Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

28 лютого 2017 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що з [PERSON] перебувала у цивільному шлюбі протягом чотирнадцяти років. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою. З 2013 року сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Відповідач участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги на її утримання не надає, інших стягнень за виконавчими документами не має. На підставі викладеного просила стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання доньки в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Також, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, оскільки від позивача надійшла заява про слухання справи за його відсутності, а відповідач не з'явився у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. Протягом чотирнадцяти років позивачка та відповідач перебували в цивільному шлюбі. З 2013 року сумісне проживання припинили, спільне господарство не ведуть, відповідач змінив своє місце проживання окремо від позивачки. Згідно свідоцтва про народження дитини сторони є батьками [PERSON], [INFO], про що зроблено відповідний актовий запис № 1 (а.с.3). Згідно довідки про склад сім'ї позивачки дитина проживає з нею, а отже перебуває на її утриманні ( а.с.15). Відповідач проживає окремо, добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча працездатний, інших стягнень за виконавчими документами не має. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Доказів про наявність у нього інших утриманців окрім малолітньої доньки та його неспроможність надавати матеріальну допомогу дитині відповідач не надав. На підставі викладеного вище, аналізуючи наявні у справі докази, суд доходить висновку про задоволення вимог позивачки. Статтею 192 СК України передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Також, відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved