Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

27.07.2020 року позивач [PERSON] звернулася до Козельщинського районного суду із вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON] про визнання право власності на Ѕ ідеальну частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Далі позивач зазначила, що 07.07.2020 року вона разом з відповідачем звернулась до державного реєстратора речових прав на нерухоме щодо реєстрації права спільної власності за ними на вищезазначений житловий будинок, але державним реєстратором було відмовлено їм у реєстрації, оскільки власником будинку лічиться лише [PERSON] . У подальшому позивач направила до суду уточнюючу позовну заяву з відміткою про отримання копії відповідачем та прохала визнати за кожним з них [PERSON] та [PERSON] право власності на Ѕ ідеальну частку житлового будинку та господарських споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , а саме на житловий будинок, літера «А»; сарай-літня кухня, літера «Б»; погреб, літера «Бп»; сарай, літера «В»; колодязь, літера «к». Згідно ухвали суду від 29.07.2020 року за вищезазначеним позовом відкрито провадження за правилами позовного провадження. Справа призначена до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 27.08.2020 року о 08 годині 30 хвилин. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але направила заяву про розгляд справи без її участі, уточнюючу позовну заяву підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але направив заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги позивача визнає у повному обсязі. Згідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову у підготовчому судовому засіданні відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, зазначаючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону. Суд, вивчивши письмові докази, встановив наступне. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що 11.09.1977 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб у Високовакулівській сільській раді Козельщинського району Полтавської області (а.с. 10). Відповідно до Типового договору від 14.02.1985 року вбачається, що [PERSON] виділено земельну ділянку для будівництва житлового будинку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11-13). Згідно технічного паспорту на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] вбачається, що власником житлового будинку та господарських споруд, а саме літера «А», сарай-літня кухня літера «Б», погреб літера «Бп», сарай літера «В», колодязь літера «к» є відповідач [PERSON] (а.с. 19) Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше і встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічні положення містить ч.1 ст.70 С України. Способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя передбачені ст.71 СК України. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно до частини 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Ст. 71 СК України визначено, що майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Далі судом встановлено, що вищезазначений житловий будинок з господарськими спорудами сторонами побудовано під час перебування у шлюбі, а отже є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов позивача підлягає задоволенню, оскільки житловий будинок та господарські споруди є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя та підлягають поділу без виділу в натурі в рівних частках. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов. На підставі наведеного,

Outcome: approved