Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

28 березня 2007 року між ТОВ «Комерційний Банк «Дельта» (кредитор), правонаступником якого є позивач у справі, та відповідачем (позичальник) було укладено кредитний договір № 002-07065-280307, відповідно до якого кредитор надав позичальнику кредит на загальну суму 2 226,66 грн., на строк 24 місяці, зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи зі ставки 12% на рік, з кінцевим терміном повернення та сплати всіх плат не пізніше 27 березня 2009 року на умовах, визначених цим договором, що підтверджується наявними в матеріалах справи засвідченими копіями зазначеного кредитного договору та витягу зі Статуту ПАТ «Дельта Банк». Відповідно до п. 2.8 кредитного договору, починаючи з місяця, що слідує за місяцем, в якому наданий кредит, позичальник щомісячно не пізніше 28 числа кожного місяця сплачує кредитору рівними частинами суму грошових коштів, яка включає заборгованість за кредитом, заборгованість по сплаті процентів та плати за ведення кредитної справи, у розмірі 154,00 грн. Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором від 28.03.2007 № 002-07065-280307 станом на 21.02.2014 у нього утворилась заборгованість на загальну суму 1 397,13 грн., яка складається з наступного: заборгованість за сумою кредиту 819,88 грн.; заборгованість за відсотками - 38,36 грн.; заборгованість за комісією - 538,89 грн., що підтверджується доданим до позовної заяви розрахунком ціни позову. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. За правилами частини четвертої статті 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України. За визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов'язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а відтак заявлений позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До позовної заяви додано платіжне доручення від 18.03.2014 № 22853181, яким підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 243,60 грн., отже відповідна сума судових витрат підлягає стягненню на його користь з відповідача. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: approved