Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

28.09.2016 року позивач звернувся з позовною заявою до районного суду про визнання за ним як спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], який помер 21.05. 2007 року, право приватної власності на земельну ділянку площею 0, 05 га, цільове призначення для обслуговування житлового будинку, що знаходяться в смт Врадіївка, вул. Суворова, 87, та право приватної власності на земельну ділянку площею 0, 07 га, цільове призначення для ведення підсобного господарства. Позов мотивований тим, що позивач є спадкоємцем за заповітом та після смерті [PERSON] 03.11.2007 року у Врадіївській державній нотаріальній конторі отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстровано в реєстрі №501. Звернувшись до нотаріуса з метою отримання свідоцтва на земельні ділянки, 09.09.2016 року йому було в цьому відмовлено з підстав: по земельній ділянці, що надана для обслуговування житлового будинку через наявність в оригіналі державного акту на землю виправлень та дописок простим олівцем, які не завірені належним чином посадовою особою, які ці виправлення робила; по земельній ділянці, що надана для ведення підсобного господарства через втрату правовстановлюючого документу. У подальшому позивач уточнив заявлені ним позовні вимоги та просив визнати за ним право приватної власності на земельну ділянку площею 0, 05 га, цільове призначення для обслуговування житлового будинку, що знаходиться в смт Врадіївка, вул. Суворова, 87 Миколаївської області. У судовому засіданні позивач та його представник уточнені позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з»явився та надіслав до суду письмову заяву про розгляд даної цивільної справи у його відсутність та просив постановити рішення у зв»язку з визнанням уточнених позовних вимог, наслідки визнання позову йому зрозумілі. Треті особи до суду не з»явились та надіслали письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечують. Відповідно до положень ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухав пояснення позивача, дослідив письмові докази та перевірив законність визнання позову, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Крім того, визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Як вбачається з матеріалів справи та таке визнано сторонами, 04 січня 2007 року в смт Врадіївка Врадіївського району помер [PERSON]. За життя, а саме 21 травня 1999 року, [PERSON] заповів позивачу житловий будинок з присадибною земельною ділянкою, що знаходиться за адресою Миколаївська область смт Врадіївка вул. Суворова, 87. Заповіт був посвідчений державними нотаріусом Врадіївської державної нотаріальної контори, реєстровий номер 478 від 21.05.1999 року. 03.11.2007 року позивач у Врадіївській державній нотаріальній конторі отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, зареєстровано в реєстрі №501. Звернувшись до нотаріуса з метою отримання свідоцтва на земельну ділянку, 09.09.2016 року йому було в цьому відмовлено з підстави наявність в оригіналі державного акту на землю виправлень та дописок простим олівцем, які не завірені належним чином посадовою особою, які ці виправлення робила. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК 1284, виданого 26 жовтня 1993 року [PERSON] на підставі рішення виконкому Врадіївської селищної ради н/д від 29.09.1993 р. №158, передано у приватну власність для обслуговування житлового будинку по вул. Суворова, 87 смт Врадіївка земельну ділянку площею 0, 15 га. Вказаний державний акт містить виправлення в графах « всього земель» - з 0, 15 на 0, 12, « в тому числі сільськогосподарських угідь» - з 0, 05 на 0, 07 , «під будівлями, лісами та іншими угіддями «- з 0, 10 на 0, 005 , а також у розділі зміни у межах і розмірах земельної ділянки наявне посилання на рішення виконкому від 21.01.1998 року №10 про вилучення земельної ділянки площею 0, 10 га в зв»язку з добровільною відмовою. [PERSON] витягу з рішення від 29.09.1993 року №158 « Про надання земель у приватну власність та постійне користування», було вирішено про надання у приватну власність [PERSON] для обслуговування житлового будинку площею 0, 15 га, та постійне користування для ведення особистого господарства 0, 07 га по вул. Суворова, 87 смт Врадіївка Врадіївського району Миколаївської області. Як вбачається з рішення Врадіївської селищної ради №10 від 21.01.1998 року та архівної довідки №03-11/К-24 від 17.08.2016 року, земельна ділянка по вул. Суворова, 87 площею 0, 10 га була вилучена у зв»язку з добровільною відмовою від неї [PERSON] та надана [PERSON] для будівництва індивідуального житлового будинку. Відповідно до наданих копій свідоцтв про народження позивача та його матері, позивач [PERSON] є онуком [PERSON] та сином [PERSON] [PERSON] з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 16.05.2016 року, за [PERSON] на праві власності зареєстрована земельна ділянка по вул. Суворова, 87 смт Врадіївка Миколаївської області , загальна площа 0, 12 га, з неї під забудовою 0, 05 га, рілля 0, 07 га. Як вбачається з відомостей Врадіївської державної нотаріальної контори, після померлого 04 січня 2007 року [PERSON] відкрита спадкова справа №124/2007. Заяву про прийняття спадщини подав онук спадкодавця [PERSON] та останньому видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок. Із заявою про відмову від прийняття спадщини звернулась дружина спадкодавця [PERSON] Встановив вказані обставини, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли правовідносини щодо визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом, що неможливо зробити у позасудовому порядку через наявність в оригіналі державного акту виправлень та дописок простим олівцем, які не завірені належним чином посадовою особою, які ці виправлення зробила. Так, відповідно до ст. 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Зазначене положення також закріплено і в ст. ст. 81, 131 ЗК України, п. 22-1 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно яких громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. [PERSON] чинного законодавства до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті ( ст. 1218 ЦК України). За вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, встановив у судовому засіданні, що позивач, який є спадкоємцем за заповітом, після смерті [PERSON] у законний спосіб прийняв спадщину та подав заяву до нотаріальної контори, де отримав письмову відмову у вчиненні нотаріальної дії через наявність в оригіналі державного акту виправлень та дописок простим олівцем, які не завірені належним чином посадовою особою, які ці виправлення зробила, що неможливо виправити у позасудовому порядку, вказане право підлягає захисту через суд. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право предявити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності ( ст. 392 ЦК України). Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. За вимогами ст. 126 ЗК України право власності оформлюється відповідно до Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який передбачає, що державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого право набувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Підставою для державної реєстрації прав є рішення судів, що набрали законної сили. ( ст. ст. 16, 19 Закону).

Outcome: approved