Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

27 липня 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до Ямпільської селищної ради Білогірського району Хмельницької області про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті двоюрідного брата [PERSON], який помер [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона, як спадкоємець за законом п'ятої черги, позбавлена можливості оформити свої спадкові права, так як після смерті [PERSON], яка померла [INFO], так і після смерті її сина [PERSON], який помер [INFO], було виявлено, що на квартиру відсутні правовстановлюючі документи, тому по цій причині нотаріальною конторою їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Зазначає, що її тітка [PERSON] мала у власності житловий будинок, який підлягав зносу в зв'язку з необхідністю проводити будівництво приміщень для бувшого на той час ремонтного заводу. В 1984 році, в обмін на знос будинку, [PERSON] було надано від Ямпільського авторемонтного заводу квартиру [ADDRESS], в якій остання поселилася із своєю сім'єю, де проживала до дня своєї смерті. В подальшому, після смерті [PERSON], у вказаній квартирі залишився проживати її син - [PERSON], який фактично був співвласником квартири та спадкоємцем після смерті матері, однак через неуважність не зберіг жодних документів на квартиру, не віднайшлося таких документів ні в архівах, ні в місцевій селищній раді, а тому в силу ст. ст. 344, 1216 ЦК України просить суд визнати за нею право власності на дане спадкове майно. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні вимоги своєї довірительки, викладені в позовній заяві, підтримала повністю, просила позов задовольнити. Вказала, що [PERSON] та [PERSON] з 1984 року, тобто з моменту надання їм Ямпільським авторемонтним заводом квартири, правомірно користувалися нею більше 20 років, постійно до дня своєї смерті проживали в даній квартирі, сплачували відповідні комунальні платежі за газ, воду, тепло, обслуговування прибудинкової території. При цьому, зазначила, що [PERSON] та [PERSON] звертались із заявою до відповідного органу приватизації Ямпільського авторемонтного заводу, однак, на її думку, через скрутний матеріальний стан останніх чи з інших невідомих на даний час причин, приватизація квартири не була належним чином завершена. При цьому, зазначила, що її довірителька, позивач [PERSON], не знала про смерть брата та не мала можливості здійснити його поховання, оскільки в цей час працювала за кордоном, про що свідчить відкрита віза в Польщу (а.с. 106). Представник відповідача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог не визнала, подавши письмове заперечення (а.с. 38-42, 101-102), в якому посилається на те, що позивач [PERSON] участі в організації та проведенні поховання [PERSON] не приймала, поховання здійснювала [PERSON] (дружина колишнього голови Ямпільської селищної ради), за життя ніколи не провідувала брата, не допомагала йому перед смертю, оскільки він хворів та потребував стороннього догляду. Крім того, в судовому засіданні пояснила, що [PERSON], її чоловік [PERSON] та син [PERSON] до 1983 року проживали в житловому будинку по [ADDRESS], який постійно підтоплювали дощові та талі води, а тому від Ямпільського авторемонтного заводу останнім було надано квартиру [ADDRESS], де вони постійно проживали до дня своєї смерті. Зазначила, що відомості, які б свідчили, що [PERSON], її чоловік [PERSON] чи син [PERSON] зверталися із заявами про надання дозволу на приватизацію спірної квартири до Ямпільської селищної ради відсутні, квартира на даний час залишається не приватизованою, право власності не зареєстроване, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON], як двоюрідна сестра, є спадкоємцем після смерті [PERSON], що підтверджується її свідоцтвом про народження [NUMBER] (а.с. 6), свідоцтвом про одруження [NUMBER], яким змінено прізвище позивача з «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с. 7), свідоцтвом про народження [PERSON] [NUMBER] (а.с. 10), архівною довідкою від 24 листопада 2014 року № Д-71 (а.с. 17), витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження [PERSON] від 25 лютого 2015 року № 00015094218 (а.с. 18), свідоцтвом про одруження [NUMBER], яким змінено прізвище матері спадкодавця з «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с. 104). [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим Ямпільською селищною радою Білогірського району Хмельницької області від [INFO], актовий запис № 43 (а.с. 12). Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим Ямпільською селищною радою Білогірського району Хмельницької області від [INFO], актовий запис № 49, із якого встановлено, що він помер [INFO] в смт.Ямпіль Білогірського району Хмельницької області (а.с. 13). Згідно довідки Ямпільської селищної ради Білогірського району від 22 вересня 2014 року № 1373/02-29 (зворот а.с. 15) вбачається, що [PERSON] на день смерті проживав в кв. [ADDRESS] одиноко, а тому відсутні спадкоємці, які б постійно проживали разом із померлим на час відкриття спадщини і відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважалися б такими, які прийняли спадщину. Разом з тим, з витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 12 травня 2015 року № 40348996 (а.с. 22), інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 09 серпня 2016 року № 44710412 (а.с. 36) та повідомлення приватного нотаріуса від 12 травня 2015 року № 168/01-16 (а.с. 23) вбачається, що після смерті [PERSON], який помер [INFO], заведена спадкова справа № 57430493 (в нотаріуса - № 51/2015) і спадкоємцем, що прийняв спадщину є позивач [PERSON], якій видати свідоцтво про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] немає можливості із-за відсутності правовстановлюючого документа. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування охоплює перехід всіх прав та обов'язків (за винятком визначених законом, які не можуть входити до складу спадщини - ст. 1219 ЦК України), а тому спадкуванню підлягають і права та обов'язки щодо об'єктів нерухомого майна, які знаходились у володінні спадкодавця, хоча і не були оформленні у встановленому законом порядку. Відомості про наявність квартири [ADDRESS], її технічні характеристики та належність на праві користування [PERSON] підтверджується технічним паспортом, виданим Районним комунальним підприємством «Білогірське районне бюро технічної інвентаризації» від 07 травня 2015 року (а.с. 20-21). Крім того, правомірність вселення та користування даною квартирою, як добросовісними набувачами, а саме [PERSON] з 1983 року до [INFO] (по день смерті) та [PERSON] з цього ж 1983 року до [INFO] (по день смерті) не заперечується в судовому засіданні представником відповідача, а також підтверджується довідками Ямпільської селищної ради Білогірського району Хмельницької області від 22 вересня 2014 року № 1372/02-29 (а.с. 15), від 15 жовтня 2014 року № 356/02-24 (а.с. 16), від 06 грудня 2016 року № 600/02-24 з виписками з по господарських книг по особових рахунках [PERSON] та [PERSON] за 1983-1985 рр., 1986-1990 рр., 1996-2000 рр., 2001-2005 рр., 2006-2010 рр. (а.с. 64-69), від 01 липня 2015 року № 230/02-24 (а.с. 71), даними абонентської книжки ВАТ ЕК «Хмельницькобленерго» № 720234 за спожиту [PERSON] електроенергію в квартирі [ADDRESS] (а.с. 79), даними розрахункової книжки Ямпільського авторемонтного заводу за користування [PERSON] водовідведенням та опаленням квартири (а.с. 80-81). З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 24 липня 2015 року № 20929341, повідомлення державного реєстратора та відділу з питань державної реєстрації прав Білогірської РДА від 05 січня 2017 року № 56 встановлено, що на підставі рішення господарського суду Хмельницької області від 28 вересня 2006 року № 13/210-Б діяльність ВАТ «Ямпільський авторемонтний завод» з 30 листопада 2006 року припинена, правонаступники даної юридичної особи відсутні (а.с. 74, 99-100). При цьому, відповідачем не представлено суду жодних рішень уповноважених органів або ж судових рішень про примусове виселення [PERSON] чи [PERSON], як недобросовісних набувачів, із квартири [ADDRESS], що свідчить про добросовісне, відкрите та безперервне володіння ними даною квартирою. Згідно роз'яснень, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», якщо квартира (будинок) не була передана у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського (щодо громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи) житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено при наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири у власність наймачеві. Так, з оглянутого в судовому засіданні оригіналу заяви [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14) вбачається, що останні зверталися до керівника органу приватизації Ямпільського авторемонтного заводу для отримання права власності на квартиру [ADDRESS], однак доказів, які б підтверджували той факт, що заява була у встановлений строк розглянута або [PERSON] чи [PERSON] було задоволено (відмовлено) в приватизації спірної квартири, відповідачем суду не надано та в судове засідання не представлено, а тому до спадкоємців переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру. Такий висновок, в сукупності з іншими доказами по справі, узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 11 грудня 2013 року в справі № 6-121цс13, яка в силу положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для врахування судами загальної юрисдикції. Також, суд вважає безпідставними посилання відповідача на відсутність права спадкування квартири позивачем [PERSON] з підстав того, що остання, як спадкоємець, не вчиняла жодних дій щодо участі в організації та проведення поховання спадкодавця [PERSON], оскільки чинним законодавством обмежень на право спадкування з цих підстав не передбачено, а судових рішень щодо усунення позивача [PERSON] від права на спадкування за законом в порядку ст. 1224 ЦК України відповідачем суду не надано. Таким чином, приймаючи до уваги, що на момент смерті, тобто на момент відкриття спадщини, спадкодавцеві [PERSON] належало право на квартиру [ADDRESS], а також те, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем, яка належним чином прийняла спадщину померлого, суд приходить до висновку про те, що позов необхідно задовольнити.

Outcome: approved