосунки з [PERSON], від яких народилась дитина [PERSON], [INFO]. Втрьох вони проживали в орендованому житлі, але внаслідок погіршення матеріального стану та умов проживання, [PERSON] у січні 2016 року вирішив переїхати жити до своєї квартири разом з [PERSON] та їх спільною дитиною. Сумісне проживання з позивачем призвело до виникнення конфліктів та загострення неприязних стосунків. Ініціатором сварок є позивач, яка погрожувала завдати шкоду відповідачу. Разом з тим, позивач безпідставно звинувачує його у вчиненні злочинів, про які заявляє до правоохоронних органів. 15.01.2016 року [PERSON] вчинила сварку, після якої сама пішла з квартири разом з дітьми. Наступного дня вона забрала свої та дитячі речі. На теперішній час сумісне проживання з позивачем є неможливим через неприязні конфліктні стосунки та ризик протиправних дій позивача у відношенні майна та здоров'я відповідача і його нової родини. Просив відмовити у задоволенні позову в частині вселення позивача та стягнення відшкодування моральної шкоди. Представник органу опіки позов в частині вселення дітей підтримала. Пояснила, що сторони звертались до органу опіки для врегулювання конфлікту, їх родина перебуває на обліку. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, прийшов до висновку про часткове задоволення позову, з наступних підстав. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 28.10.2000 року, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28.10.2000 року. (а.с. 10) Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.05.2001 р., сторони є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] (а.с. 11) Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.08.2008 р., сторони є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] (а.с. 12) Згідно довідок № 37 від 15.01.2016 р., № 53 від 02.01.2016 р. [PERSON], [PERSON] разом з дітьми - [PERSON], [PERSON], зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Діти перебувають на утриманні позивача. (а.с. 7,8) З точки зору ст. 15 ЦК України захисту підлягає цивільне право, яке порушено, не визнано або оспорюється. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК України та ч.1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом. Частиною 1 ст. 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належить дружина наймача, їх діти та батьки. Згідно із ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності. Відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я в якому вона проживає. Так, ст. 27 Конвенції «Про права дитини» закріплено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому, у відповідності до ч. 1 ст. 18 даної Конвенції, повинен бути забезпечений принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Враховуючи викладене вище, вік малолітніх дітей, їх проживання з матір'ю, неможливість існування малолітніх дітей без догляду та опіки з боку дорослих, та те, що судом було встановлено наявність у позивача права користування спірною квартирою, суд дійшов висновку, що позивача було незаконно позбавлено можливості користування квартирою за адресою: [ADDRESS], що підтверджується матеріалами справи, а тому суд приходить до висновку про необхідність зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні квартирою шляхом вселення відповідача з дітьми у спірну квартиру. Щодо вимоги про стягнення відшкодування моральної шкоди в сумі 20000 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної немайнової шкоди» з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивачем не надано доказів на обґрунтування факту завдання моральної шкоди та розміру компенсації. Разом з тим, судом встановлено факт порушення відповідачем прав позивача та її дітей. Внаслідок перешкод у користуванні житлом, позивач вимушена була прикладати зусилля для організації свого життя та захисту порушених прав. З урахуванням обставин справи, суд дійшов висновку, що протиправне позбавлення житла призвело до завдання позивачу моральної шкоди. На підставі викладеного, з урахування принципу справедливості та співмірності, суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково, а саме в розмірі 1000 грн., що є справедливою компенсацією. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем під час звернення до суду судовий збір сплачено частково в сумі 551,20 грн., що відповідає розміру ставки за одну з позовних вимог. Враховуючи, що позовна вимога про вселення задоволена, судові витрати в сумі 551,20 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Сплату судового збору за позовними вимогами про стягнення відшкодування моральної шкоди ухвалою суду відстрочено до прийняття рішення у справі. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 27 грн. 56 коп., а з позивача - 523 грн. 64 коп.

Outcome: partial