overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

28 лютого 2017 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом до [PERSON] і просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Рекун». На обґрунтування позовних вимог позивачка повідомила, що 20.01.2016 року зареєструвала шлюб із відповідачем, з яким проживала спільно до 20.10.2016 року. Від цього шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Зазначає, що спільне життя у них із відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні погляди на життя. Шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Подальше спільне проживання та збереження сімї вважає за неможливе, миритися не бажає. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано 20.01.2016 року, спільно вони проживали до 20.10.2016 року. Від цього шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя у них не склалося, оскільки вони мають різні погляди на життя. Шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Подальше спільне проживання та збереження сімї вважають за неможливе, миритися не бажають. Після розірвання шлюбу\~ позивачка просила залишити їй прізвище «Рекун». Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд вважає, що у відповідності до ст. 174 ЦПК України позовні вимоги підлягають задоволенню, так як визнання відповідачем позову є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені та більше не відновлювалися, між ними відсутні взаєморозуміння, спільні життєві інтереси, миритися вони не бажають, обоє наполягають на розірванні шлюбу, суд дійшов висновку про те, що сім'я сторін розпалася остаточно і зберегти її неможливо, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. При реєстрації розірвання шлюбу,\~\~залишити позивачці прізвище «Рекун». Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 640 грн.00коп. судового збору. На підставі ст. ст. 10, 60, 88, 174, 212, 213, 215 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

28 лютого 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: Дніпропетровська обл.., Царічанський р-н, с. Могилев, вул. Світла, 1. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 27.02.2017р. о 16 год. 28 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 27.02.2017р. о 16 год. 28 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за заявою лікаря-психіатра Микульського лікарні КЗ «ДСШМД» ДОС. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора дезорієнтована у навколишньому середовищі, настрій нестійкий, відповіді не завжди по суті. Память знижено на поточні та минулі дії. Висловлює маячні ідеї збитку. [PERSON] було поставлено попередній діагноз судинна деменція з психотичними включеннями. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

28 лютого 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпро, вул. Штормова, 39. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 27.02.2017р. о 19 год. 56 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 27.02.2017р. о 19 год. 56 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за заявою брата [PERSON] При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора тривожна, напружена, настрій знижений. Іспитує слухові обмани сприйняття коментую чого змісту. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

28 лютого 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: Полтавська обл., м. Горішні Плавні, вул. Конституцій, 10/5/57. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 27.02.2017 р. о 15 год. 05 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 27.02.2017 р. о 15 год. 05 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра лікарні КЗ «ДКПЛ» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий скоїв суїцидальні спробу. [PERSON] було поставлено попередній діагноз хронічний маячний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

28 лютого 2017 року заявник звернулась із заявою до суду. Просить встановити факт родинних відносин, визнавши, що [PERSON] [INFO] , яка померла 30 травня 2017 року була її матірю. В судове засідання заявник не зявилась, направила заяву про розгляду справи без її участі, вимоги викладені в заяві підтримує повністю. Зазначила, що вона народилась 14 жовтня 1959 року, у її свідоцтві про народження зазначені: мати [PERSON]. 30 травня 2017 року матір заявника померла, у свідоцтві про смерть записано прізвище імя по батькові померлої як [PERSON]. Встановлення факту необхідно заявнику для прийняття спадщини. Представник заінтересованої особи Малинської міської ради та приватний нотаріус [PERSON] до суду не зявились, про розгляд справи повідомлений судом належним чином. Суд, дослідивши надані докази, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Судом встановлено, що заявник народилась 14 жовтня 1959 року, у свідоцтві про народження її прізвище зазначено [PERSON], у графі батько відсутній запис, мати [PERSON]. ( а.с.6) . 11 серпня 1979 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON]. ( а.с. 7). 11 квітня 1962 року зареєстровано розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON]. Після розірвання шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON]. ( а.с.10-11). [PERSON] Йосипивна народилась 28 серпня 1928 року. ( а.с. 8). 30 травня 2017 року померла [PERSON], яка народилась 28 серпня 1928 року , дана обставина підтверджується копією свідоцтва про смерть. ( а.с.9). При таких обставинах суд встановлює факт родинних відносин між заявником та померлою [PERSON] Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

28 лютого 2017 року Овідіопольським районним судом Одеської області було винесено заочне рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. При винесенні рішення судом не було вирішення питання стосовно судових витрат які підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Враховуючи те, що при ухваленні рішення суду від 28.02.2017 року не було вирішено питання щодо стягнення з відповідача судових витрат, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення, при цьому, вказати в резолютивній частині рішення судові витрати які підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

28 лютого 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що вони уклали шлюб 01.05.1994 року, який зареєстрований Виконавчим комітетом Чорноострівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області. Від даного шлюбу у подружжя є діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Спільне життя з відповідачем не склалось по тій причині, що вони не знайшли взаємного порозуміння, втратили повагу один до одного, у них різні погляди на сімейне життя. Збереження сімї вважає неможливим. Просить розірвати шлюб із відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі та задовольнити позовні вимоги, строк на примирення просив не надавати, вказав, що спільно господарство не ведуть з 10.11.2012 року. Відповідач в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, в якій просить слухати справу за її відсутності, позовні вимоги визнала та просила їх задовольнити, вказала, що спільно господарство не ведуть з 10.11.2012 року та просила строк на примирення не надавати. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, згідно наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі зареєстрованому 01.05.1994 року Виконавчим комітетом Чорноострівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим повторно 18.02.2017 року, серія 1-БВ № 157319, актовий запис № 9. Від даного шлюбу у подружжя є діти: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія 1-БВ № 267424, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія 1-БВ № 039402, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія 1-БВ № 067326, та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія 1-БВ № 088946. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб - це добровільна згода чоловіка та жінки, а позивач не бажає перебувати у шлюбі. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Як вбачається із матеріалів справи сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо та спільного господарства не ведуть, вважають примирення неможливим, позивач наполягає на розірвані шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, строк на примирення просили не надавати, спільне господарство не ведуть з 10.11.2012 року. За таких обставин по справі суд приходить до висновку, що сімя сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Позивач не наполягав на стягненні з відповідача судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

28 лютого 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON]про розірвання шлюбу, в якій вказала, що з відповідачем перебувають у шлюбі, зареєстрованому 25 грудня 1993 року, відділом ЗАГС у Ленінському районі, актовий запис № 1707. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, так як сімя розпалась остаточно, по причині протилежних поглядів на життя, фактично шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться. В судове засідання позивач не зявилася, надала суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. В судове засідання відповідач не зявився, надав суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, та не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON]заявлено позов про розірвання шлюбу у зв'язку з несумісністю характерів подружжя, їхніх поглядів на спільне життя та сімейні відносини, а також інших обставин, що роблять неможливим їхнє подальше спільне проживання і суперечить інтересам позивача. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України ( 2947-14 )). Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (ст. 55 СК України ( 2947-14 )). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку, а допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України (2947-14 )). Ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сімї є неможливим і суперечить інтересам позивача, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

28 лютого 2017 року позивач [PERSON] звернулася до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилається на те, що 07 квітня 2014 року у виконавчому комітеті Рукшинської сільської ради Хотинського району Чернівецької області за актовим записом № 02 між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб. У сторін неповнолітніх дітей немає. Вказує, що подружні відносини припинені з лютого 2016 року. Причиною розпаду сімї є різниця характерів та поглядів на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння і довіря. В результаті чого між ними втрачено кохання та взаємоповагу. Також вказує, що проживають окремо. Спільне господарство не ведуть. Їх шлюб набув формального характеру. В добровільному порядку розірвати шлюб через органи РАЦС немає можливості. Подальше спільне проживання та збереження сімї з відповідачем не можливе, підтримуючи вищевикладене просить задовольнити позовну заяву та розірвати шлюб. Після розірвання шлюбу прізвище бажає змінити на дошлюбне Банар. Судові витрати просить стягнути з відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, та заперечує щодо розірвання шлюбу, оскільки бажає зберегти шлюб. Вивчивши та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України - суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 07 квітня 2014 року, зареєстрованому у виконавчому комітеті Рукшинської сільської ради Хотинського району Чернівецької області за актовим записом № 02 (а.с.3). У сторін неповнолітніх дітей немає. Сторони проживають окремо, їх шлюб набув формального характеру, а тому суд вважає, що його необхідно розірвати. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 640,00 грн. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

28 лютого 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебувають у шлюбі від жовтня 1995 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину. Стосунки з відповідачем розладилися. Сторони проживають окремо одне від одного, не ведуть спільне господарство, шлюбних відносин не підтримують. Зберігати сімю позивач не бажає, вважає, що шлюб носить формальний характер і просить суд шлюб розірвати (а.с. 2). Позивач у судовому засіданні підтримав заявлений позов, а відповідачка не заперечувала проти його задоволення. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України (далі СК) шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі статтею 110 цього Кодексу. Згідно зі статтею 112 СК суд зясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі від 14.10.1995 року (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку, [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Через відсутність взаєморозуміння та постійних сварок, які виникають в родині з різноманітних причин, відсутність у сторін бажання створити міцну та дружню сімю від березня 2014 року сторони мешкають окремо одне від одного, не ведуть спільне господарство та не підтримують шлюбних відносин. Позивач зберігати сімю не бажає, вважає, що сімя розпалася остаточно і збереження сімї неможливе. За вказаних обставин суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані й підлягають задоволенню.

Outcome: approved