Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

28 вересня 2015 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся представник ПАТ КБ «Приватбанк» з позовом до [PERSON], в якому просив суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмір 41\~504,32 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою суду від 16.02.2016 року було скасовано заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.11.2015 року та справу було призначено до розгляду. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що відповідно до укладеного договору від 27.09.2005 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 21\~138,27 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та банком договір. Позивач вказує, що свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі. Відповідач, у свою чергу, зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує, не вносить грошові кошти для погашення заборгованості зі кредитом, відсотками, а також іншими витратами, у зв'язку з чим і утворилася заборгованість, яка станом на 21.09.2015 року становить 123\~216,99 грн. При цьому представник позивача зазначив, що заборгованість у розмірі 84\~165,26 грн. вже була стягнута рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.04.2013 року. Так, станом на 21.09.2015 року заборгованість відповідача перед банком становить 41\~504,32 грн., у зв'язку з чим представник позивача і був змушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача, [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 24.10.2014 року, в судовому засіданні заявлений позов підтримала в повному обсязі, просила суд його задовольнити. Відповідач та його представник адвокат [PERSON], яка діє на підставі договору від 01.04.2016 року, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, просили суд застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що на підставі заяви [PERSON] №DNH4KS70900781 від 27.09.2005 року, відповідачу було відкрито рахунок, та надано кредит у розмірі 21\~138,28 грн., на строк 42 місяці по 26.03.2009 року включно, з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 2,09% у місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту. (а.с. 8) [PERSON] погодився, що заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, а також Тарифами складають між ним та банком кредитно-заставний договір. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Банк взяті на себе зобов'язання за кредитним договором виконав, перерахувавши кредитні кошти на рахунок ФОП [PERSON] Відповідно до п. 3.2.1-3.2.4 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, позичальник зобовязався використати кредит, погашати кредит у порядку та строках відповідно до Заяви, сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до Заяви, а також сплатити банку винагороду у строки ат розмірі згідно Тарифів. Погашення заборгованості має відбуватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати з 21 по 28 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 765,03 грн. для погашення заборгованості, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інших витрат. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Представник позивача в судовому засіданні вказувала, що відповідач не виконує належним чином зобовязання за кредитним договором, чим порушує умови договору та закону. Статтею 611 ЦК передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені). Згідно п. 4.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, при порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6,00% на місяць від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Пунктом 5.1 вказаних Умов передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого із зобовязань, позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Пунктом 5.3 Умов встановлено, що у разі порушення строків платежів, передбачених даним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від ціни позову. Відповідач в судовому засіданні пояснив суду, що він дійсно має заборгованість за кредитним договором. Представник позивача в позовній заяві вказував, що станом на 21.09.2015 року відповідач має прострочену заборгованість у сумі 123\~216,99 грн., з яких: заборгованість за кредитом 2\~777,70 грн., заборгованість за відсотками 29\~639,19 грн., пеня 90\~800,10 грн. (а.с. 6-7) Разом з цим, заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.04.2013 року з ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON] та [PERSON] стягнуто в солідарному порядку на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №DNH4KS70900781 від 27.09.2005 року у сумі 84\~165,26 грн., з яких: 2\~777,70 заборгованість за кредитом, 24\~389,34 грн. заборгованість по процентам, 52\~514,16 грн. пеня, 500 грн. штраф (фіксована частина), 3\~984,06 грн. штраф (процентна складова). (а.с. 5) Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Представник позивача вказує, що до теперішнього часу сума боргу відповідачем не сплачена, рішення суду не виконано, та продовжується порушення умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. (стаття 599 ЦК України) Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Так, судом встановлено, що відповідач, після ухвалення судом рішення про стягнення з нього заборгованості, продовжує порушувати свої зобов'язання за кредитним договором, та не виконав рішення суду. Отже, з врахуванням суми, стягнутої за рішенням суду від 23.04.2013 року, сума заборгованості [PERSON] становить 123\~216,99-84\~165,26=39\~051,73 грн. На вказану суму позивачем по справі було нараховані штрафи, передбачені п. 5.3 кредитного договору, а саме: штраф (фіксований) 500 грн., штраф (відсотки) 1\~952,59 грн. (а.с. 7) Відтак представник позивача вказує, що сума заборгованості [PERSON] станом на 21.09.2015 року становить 39\~051,73+500+1\~952,59=41\~504,32 грн. Відповідач в судовому засіданні надав суду копію заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.12.2009 року, яким з нього та [PERSON] в солідарному порядку стягнуто на користь Приватбанку заборгованість за кредитним договором №DNH4KS70900781 від 25.09.2005 року у розмірі 31\~724,06 грн. Дане рішення на думку відповідача та його представника свідчить про пропуск банком позовної давності під час звернення до суду з позовом 28.09.2015 року. Суд не погоджується і з цими доводами сторони відповідача та вказує наступне. Пунктами 5.3, 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) передбачено, що нарахування неустойки здійснюється протягом 3 років з дня, коли відповідне зобовязання повинне бути виконане, а термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів встановлено сторонами тривалість 5 років. З матеріалів справи вбачається, що в березня 2013 року позивач звертався до суду з вимогою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №DNH4KS70900781 від 25.09.2005 року. (а.с. 5) Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Таким чином, предявленням позову в березні 2013 року позивач фактично перервав перебіг строку позовної давності, у зв'язку з чим даний позов, який поданий суду 28.09.2015 року, заявлений в межах строку позовної давності, визначеного сторонами в Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). Відповідач в судовому засіданні визнав, що він дійсно має заборгованість за кредитом у розмірі 2\~777,70 грн., яка була стягнута рішенням суду від 23.04.2013 року, але до теперішнього часу непогашена, при цьому заперечував проти інших складових заборгованості, а саме відсотків, пені та штрафів. Суд частково погоджується із запереченнями сторони відповідача у зв'язку з наступним. Дійсно, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.04.2013 року з відповідача на користь банку було стягнуто штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн. та штраф (процентна складова) у розмірі 3\~984,06 грн. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч. 2 ст. 549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК). Неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобовязання неустойка є способом його забезпечення, а в разі невиконання зобовязання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобовязання боржником. Разом з тим пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобовязань і після сплати штрафу, тобто порівняно зі штрафом є додатковим стимулюючим фактором. Після застосування такої відповідальності, як штраф, який має одноразовий характер, можливість його повторного накладення вичерпується з настанням самого факту порушення зобовязання, натомість пеня продовжує забезпечувати та стимулювати виконання боржником свого зобовязання За таких обставин суд не знаходить підстав для повторного стягнення штрафу під час розгляду даної справи. Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що заборгованість відповідача складається із: заборгованості по процентам у розмірі 5\~249,85 грн., яка є різницею між нарахованими процентами станом на 21.09.2015 року та стягнутими за рішенням суду від 23.04.2013 року, та заборгованості за пенею у розмірі 38\~285,94 грн., яка є різницею між нарахованою пенею станом на 21.09.2015 року та стягнутою за рішенням суду від 23.04.2013 року. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти такого розміру відсотків та пені посилаючись на їх необґрунтовано завищений розмір. Як вже зазначалось в рішенні вище наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, та не звільняє в даному випадку відповідача від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання відсотків за користування грошовими коштами, у зв'язку з чим вимоги позивача про стягнення відсотків за користування кредитом у розмірі 5\~249,85 грн. визнаються судом обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Заперечення щодо розміру пені суд розцінює, як відповідну заяву про зменшення неустойки, з нею погоджується, та з цього приводу зазначає наступне. Згідно ч.3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Загальний розмір пені, нарахований позивачем, становить 38\~285,94 грн., при цьому суд вважає його таким, що значно перевищує розмір збитків, понесених позивачем у справі, а тому розмір пені підлягає зменшенню. Зменшуючи розмір неустойки, суд виходить із загального розміру заборгованості за кредитом, що становить 2\~777,70 грн. Так, на думку суду, пеня підлягає зменшенню до 2\~777,70 грн., що відповідатиме принципам справедливості, розумності, та судового захисту, які встановлені нормами чинного законодавства, та майновим правам ПАТ КБ «Приватбанк». Підсумовуючи викладене суд зазначає, що під час судового засідання було встановлено порушення відповідачем умов кредитного договору №DNH4KS70900781 від 27.09.2005 року у зв'язку з чим з нього на користь банку підлягають стягненню відсотки за користування кредитом у розмірі 5\~249,85 грн., та пеня за несвоєчасність виконання зобовязання у розмірі 2\~777,70 грн., що у сумі становить 8\~027,55 грн., при цьому суд не знайшов законних підстав для стягнення з відповідача штрафу та заборгованості за кредитом, у звязку з чим позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов'язання. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Крім того, на підставі вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем відповідно до платіжного доручення від 23.09.2015 року у сумі 1 218 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial