Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

28.07.2015р. [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 20.01.2015 року у віці 72-х років померла його бабуся, [PERSON], [INFO], про що складено актовий запис №910 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції та видано свідоцтво про смерть. Після її смерті відкрилась спадщина на її майно, а саме на ? частку квартири загальною площею 46,30 кв.м. за адресою: [ADDRESS], яка належала їй та її чоловікові, [PERSON], на прав спільної сумісної власності. 13.12.2011 року помер її батько, син [PERSON], [PERSON], про що складено відповідний актовий запис № 2357 Першим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції та видано свідоцтво про смерть. Він, його дядько, [PERSON] та його дідусь [PERSON], є спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] Таким чином, за законом він має право на спадкування 1/6 частки квартири загальною площею 46,30 кв.м., за адресою: [ADDRESS], яка належала його дідусеві та бабусі на праві спільної сумісної власності. В шестимісячний термін він подав заяву про прийняття спадщини до Шостої одеської державної нотаріальної контори, при цьому йому стало відомо, що є ще один спадкоємець за заповітом, який також подав відповідну заяву до Сьомої державної нотаріальної контори, а саме його рідний дядько, [PERSON]. При ознайомленні з матеріалами спадкової справи йому стало відомо, що його бабуся, [PERSON], заповіла свою ? частку квартири загальною площею 46,30 кв.м. за адресою: [ADDRESS], яка належала їй та її чоловікові, [PERSON], на праві спільної сумісної власності її дядькові, [PERSON], [INFO]. Зазначений вище заповіт було посвідчено 25.10.2012 року приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстровано в Єдиному реєстрі заповітів та спадкових справ під номером № 1748. На час складання заповіту його бабусі було 70 років. Незадовго до складання заповіту, 14.12.2011 року, вона втратила свого сина, його батька [PERSON], що дуже тяжко відбулося на її психічному та фізичному самопочутті. В останні роки життя після смерті його батька, в неї розвивався віковий склероз і почастішали випадки не сприйняття дійсних подій, інколи вона не усвідомлювала наслідків своєї поведінки, не могла орієнтуватися в простих життєвих ситуаціях. В моменти, коли його бабуся перебувала в здоровому глузді вона нічого не казала про свій намір скласти заповіт саме на користь його дядька, а навпаки висловлювала своє бажання про те, щоб її частка дісталася йому, його дідові та [PERSON] в рівних частках після її смерті. У період посвідчення заповіту на користь його дядька, у його бабусі спостерігався процес психічного розладу. Тому він ставить під сумнів вільне волевиявлення його бабусі під час складення зазначеного заповіту, а також відповідність заповіту її волі. Просить суд визнати недійсним заповіт, складений [PERSON] на користь [PERSON], який зареєстрований в реєстрі за № 1748 посвідчений 25.10.2012 року приватним нотаріусом [PERSON]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала суду письмові заперечення (вхід. 28124 від 23.06.2016 року), в яких просила суд відмовити в задоволенні позову. Третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав суду письмові пояснення, в яких він просить суд відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог як необґрунтованих та безпідставних (а.с.39-40). Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши зібрані в справі докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 20.01.2015 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 401667, виданої відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції (а.с.46). 20 січня 2015 року Сьомою одеською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу № 69/2015 за заявою [PERSON] про прийняття спадщини за законом до майна [PERSON], яка померла 20.01.2015 року (зв.б.а.с.45) Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 39545082 від 05.02.2015 року стало відомо, що приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено заповіт від імені [PERSON], відповідно до якого, [PERSON] все своє майно, як рухоме так і нерухоме, де б воно не знаходилось та з чого воно не складалось, і взагалі все те, що належатиме їй на день її смерті і на що за законом матиме право заповіла [PERSON], [INFO] (а.с.60) В судовому засіданні встановлено, що приватним нотаріусом [PERSON] згідно статті 43 Закону України «Про нотаріат» було встановлено особу [PERSON] за її паспортом, реквізити якого зазначені в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій (реєстр №1748 від 25.10.2012), перевірено дієздатність [PERSON] за її паспортом (щодо її віку) та розяснено наслідки вчинення цієї нотаріальної дії. При особистій розмові нотаріусу було встановлено здатність [PERSON] усвідомлювати значення її дій, цієї нотаріальної дії, її наслідки та зміст розяснень нотаріусу, а також відповідності її волі і волевиявлення скласти заповіт на користь [PERSON], [INFO]. Згідно до статті 1247 ЦК України вищезазначений заповіт був належним чином оформлений з урахуванням передбачених законом вимог, а саме: складений у письмовій формі за допомогою загальноприйнятих технічних засобів із зазначенням місця та часу його складання, дати та місця народження заповідача, особисто підписаний заповідачем [PERSON] у присутності нотаріусу і посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Після посвідчення заповіту була проведена його державна реєстрація у Спадковому реєстрі. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частинами першою, третьою статті 10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Статтею 1257 ЦК України визначені підстави для визнання заповіту недійсним, а саме: заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Згідно ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року при розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті225, частини другої статті1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Під час розгляду цивільної справи за клопотанням представника позивача була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза, на вирішення якої були поставлені наступні запитання: чи хворіла [PERSON] на психічну хворобу в момент складання заповіту, який був посвідчений 25.10.2012 року та зареєстрований в реєстрі за № 1748 приватним нотаріусом [PERSON]? та Чи розуміла та усвідомлювала\~[PERSON] значення своїх дій під час складання заповіту, який був посвідчений 25.10.2012 року та зареєстрований в реєстрі за № 1748 приватним нотаріусом [PERSON]? Згідно висновку судово-психіатричних експертів №98 [PERSON], яка померла 20.01.2015 року, на 25.10.2012 року, на час складання та посвідчення, реєстрацію в реєстрі за № 1748 Приватним нотаріусом [PERSON] заповіту на будь-який хронічний хворобливий психічний розлад, уроджену розумову відсталість, або придбане недоумство (деменцією), розлад особистості, на будь-який інший хворобливий психічний розлад не страждала, у тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності (який міг би негативно впливати на її вольові, критичні та когнітивні функції) не знаходилась, тому була абсолютно спроможна у повній мірі розуміти та усвідомлювати значення своїх дій, та (або) керувати ними, розуміти їх можливі наслідки. Висновок експерта є беззаперечним доказом і оцінюється судом у сукупності з іншими доказами та відіграє вирішальну роль при встановленні судом недійсності заповіту. В судовому засіданні було допитано в якості свідків [PERSON] та [PERSON], які підтвердили, що [PERSON] мала адекватну поведінку та усвідомлювала оточуючу дійсність. Також, позовна заява та додані документи не містять жодних доказів того, що при складанні заповіту воля Заповідача була якимось чином спотворена. Таким чином суд вважає, що підстави для визнання заповіту недійсним відсутні, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed