Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

26 серпня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом. В обґрунтування\~позову,\~з врахуванням\~вимог уточненої\~позовної заяви\~від 16.01.2017\~року,\~ посилалася\~на те,\~що вона\~є власником\~домоволодіння за\~адресою м.\~Дніпропетровськ,\~вул.\~Татарська,\~будинок 141.\~Будинок з\~підсобними спорудами\~розташований на\~земельній ділянці\~площею 0,912\~га.\~Ділянка розташована на земельній ділянці загальною площею 35,9 га, яка виділена спільним рішенням Бабушкінської районої ради народних депутатів м. Дніпропетровська і Ново-Олександрівської селищної ради народних депутатів №431 від 21.04.1991 року ПО «Дніпровський машинобудівельний завод ім.В.І. Леніна» для індивідуального будівництва житла. Ділянка позивачки межує з землями [PERSON] міської ради, а також з ділянкою, що знаходиться в користуванні гр. [PERSON], яка розташована по вул. Соломянській, 92. В акті погодження меж була погоджена з власником домоволодіння по вул. Соломянська 92 (згідно акта від крапки Б до крапки В). Межі ділянки від крапки А до крапки Б і від крапки Д до крапки Г і від крапки В до крапки Д залишаються непогодженими з власником [PERSON] міською радою. У 2016 році позивач звернулась у Шевченківську районну у місті раду з проханням про вихід комісії для узгодження меж суміжних ділянок, однак їй було відмовлено в звязку з тим, що дане питання знаходиться в компетенції міської ради. З огляду на викладене, позивач просить суд визнати погодженими межі суміжних ділянок по точкам з земельною ділянкою площею 0,912 га, виділеною [PERSON] на праві постійного користування для обслуговування домоволодіння за адресою: м. Дніпро вул. Татарська 141 без підпису суміжних користувачів в актах погодження земельної ділянки від 12.12.2015 року. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кудрявцевої Т.О. від 02 вересня 2016 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено до розгляду по суті в судовому засіданні. Згідно повторному автоматичному розподілу справ між суддями зазначену цивільну справу передано до розгляду судді Женеску Е.В. Ухвалою судді\~Бабушкінського районного\~суду м.\~Дніпропетровська Женеску\~Е.В.\~від 25\~січня 2017\~рокуцивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] міської ради про визнання узгодженими меж земельної ділянки прийнято до свого провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, надав письмові заперечення на позовну заяву. Заперечення обґрунтовані тим, що позовна заява не містить жодного належного доказу порушення, невизнання чи оспорювання відповідачем прав чи законних інтересів позивача. Узгодження меж суміжних земельних знаходиться поза межами компетенції суду. Вимоги позивача не відповідають наявним у матеріалах справи доказам, а саме позивач у позові зазначає про виділення йому земельної ділянки на праві постійного користування, в той час як згідно заяви ПАТ «[PERSON] машинобудівний завод», посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 10.09.2013 року, мова йде про передачу позивачу земельної ділянки на праві приватної власності. Також вважає, що у даній справі межі суміжних земельних ділянок потребують погодження з суміжним землекористувачем, яким згідно з державним актом на право постійного користування землею від 1990 року є ПАТ «Дніпровський машинобудівний завод». Звертає увагу на невідповідність площі земельної ділянки, щодо якої заявлені позовні вимоги, площі земельної ділянки, призначеної для передачі позивачу. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.\~12\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено наступне. Позивач [PERSON]\~є власником\~домоволодіння за\~адресою м.\~Дніпропетровськ,\~вул.\~Татарська,\~будинок 141,\~що підтверджується\~Витягом здержавного реєстру речових прав на нерухоме майно за номером 42787062 от 26.08.2015 року. На домоволодіння виготовлений технічний паспорт від 10.04.2013 року, з якого вбачається, що будинок з господарськими побудовами розташований на земельній ділянці площею 0,912 га. Також з матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка, на якій розташований будинок позивача, входить до складу земельної ділянки загальною площею 35,9 га, яка виділена ПО «Дніпровський машинобудівельний завод ім.В.І. Леніна» для будівництва індивідуального житла на підставі спільного рішення Бабушкінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська і Ново-Олександрівської селищної ради народних депутатів №431 від 21.04.1991 року. Заявою від 10.09.2013 року, посвідченою приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 10.09.2013 року, ПАТ «[PERSON] машинобудівний завод» повідомив, що згідно з рішенням по відділу соціально-побутового та адміністративного забезпечення від 30.05.2011 року № 129 було погоджено виділення земельної ділянки для будівництва житлового будинку та господарських споруд [PERSON] площею 900 кв.м.(а.с. 61) З наданої позивачем технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), складеної ФОП [PERSON], вбачається, що спірна земельна ділянка межує: від А до Б землі гр. [PERSON]; від Б до В землі вул. Соломянська, 92; від В до Г землі міської ради; від Г до Д землі вул. Татарська, 131-г; від Д до А землі вул. Татарська. (а.с. 42). Відповідно ст.103,126 Земельного кодексу України, Закону України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно» для отримання права власності на земельну ділянку та присвоєння кадастрового номеру необхідно погодження меж суміжних ділянок. В матеріалах справи наявний лист [PERSON] від 05.07.2016 року на адресу Голови Шевченківської районної у місті ради, з проханням погодити межі земельної ділянки за адресою м. Дніпро, Шевченківський район, вул. Татарська, 141 (а.с. 66). Листом від 07.07.2016 року заступник голови Шевченківської районної у місті [PERSON] ради з питань діяльності виконавчих органів [PERSON] повідомив позивача, що зазначене питання знаходиться у компетенції [PERSON] міської ради як розпорядника земель територіальної громади міста. Відповідно\~до ч.1\~ст.\~15\~ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання субєктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідачем у такому разі є фізична або юридична особа, яка оспорює, порушує чи не визнає ці права. Позивач визначив відповідачем [PERSON] міську раду, тобто вказав її як особу, яка порушила його право. Однак в матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до [PERSON] міської ради, та відсутня відповідь міської ради, з якої б вбачалось, що міська рада не визнає певне право позивача. Правилами ст.\~12\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Однак позивач не довів, що саме [PERSON] міська рада порушила чи не визнала його право, в звязку з чим суд приходить до висновку, що звернення з позовом до суду є передчасним. Крім того, суд звертає увагу, що особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування такого способу захисту як визнання погодженими меж\~суміжних земельних\~ділянок не відповідає визначеним законодавством способам захисту. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити. В порядку\~ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України\~суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed