Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

28.05.2020 [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований 16 березня 2002 року виконавчим комітетом Терехівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 16 березня 2002 року вони з відповідачкою перебувають у зареєстрованому шлюбі та є батьками двох дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Протягом останнього часу їх відносини стали погіршуватися, спільне життя стало неможливим, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства, а згодом і спільного проживання. Не проживають вони із лютого 2020 року. Ухвалою від 21.07.2020 у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 13.08.2020 сторонам надавався строк для примирення - один місяць. Позивач у судовому засіданні підтримав позов та пояснив, що відносини погіршилися, йому наразі сорок років, тому вирішив спробувати нове життя, оскільки у п`ятдесят років він нікому не буде потрібним. Підтвердив, що має іншу жінку, з якою склалися стосунки. Представник позивача підтримала позов, уточнивши, що інша жінка у позивача з`явилася після того як він уже став проживати окремо від сім`ї. Діти сторін уже дорослі, урбанізовані і мають розуміти що сталося. Відповідачка погоджується на розірвання шлюбу. Спільно вони не проживають із травня 2020 року. До того часу чоловік ще приїздив з роботи. За наполяганням дочки вона надає згоду на розірвання шлюбу. Дослідивши докази та з`ясувавши обставини справи, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог, з таких підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб, 16 березня 2002 року виконавчим комітетом Терехівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ( а.с. 5). Сторони є батьками уже повнолітньої [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). [PERSON] є дитиною із інвалідністю ( а.с.23-26). Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За положеннями частини п`ятої статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Частиною третьою статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно частини першої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з сторін, що мають істотне значення (частина друга статті 112 СК України). Оскільки позивач наполягав на розірванні шлюбу, а відповідачка не заперечила проти розлучення, зважаючи що зі слів позивача у нього склалися стосунки з іншою жінкою, з огляду на фактичне припинення шлюбних відносин між сторонами, наданий судом строк для примирення не дав позитивного результату, з огляду на те, що добровільність шлюбу одна з основних його засад, суд доходить висновку, що збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, тому шлюб слід розірвати.

Outcome: approved