Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

28.09.2020 року позивач звернулась до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Свої вимоги мотивував тим, що на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03.09.2010 року з нього утримуються аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% неоподаткованого мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.06.2010 року. Також, зазначив, що на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13.02.2020 року з нього утримуються аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини - сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів доходу щомісячно, але не менше 50% неоподаткованого мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.12.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказав, що між ним та [PERSON] досягнуто усної домовленості про сплату аліментів у фіксованій сумі 6 000,00 грн. щомісячно, і на даний час виплата аліментів здійснюється щомісячно шляхом передачі готівки від нього до [PERSON] , відповідно про що не відображено в довідці про доходи, але це є вирахуванням аліментів з його заробітків. Зазначив, що на сьогодні склалась ситуація, коли він не в змозі платити визначений судом розмір аліментів, а саме: 1/4 частину всіх доходів на кожну дитину, тобто 1/2 частину всіх своїх доходів, у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, через яке він вимушений постійно проходити лікування, та перебування на його утриманні двох літніх батьків, які мають ряд хронічних захворювань та потребують постійного лікування. Також, вказав, що з жовтня 2020 року донька [PERSON] проживає разом із його батьками і знаходиться на їх утриманні та піклуванні. Тому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 14.04.2021 року (а.с. 34-36) просив суд: - зменшити аліменти, що стягуються з нього на користь [PERSON] на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03.09.2010 року на утримання дитини - донька [PERSON] , [INFO] , з 1/4 до 1/6 частки зі всіх видів заробітної плати (доходу) щомісячно, але не менше 50% неоподаткованого мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття; - стягувати аліменти у розмірі 1/6 частки зі всіх видів заробітку на користь [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] ; - зменшити аліменти, що стягуються з нього на користь [PERSON] на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13.02.2020 року на утримання дитини - сина [PERSON] , [INFO] , з 1/4 до 1/6 частки зі всіх видів заробітної плати (доходу) щомісячно, але не менше 50% неоподаткованого мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 28.10.2020 року матеріали справи направлені за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва (а.с. 28). Ухвалою від 14.08.2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін на 15.04.2021 року (а.с. 31-32). Ухвалою від 15.04.2021 року розгляд справи відкладено на 31.08.2021 року (а.с. 39). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; кількість сторін та інших учасників справи (ч. 2 ст. 274 ЦПК України). При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідачі відзив на позов не подали. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13.02.2020 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів доходу щомісячно, але не менше 50% неоподаткованого мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 06.12.2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03.09.2010 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% неоподаткованого мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.06.2010 року і до повноліття дитини (а.с. 10). Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до положень вказаних норм аліменти на утримання дитини можуть бути присуджені у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі, право вибору способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Стягнення аліментів в зміненому розмірі слід розпочати з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05.02.2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, зміна сімейного стану, погіршення здоров`я позивача може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме: з моменту набрання рішенням суду законної сили. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу (ч. 2 ст. 182 СК України). Судом встановлено, що на утриманні позивача, крім доньки - [PERSON] , [INFO] , та сина - [PERSON] , [INFO] , перебувають літні батьки - 1955 та 1956 років народження (а.с. 12-18). Крім того, при подачі позову позивач посилається на ту обставину, що стан його здоров`я погіршився, через що він вимушений проходити лікування. Таким чином, суд вбачає зміну сімейного стану, погіршення здоров`я у платника аліментів, тобто позивача в порівнянні з сімейним станом та станом здоров`я на момент ухвалення рішень про стягнення аліментів на утримання доньки та сина, що відповідно до положень ст. 192 СК України є підставою для зменшення розміру аліментів. Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. При визначенні розміру аліментів суд виходить з фактичних обставин справи та вважає за можливе зменшити розмір аліментів з 1/4 частини на 1/6 частини усіх видів заробітку(доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, що, на думку суду, є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав неповнолітніх дитей. Згідно п. 23 Постанови пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. Отже, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для винесення судового рішення про задоволення позовних вимог, а саме: зменшення розміру аліментів з 1/4 частини на 1/6 частини усіх видів заробітку(доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до досягнення останніми повноліття, що буде відповідати інтересам дітей та сторін. Враховуючи викладене, позов [PERSON] в частині вимог про зменшення розміру аліментів на утримання дітей підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів у розмірі 1/6 частки зі всіх видів заробітку на користь [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] , суд зазначає наступне. Стаття 179 СК України визначає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до ЦК України. Заявляючи вказану вимогу, позивач посилався на те, що з жовтня 2020 року донька [PERSON] проживає разом із його батьками і знаходиться на їх утриманні та піклуванні. Разом з тим, позивачем не доведено проживання [PERSON] , [INFO] , з його батьками (дідусем та бабусею) та її перебування повністю на утриманні останніх, крім того, обґрунтовуючи вимогу про зменшення розміру аліментів позивач посилався на те, що його батьки самі перебувають на його утриманні з огляду на їх вік та стан здоров`я. Обставин, що мати [PERSON] , [INFO] , отримуючи аліменти, витрачає їх не тільки на утримання вказаної дитини, судом не встановлено та відповідачем не надано. Обставин, що право [PERSON] , [INFO] , на самостійне одержання і розпорядження аліментами від батьків, порушено, матеріали справи також не містять, відповідачем не доведені. Так само, судом не встановлено факту звернення [PERSON] , [INFO] , за захистом свого порушеного права на самостійне одержання і розпорядження аліментами від батьків. Тому, суд не вбачає підстав для застосування у даних правовідносинах положень ст. 179 СК України та припинення припинити стягнення за рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03.09.2010 року. Тому, суд надходить до висновку що позов цій частині задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача суму судового збору у розмірі 840,80 грн. в рівних частинах. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial