Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

28.08.2019 позивач звернулася до суду з вказаним позовом,\~посилаючись на те, що з\~12.03.2016\~перебуває у\~шлюбі з\~відповідачем,\~від подружнього\~життя мають\~сина [PERSON] , [INFO] . На даний час сторони фактично разом не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини припинені, відновлення подружніх стосунків позивач вважає неможливим. Збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін. Після розірвання шлюбу позивач просить залишити їй прізвище « [PERSON] », визначити місце проживання дитини разом із позивачем. Ухвалою від 18.09.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання на 30.10.2019 (а.с.15). Ухвалою від 09.01.2020 на підставі Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану цивільну справу суддею Сіренко Н.С. прийнято до свого провадження та призначено підготовче засідання на 27.02.2020 (а.с.36). В підготовче засідання сторони не з`явилися, через канцелярію суду надали заяви про розгляд справи без їх участі, позивач заявлені вимоги просить задовольнити, а відповідач позовні вимоги повністю визнав (а.с.42,43). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4\~ст. 200 ЦПК України\~ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 2 ст. 49, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 12.03.2016 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації шлюбу прізвище і чоловіка, і дружини [PERSON] . Сторони від шлюбу мають сина [PERSON] ,\~ [INFO] . На даний час шлюбні стосунки сторони припинили, сім`я фактично припинила своє існування і носить формальний характер. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти цього, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч. 2\~ст. 112 СК України,\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Положеннями статті 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Таким чином, судом встановлено, що у сторін спільне сумісне життя не склалося, сторони вважають збереження сім`ї неможливе, спору щодо утримання та виховання сина немає, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права їх сина. Враховуючи те, що позивач просила місцем проживання дитини визначити її місце проживання, та те, що відповідач повністю визнав позовні вимоги, суд вважає, що місцем проживання [PERSON] , [INFO] , слід визначити місце проживання його матері. Отже, проаналізувавши зазначені вимоги закону, взявши до уваги фактичні взаємини між подружжям, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, а визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню. Враховуючи викладене, та на підставі ст.ст. 24, 110, 112, 113, 115 СК України,

Outcome: approved