Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

27.11.2017 р. [PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 25 квітня 1987 року Відділом ЗАГСу Бориславського міськвиконкому Львівської області, було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що цього ж числа зроблено запис в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу за №93. На день звернення до суду у сторін немає неповнолітніх дітей. Шлюбні відносини сторони припинили більше року тому, стали зовсім чужими людьми, проживають роздільно, та спільного господарства не ведуть, взаємних майнових претензій один до одного не мають. Шлюб між носить формальний характер. Шлюб розпався остаточно та безповоротно. За таких обставин позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить його інтересам, на примирення не згідний, просить шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву з клопотанням слухати справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала заяву з клопотанням слухати справу у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. 25.04.1987 р. відділом ЗАГСу Бориславського міськвиконкому Львівської області між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис № 93, свідоцтво про шлюб серія I-СГ № 485894. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу «Горняк». Майнового спору та інших не заявлено. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені через те, що кожен з подружжя має протилежні погляди на сім'ю, шлюб та життя, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених Кодексу. Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, ураховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, приходить до висновку, що вимога позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved