Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-10 00:00:00

29.05.2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив стягнути з останнього суму страхового відшкодування у розмірі 61 542,29 грн., а також понесені судові витрати у розмірі 1921 грн. В обґрунтування позовних вимог, позивачем зазначено про те, що 30.08.2016 року між ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМ.109455, за умовами якого забезпечено транспортний засіб марки «Toyota Rav4» державний номер [NUMBER] . 22.09.2016 року на вул. Академіка Заболотного, 48 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Toyota Rav4» державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу марки «Volkswagen Polo» державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 14.06.2018 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 27.09.2016 року до позивача звернувся потерпілий [PERSON] із заявою про виплату страхового відшкодування. Вказаний випадок визнано страховим, про що складено страховий акт, та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілого [PERSON] у розмірі 61 542,29 грн. На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника транспортного засобу, була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів (полісу АІ/9334690) ПрАТ «ПРОСТО-Страхування», однак, останньою 17.01.2019 року відмовлено у виплаті страхового відшкодування. За вказаних обставин, позивач просить стягнути з відповідача витрати, понесені у зв`язку із виплатою страхового відшкодування на користь потерпілого у розмірі 61 542,29 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 03.06.2019 року року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що 30.08.2016 року між ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМ.109455, за умовами якого забезпечено транспортний засіб марки «Toyota Rav4» державний номер [NUMBER] , власником якого є [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . 22.09.2016 року о 15 год. 10 хв. на вул. Академіка Заболотного, 48 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Toyota Rav4» державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу марки «Volkswagen Polo» державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок якої належний [PERSON] транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14.06.2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вказану вище подію позивачем визнано страховим випадком, про що складено страховий акт № UA2016092200028/L01/01 від 03.11.2016 року. На підставі вказаного вище страхового акту, а також розрахунку страхового відшкодування до нього, потерпілому [PERSON] 04.11.2016 року здійснено виплату суми страхового відшкодування у розмірі 61 542 грн. 29 коп., що стверджується платіжним дорученням № 47486 від 04.11.2016 року. За змістом ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічна норма міститься у положеннях ст. 27 закону України «Про страхування». Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. На підтвердження розміру завданої шкоди, позивачем надано копію звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу № PZU/3382/16 від 18.10.2016 року, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «Toyota Rav4» державний номер [NUMBER] внаслідок його пошкодження в результаті дорожньо-транспортної пригоди, становить 54918,21 грн. На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника транспортного засобу, була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів (полісу АІ/9334690) ПрАТ «ПРОСТО-Страхування», однак, останньою 17.01.2019 року відмовлено у виплаті страхового відшкодування. Таким чином, у зв`язку з вищевикладеним та зважаючи на те, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 22.09.2016 року, набрала законної сили і на підставі даного рішення позивачем потерпілому [PERSON] відшкодована матеріальна шкода, у позивача виникло право зворотної вимоги до [PERSON] у розмірі 61 542,29 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судового розгляду. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені належними засобами доказування, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved