Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

26 січня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], та малолітньої дочки [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказує, що відповідач не вважає за потрібне утримувати своїх сина та доньки, й на її неодноразові прохання та вимоги про сплату аліментів на утримання дітей не звертає ніякої уваги. Позивач просила розглянути справу без її участі та задовольнити позов, про що подала адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Відповідач не повідомив суду причину своєї неявки, хоча про дату і місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про одержання ним судової повістки. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З 12 листопада 2005 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26.02.2015 року у справі № 522/19625/14-ц (провадження № 2/522/3378/15), що набрало законної сили 11.03.2015 року, й від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], та малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Згідно довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої Квартирним комбінатом № 40 м. Первомайська Миколаївської області 22.01.2016 року, малолітні діти сторін проживають разом з матір'ю - позивачем [PERSON] (а.с.10). Як зазначає позивач, вона докладає зусилля для забезпечення потреб своїх дітей, але це не дозволяє їй повністю забезпечити та задовольнити їх потреби, купівлю необхідного дитячого одягу та взуття, ліків у разі їх хвороби, та на інші їх життєві потреби, а відповідач не вважає за потрібне утримувати своїх сина та доньки, й на її неодноразові прохання та вимоги про сплату аліментів на утримання дітей не звертає ніякої уваги. Крім того, в своїй адресованій суду письмовій заяві від 14.03.2016 року позивач вказала, що вона та відповідач інших неповнолітніх дітей та/або непрацездатних утриманців не мають, а також, що відповідач є працездатним, але де він працює їй невідомо. Проте сторони не надали суду доказів щодо свого матеріального становища та/або щодо своїх заробітків (доходів). Також судом не встановлено обставин, які б свідчили, що з відповідача проводяться стягнення по виконавчим документам. Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов'язок батьків утримувати своїх дітей. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.ст. 150, 157 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, і той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що діти сторін потребують матеріальної допомоги батька, який може надавати їм таку допомогу. Згідно частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ч.1, 2 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved