overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

27.02.2012р. між ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір №002-22011-270212 відповідно до умов якого вона отримала кредит в сумі 6 043 грн. 45 коп. В підтвердження позовних вимог пояснює позивач, що відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання по кредитному договору, не сплачує кредит та проценти у визначений договором строк. Представник позивача подав заяву про слухання справи за його відсутності, та просить стягнути з відповідача 7 735 грн. 61 коп. заборгованості за кредитним договором, 243 грн. 60 коп. судового збору. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки невідомі. Враховуючи вимоги ст.224 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду позивача по справі, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі тих доказів, які є в матеріалах справи. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно вимог ст. 526 ЦК України, зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов»язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов»язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 1050 ч. 2 ЦК України, якщо договором встановлено обов»язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1049 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що між банком та відповідачем було укладено кредитний договір. Вище викладене підтверджується: копією кредитного договору, який наявний в матеріалах справи. Відповідач взяті на себе зобов»язання за кредитним договором у визначені строки не виконувала, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості по кредитному договору. Тому, суд вважає що позов підлягає до задоволення, оскільки він є підставним та таким, що ґрунтується на вимогах закону.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

27.02.2014 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 15.07.2010. Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину: доньку - [PERSON], [INFO]. Відповідач з ними не мешкає, добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала, просила стягнути аліменти з відповідача на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини доходу щомісячно. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що проживає разом з позивачем та дитиною і приймає участь в утриманні дитини. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 15.07.2010 (а.с.5). Від шлюбу мають неповнолітню дитину: доньку - [PERSON], [INFO], батьками якої вони являються (а.с.3). Батьки зобов'язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, що передбачено ст. 180 Сімейного кодексу України. На час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні дитини - не досягнуто, а, отже, аліменти підлягають стягненню в судовому порядку в силу ст. 181 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини і відповідача, обставини даної справи, і вважає за необхідне

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

27.02.2014 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітньої дитини (а.с.1-2), мотивуючи свої вимоги наступним. З відповідачем з 2007 р. проживала у цивільному шлюбі без реєстрації. Мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку утримувати доньку. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, стягнення розпочати з дня звернення. Сторони в судове засідання не з'явились. Про час та місце судового розгляду повідомлені у встановленому порядку. Від позивачки надійшла заява про розгляд справи у її відсутність; позов підтримує; проти заочного розгляду справи не заперечує. Причини неявки відповідача не відомі. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд вирішує справу у їх відсутність та на підставі ст. 224 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, враховуючи стан здоров'я та матеріальний стан дітей, сторін, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] (а.с.6). Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а відповідач ухиляється від цього. Згідно ст. 182 СК України судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у нього інших аліментних зобов'язань та інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає можливим позов задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку(доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття і визнає необхідним застосувати п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, допустивши негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Крім того, з відповідача необхідно стягнути до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

27.02.2014 р. [PERSON] звернулася до Казанківського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, просила визнати за нею (позивачкою) право власності на житловий будинок № 36 по вул. Нова в с. Новолазорівка, Казанківського району Миколаївської області за набувальною давністю. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що з січня 2004 року по теперішній час вона проживає в будинку що знаходиться за адресою: с. Новолазорівка , вул. Нова 36, Казанківського району Миколаївської області. На підставі того, що вона з січня 2004 року відкрито та безперервно володіє вказаним житловим будинком, просила визнати за нею право власності на даний будинок за набувальною давністю. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], яка діє на підставі доручення від 18.06.2013 року позовні вимоги підтримала, підтвердивши викладені в неї обставини та просила задовольнити позов. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, однак направили до суду заяви про визнання позову та розгляд справи за їх відсутності. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази по справі суд приходить до наступного. Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло за № 514 від 18.02.1997 р. одноквартирний будинок за адресою: с. Новолазорівка , вул. Нова 36, Казанківського району Миколаївської області належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Відповідно до довідки Новолазорівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області від 11.03.2014 року № 227 видно, що [PERSON] дійсно проживає за адресою [INFO] з 01 січня 2004 року по теперішній час. Згідно ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Сукупність досліджених судом доказів, їх оцінка свідчать про законність вимог позивачки, які підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

27.02.2014 р. [PERSON] звернулася до Казанківського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, просила визнати за нею (позивачкою) право власності на житловий будинок № 16 по вул. Степова в с. Троянка, Казанківського району Миколаївської області за набувальною давністю. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що з 2003 року по теперішній час вона проживає в будинку, що знаходиться за адресою: с. Троянка, вул. Степова 16, Казанківського району Миколаївської області. На підставі того, що вона з 2003 року відкрито та безперервно володіє вказаним житловим будинком, просила визнати за нею право власності на даний будинок за набувальною давністю. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], яка діє на підставі доручення від 21.11.2013 року позовні вимоги підтримала, підтвердивши викладені в неї обставини та просила задовольнити позов. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак направила до суду заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази по справі суд приходить до наступного. Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом за № 831 від 08.10.1996 р. та технічного паспорту від 05.09.1996. житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: с. Троянка, вул. Степова 16, Казанківського району Миколаївської області належав [PERSON] , який помер 17.02.2010 року. Відповідно до довідки Новофедорівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області від 21.11.2013 року № 306/02-18 видно, що [PERSON] дійсно проживає без реєстрації за адресою с. Троянка, вул. Степова 16, Казанківського району Миколаївської області з 2003 року по теперішній час. Згідно ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до вимог п.1 та 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом ( тобто з 01 січня 2001 року). Сукупність досліджених судом доказів, їх оцінка свідчать про законність вимог позивачки, які підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

27.02.2014 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що 23.12.1995 р. з відповідачем зареєстрували шлюб, від якого мають малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося через несумісність характерів, на грунті чого виникали сварки, тому з жовтня 2006 р. проживають окремо. Спору про поділ майна не виникає. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, в судове засідання не з'явився, направив заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає. Заслухавши позивача, дослідивши докази у справі суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 23 грудня 1995 р. у виконкомі Червоноіванівської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 7 (а.с. 6). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] (а.с. 5-6). Шлюбні відносини між подружжям припинені у жовтні 2006 р.. Встановлюючи мотиви, причини та підстави розірвання шлюбу суд з'ясував, що подружжя тривалий час проживають окремо, шлюбні стосунки не підтримують, не поновлювали їх і такого наміру не мають, тому суд робить висновок, що морально-правові основи шлюбу втрачені, збереження шлюбу не можливе. Спору про поділ майна не виникає, а питання утримання дітей вирішено. Відповідно до положень ч. 2 ст.. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. У відповідності зі ст. 112 ч. 2 цього ж Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, судом встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права дітей. На підставі ст. ст. 104, 105 ч. 3, 110-112, 113, 115 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

27.02.2014р. до Станично-Луганського районного суду Луганської області подана вказана позовна заява. На підтвердження своїх вимог позивачка вказала, що знаходиться з [PERSON] у шлюбі з 29 червня 1992 року. Від спільного життя неповнолітніх дітей не мають. Фактично шлюбні відносини не підтримуються, спільне господарство не ведеться. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ст.174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, або інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 29 червня 1992 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу. Від спільного життя неповнолітніх дітей не мають. Фактично шлюбні відносини не підтримуються, спільне господарство не ведеться. Враховуючи викладене, фактичне припинення шлюбних відносин, бажання сторін розірвати шлюб, бо це суперечить їх інтересам, суд вважає, що подальше збереження шлюбу не можливе і його слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

27.02.2014р. до суду заявлено цей позов. В даній заяві позивачка вказала, що відповідачем по справі вони мають спільну доньку - [PERSON], [INFO]. Донька досягла повноліття, навчається у Вінницькому державному педагогічному університеті на першому курсі. До досягнення дитиною повноліття відповідач сплачував аліменти, але в даний час їхня донька продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, коштів позивачки на утримання дитини не вистачає. В даний час відповідач не виконує покладені на нього законодавством батьківські обов'язки. Позивачка в судовому засіданні заявлені позовні вимоги змінила, просила стягувати з [PERSON] на її користь, на утримання повнолітньої доньки, аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 700 гривень щомісячно, до закінчення їхньою дочкою навчання. Відповідач в судовому засіданні проти змінених позовних вимог не заперечував. Заслухавши пояснення позивачки та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивачки задовольнити повністю з таких міркувань. Беззаперечно доведено, що [PERSON] є рідним батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] (а.с. 3) але добровільно не виконує свого законного обов'язку по утриманню своєї повнолітньої дочки, відповідач працює у Вагонному депо Козятин оглядачем - ремонтником 5 розряду. Зазначені правовідносини регулюються: - ч. 1 ст. 198 СК України Батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. - ч. 1 ст.199 СК України, відповідно до якої якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років. Також відповідно до ч. 3 цієї ж статті, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, які продовжують навчання. - ст. 200 СК України, згідно з якою, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Оскільки, відповідач ухиляється від добровільного виконання свого обов'язку по утриманню своєї повнолітньої дочки, чим порушує її права, але має можливість надавати матеріальну допомогу, то з метою захисту майнових прав [PERSON], з [PERSON] необхідно стягувати аліменти на користь [PERSON] на утримання повнолітньої доньки аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 700 (сімсот) гривень щомісячно, до закінчення навчання, яку суд визначає з урахуванням майнового стану, а також виходячи із засад розумності, добросовісності і справедливості.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

27.02.2014 р. КП «Житлово-експлуатаційна організація №14» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги по утриманню будинків і споруд та прибудинкових територій та холодне водопостачання в сумі 3841 грн. 13 коп., станом на 01.02.2014 р.. В обґрунтування вказує, що відповідач зареєстрований в [ADDRESS]. КП «Житлово-експлуатаційна організація № 14» надає вказані послуги, а відповідач повинен сплачувати за надані послуги. Проте відповідач свої зобов'язання не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість. Представник позивача - Кушнарьов Є.І. в судове засідання не з'явився надавши суду заяву про підтримання позову, та згоду на заочний порядок розгляду справи. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлений завчасно належним чином за місцем реєстрації по [ADDRESS], але згідно поштового повідомлення судова повістка повернулася до суду за закінченням терміну зберігання. З вказаних причин суд прийшов до висновку, що відповідач недобросовісно користується своїми процесуальними правами. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що в порядку заочного розгляду справи зі згоди позивача, позов підлягає задоволенню. Судом встановлено що відповідач - [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] - а.с.5. Зобов'язання по сплаті відповідач не виконує, за житлово - комунальні послуги не сплачує, заборгованість станом на 01.02.2014р. складає 3841 грн. 13 коп., що підтверджується випискою з особового рахунку а.с.5-8. Згідно ст. 610-611 ЦК України, ст.64 ЖК України з відповідача слід стягнути вказану заборгованість в розмірі 3841 грн. 13 коп., стягнути сплачений позивачем судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. ст.88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». На підставі ст.64 ЖК України, ст.ст.526, 610-611 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

27.02.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. З позовної заяви поданої позивачем [PERSON] вбачається, що 29.06.2010 року в виконкомі Бурштинської міської ради Галицького району зареєстровано шлюб з відповідачем, [PERSON] У шлюбі дітей не має. Сімейне життя не склалося по тій причині, що у них, як в подружжя відсутнє взаєморозуміння, несумісність характерів та різні погляди на сімейне життя і обов'язки. На даний час шлюбні відносини припинені, проживають окремо, спільне господарство разом не ведуть. Шлюб носить формальний характер, примирення між подружжям неможливе, тому просить його розірвати. Позивач в судове засідання не з'явився. Згідно поданої заяви, позовні вимоги підтримує повністю з викладених у позовній заяві підстав і просить справу розглянути без його участі (а.с.13). Відповідачка, [PERSON] також в судове засідання не з'явилася, хоча у встановленому законом порядку була повідомлена про час та місце судового засідання. Із поданої заяви вбачається, що вона не заперечує проти позовних вимог позивача, позов визнає повністю і просить справу розглядати у її відсутності та залишити їй після розлучення прізвище [PERSON] (а.с.14). Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положення цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 29.06.2010 року в виконкомі Бурштинської міської ради Галицького району, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 29.06.2010 року (а.с.4). Сімейне життя у подружжя не склалося по тій причині, що у них відсутнє взаєморозуміння, спільно не проживають. Згідно ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин суд прийшов до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. На підставі вищенаведеного та ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

27.02.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя не склалося, шлюбні стосунки припинені, збереження сім`ї неможливо. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, просить їх задовольнити та розірвати шлюб з відповідачкою. При цьому позивач пояснив, що перебуває з відповідачкою у зареєстрованному шлюбі. Спільне життя з відповідачкою не склалося з причин відсутності поразуміння. На примирення позивач не згоден, вважає збереження сім`ї неможливим. Шлюбні стосунки не підтримуються з липня 2012 року. Відповідачка в судовому засіданні не заперечувала проти розірвання шлюбу. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 05.08.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER]. Сторони неповнолітніх дітей не мають. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути подано одним із подружжя. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги, що шлюбні стосунки припинені, сторони наполягають на розірванні шлюбу, на примирення не згодні, суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved