Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

28.08.2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами до [PERSON] про поділ майна, визнання права власності та вселення, посилаючись на те, що 16.10.2010 року вона зареєструвала з відповідачем шлюб і однією сімєю вони проживали до серпня 2015 року. Питання про розірвання шлюбу вирішується у судовому порядку. У період спільного життя з відповідачем, а саме 17.10.2014 року, вони купили однокімнатну квартиру, розташовану у м. Волноваха, Донецької області, по вул. Леніна, 30а/28 вартістю 45917 гр., яка зареєстрована на відповідача, а також у травні 2014 року за 3 тис. доларів США купили автомобіль ВАЗ-21099, р/номер [NUMBER], вартістю на наступний час 70 тис. гр., яка також зареєстрована на імя відповідача. На початку серпня відповідач її побив та вигнав із спірної квартири, відібравши ключі від вхідних дверей. Просить суд розділити їх спільне майно та визнати за нею право власності на 1/2 частину спірної квартири, автомобіль залишити на праві власності за відповідачем, а з нього стягнути на її користь 35 тис. гр., тобто половину його вартості, оскільки вона не має права керування транспортним засобом та вселити її у спірну квартиру. 29.10.2015 року відповідач за основним позовом [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON], пояснюючи, що однією сімєю з [PERSON] вони проживали до кінця травня 2013 року, а потім остання запропонувала йому пожити окремо. Вони періодично зустрічались, але сімейних відносин не було. У вересні 2013 року він поїхав за кордон і у середині травня 2014 року повернувся із Африки, де заробив кошти на придбання квартири та автомобіля, які і придбав за свої грошові кошти і зареєстрував на своє імя, оскільки з червня 2013 року вони з позивачкою за основним позовом проживали окремо. Просить суд встановити режим окремого проживання між ним та [PERSON] з 01.06.2013 року по 12.10.2015 року та визнати його особистою приватною власністю спірну квартиру та автомобіль, власником якого на наступний час є [PERSON] Позивачка у судове засідання не зявилась, надала письмову заяву, у якій просить розглянути позов у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає. Представник позивачки у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просить суд їх задовольнити. У задоволенні зустрічних позовних вимог просить суд відмовити, оскільки вони є безпідставними. Відповідач за основним позовом [PERSON] позов [PERSON]К не визнав та просить суд відмовити у його задоволенні, на задоволенні своїх зустрічних позовних вимогах наполягає. Представник відповідача за основним позовом також підтримала позов [PERSON] і просить суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 16.10.2010 року сторони по справі одружилися, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії 1-НО №225860. Згідно рішення Волноваського районного суду від 02.10.2015 року, яке не було оскаржено та набрало чинності, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. У вказаному рішенні зазначено, що сімейно-шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] були припинені з травня 2015 року. Доводи останнього у тій частині, що однією сімєю вони припинили проживати з червня 2013 року судом не були прийняті до уваги, оскільки відповідач не надав на підтвердження цій обставині жодного доказу. Із копії договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 17.10.2014 року приватним нотаріусом [PERSON], вбачається, що [PERSON] купив квартиру [ADDRESS]. Як зазначила у своїх позовних вимогах [PERSON], у період шлюбу з відповідачем [PERSON] у травні 2014 року вони придбали автомобіль ВАЗ-21099, р/номер [NUMBER], 2005 року випуску, вартість якого на наступний час складає 70 тис. гр. та який відповідач на час розгляду справи вже продав [PERSON] без відома позивачки за основним позовом, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу і суд вважає вказаний факт встановленим та таким, що, у відповідності до вимог ст. 61 ЦПК України, не підлягає доказуванню, оскільки сам відповідач цього не заперечував у судовому засіданні, погодившись також з оцінкою автомобіля, вказаною позивачкою [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як вбачається із вимог ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналізуючи у сукупності надані та досліджені докази, суд дійшов до висновку, що позивачка [PERSON] надала суду докази того, що вказане у її позові майно є спільною сумісною власністю подружжя і тому сторони по справі мають рівні права на володіння, користування і розпорядження спірним майном. Суд також вважає встановленим, що позивачка за основним позовом з поважних причин не має можливості проживати у спірній квартирі, оскільки відповідач відібрав у неї ключі від вхідних дверей і тому вона підлягає вселенню у спірну квартиру, відповідач протилежного у судовому засіданні не доказав. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 119 СК України за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] у своїх позовних вимогах просить суд встановити режим окремого проживання з [PERSON] з 01.06.2013 року по 12.10.2015 року з метою доказати у судовому засіданні припинення шлюбних відносин з останньою з червня 2013 року. Суд вважає, що вимоги відповідача є безпідставними, оскільки режим окремого проживання подружжя може бути встановлений судом на майбутні відносини, а не на минулі та не стосується у даному випадку тих прав та обовязків, які виникли до його встановлення. Будь-яких доказів припинення сімейно-шлюбних відносин між сторонами по справі саме з 01.06.2013 року відповідач [PERSON] суду не надав. Судом не береться до уваги довідка від 20.11.2015 року, надана головою квартального комітету [PERSON], оскільки вказаною довідкою встановлено лише, що [PERSON] проживає у спірній квартирі з червня 2013 року по наступний час, тобто вказана довідка не є будь яким доказом у даному спорі. З урахуванням викладеного суд вважає необхідним у задоволенні позову [PERSON] відмовити за його необґрунтованістю. \~ На підставі ст. 88 ЦПК України з [PERSON] необхідно стягнути на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 823 гр. 19 коп., оскільки її позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved