Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

27 січня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 12 жовтня 1985 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Софіївського районного управління юстиції у Дніпропетровській області (актовий запис № 148). Від шлюбу з відповідачем мають двох повнолітніх дочок. З 2012 року вони припинили шлюбні стосунки і не можуть знайти порозуміння. Зберегти сім'ю не виходить і не має змісту. Розірвати шлюб у Софіївському РАГСі немає можливості у зв'язку з тим, що відповідач не бажає з'являтися до РАГСу. Позивач прийняла рішення про розірвання шлюбу з відповідачем так як вважає, що разом вони вже проживати не можуть, а тому позивач змушена звернутись до суду і просить шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечує, позовні вимоги не визнає, бажає зберегти сім'ю та просить надати термін для примирення. Після закінчення наданого судом терміну 2 місяці для примирення сторін, позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просить шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не з'явився. Розглянувши в судовому засіданні матеріали справи, приймаючи до уваги заяву позивача суд вважає, що позов обґрунтований і на підставі ст. 110 Сімейного кодексу України підлягає задоволенню. [PERSON] суду надала: копію повторного свідоцтва про шлюб від 17 серпня 2011 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Софіївського районного управління юстиції у Дніпропетровській області (актовий запис № 148) (а.с. 4). Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо так як позивач не бажає проживати в даному шлюбі, позивач вважає, що спільне життя з відповідачем неможливе а шлюбні відносини припинені. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Згідно ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, тому шлюб слід розірвати. Норма ст. 113 СК України передбачає, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із положеннями ч. 8 ст. 235 ЦПК України, які на підставі ч. 8 ст. 8 ЦПК України застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. З огляду на викладене та враховуючи, що позивачем не заявлено суду про намір зміни свого прізвище на попереднє, яке вона змінила під час укладення та реєстрації шлюбу з відповідачем, суд приходить до висновку про необхідність залишення прізвища позивача без змін «[PERSON]».

Outcome: approved