Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

28 березня 2016 року [PERSON] звернулась до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивачка в позовній заяві та судовому засіданні посилалась на те, що вони з відповідачем одружені з 16 лютого 2013 року, від шлюбу малолітніх або неповнолітніх дітей не мають. З квітня 2013 року між сторонами було припинено подружні стосунки та ведення спільного господарства через відсутність взаєморозуміння, відсутність довіри в родині, постійні сварки та відсутність матеріальної допомоги, спільного сімейного бюжету. Враховуючи вищевикладене, позивач ка зберігати шлюб з відповідачем не бажає, вважає, що збереження шлюбу не можливе та суперечить її інтересам, тому позивач ка звернулась до суду та просила суд шлюб розірвати (а.с. 2-3). Позивачка у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується оголошенням у пресі з відповідним змістом, а відтак суд у судовому засіданні відповідно до ст.224 ЦПК України ухвалив розглянути справу у заочному порядку (а.с. 22) Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 16 лютого 2013 року, шлюб зареєстровано Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 54, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 6). Також у судовому засіданні встановлено, що з квітня 2013 року між сторонами по даній цивільній справі були припиненні подружні стосунки, ведення спільного господарства через відсутність взаєморозуміння, відсутність довіри в родині, постійні сварки та відсутність матеріальної допомоги з боку відповідача, тому зберігати сімю позивачка не бажає й вважає, що це не можливе, а також суперечить її інтересам, дані обставини підтверджуються пояснення позивачки у судовому засіданні (а.с. 23). Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного Кодексу України. Згідно ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд при розгляді справи про розірвання шлюбу з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначені обставини, та приймаючи до уваги, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами по даній справі припинені з квітня 2013 року та з цього часу відносини між подружжям по справі не поновлювались, зберігати шлюб позивачка не бажає й вважає, що це неможливо та суперечить її інтересам, суд приходить до висновку, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню. Приймаючи до уваги висловлене позивачкою в судовому засіданні бажання не змінювати своє прізвище після розірвання шлюбу, суд вважає за необхідне у відповідності до ст.113 СК України, ст.ст.8, 235 ЦПК України прізвище позивачки, змінене нею при реєстрації шлюбу з відповідачем, після розірвання шлюбу залишити незмінним «Романова». Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та враховуючи волевиявлення позивачки щодо відсутності необхідності стягувати з відповідача сплачений позивачкою судовий збір, суд приходить до висновку, що судові витрати у справі відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: approved