Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

27 серпня 2018 року [PERSON] звернулась до Ржищівського міського суду Київської області із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що влітку 2009 року позивач домовилася з відповідачем [PERSON], про вчинення ним продажу земельної ділянки, загальною площею 0,119 га, з них: 0,100 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та 0,019 га для ведення особистого підсобного господарства, розташованої на території Ржищівської міської Ради, що належала [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю, серії [NUMBER], виданого Ржищівською міською Радою народних депутатів 17 січня 1997 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 38. Оскільки [PERSON] терміново були потрібні гроші, але він нотаріально посвідчити правочин не міг, у зв'язку з тим, що втратив свій паспорт, останній запропонував позивачці самостійно укласти письмовий правочин купівлі-продажу нерухомого майна, та попросив щоб позивач передала йому визначену та погоджену суму коштів за купівлю-продаж даної земельної ділянки, а в якості підтвердження того, що всі умови угоди виконані [PERSON] запропонував передати позивачу оригінал державного акта на цю земельну ділянку та весь пакет виготовленої до неї документації, включаючи план забудови. Нотаріально посвідчити дану угоду [PERSON] пообіцяв після того, як виготовить новий паспорт. 12 липня 2009 року він власноруч написав розписку, у якій повідомив, що передає позивачу у власність земельну ділянку, за яку отримав гроші у сумі 50 000 грн. Після укладення даної угоди позивач неодноразово домовлялася по телефону про зустріч, аби посвідчити правочин у нотаріуса, але у [PERSON] з'являлися причини, через які відкладали цю справу на пізніше. Так тривало близько пів року, потім його абонентський номер був поза зоною досяжності. [PERSON] сподівалася на зустріч з [PERSON], поки не дізналася про його смерть. Позивач просила визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: земельної ділянки, загальною площею 0,119 га, з них: 0,100 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, 0,019 га для ведення особистого підсобного господарства, розташованої на території Ржищівської міської Ради, що належала [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю, серії [NUMBER], виданого Ржищівською міською Радою народних депутатів 17 січня 1997 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 38, укладений між нею та [PERSON] 12 липня 2009 року. Визнати за нею право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,119 га, з них: 0,100 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, 0,019 га для ведення особистого підсобного господарства, розташованої на території Ржищівської міської ради Київської області, що належала [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю, серії [NUMBER], виданого Ржищівською міською Радою народних депутатів 17 січня 1997 року, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 38. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, подавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримувала та просила їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень, заяв та клопотань до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З копії державного акта на право приватної власності на землю, серії [NUMBER], зареєстрованого 17 січня 1997 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 38, встановлено, що [PERSON], який мешкає в [ADDRESS], на підставі рішення виконавчого комітету № 191 Ржищівської міської Ради народних депутатів 27 листопада 1996 року, передано у приватну власність земельна ділянка площею 0,119 гектарів в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Ржищівської міської ради. Землю передано для будівництва та обслуговування жилого будинку - 0, 100 га та ведення особистого підсобного господарства - 0,019 га (а.с. 10-11). Згідно акта, складеного представником виробничо-госпрозрахункової групи при завідуючому відділом архітектури і будівництва Кагарлицької райдержадміністрації [PERSON], встановлено, що згідно рішення сесії міської (селищної) Ради народних депутатів від 12 квітня 1995 року № 2 проведено в натурі відвід земельної ділянки загальною площею 1200 [NUMBER].м, розташованої в [ADDRESS], в користування [PERSON] (а.с.12). Згідно з копією договору про передачу в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на право приватної власності з кількістю кімнат від однієї до п'яти включно від 12 квітня 1995 року, встановлено, що [PERSON] була відведена земельна ділянка по [ADDRESS] в безстрокове користування (а.с. 13-15). Згідно з копією рішення ІІ сесії селищної ради XXII скликання від 12 квітня 1995 року, встановлено, що [PERSON] надано у постійне користування земельну ділянку площею 0,12 га в [ADDRESS], із земель запасу селищної Ради, відведених для індивідуального будівництва (а.с. 16). Відповідно до розписки від 12 липня 2009 року встановлено, що [PERSON], [INFO], місце проживання: [ADDRESS], продав належну йому земельну ділянку в м. Ржищів, площею 0,119 га, [PERSON], проживаючій в [ADDRESS], за 50 000 грн. Гроші отримав у повному обсязі, про що надав розписку. Разом із земельною ділянкою передав оригінал державного акта на цю земельну ділянку, виданого 17 січня 1997 року та оригінали технічної документації під будівництво цієї ділянки. Крім того, дав обіцянку оформити договір у нотаріуса найближчим часом після відновлення загубленого паспорта (а.с. 17). Відповідно до актового запису про смерть № 4454 від 09 березня 2010 року встановлено, що [PERSON], [INFO], який проживав в [ADDRESS], помер [INFO], про що видано, серії [NUMBER] (а.с. 42). За змістом статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Між [PERSON] та [PERSON] було досягнуто згоди щодо предмету договору купівлі-продажу, а саме: земельної ділянки, розташованої в [ADDRESS], площею 0,119 га, та її ціни - 50 000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Правові наслідки недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення договору визначені ст. 220 ЦЦК України. Так, відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з'ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Як встановлено судом продавець [PERSON] за життя ухилився від складення та посвідчення договору, тому договір не був складений та нотаріально посвідчений, а після смерті [PERSON] взагалі втрачена можливість складення та посвідчення договору. Інших підстав нікчемності правочину судом не встановлено. Отже, позивачем доведено, що фактично між нею - [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, під час укладення якого сторонами було досягнуто згоди по всіх його істотних умовах, але сторона договору - [PERSON] ухилився від складення та нотаріального посвідчення договору та після смерті останнього втрачена можливість складення та посвідчення договору. Крім того, розпискою [PERSON] від 12 липня 2009 року підтверджено, що він продав земельну ділянку в м. Ржищів, площею 0,119 га [PERSON] за 50 тис. грн, отримав вказані гроші та передав оригінали документів на вказану земельну ділянку. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON]

Outcome: approved