Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

28.05.2021 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області зареєстровано позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів., які обґрунтовують свої позовні вимоги тим, що згідно із платіжними дорученнями наданими АТ КБ «Приватбанк», позивачі [PERSON] , [PERSON] перераховували на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти, а саме: -за платіжним дорученням № 50030577714571796844 від 17.08.2016 у розмірі 9 842,98 грн; -за платіжним дорученням № 50030577731656528552 від 06.09.2016 у розмірі 4 204,00 грн; -за платіжним дорученням № 50030577734333782010 від 09.09.2016 у розмірі 16 254 грн. -за платіжним дорученням № 99408404715404967524 від 18.08.2016 у розмірі 3 317,60 грн; -за платіжним дорученням № Р24А124004169А44859 від 18.08.2016 у розмірі 5 703,52 грн; -за платіжним дорученням №99408404781739152768 від 03.11.2016 у розмірі 3 342,00 грн.; Правових підстав виникнення обов`язку позивачів щодо виплати на користь відповідача спірної загальної суми у розмірі 42664,1 грн. немає. Таким чином, між сторонами виникло зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. 09.04.2021 року позивачі направили відповідачу письмові претензії про повернення вищевказаних грошових коштів. Проте, 06.05.2021 року такі вимоги було повернуто Укрпоштою у зв`язку із закінченням терміну зберігання. 09.04.2021 року є днем пред`явлення вимог відповідачу як боржнику щодо повернення грошових коштів. Станом на момент звернення до суду (після спливу більш як 7-ми днів від дня пред`явлення вимоги) з позовом у цій справі грошові кошти у сумі 42664, 1 грн. є переданими відповідачу, який їх зберігає без достатніх правових підстав. В зв`язку із викладеними обставинами, посилаючись на ст. ст. 530,1212 ЦК України, позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь грошові кошти у сумі 30300 грн. 98 коп.; позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь грошові кошти у сумі 12363 грн. 12 коп. В матеріалах справи знаходиться заява представника позивачів [PERSON] про розгляд справи без їх участі. Відповідач до початку проведення судового засідання надав суду заяву, в якій вказав, що не визнає позову [PERSON] , [PERSON] , просив застосувати до їх вимог строк позовної давності. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, встановив наступне. 17.08.2016 року [PERSON] здійснив переказ грошових коштів у сумі 9842 грн. 98 коп. на рахунок [PERSON] у ПАТ КБ «ПриватБанк». 06.09.2016 року [PERSON] здійснив переказ грошових коштів у сумі 4\~204 грн. 00 коп. на рахунок [PERSON] у ПАТ КБ «ПриватБанк». 09.09.2016 року [PERSON] здійснив переказ грошових коштів у сумі 16254 грн. 00 коп. на рахунок [PERSON] у ПАТ КБ «ПриватБанк». 18.08.2016 року [PERSON] здійснила переказ грошових коштів у сумі 3317 грн. 00 коп. на рахунок [PERSON] у ПАТ КБ «ПриватБанк». 18.08.2016 року [PERSON] здійснила переказ грошових коштів у сумі 5703 грн. 52 коп. на рахунок [PERSON] у ПАТ КБ «ПриватБанк». 03.11.2016 року [PERSON] здійснила переказ грошових коштів у сумі 3342 грн. 00 коп. на рахунок [PERSON] у ПАТ КБ «ПриватБанк». 08 квітня 2021 року кредиторами [PERSON] , [PERSON] направлено на адресу [PERSON] претензії щодо повернення вищевказаних коштів, як безпідставно набутих (а.с.15, 19), які повернути на їх адресу за закінченням терміну зберігання (а.с.23, 24). В обґрунтування заперечної позиції про безпідставне набуття відповідачем [PERSON] грошових коштів від позивачів, [PERSON] надав суду копію договору купівлі-продажу №240616 від 24 червня 206 року, за яким ФОП [PERSON] , будучи продавцем, та ФОП [PERSON] , виступаючи як покупець, уклали даний договір, предметом якого було визначено довгострокові відношення у продажу, монтажу та обслуговуванні продукції продавця, а також по здійсненню досліджень та рекламних заходів на території України, зі строком дії до 31.12.2016 року. Крім того, з постанови Східного апеляційного господарського суду від 01 квітня 2021 року у справі №922/3868/19 вбачається стягнення з ФОП [PERSON] на користь ФОП [PERSON] збитків за договором відповідального зберігання №121115 від 08.06.2016 року в сумі 85563 грн. 00 коп. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Викладені обставини свідчать про наявність між сторонами у справі договірних правовідносин. Договір - це достовірний правочин, в якому для виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин необхідна воля обох сторін, що його укладають. Суд вказує на те, що неодноразове перерахування коштів позивачами на рахунок відповідача протягом 2016 року, а саме після укладення договору від 24.06.2016 року, свідчать про добровільність таких дій та їх цілеспрямований характер. Тобто, суд доходить до висновку про наявність між сторонами у справі договірних правовідносин, спірні кошти перераховувались позивачами у якості розрахунку за поставлені товари, що обумовлено відповідними договірними зобов`язаннями. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) дійшла висновку, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Щодо збереження майна без достатньої правової підстави. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої\~статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212\~ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212\~ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi цієї статті тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання. Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212\~ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня. Суть кондикційного зобов`язання виражається в тому, що набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого, а тому зобов`язаний не лише повернути йому майно в натурі чи відшкодувати його вартість (стаття 1213 ЦК), а й у повному обсязі компенсувати потерпілому негативні наслідки від неможливості йому користуватися майном за призначенням шляхом відшкодування всіх доходів, які набувач одержав або міг одержати від цього майна, а набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Отже, норми статті 1212\~ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Вказана правова позиція сформульована Верховним Судом у постановах: від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц (провадження № 61-1215св17), від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16 (провадження № 61-4497ск18), від 12 грудня 2018 року у справі № 205/3330/14-ц (провадження № 61-1133св18). Таким чином, суд вважає відсутність підстав вважати наявність незаконного збагачення [PERSON] за рахунок позивачів [PERSON] , [PERSON] , що підтверджено достатніми доказами, в розумінні ст. 80 ЦПК України, за якими відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень про кондикційні зобов`язання, з огляду на договірний склад цих правовідносин. В матеріалах справи знаходиться клопотання відповідача [PERSON] про застосування до вимог позивачів строку позовної давності, про що заперечували [PERSON] , [PERSON] . З цього приводу суд зазначає про те, що безпосередній розгляд справи по суті, усунув вирішення питання про позовну давність у справі. Судовий збір, за ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивачів не підлягає. На підставі викладено, ст.ст. 525, 526, 611, 1054, 1216, 1218, 1268, 1281, 1282 ЦК України,

Outcome: dismissed