Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

27 вересня 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з уточненими під судового розгляду справи позовними вимогами до [PERSON],треті особи: [PERSON], [PERSON] про стягнення компенсації вартості частки майна посилаючись на те, що 08 жовтня 2010 року зареєструвала шлюб з відповідачем, [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб . За час спільного із відповідачем проживання ними за спільні кошти було куплено легковий автомобіль комбі-В марки CHEVROLET Lacetti SE 1.6 ВВ1613СВ, 2012 року випуску, кузов KL1NF4861СК691684. , вартістю 118 280 гри. (сто вісімнадцять тисяч двісті вісімдесят) грн., який був зареєстрований на ім'я [PERSON], що підтверджується копією договору №314224-2291 купівлі-продажу автомобіля від 10.04.2012 p., копією додатку №1 до договору №314224-2291 купівлі-продажу автомобіля від 10.04.2012р. Відповідно до листа №5-29/1281 від 23.09.2015 р. ЦНП м. Дунаївці надано інформацію на адвокатський запит від 08.09.2015р., відповідно до якої: станом на 22.09.2015 р. згідно бази даних АІПС «Автомобіль» та НАІС центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування Віньковецького, Дуиаєвецького, Новоушицького районів при УДАІ УМВС України в Хмельницькій області 21.08.2015 p., автомобіль марки CHEVROLET Lacetti, 2012 року випуску, кузов KL1NF4861CIC691684, зареєстрований за гр. [PERSON], 26.12.1986 р.н, жителькою Дунаївці, вул.\~Жовтнева,26, кв.3І Б, з присвоєнням державного номерного знака ВХ2008АТ, що підтверджується заявою №70769110 від 21.08.2015 p., копією довідки-рахунку серії ВІА №659401 від 21.08.2015 р. 30 вересня 2015 р. зазначений автомобіль марки CHEVROLET Lacetti, 2012 року випуску, кузов KL1NF4861CK691684, був зареєстрований за [PERSON], з присвоєнням державного номерного знака ВХ2008АТ, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХТ 420780. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ст. 71 ч.1 цього кодексу майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленністю між ними. Згідно ст. 65 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним і з подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. З огляду на викладене вбачається, що відповідач, [PERSON], розпорядився спільним майном подружжя - легковим автомобілем комбі-В марки Chevrolet Lacetti SE 1.6 ВХ2008АТ, 2012 року випуску, кузов KL1NF4861CK691684, без згоди позивачки, що суперечить вимогам ст. 65 СК України , а також вимогам ст.369 ЦК України, у відповідності до якої розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою усіх співвласників. Оскільки позивачка коштів від реалізації автомобіля не отримувала, залишити автомобіль в спільній власності подружжя, в зв'язку з його реалізацією неможливо, в зв'язку із цим позивачка змушена звернутися до суду із позовною заявою про стягнення грошової компенсації від вартості відчуженого автомобіля і просить стягнути з відповідача на свою користь ? частину вартості легкового автомобіля. Позивачка [PERSON] заявлений позов підтримала та просила його задовольнити,пояснивши суду, що 08.10.2010 року уклала шлюб з відповідачем, який розірвали 05.05.2016 року. Подружні відносини припинили 08.06.2015 року. В період шлюбу за зароблені спільні кошти і позичку коштів у батьків в розмірі 40000 грн., які повернула в 2012 році ,27.04.2012 року придбали автомобіль CHEVROLET Lacetti за 118\~000 грн. 22.06.2014 року приїхали проживати в м. Дунаївці,де стала працювати продавцем,чоловік не працював. Після припинення подружніх відносин просила відповідача вирішити поділ майна і для цього зустрілися 29.08.2015 року і при розмові чоловік пообіцяв сплатити 4000 дол.США. Заборгованостей у них ніколи ні перед ким не було і не позичали ніяких коштів. Коли разом проживали ,то намагалися купити будинок в с.Січенці Дунаєвецького району в якому проживали дві неділі за 23000 дол.США. Мати відповідача дала їм 8000 дол. США,точніше подарувала їм ці кошти, а її батько позичив їм 15000 дол.США і переслав 17000 грн.. Будинок не купили,оскільки зясувалося,що він розвалиться. 8000 дол.США, які дала мати , пропали з полиці ,де вони лежали. Про позику грошей відповідачем у [PERSON] нічого невідомо і згоди на таку позику та на повернення такої позики не давала і ніколи не чула про таке від відповідача. Про це дізналася тільки в судовому засіданні. Ніяких зобовязань з приводу повернення позики або автомобіля на себе не брала. Про [PERSON] дізналася в 2015 році,бо чоловік з нею зустрічався. Представник позивачки по договору про надання правової допомоги [PERSON] позов підтримав і просив його задовольнити,посилаючись на обставини,які викладенні в позовній заяві та на те, що оскільки позивачка коштів від реалізації автомобіля не отримувала, залишити автомобіль в спільній власності подружжя, в зв'язку з його реалізацією неможливо, в зв'язку із цим позивачка змушена звернутися до суду із позовною заявою про стягнення грошової компенсації від вартості відчуженого автомобіля. Як видно з розписок ,наданих представником відповідача, [PERSON] отримав в борг від [PERSON] кошти в сумі 10000 дол. США, а в подальшому в рахунок виконання зобов'язань передав спірний автомобіль. При цьому, у розписці відсутні посилання на те, що вказані гроші відповідач зобов'язується повернути разом з дружиною [PERSON] до 20 липня 2015 року. Якщо договір позики має бути за законом укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватись на поясненнях сторін для підтвердження досягнення сторонами інших, не зафіксованих у передбаченій законом формі домовленостей. Договором позики на суму 10 000 дол. США на [PERSON] не покладаються обов'язки його виконання, що виключає, як наслідок її солідарний обов'язок з боржником, та відповідно її відповідальність за зобов'язаннями відповідача як позичальника. Відповідач та його представник не надав суду відповідних та допустимих доказів відносно того, що отримані відповідачем 11 серпня 2014 року в борг від [PERSON] гроші в сумі 10 000 дол. США були витрачені в інтересах сім'ї. Зважаючи на текст розписки про отримання позики із зазначенням у ньому про можливість «інших умов виконання зобов'язання» замість повернення коштів, а також зважаючи на ту обставину, що розписка про отримання спірного автомобіля в рахунок заборгованості написана в тому ж стилі що і розписка про отримання позики, переконаний, що дії відповідача та третьої особи з отриманням коштів нібито на придбання будинку та передача автомобіля в рахунок повернення позики, пов'язані з бажанням усунути колишню дружину [PERSON] від можливості провести поділ автомобіля, придбаного подружжям в період шлюбу, а тому дана розписка не може бути підставою для відмови в позові. Відповідач [PERSON] та його представник просили в позові відмовити,оскільки вважають ,що автомобіль зі згоди позивачки відчужений [PERSON] згідно розписки про позику на придбання будинку в с.Січенці Дунаєвецького району 10000 дол.США, які позичалися в інтересах сім»ї. Суд, дослідивши матеріали справи,заслухавши сторони,їх представників,свідків,вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони 08 жовтня 2010 року уклали шлюб. Сімейне життя сторін не склалось та 08 червня 2015 року сімейні стосунки між сторонами було припинено. 05 травня 2016 року шлюб між сторонами за рішенням суду було розірвано. У період шлюбу ,10.04.2012 року, подружжя придбало легковий автомобіль комбі-В марки CHEVROLET Lacetti SE 1.6 ВВ1613СВ, 2012 року випуску, кузов KL1NF4861СК691684. , вартістю 118 280 гри. (сто вісімнадцять тисяч двісті вісімдесят) грн., який був зареєстрований на ім'я [PERSON], що підтверджується копією договору №314224-2291 купівлі-продажу автомобіля від 10.04.2012 p., копією додатку №1 до договору №314224-2291 купівлі-продажу автомобіля від 10.04.2012 Р. 21.08.2015 p., автомобіль марки CHEVROLET Lacetti, 2012 року випуску, кузов KL1NF4861CIC691684, був зареєстрований за гр. [PERSON], 26.12.1986 р.н, жителькою Дунаївці, вул. Жовтнева,26, кв.3І Б, з присвоєнням державного номерного знака ВХ2008АТ, що підтверджується заявою №70769110 від 21.08.2015 p., копією довідки-рахунку серії ВІА №659401 від 21.08.2015 р. 30 вересня 2015 р. зазначений автомобіль марки CHEVROLET Lacetti, 2012 року випуску, кузов KL1NF4861CK691684, був зареєстрований за [PERSON], з присвоєнням державного номерного знака ВХ2008АТ, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХТ 420780. Відчуження автомобіля підтверджується повідомленням з Центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів від 23.09.2015р. та Згідно з ч.2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя, він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік, має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим з подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Разом з тим, згідно з ч.3 ст. 65 СК України для укладення одним з подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Зі змісту цієї норми випливає, що згода другого з подружжя подається у простій письмовій формі, якщо правочин, який укладається одним з подружжя за рахунок спільного майна, стосується цінного майна і разом з тим не вимагає нотаріального посвідчення та (або) державної реєстрації. З очевидністю автомобіль марки CHEVROLET Lacetti, 2012 року випуску, кузов KL1NF4861CK691684 д. н. знак [NUMBER], є цінним майном. Відтак згода другого з подружжя на укладення правочину щодо його відчуження підлягала оформленню у простій письмовій формі. В ході розгляду справи позивачка зазначала, що не надавала згоди на відчуження автомобіля . Щодо наданої представником відповідача розписки відповідача від 11 серпня 2014 року про те, що він позичив у [PERSON] грошові кошти у сумі 10000 (десять тисяч) доларів США для потреб сім»ї, повязаних з придбанням житла (будинку) ,які зобовязався повернути позичальнику в термін до 20 липня 2015 року або за погодженням з позичальником обумовити інші умови виконання боргових зобовязань, та розписки [PERSON] про отримання нею в рахунок заборгованості грошових зобовязань за договором позики від 11.08.2014р. автомобіля CHEVROLET Lacetti, 2012 року випуску і претензій до позичальника немає, то слід зазначити слідуюче. Із змісту договору позики від 11.08.2014 року про позику грошей на суму 10 000 дол. США не вбачається,що на позивачку [PERSON] покладаються обов'язки на його виконання, що виключає, як наслідок її солідарний обов'язок з боржником, та відповідно її відповідальність за зобов'язаннями відповідача як позичальника. Відповідач [PERSON] судовому засіданні підтвердив ,що в момент позики грошей у [PERSON] дружини не було і дружині про [PERSON] не було відомо. Згоди на позику у дружини не брав і на заставу автомобіля також не брав. Однак 10000 дол.США на придбання будинку не пішли і не знає,де ділися ці гроші. З приводу зникнення даних грошей нікуди в правоохоронні органи не звертався. Коли прийшов строк віддавати борг,то віддав [PERSON] автомашину без згоди дружини. Відповідач [PERSON] та його представник не надали суду належних та допустимих доказів того, що [PERSON] надавала письмову згоду на укладення такого договору позики з [PERSON] та була усвідомлена про такий договір позики, а тим більше не надавала письмову згоду на передачу автомобіля в рахунок повернення позики. Також не довів,що кошти в розмірі 10\~000 дол.США позичалися в інтересах сім»ї і для придбання будинку для сім»ї і позивачка знала про ці кошти , але приховала і забрала собі. Пояснення свідка [PERSON],матері відповідача,яка заінтересована давати показання на користь сина, про те, що [PERSON] позичила 10000 дол.США для купівлі будинку під заставу автомобіля і грошей дітям не давала,оскільки таких немала ,суд розцінює критично і не надає їм доказового значення. А тому , виходячи із положень ч. 2 ст. 65 СК України суд не може прийняти до уваги розписку відповідача і вважати , що при укладенні договору позики він діяв за згодою другого подружжя і в інтересах сім»ї чи на її потреби. Пунктом 30 Постанови Пленуму Верховного суду України № 21 грудня 2007 року №11 «„Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», розяснено, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Як встановлено в судовому засіданні сторони 08.06. 2015 року припинили сімейні стосунки та разом не проживають з цього часу,що не заперечили ні одна із сторін, а отже відчуження автомобіля відповідачем без згоди позивача було вчинено не в інтересах сім'ї і не на її потреби, а з метою приховати вказане майно. Відтак з врахуванням зазначених фактів відчуження спірного автомобіля і переходу права власності на нього до третьої особи, за відсутності згоди позивача на це відчуження і недоведеності відповідачем факту відчуження його в інтересах сім»ї, вартість автомобіля підлягає врахуванню при поділі майна подружжя. Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що спірний автомобіль являвся спільною сумісною власністю подружжя, цінним майном, а відповідач розпорядився ним на власний розсуд без письмової згоди позивача, а тому позивачка має право на 1/2 грошової компенсації вартості спірного транспортного засобу. Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 27 квітня 2016 року (справа № 6-486цс16), прийнятій за наслідками розгляду заяв про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права. Згідно з п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21,12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно висновку експерта № 4603/15-26 від 05 травня 2016 року за результатами проведення судової авто товарознавчої експертизи дійсна ринкова вартість легкового автомобіля марки Chevrolet Lacetti SE 1.6 BB16 13CB 2012 року випуску,становить 178424,70 грн.. Заперечень з приводу вартості автомобіля зі сторони відповідача ,третіх осіб та їх представника в судовому засіданні не було. Автомобіль оглядався експертом,який наданий власником [PERSON] Визначити вартість автомобіля на час його продажу та ціну за яку він був проданий неможливо,оскільки згідно довідки рахунку від 21.08.2015р. не видно,скільки коштів сплачено власнику автомобіля за його продаж. З врахуванням наведеного позивачка має право на грошову компенсацію вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу, що складає 89212 грн. 35 коп.( 178424,70 грн. : 2 ). Як вбачається з матеріалів справи, спірний автомобіль проданий третім особам та право спільної сумісної власності подружжя на автомобіль в звязку з цим вже припинено, поділити автомобіль в натурі на даний час неможливо, а тому у відповідності до вимог чинного законодавства та розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України позивач має право на стягнення на її користь половини вартості спірного майна. Щодо способу захисту порушеного права, то позивач в межах своїх цивільних прав визначила саме такий спосіб захисту свого порушеного права шляхом стягнення на її користь половини вартості майна в звязку з неможливістю поділити дане майно в натурі через його відчуження без її згоди та не бажає визнавати договори купівлі-продажу спірного автомобіля, договір позики недійсними. А тому суд не вирішує питання про залишення автомобіля у власності відповідача. Відповідно ст.ст.84,86, 88 ЦПК України,стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 892,12 грн. судового збору, витрат на правову допомогу в розмірі 916 грн. та витрат за проведення експертизи в розмірі 2304 грн., а всього на суму 4112 грн.12 коп.

Outcome: approved