Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

27 липня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на неповнолітню дитину, посилаючись на те, що за постановою Красноокнянського районного суду Одеської області від 25 липня 2000 року за виконавчим листом з нього на користь відповідача стягуються аліменти на утримання доньки Дарї, [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 1/2 неоподатковуваного мінімуму до повноліття, тобто до 20.12.2016 року, починаючи з 03 липня 2000 року. Крім того, рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 27 жовтня 2011 року з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на дитину [PERSON], [INFO] у розмірі 1/6 частини всіх видів доходу щомісяця, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття, починаючи з 20 вересня 2011 року. З часу ухвалення постанови про стягнення аліментів на утримання доньки Дарї, його матеріальний стан суттєво погіршився. На той час він працював та мав постійний заробіток. Згодом він звільнився та займався підприємницькою діяльністю. На даний час у нього погіршилось матеріальне становище, не займається підприємницькою діяльністю, не має роботи, живе виключно за рахунок випадкових заробітків. Його доходи суттєво зменшились. Крім того, він сплачує аліменти на утримання сина [PERSON]. Його заробітків не вистачає ні на проживання, ні на сплату аліментів в повному розмірі. Тому він просив зменшити розмір аліментів на утримання доньки Дарї до 1/6 частини всіх видів доходу щомісяця, але не менше 30 відсотків для дитини відповідного віку. Позивач в судовому засіданні на задоволенні позову наполягав, надавши аналогічні пояснення. В подальшому він в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, однак надав заяву про розгляд справи у його відсутність /а.с.39/. Відповідач позов не визнала, посилаючись на те, що розмір аліментів і так невеликий, а їх донька на даний час навчається в медичному училищі в м.Котовськ, внаслідок чого виникла потреба в додаткових витратах на оплату вартості навчання та інших витратах, повязаних з навчанням, зокрема на харчування, проїзд, придбання навчальної літератури тощо. Тому навіть тих аліментів, що позивач сплачує на даний час не вистачає на повноцінне забезпечення дитини. В подальшому відповідач в судове засідання не зявилась, про причини неявки не повідомила, хоча про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином /а.с.36/. Тому суд вважає причини неявки відповідача неповажними і тому справа розглянута у її відсутність, що відповідає положенням ст.169 ЦПК України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, постановою Красноокнянського районного суду Одеської області від 25 липня 2000 року з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки Дарї, [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 1/2 неоподатковуваного мінімуму до повноліття, тобто до 20.12.2016 року, починаючи з 03 липня 2000 року /а.с.4/. Крім того, рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 27 жовтня 2011 року з позивача на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частини всіх видів його доходу щомісяця, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття, починаючи з 20 вересня 2011 року /а.с.8/. Як вбачається з копії трудової книжки, 31 жовтня 2000 року позивач звільнений з посади головного інженера Красноокнянського ВУЖКГ та на даний час ніде не працює /а.с.9-12/. Згідно спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, 28 травня 2010 року проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця позивача [PERSON] /а.с.42/. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частинами 2 та 3 статті 51 Конституції України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом статті 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, розмір аліментів, відповідно до ч.2 ст.182 СК України не може бути менший, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Обрунтовуючи позовні вимоги, позивач підставою позову зазначив зміну його матеріального стану, що підтверджено матеріалами справи. Так, позивач не має постійної роботи, його матеріальний стан погіршився. Крім того, він має на утриманні неповнолітню дитину, на яку зобовязаний сплачувати аліменти. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на законі, тому позов підлягає задоволенню. Посилання відповідача на те, що на даний час вона несе додаткові витрати на утримання доньки, не можуть бути прийняті судом до уваги в межах даної справи. Разом з тим, відповідачу слід розяснити, що у разі наявності спору щодо участі позивача в додаткових витратах на дитину, відповідач має право на звернення до суду з окремим позовом з цього приводу.

Outcome: approved