Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

27 лютого 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, зареєстрованого 25 серпня 2006 року у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї із [PERSON] , актовий запис № 2029 . Просила стягувати із [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини всіх видів доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 25 серпня 2006 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, про що Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї зроблено актовий запис за № 2029. Від цього шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх шести років з чоловіком стосунки розладилися, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Фактично сім`я припинила своє існування , чоловік проживає окремо в іншому населеному пункті. Позивач проживає разом із сином, який знаходиться повністю на її утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча має таку можливість, оскільки має задовільний стан здоров`я, інших утриманців не має, має постійну роботу. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с. 29) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував (а.с. 27) В зв?язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25 серпня 2006 року позивач [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 2029 (а.с.10). Від цього шлюбу народилася дитина, син [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та інтересам дитини. Відповідно до довідки №59 від 26.02.2019 виданої ОСББ «Сорочинський шлях», син [PERSON] , 2007 року народження перебуває на утриманні [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с 12). Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доказів щодо стану здоров`я та матеріального становища дитини, доказів стану здоров`я та матеріального становища відповідача по справі [PERSON] , як платника аліментів, та позивача по справі [PERSON] як стягувача, а також доказів перебування на утриманні у відповідача непрацездатних осіб та інших обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів - сторони суду не надали та не повідомили. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Частиною 1 статті 3 Конвенції про захист прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 1989 року та ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції про захист прав дитини визначено, що батько( -ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень частини 1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до положень статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 6) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 180 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з положенням ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Зважаючи, що між сторонами добровільно не досягнуто умов матеріального забезпечення дитини, вимоги позивача про стягнення аліментів ґрунтуються на законі, і тому підлягають стягненню із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини всіх видів доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27 лютого 2019 року, до досягнення дитиною повноліття. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач [PERSON] заявила, що вона бажає після розірвання шлюбу іменуватися прізвищем «Торубара», суд вважає за необхідне відновити дошлюбне прізвище [PERSON] ». При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір за вимогу про розірвання шлюбу в сумі 768 грн. 40 коп. Згідно ч. 1 ст.\~142\~ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням викладеного суд приходить висновку про повернення позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме у розмірі 384,20 грн. Відповідно до ст.ст.133, 141\~ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір немайнового характеру на користь позивача в сумі 384 грн. 20 коп. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог що зумовлює стягнення з відповідача [PERSON] на користь держави 768 гривні 40 копійок судового збору пропорційно до задоволення заявлених позовних вимог. Відповідно до п.1. ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved