Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

28.09.2020 року з позовом про визнання [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою [ADDRESS] до суду звернулись [PERSON] та [PERSON] , мотивуючи позов тим, що вони є власницями квартири [ADDRESS] , [PERSON] власник 1/3 частини квартири згідно свідоцтва про право власності на житло від 16.01.2004 року, а [PERSON] є власником 2/3 частин, з яких 1/3 їй належить на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.01.2004 року та 1/3 на підставі договору дарування від 25.05.2016 року. З 11.11.2003 року в даній квартирі зареєстрований [PERSON] , що є колишнім власником 1/3 частини зазначеної вище квартири та батьком [PERSON] , однак з грудня 2013 року останній в квартирі не проживає, його особисті речі в квартирі не знаходяться, з місця реєстрації не виписаний, що зумовило звернення позивачів до суду з дійсним позовом. До судового засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] надали заяву, в якій позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять їх задовольнити та розглянути справу за їх відсутністю. Відповідно до вимог ст. 211 ч. 3 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутністю. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях позивачі та відповідач розпорядилися на свій розсуд. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.01.2004 року виданого Управлінням житлово- комунального господарства Одеської міської ради належить 1/3 частина квартири [ADDRESS] , 2/3 цієї ж квартир належить її дочці [PERSON] , з яких 1/3 праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.01.2004 року виданого Управлінням житлово- комунального господарства Одеської міської ради, та 1/3 на підставі договору дарування від 25.05.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сизоненко Д.В., який зареєстрований в реєстрі за №1675, що також підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Відповідач, [PERSON] , який є колишнім чоловіком [PERSON] , шлюб з яким розірвано рішенням Київського районного суду м.Одеси від 25.09.2013 року за № 520/9658/13-ц, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 11.11.2003 року, що вбачається з листа відділу адресної довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, однак останній за вказаною адресою з грудня 2013 року не проживає, особистих речей не має, про що свідчить акт про не проживання від 12.08.2020 року, який міститься в матеріалах справи. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] , [INFO] виїхав з України на постійне місце мешкання до м. Мурманськ Російської Федерації, що підтверджено його особистою заявою до ГУ ПФУ в Одеській області від 11.07.2015 року, у зв`язку з чим, його пенсійну справу було направлено за належністю до його місця мешкання. Реєстрація відповідача за зазначеною адресою чинить перешкоди позивачам у користуванні їх власністю в повній мірі, як то передбачено вимогами чинного законодавства. Факт перебування відповідача на реєстраційному обліку за даною адресою погіршує матеріальний стан позивачів, оскільки розрахунок експлуатаційних платежів і платежів за комунальні послуги здійснюється, виходячи з кількості зареєстрованих за адресою осіб, а також факт реєстрації відповідача перешкоджає власникам нерухомого майна у розпорядженні своєю власністю. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає, що вимоги позивача законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Тобто, судом встановлено, що позивачі у визначеному законодавством порядку набули право власності на зазначене вище нерухоме майно на підставі відповідних правочинів. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач на разі дійсно зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , що належить [PERSON] та [PERSON] на праві власності. Таким чином, факт реєстрації відповідача у зазначеній квартирі сам по собі підтверджує наявність перешкод для позивачів у користуванні власністю, а позов є обґрунтований й підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved