Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

27.09.2017 року до Новосанжарського районного суду з заявою про оголошення фізичної особи померлою звернулася [PERSON]., посилаючись на те, що вона є дружиною [PERSON], [INFO]. 13.12.2009 року [PERSON] близько 06-00 години пішов з дому у невідомому напрямку і до цього часу не повернувся. В звязку з зникненням чоловіка вона зверталася до правоохоронних органів, його пошуки нічого не дали. Рішенням Новосанжарського районного суду від 11 березня 2011 року [PERSON] визнано безвісно відсутнім. Просить оголосити року народження, померлим [PERSON], 29.01.1947. В судовому засіданні заявниця підтримала заяву та прохає її задовольнити. Представник заінтересованої особи - відділу реєстрації актів цивільного стану Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився. Заперечень на заяву не надійшло. Вислухавши заявника та вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до положень ст.ст. 2, 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Державна реєстрація смерті проводиться державним органом реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Як вбачається з свідоцтва про одруження серії І-АБ № 453889 від 06 листопада 1971 року , [PERSON] є чоловіком заявниці [PERSON]І ( а.с.6). Згідно довідки Лелюхівської сільської ради Новосанжарського району № 41 від 14.01.2011 року [PERSON] з 13.12.2009 року на території сільської ради не проживає ( а.с.8). Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 11 березня 2011 року [PERSON], [INFO], жителя [INFO] з 13 грудня 2009 року.. (а.с.5). Пункт 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звертає увагу суду на необхідність відрізняти оголошення особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної РАЦС факту смерті. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті, згідно ст. 47 ЦК України. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п'яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв'язку з відкриттям спадщини. Відповідно до розяснень викладених у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. Статтею 247 ЦПК України визначено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Оскільки відомості про місцезнаходження [PERSON]. відсутні, за місцем останнього проживання він не з'являється, тому у суду наявні підстави для визнання даної особи померлою з роз'ясненням заявникові, що у випадку, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з'явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. На підставі викладеного,

Outcome: approved