overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

28 березня 2014 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому зазначила, що від шлюбу з [PERSON], зареєстрованим у 2005 році, має трьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON], які мешкають з позивачкою та перебувають на її утриманні. У зв'язку із зазначеним просить стягнути з відповідача, який працює у ВАТ «Азовсталь», аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 його заробітку (доходу) щомісячно, проте не менш 50 % прожитого мінімуму до повноліття дітей, починаючи із дня подачі позову. У судове засідання позивачка не з'явилася, надала суду заяву, в який просила справу розглянути в її відсутність та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав, зазначених у позові. У судове засідання відповідач не з'явився, надав суду заяву, в який просив справу розглянути в його відсутність та задовольнити позов частково в частині стягнення аліментів у розмірі 33% від його заробітку (доходу). Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із свідоцтвом про шлюб [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.07.2005 року. Від зазначеного шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER]), [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER]), [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER]). Згідно із ст.ст.180,181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Судом встановлено, що сторони мешкають окремо, діти проживають із матір'ю, відповідач добровільної матеріальної допомоги на дітей не надає, хоча працює на ВАТ «Азовсталь» та має таку можливість, при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан сторін та вважає, що з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти на трьох дітей в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку /доходу/ до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи стягнення аліментів з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 28.03.2014 року. Згідно із ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп., від сплати якого позивачка при поданні позову звільнена законодавством. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

28 березня 2014 року позивач позичив відповідачеві 5000 гривень, що підтверджується даною відповідачем розпискою, згідно якої відповідач зобовязався повернути позивачу 2000 гривень до 13 серпня 2014 року, повернення решти суми боргу у розписці не оговорювалась. Незважаючи на те, що у вказаний у розписці строк повернення боргу давно закінчився, боржник не повернув вказану у розписці суму, та взагалі жодної суми не повертав позивачеві. Крім того 22 серпня 2014 року відповідач позичив у позивача 9000 гривень, склавши відповідну розписку, з яких 5000 гривень пообіцяв повернути 25 серпня 2014 року, а решту 20 вересня 2014 року, що підтверджується розпискою від 22 серпня 2014 року. 26 травня 2015 року позивач направив відповідачеві листа про повернення боргу до 25 червня 2015 року, але відповідач ігнорує його нагадування. За весь час прострочки сума боргу з урахуванням інфляції склала 22\~230 грн. 72 коп. Тому представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 22230,72 грн. яка складається з суми основного боргу 14000 грн; витрати від інфляції 5076,70; відсотків за користування чужими коштами 377,50 грн; винагороди позикодавця 2776,52 грн. та судові витрати. Відповідач в судове засідання не зявився, про день слухання справи сповіщений належним чином. Оцінивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивача мають бути задоволені, бо у судовому засіданні встановлено, що 28 березня 2014 року, у відповідності ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, позивач і відповідач уклали між собою договір безпроцентної позики грошей, згідно умов договору відповідач 28 березня 2014 року позичив у відповідача 5000 гривень, та згідно розписки зобовязався повернути частину боргу 2000 гривень до 13 серпня 2014 року. Строк повернення решти боргу сторонами не оговорювався. Крім того, 22 серпня 2014 року у відповідності ст.ст. 1046, 1047 ЦК України сторони знову уклали між собою договір безпроцентної позики грошей, відповідач позичив у позивача 9000 гривень, з яких 5000 зобовязався повернути до 25 серпня 2014 року, а решту 20 вересня 2014 року. Але відповідач всупереч ст. 526 ЦК України, боргове зобовязання на цей час не виконав заборгувавши позивачу, тому на відповідача розповсюджуються вимоги ст.ст. 625,1048, 1050 ЦК України, що дає позивачу право вимагати від відповідача повернення як основної суми боргу 14000 грн., так і сплати витрат від інфляції 5076,70 грн.; відсотків за користування чужими коштами 377,50 грн; процентів від суми позики 2776,52 грн., загалом 22230,72 грн. А згідно задоволення позову, відповідно до ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача обовязок по сплаті судових витрат в сумі 243,60 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

28 березня 2014 року ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова позовна заява [PERSON] до [PERSON] та третя особа Державний нотаріус Другої нотаріальної контори Ольховська О.В. про визнання заповіту недійсним була залишена без розгляду. 23 квітня 2014 року до судді надійшла заява представника відповідача [PERSON] в якій вона просить суд скасувати арешт. Сторони в судове засідання не з'явились та не повідомили причини неявки. У відповідності до ч. 5 ст. 154 ЦПК України - питання про скасування заходів забезпечення позову вирішується в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Неявка цих осіб не перешкоджає розгляду питання про скасування заходів забезпечення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що заходи забезпечення позову по цій справі не застосовувались, а тому відсутні правові підстави для скасування заходів забезпечення позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

28 березня 2014 року ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова позовна заява [PERSON] до [PERSON] та третя особа Державний нотаріус Другої нотаріальної контори Ольховська О.В. про визнання заповіту недійсним була залишена без розгляду. 23 квітня 2014 року до судді надійшла заява представника відповідача [PERSON] в якій вона просить суд скасувати арешт. Сторони в судове засідання не з'явились та не повідомили причини неявки. У відповідності до ч. 5 ст. 154 ЦПК України - питання про скасування заходів забезпечення позову вирішується в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Неявка цих осіб не перешкоджає розгляду питання про скасування заходів забезпечення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що заходи забезпечення позову по цій справі не застосовувались, а тому відсутні правові підстави для скасування заходів забезпечення позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

28 березня 2015 року в с.Трибухівці Бучацького району Тернопільської області померла [PERSON], яка за життя склала заповіт щодо усієї спадщини і призначила своїм спадкоємцем [PERSON] Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по вул.С.Крушельницької,5 в с.Трибухівці Бучацького району Тернопільської області. Через відсутність документу, який би за життя спадкодавця посвідчував її право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, позивач не має змоги оформити право на спадщину в нотаріальній конторі, а тому виникла необхідність встановити право на спадкове майно в судовому порядку. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав. Представник відповідача Трибухівської сільської ради Бучацького району, в судове засідання не з`явився, однак, згідно поданої заяви, позов визнав і просить справу розглядати у його відсутності. Представники третіх осіб в судове засідання не зявилися, хоч належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Заслухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази, суд встановив наступні обставини: 28 березня 2015 року в с.Трибухівці Бучацького району померла [PERSON]; Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно у виді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, яке належало їй на праві власності; Після смерті [PERSON] спадщина відкрилася за заповітом, що був складений нею 09 листопада 2009 року і посвідчений секретарем Трибухівської сільської ради Бучацького району Тернопільської області, згідно якого [PERSON] усе своє майно заповіла позивачу; Осіб, які б незалежно від змісту заповіту мали право на обов'язкову частку у спадщині, немає. Суд приходить до переконання, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

28 березня 2016 р. до Ленінського районного суду м. Харкова звернулася [PERSON] з позовною заявою, в якій просила розірвати шлюб з відповідачем [PERSON], мотивуючи тим, що відповідач не цікавиться сімейними цінностями, не допомагає в веденні господарства, зловживає спиртними напоями. У них часто виникають сварки, при яких відповідач веде себе грубо, принижує її у присутності дитини. Примирення між ними неможливо. У судове засідання позивачка зявилася. Відповідач, який була належним чином повідомлений, до суду не прибув. Приймаючи до уваги, що відповідач про слухання справи був повідомлений належним чином, але до суду не зявився і від нього не надійшло заяви про слухання справи за його відсутністю, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

28 березня 2016 року [PERSON] звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач в позовній заяві та судовому засіданні посилався на те, що вони з відповідачем одружені з 22 грудня 2007 року, від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. З серпня 2014 року між сторонами було припинено подружні стосунки та ведення спільного господарства через відсутність взаєморозуміння, відсутність довіри в родині, постійні сварки та відсутність матеріальної допомоги. Враховуючи вищевикладене, позивач зберігати шлюб з відповідачем не бажає, вважає, що збереження шлюбу не можливе та суперечить його інтересам , тому позивач звернувся до суду та просив суд шлюб розірвати (а.с. 2-3). Позивач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Відповідач у судовому засіданні проти заявленого позову не заперечувала. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 22 грудня 2007 року, шлюб зареєстровано Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 899, від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копією свідоцтва про народження (а.с. 5,6). Також у судовому засіданні встановлено, що з серпня 2014 року між сторонами по даній цивільній справі були припиненні подружні стосунки, ведення спільного господарства через відсутність взаєморозуміння, відсутність довіри в родині та постійні сварки, з цього часу позивач не одноразово намагався прийти до взаєморозуміння в родині, але ніяких результатів це надало, тому зберігати сімю сторони не бажають й вважають, що це не можливе, а також суперечить їхнім інтересам та інтересам дитини, дані обставини підтверджуються пояснення сторін у судовому засіданні. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного Кодексу України. Згідно ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд при розгляді справи про розірвання шлюбу з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначені обставини, та приймаючи до уваги, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами по даній справі припинені з серпня 2014 року та з цього часу відносини між подружжям по справі не поновлювались, зберігати шлюб не бажають й вважають, що це неможливо та суперечить їх інтересам та інтересам дитини, суд приходить до висновку, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

28 березня 2016 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON] Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він перебуває з відповідачкою у шлюбі, зареєстрованому 17 лютого 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану м. Очакова Миколаївської області. Від шлюбу з відповідачкою має неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Через відсутність взаєморозуміння та втрату поваги одне до одного сумісне життя є неможливим. Просив розірвати їхній з відповідачкою шлюб. Позивач та відповідачка в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Крім цього, зазначили, що позивач повністю підтримує позовні вимоги; відповідачка позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 17 лютого 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану м. Очакова Миколаївської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис за № 14. Зазначений факт підтверджується дослідженим у судовому засіданні свідоцтвом про шлюб серії І-ФП № 267792. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Причинами розпаду сімї стали відсутність взаєморозуміння та втрата поваги одне до одного. Враховуючи викладене, суд вважає, що шлюб, укладений між сторонами, фактично розпався, та що за зазначених обставин їх подальше сумісне життя і збереження сімї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, вимоги позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

28 березня 2016 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON] Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він перебуває з відповідачкою у шлюбі, зареєстрованому 20 квітня1982 року Кізомиською сільською радою Білозерського району Херсонської області. Від шлюбу з відповідачкою неповнолітніх дітей немає. Через відсутність взаєморозуміння та втрату поваги одне до одного сумісне життя є неможливим. Просив розірвати їхній з відповідачкою шлюб. Позивач та відповідачка в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Крім цього, зазначили, що позивач повністю підтримує позовні вимоги; відповідачка позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20 квітня1982 року Кізомиською сільською радою Білозерського району Херсонської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 14. Зазначений факт підтверджується дослідженим у судовому засіданні свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Причинами розпаду сім'ї стали відсутність взаєморозуміння та втрата поваги одне до одного. Враховуючи викладене, суд вважає, що шлюб, укладений між сторонами, фактично розпався, та що за зазначених обставин їх подальше сумісне життя і збереження сім'ї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, вимоги позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

28 березня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що із 06 січня 2014 року працює в ПАТ „Полонський гірничий комбінат (далі Комбінат). Відповідно до цивільно-правових договорів виконував роботу по веденню дозвільної екологічної та технічної документації. За виконану роботу Комбінат заборгував йому заробітну плату в сумі 34883,67 грн. і просить стягнути цю суму з відповідача. В суді позивач підтримує позовні вимоги повністю, але уточнив, що суму, яку йому заборгував Комбінат, не заробітна плата, а винагорода за виконану роботу відповідно до цивільних договорів. Представник відповідача в судове засідання не прибув, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд ухвалює заочне рішення. Вивчивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] укладав з Комбінатом цивільні договори підряду на виконання роботи по веденню контролю за буро вибуховими ротами та ведення дозвільної документації. Комбінат приймав виконані позивачем роботи, але не оплатив їх згідно договорів. Сума заборгованості становить 34883,67 грн. Дані обставини встановлені з письмових доказів - довідкою про розмір заборгованості, цивільними договорами та актами про здавання приймання виконаних робіт. Достовірність вказаних доказів сторони не оспорюють. Відповідно до ст..629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідно до ч.1 ст.854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобовязаний сплатити підряднику обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини суд вважає, що між сторонами було укладено договори підряду. Позивач виконав передбачену вказаними договорами роботу, а відповідач не оплатив цю роботу у визначені договорами строки. Тому позовні вимоги підлягають до задоволення і з відповідача необхідно стягнути на користь позивача суму боргу з винагороди за виконані роботи. Судові витрати у виді судового збору за вимоги майнового характеру підлягають стягненню на користь позивача з відповідача. Сума судового збору, що підлягає стягненню, згідно Закону України «Про судовий збір» становить за позов майнового характеру 551,20 грн..

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

28 березня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з зазначеною заявою, яку обґрунтовує тим, що після смерті батька [PERSON], 16 квітня 2012 року, відкрилась спадщина, до складу якої увійшли земельні ділянки загальною площею 6,304 га. Заявник є спадкоємцем за законом, але під час \~прийняття спадщини було встановлено, що у правовстановлюючому документі на земельні ділянки помилково записано прізвище власника [PERSON], замість [PERSON], у звязку з чим вона просить встановити факт належності Державного акта на право приватної власності на землю [PERSON] Заявник та його представник в судове засідання не зявилися, представник подав заяву про підтримання вимог та розгляд справи у їх відсутність. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, подав заяву про незаперечення проти задоволення заяви та розгляд справи у його відсутність. Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, імям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-БП №306055 від 18 березня 1997 (а.с.6). Відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-СМ №039854, виданого на імя [PERSON], який мешкає у с. Нові Гончари Путивльського району, останньому належать земельні ділянки загальною площею 6,304 га, що розташовані на території Князівської сільської ради Путивльського району (а.с.8). [PERSON] помер 16 квітня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-БП №191176 від 17 квітня 2012 року (а.с.7). Згідно з Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі 03 жовтня 2012 року відбулась реєстрація спадкової справи № 61/2012 спадкодавця [PERSON], який помер 16 квітня 2012 року (а.с.10). Листом приватного нотаріуса [PERSON] №294/01-16 від 15 липня 2015 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON]\~у звязку з неможливістю встановити факт належності правовстановлюючого документа на земельну ділянку спадкодавцю (а.с.9). Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що померлий 16 квітня 2012 року [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою, а отже у Державному акті на право приватної власності на землю ІІ-СМ №039854 неправильно вказано прізвище власника.

Outcome: approved