Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

28 грудня 2018 року позивачка звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, в обґрунтування якого зазначила, що 25 вересня 2013 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 13 липня 2018 року Подільським районним судом міста Києва в рамках цивільної справи № 758/16855/17 шлюб між сторонами розірвано. За згодою між батьками двоє малолітніх дітей проживають разом зі позивачкою. Позивачка жодних доходів, крім соціальних виплат по догляду за другою дитиною, не має, у зв`язку з чим потребує утримання від відповідача. [PERSON] просила суд стягнути з [PERSON] аліменти на її утримання до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , аліментів у розмірі однієї п`ятої заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 100 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожен місяць, з 29 травня 2018 року. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 березня 2021 року на підставі рішення зборів суддів та розпорядження керівника апарату суду №02-06/200, виданого відповідно до наказу голови суду №02-03/28 від 03 березня 2021 року відрахування зі штату судді [PERSON] у зв`язку зі смертю, справу розподілено судді Дзержинського районного суду м. Харкова Латці І.П . Сторони в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивача в заяві просив розглядати справу за його відсутності та відсутності позивачки. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені обставини про те, що [PERSON] до [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 02 лютого 2016 року Виконавчим комітетом Української міської ради Обухівського району Київської області (а.с. 11). З позовної заяви вбачається та не спростовується відповідачем, що неповнолітній [PERSON] постійно проживає з позивачкою. Стаття 84 ч. 2 Сімейного кодексу України передбачає, що дружина, з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч. 4 ст. 84 Сімейного кодексу України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач доказів того, що він зовсім не має можливості надавати позивачці допомогу на її утримання до досягнення дитиною трьох років не надав, як і не надав доказів того, що він є непрацездатним і тому не може працювати та заробляти кошти. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 статті 76 ЦПК України). Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому, незважаючи на те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, позивачкою не надано суду доказів того, що відповідач має можливість з урахуванням свого матеріального становища сплачувати аліменти на її утримання до досягнення дитиною трьох років у зазначеному позивачкою розмірі. Окрім того, суд наголошує, що безпідставними є вимоги позивача щодо стягнення аліментів починаючи з 29 травня 2018 року, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років (ч. 2 ст. 191 Сімейного кодексу України). При цьому, позивачкою не надано суду доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не мгла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Також, суд вважає безпідставною вимогу позивачки щодо мінімального розміру стягнення аліментів з відповідача на її утримання до досягнення дитиною трьох років - не менше 100 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожен місяць, оскільки такий мінімальний розмір аліментів на утримання дружини не передбачений нормами Сімейного кодексу України та позивачкою не надано суду доказів того, що відповідач має можливість з урахуванням свого матеріального становища сплачувати аліменти на її утримання до досягнення дитиною трьох років у розмірі не менше 100 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожен місяць. Проаналізувавши зазначені вище обставини у їх сукупності суд вважає, що з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/8 частки його заробітку (доходу) починаючи з дати подання позовної заяви, тобто з 28 грудня 2018 року, і до досягнення дитиною трьох років, тобто до [INFO] . Враховуючи ту обставину, що загальний період стягнення аліментів є меншим за один місяць, тому відсутні підстави згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допускати негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial