Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

28.08.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. В обґрунтування позову зазначив, що відповідач [PERSON], [INFO], що підтверджується паспортом громадянки України серії АН № 782466, виданим 31.03.2009 року Баглійським РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області, є матірю неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження відповідно серії 1-КИ № 266604, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Петропавлівського районного управління юстиції Дніпропетровської області 21.11.2009 року, серії 1-КИ № 266605, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Петропавлівського районного управління юстиції Дніпропетровської області 21.11.2009 року, серії 1-КИ № 258485, виданим виконкомом Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області 26.10.2009 року. Відповідач зареєстрована за адресою [INFO]. До позивача неодноразово надходили скарги від жителів с. Миколаївки [PERSON] та [PERSON] стосовно відповідача. Вона не виконує своїх батьківських обов'язків, не займається вихованням, оздоровленням, лікуванням своїх дітей. Відповідач проживає з двома співмешканцями, які раніше були судимі. Гроші, які вона отримує від держави на дітей, витрачає на спиртні напої та на утримання своїх співмешканців. Виконкомом Миколаївської сільської ради разом з дільничним інспектором 8 травня 2015 року було проведено обстеження житлових умов даної сім'ї. На момент обстеження було встановлено, що діти проживають в антисанітарних умовах, окремих кімнат, облаштованих для зайнять дітей, не має. В кімнатах грязно, їжі на 10 годину ранку не було. Мати сказала, що хоче віддати [PERSON] в інтернат. Депутатом Миколаївської сільської ради [PERSON] складено акти обстеження матеріально-побутових умов відповідача від 5 березня 2015 року та 2 липня 2015 року. Перевіркою було встановлено, що в будинку дуже часто буває огидно. Відповідачка вихованням своїх трьох дітей не займається, постійно вживає алкоголь. Хлопчик на імя [PERSON] не може сам себе обслуговувати, потребує нагляду з боку дорослих та влаштування до спеціального закладу для дітей з обмеженими можливостями. Відповідач неодноразово попереджувалась Миколаївською сільською радою про відповідальність за невиконання батьківських обов'язків та за нецільове використання державних коштів, призначених для дітей. Згідно з висновком ради та піклування Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області відповідачку доцільно позбавити батьківських прав по відношенню до її неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. На підставі ст.ст.11, 12, 25 Закону України «Про охорону дитинства» , ст. ст. 164, 165, 166, ст. ст.180-185 Сімейного Кодексу України, та захищаючи інтереси неповнолітніх дітей, позивач просив позбавити відповідачку батьківських прав у відношенні її неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та стягнути з відповідачки аліменти на утримання дітей [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], в розмірі 1/4 всіх видів заробітку, але не нижче 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно на користь піклувальника, який буде призначений органом опіки та піклування. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач позов не визнала, пояснила, що вживає заходів до наведення порядку в житловому приміщенні, де вона проживає разом з дітьми, співмешканець працевлаштувався, вона вже не зловживає спиртними напоями. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, служби у справах дітей Петропавлівської районної державної адміністрації позовні вимоги підтримала і просила позов задовольнити. Вислухавши пояснення представників позивача та третьої особи, відповідача, дослідивши докази у справі, заслухавши думку прокурора, яка вважала, що позов слід задовольнити, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрована за постійним місцем проживання [INFO], що підтверджується копією паспорту громадянки України серії АН № 782466, виданим 31.03.2009 року Баглійським РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області (а.с.11), є матірю неповнолітніх дітей, які згідно з довідкою Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області№1923 від 13.08.2015 року проживають разом з нею (а.с.12), [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження відповідно серії 1-КИ № 266604, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Петропавлівського районного управління юстиції Дніпропетровської області 21.11.2009 року (а.с.7), серії 1-КИ № 266605, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Петропавлівського районного управління юстиції Дніпропетровської області 21.11.2009 року (а.с.6), серії 1-КИ № 258485, виданого виконкомом Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області 26.10.2009 року (а.с.8). Відповідач вихованням та лікуванням дітей не займається, не має постійного місця роботи, співмешкає з чоловіком, який теж не має постійного місця роботи, вони спільно зловживають спиртними напоями, в житловому будинку, де відповідачка проживає разом з дітьми, брудно, не прибрано, відсутня їжа для дітей, місце для навчання, що підтверджується показаннями в судовому засіданні свідка [PERSON], довідкою-характеристикою Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області №579 від 12.08.2015 року (а.с.13), актами обстеження матеріально-побутових умов відповідачки від 05.03.2015 року (а.с.14), від 08.05.2015 року (а.с.15), від 02.07.2015 року (а.с.16), від 07.09.2015 року, від 19.10.2015 року. Таке ставлення до виховання, лікування та утримання дітей з боку відповідача негативно впливає на стан їх здоровя, фізичного та психічного розвитку. Згідно з висновком лікарсько-консультативної комісії Дніпропетровської обласної клінічної психіатричної лікарні №103 від 31.05.2010 року та витягом з протоколу №357-а діагностичного засідання ОПМПК від 10.04.2014 року син відповідача [PERSON] отримав медичний висновок: тяжка розумова відсталість, гіпердинамічний синдром; психолого-педагогічний висновок: системне порушення комунікативних та пізнавальних функцій, елементарне побутове мовлення і навички самообслуговування не сформовані, потребує постійної допомоги та догляду. Йому рекомендована медична корекція та системна корекційно-розвиткова робота з формування навичок самообслуговування, якою відповідач не займається, закриваючи сина в окремій кімнаті, де він постійно перебуває один. Як вбачається із шкільної характеристики син відповідача [PERSON], учень третього класу Миколаївської загальноосвітньої школи, має середній рівень навчальних досягнень, мати не підтримує звязок з класним керівником, не відвідує шкільні збори, не слідкує за зовнішнім виглядом сина, не забезпечує його в повній мірі шкільним приладдям. Матері інколи не буває вдома і [PERSON] ночує у знайомих, допускає пропуски занять без поважних причин (а.с.17). Донька відповідача [PERSON] згідно з довідкою КЗО «Першотравенська загальноосвітня спеціальна школа-інтернат» №97 від 02.11.2015 року навчається в цьому закладі і знаходиться на утриманні держави частково, не отримує одяг та канцтовари, у канікулярні, вихідні та святкові дні перебуває вдома. За висновком ради та піклування Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області відповідачку доцільно позбавити батьківських прав по відношенню до її неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). Встановлені судом правовідносини регулюються Сімейним кодексом (далі СК) України та Законом України «Про охорону дитинства». Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона або він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В порушення цього відповідач усунулася від виконання своїх обовязків матері, не піклується про здоров`я дітей, не приймає участі у їх вихованні. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, але відповідач проявляє байдужість до долі своїх дітей. Статтею 25 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти, які залишились без батьківського піклування, мають право на особливий захист і допомогу з боку держави, але відсутність у неповнолітніх дітей відповідача відповідного статусу не дає можливості на реалізацію права дитини, позбавленої батьківського піклування. Таким чином, позбавлення відповідача батьківських прав обґрунтоване доказами, відповідає нормам законодавства України та інтересам неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Згідно з ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. У відповідності до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з вимогами ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. В Постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. На підставі досліджених доказів та приймаючи до уваги те, що відповідач, як мати дітей повинна піклуватися про ни та утримувати, незважаючи на позбавлення батьківських прав, суд приходить до висновку, що відповідач має можливість виплачувати аліменти на користь її неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON] , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, починаючи з дня подання до суду позовної заяви 28.08.2015 року до досягнення кожною дитиною повноліття. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.7) ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», отже відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України він має бути стягнений з відповідача у розмірі, визначеному у ст.4 Закону України «Про судовий збір» для майнових спорів, виходячи з ціни позову, яка відповідно до п.3 ч.1 ст.80 ЦПК України визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців, а саме 0,4 мінімального розміру заробітної плати станом на 01.01.2015 року, тобто 487 гривень 20 копійок. На підставі ст.ст.11, 12, 25 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.164-166, 180-185 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved