Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

27.06.2017 року [PERSON], в інтересах якого діє [PERSON], звернувся до Шаргородського районного суду з вказаною позовною заявою, в якій просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право на завершення приватизації і одержання свідоцтв про право власності на нерухоме майно, яким є 1/2 частина земельних ділянок за №178, загальною площею 2,1307 га, в тому числі 0,9945 га ріллі та 1,1362 га багаторічних насаджень, розташованих за межами населеного пункту на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в процесі роздержавлення та приватизації земель Сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства ім. 9-ої Кримської кавалерійської дивізії с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області після смерті 22.04.2007 року [PERSON] Мотивуючи позовні вимоги [PERSON] зазначив, що 22.04.2007 року помер його дід [PERSON], який по день смерті проживав та був зареєстрований в [INFO]. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається, в тому числі, із права на незавершену приватизацію земельної ділянки (частки, паю) за №178 площею 2,1307 га, в тому числі 0,9945 га ріллі та 1,1362 га багаторічних насаджень, що знаходиться за межами населеного пункту на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району і виділені спадкодавцю [PERSON] відповідно до розпоряджень Шаргородської районної державної адміністрації від 30 серпня 2006 року за №388 та від 08.10.2008 року за №413. Він є спадкоємцем 1/2 частини майна за заповітом від 16.04.2007 року після смерті [PERSON], іншу частину майна оформив [PERSON] Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає. Спадщину після смерті [PERSON] він прийняв, так як проживав разом з дідом на день його смерті. При оформленні спадщини на земельні частки (паї) встановлено, що [PERSON] був працівником та акціонером СВАТ ім. 9-ої Кримської кавалерійської дивізії і включений до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) в ході роздержавлення та приватизації земель СВАТ. Зазначене підтверджується наявністю прізвища [PERSON] в додатках №1 та №2 до розпорядження Шаргородської РДА від 08.10.2008 року №413 «Про затвердження протоколу розподілу земельних ділянок, проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) громадянам, які мають право на земельну частку (пай) на території Рахнівсько-Лісової сільської ради та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки». При житті його дід [PERSON] розпочав приватизацію земельних ділянок в процесі роздержавлення та приватизації земель СВАТ ім. 9-ої Кримської кавалерійської дивізії на території Рахнівсько-Лісової сільської ради, але не встиг завершити, так як помер. При зверненні до нотаріуса з метою оформлення спадщини йому було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на вказані земельні ділянки через відсутність державних актів чи інших правовстановлюючих документів про право власності на ці земельні ділянки. Про те, що означені земельні ділянки не є самовільно зайнятими свідчить наявність розпоряджень Шаргородської районної державної адміністрації від 30.08.2006 року №388 «Про затвердження проекту роздержавлення та приватизації земель сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства ім. 9-ої Кримської кавалерійської дивізії на території Рахнівсько-Лісової сільської ради», від 08.10.2008 року №413 «Про затвердження протоколу розподілу земельних ділянок, проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) громадянам, які мають право на земельну частку (пай) на території Рахнівсько-Лісової сільської ради та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки», тобто рішень про передачу у власність земельних ділянок. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON], що діє на підставі довіреності на оформлення спадкових прав від 15.06.2017 року (а.с.20), не зявилися. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у відсутності його та позивача через неможливість прибути в судове засідання, позовні вимоги підтримує у повному обсязі з тих підстав, що зазначені в позові. Просить позов задовольнити (а.с.65). Представник відповідача Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області в судове засідання не зявився. Рахнівсько-Лісовий сільський голова [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника Рахнівсько-Лісової сільської ради, у якій також зазначив про те, що відповідач позов [PERSON] визнає та не заперечує щодо його задоволення (а.с.48). В судове засідання не зявилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому представники позивача та відповідача заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутності та у відсутності позивача, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 22.04.2007 року в с. Рахни-Лісові помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-АМ №078326 (а.с.9), який по день смерті проживав та був зареєстрований в [INFO]. Згідно із записом в погосподарській книзі на погосподарському номері на день смерті спадкодавця проживали та були зареєстровані: син [PERSON], дочка [PERSON], онук [PERSON] (а.с.10). [PERSON] при житті зробив заповітне розпорядження, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він матиме право, заповів в рівних частках [PERSON] та [PERSON], що підтверджується заповітом від 16.04.2007 року, посвідченим секретарем виконкому Рахнівсько-Лісової сільської ради та зареєстрованим в реєстрі нотаріальних дій за №440, який на день смерті заповідача не змінено і не відмінено (а.с.13), а також довідками, виданими виконавчим комітетом Рахнівсько-Лісової сільської ради 23.10.2007 року №3675 і від 22.08.2014 року №4814 (а.с.11, 12). Спадкоємець [PERSON] за заповітом [PERSON] спадщину після смерті останнього прийняв, так як проживав та був зареєстрований разом із спадкодавцем [PERSON] на день смерті останнього, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Рахнівсько-Лісової сільської ради від 15.06.2017 року № 61 (а.с.10). До складу спадкового майна після смерті [PERSON] належить частина житлового будинку, що знаходиться по провулку Робочий, 10 в с. Рахни-Лісові, який належав померлому на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, що видане виконкомом Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області 14.09.1987 року, грошовий внесок з нарахованими відсотками і компенсаціями, а також право на завершення приватизації на земельну ділянку за №178, загальною площею 2,1307 га, в тому числі 0,9945 га ріллі та 1,1362 га багаторічних насаджень, що знаходиться за межами населеного пункту на території Рахнівсько-Лісової сільської ради, надану [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в процесі роздержавлення та приватизації земель Сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства ім. 9-ої Кримської кавалерійської дивізії с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області. З оглянутої у судовому засіданні технічної документації щодо роздержавлення земель Сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства ім. 9-ої Кримської кавалерійської дивізії на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області вбачається, що розпорядженням голови Шаргородської РДА від 12.05.2008 року №190 «Про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) громадянам (бувшим працівникам СВАТ ім. 9-ої Кримської Кавалерійської дивізії) на території Рахнівсько-Лісової сільської ради» надано дозвіл на проведення землевпорядних робіт, на розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) громадянам (бувшим працівникам СВАТ ім. 9-ої Кримської Кавалерійської дивізії), які мають право на земельну частку (пай) на території Рахнівсько-Лісової сільської ради, з них: працівникам СВАТ (згідно з додатком №1), пенсіонерам СВАТ (згідно з додатком №2) (а.с.49-55). З додатку №2 до розпорядження голови РДА від 12.05.2008 року №190 «Список пенсіонерів СВАТ ім. 9-ої Кримської Кавалерійської дивізії, які мають право на земельну частку (пай) на території Рахнівсько-Лісової сільської ради», що міститься у вказаній Технічній документації, під №59 значиться [PERSON] (а.с.52-53). Відповідно до розпоряджень голови Шаргородської РДА від 30.08.2006 року за №388 «Про затвердження проекту роздержавлення та приватизації земель сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства ім. 9-ої Кримської кавалерійської дивізії на території Рахнівсько-Лісової сільської ради» та від 08.10.2008 року №413 «Про затвердження протоколу розподілу земельних ділянок, проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) громадянам, які мають право на земельну частку (пай) на території Рахнівсько-Лісової сільської ради та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки», затверджено проект роздержавлення та приватизації земель СВАТ, визначено землі, що підлягають поділу та передачі працівникам та пенсіонерам СВАТ для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, затверджено протокол розподілу земельних часток (паїв) між громадянами, які мають право на земельну частку (пай), затверджено проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), передано у власність земельні ділянки у розмірі частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно із списками (додатки 1, 2), прийнято рішення про видачу державних актів на право власності на земельні ділянки спадкоємцям померлих громадян, що мали право на земельну частку (пай) згідно з додатками 3, 4 (а.с.14-18, 60-64). З додатків за №1 та №2 до розпорядження голови РДА від 08.10.2008 року №413 «Список громадян, яким видаються державні акти на право власності на землю на території Рахнівсько-Лісової сільської ради», вбачається, що спадкодавець [PERSON] включений до Списку за №№158, 162; зазначено номер земельної частки (паю) 178, площа ріллі в гектарах 0,9945, площа багаторічних насаджень в гектарах 1,1362 (а.с.17, 19, 62, 64). Спадкодавець [PERSON] включений до протоколу розподілу земельних ділянок, земельних часток (паїв) на території Рахнівсько-Лісової сільської ради за №331 (а.с.59). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] розпочав процедуру приватизації земельних ділянок відповідно до норм чинного на той час земельного законодавства України, проте документів про право власності на земельні ділянки не отримав, так як помер. Враховуючи що спадкодавець [PERSON]А при житті не завершив процедуру приватизації земельної ділянки, виділеної йому процесі роздержавлення та приватизації земель СВАТ ім. 9-ої Кримської кавалерійської дивізії на території Рахнівсько-Лісової сільської ради, спадкоємцем останнього за заповітом є позивач [PERSON], який спадщину після смерті [PERSON] прийняв, тому право на завершення приватизації і отримання правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку входить до складу спадщини після смерті [PERSON] Позивач [PERSON], який прийняв спадщину після смерті [PERSON], не може оформити спадщину на означену земельну ділянку через відсутність документів про право власності, у звязку із чим 21.06.2017 року державним нотаріусом Шаргородської ДНК [PERSON] відмовлено позивачеві у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом (а.с.7-8). Рахнівсько-Лісовою сільською радою не продовжено позивачу процедуру приватизації означених земельних ділянок, що входять до складу спадщини після смерті [PERSON], оскільки, відповідно до норм діючого на сьогодні цивільного та земельного законодавства, це не входить до компетенції органу місцевого самоврядування. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України, ЗК України, ЦПК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України. Так, згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття, в тому числі внаслідок спадкування, та припинення права власності. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220, ч.1 ст.1270 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч.1 ст.1223 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ч.1 ст.1233 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). В силу ст.116 ЗК України, громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку, в силу вимог ст.126 ЗК України, оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тобто свідоцтвом про право власності. Статті 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку правовстановлюючого документа на земельну ділянку; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст.1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування. За приписами ст.ст.1217, 1218 ЦК України та ст.3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року №666/94, право на земельну частку успадковується спадкоємцями, оскільки спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Із досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що спадкодавець [PERSON] у визначений законом спосіб не набув права власності на земельну ділянку №178, яка складається із двох земельних ділянок площею 0,9945 га ріллі та 1,1362 га багаторічних насаджень, оскільки не завершив процедуру їх приватизації та не отримав правовстановлюючих документів. Згідно з правовою позицією, викладеною у п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно із ст.125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на імя спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Визнання за позивачем права на завершення приватизації земельних ділянок не порушує права та інтереси інших осіб. Оскільки право [PERSON] на оформлення його спадкових прав на спадщину померлого діда [PERSON] порушено, то воно підлягає судовому захисту. Відповідно до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з абз.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до абз.6 п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», за змістом частини 4 ст.174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Враховуючи, що відповідачем Рахнівсько-Лісовою сільською радою визнано позовні вимоги [PERSON], то суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову.

Outcome: approved