Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

27.07.2015 позивач [PERSON] звернулась до Дзержинського райсуду м. Харкова з позовом до УМВС України в Полтавській області, Державної казначейської служби України « Про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органу державної влади ». Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що вона, на підставі договорів купівлі продажу від 28.02.1997, посвідчених приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу та зареєстрованих в реєстрі за №№ 1-2188, 1-2191, є власником квартир №№ 28, 33, розташованих в будинку № 105-А по вул.. Клочківська в м. Харкові. Єдиним власником вказаних житлових приміщень є лише вона, її колишній чоловік [PERSON] та син [PERSON] права власності щодо зазначених квартир не мають. В 2010 році в провадженні СУ УМВС України в Полтавської області перебувала кримінальна справа по обвинуваченню [PERSON] та [PERSON] у скоєнні кримінальних злочинів, в рамках якої вона не була учасником кримінального процесу. В рамках вказаної кримінальної справи, слідчим безпідставно було прийнято процесуальне рішення постанови від 29.09.2010 та 08.11.2010 про накладення арешту на належні її квартири, до яких жодного відношення [PERSON] та [PERSON] не мали, про що на час прийняття рішення слідчому було достовірно відомо з відповіді КП « Харківське міського бюро технічної інвентаризації », яка була отримана слідчим 13.09.2010. Незважаючи на вказані обставини, 02.09.2010 в належних її квартирах, слідчим за участю співробітників спеціальної міліції, був проведений обшук, в результаті якого були пошкоджені двері квартир, вилучено належне її майно, а саме телевізор, мобільний телефон, які були повернуті її через рік в пошкодженому стані, чим заподіяли майнову шкоду в загальному розмірі 81456 гривень, яку просить стягнути з відповідачів на її користь. В процесі обшуку, співробітники міліції поводили себе щодо неї зухвало та жорстоко, заподіяли її тілесні ушкодження, принижували її честь та гідність. В подальшому, слідчий постановою від 21.07.2011 провадження по кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] та [PERSON] закрив за відсутністю в їх діях складу злочинів. Однак після прийняття рішення по справі, слідчий арешт з належного її нерухомого майна не зняв. Неодноразові її звернення з приводу зняття арешту з квартир, слідчий ігнорував, тому вказане питання було вирішено лише після її звернення до суду, відповідним рішенням від 15.06.2015. Незаконними діями посадових осіб УМВС України в Полтавській області, який є органом державної влади, її завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що вона на протязі тривалого часу, була вимушена звертатися та правоохоронні органи та суди, з метою поновлення свого порушеного, як власника майна. Крім того, внаслідок вказаних неправомірних дій відповідача, був порушений її звичайний лад життя, що призвело до погіршання та позбавленню можливості в реалізації своїх звичок та бажань, принизило її честь та гідність, що в свою чергу вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя. В результат вказаних дій відповідача, вона на протязі тривалого часу, фізично та душевно страждає, тому вважає наявність достатніх підстав для встановлення такого факту, тому просить суд стягнути на її користь у відшкодування моральної шкоди - 986580 гривень, завданої її вищевказаними незаконними діями УМВС України в Полтавській області. В судове засідання позивач [PERSON] не прибула, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, в письмовій заяві просив розгляд справи провести за її відсутністю, надавши право представляти свої інтереси в суді своєму представнику [PERSON] ( а.с. 86, 88, 90 ). Представник позивача [PERSON], який діє на підставі відповідної нотаріально посвідченої довіреності ( а.с. 84 ), підтримав заявлені позовні вимоги, з підстав, на які позивач посилається в своєї позовної заяві, наголошуючи на тому, що саме тривалими незаконними діями органу державної влади, яким є УМВС України в Полтавській області, позивачу були заподіяні вказані моральні страждання та матеріальна шкода. Крім того, представник позивача зазначив, що належні позивачу квартири є обєднаними, доступ до них здійснюється через квартиру № 28. Представник відповідача - УМВС України в Полтавській області в судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, після початку заочного розгляду справи, в наступне судове засідання, надав суду письмову заяву з проханням розгляд справи провести за його відсутністю, позовні вимоги не визнав, важачи їх безпідставними. ( а.с.а.с. 92, 93, 100, 106, 107, 119, 129 ). Представник відповідача - Державної казначейської служби України в судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся. ( а.с.а.с. 91, 94, 101, 130 ). При таких обставинах, суд враховуючи позицію представника позивача [PERSON] та наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим розглянути справу у відсутності представників відповідачів, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, ухваливши рішення при заочному розгляді справи. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов в частині відшкодування моральної шкоди обґрунтованим, однак таким, що підлягає частковому задоволенню, в частині відшкодування матеріальної шкоди є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 10 ч. 2 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. В судовому засіданні, з оглянутих та досліджених доказів вбачається, що позивачу [PERSON], на підставі договорів купівлі продажу від 28.02.1997, посвідчених приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу та зареєстрованих в реєстрі за №№ 1-2188, 1-2191, одноособово, на праві приватної власності, належать квартири №№ 28, 33, розташовані в будинку № 105-А по вул. Клочківська в м. Харкові. ( а.с.а.с. 12. 13, 14, 15 ). З інформації наданої КП « Харківське міського бюро технічної інвентаризації » на запит слідчого СУ ГУМВС України в Полтавської області , отриманої слідчим 13.09.2010, вбачається, що станом на вересень 2010 року право власності на нерухоме майно в м. Харкові за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не зареєстровано. ( а.с. 96 ). З досліджених в судовому засіданні копій постанов судді Жовтневого райсуду м. Полтави від 11.08.2010 та 19.08.2010, копії протоколу обшуку належних позивачу [PERSON] квартир №№ 28, 33 розташованих в будинку № 105-А по вул. Клочківська в м. Харкові від 02.09.2010 вбачається, що на підставі постанов судді про надання дозволу слідчому СУ УМВС України в Полтавської області на проведення обшуку в належних позивачу квартирах, в рамках розслідування кримінальної справи щодо [PERSON], [PERSON], 02.09.2010 слідчим, за участю співробітників спеціальної міліції, був проведений обшук в належних позивачу житлових приміщеннях. При цьому, за результатами обшуку, серед іншого, зокрема був вилучений телевізор марки « Samsung » та мобільний телефон марки « Samsung ». Вказане майно, слідчим було повернуто [PERSON] 04.09.2011, про що свідчить відповідна розписка про отримання майна. ( а.с.а.с. 110-112, 113-115, 116-118, 124 ). З копії акту судово медичного обстеження № 4233-ая/10 від 04.10.2010 вбачається, що при обстеженні позивача [PERSON] були виявлені крововиливи на кінцівках, які могли утворитись в строк та при обставинах, на які посилається позивача, а саме : заподіяння тілесних ушкоджень співробітниками міліції 02.09.2010 за місцем її мешкання. Вказані тілесні ушкодження за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. ( а.с. 25 ). Згідно до копії постанови слідчого СУ УМВС України в Полтавської області від 21.07.2011 кримінальна справа за обвинуваченням [PERSON], [PERSON], [PERSON] у вчиненні злочинів передбачених ст.ст. 190 ч. 4, 358 ч.ч. 2, 3 КК України закрита на підставі п. 2 ст. 6 КПК України, за відсутністю в діях [PERSON] складу вказаних злочинів. Слідчим було прийнято рішення про зняття арешту з майна [PERSON] та повернення [PERSON] вилучених в ході проведеного за місцем його мешкання обшуку речей. ( а.с.а.с. 16-22 ). Відповідно до копії ухвали слідчого судді Жовтневого райсуду м. Полтави від 12.08.2014 скарга [PERSON] на бездіяльність прокуратури Полтавської області була задоволена, з зобовязанням прокуратури негайно внести до ЄРДР заяву [PERSON] про скоєння щодо неї кримінального правопорушення за фактом вчинення слідчим СУ УМВС України в Полтавської області незаконного арешту належного її нерухомого майна в м. Харкові, накладеного в рамках розслідування кримінальної справи щодо її колишнього чоловіка [PERSON] ( а.с. 32 ). З відповідей, наданих УМВС України в Полтавської області від 29.09.2014 № І-14 та від 11.12.2014 № І-793 вбачається, що неодноразові звернення позивача [PERSON] з приводу скасування накладеного слідчим арешту на належне її нерухоме майно, задоволені не були. Позивачу рекомендовано з цього приводу звернутись до суду з відповідним позовом. ( а.с.а.с. 33-37 ). З копії рішення Дзержинського райсуду м. Харкова від 15.06.2015 вбачається, що позивач [PERSON] зверталась до суду з позовом до УМВС України в Полтавської області з приводу звільнення належного її нерухомого майна з під арешту. Під час розгляду вказаної справи судом встановлено, що позивач, після закриття провадження по кримінальній справі щодо [PERSON] та [PERSON] постановою слідчого від 21.07.2011, неодноразово зверталась до відповідача з приводу зняття арешту з належного її нерухомого майна, яке було арештовано в рамках проведення досудового розслідування, на підставі відповідних постанов слідчого від 29.09.2010 та 08.11.2010. Так як УМВС України в Полтавської області, в добровільному порядку, вказане питання вирішено не було, рішенням суду позовні вимоги [PERSON] були задоволені, арешт з належних останньої квартир №№ 28, 33, розташованих в будинку № 105-А по вул. Клочківська в м. Харкові, було скасовано. ( а.с.а.с. 8-10 ). Крім того, в судовому засіданні була оглянута цивільна справа № 2-638/802/14-ц, 2-638/1798/14 за позовом [PERSON] до Державної казначейської служби України, прокуратури Полтавської області, УМВС України в Полтавської області « Про відшкодування моральної шкоди, заподіяної під час проникнення у житло та проведенння обшуку 02.09.2010 за участю співробітників РМОП « Беркут » УМВС України в Полтавської області », з матеріалів якої вбачається, що судом встановлений факт проведення обшуку в належних позивачу [PERSON] жилих приміщеннях, який мав місце 02.11.2004 року за участю слідчого та співробітників РМОП « Беркут » УМВС України в Полтавської області. При цьому, судом визнано, що участь співробітників РМОП « Беркут » УМВС України в Полтавської області, при проведенні вказаної слідчої дії є неправомірною. Рішенням Дзержинського райсуду від 22.08.2014, залишеного без змін ухвалами судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 28.10.2014 та 17.12.2014, вказані позовні вимоги [PERSON] були задоволені. З переглянутого в судовому засіданні відеозапису, носій якої був наданий позивачем [PERSON], а також який перебуває в цивільній справі № 2-638/802/14-ц, 2-638/1798/14, вбачається, що при проведенні обшуку, який мав місце 02.09.2010 в належних позивачу житлових приміщеннях, крім слідчого, приймали участь співробітники РМОП « Беркут » УМВС України в Полтавської області. При цьому, відеозапис свідчить про те, що при проведенні вказаної слідчої дії позивач зазначала заподіяння її співробітниками міліції тілесних ушкоджень, у звязку з чим була викликана карета швидкої медичної допомоги. Також вказаний відеозапис підтверджує факт примусового входження співробітників міліції в житло позивача [PERSON]. Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням, зокрема у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до приписів ст.ст.11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ст. 6 Конституції України, державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Статтею 56 Конституції України, передбачено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст..ст. 1173-1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди » ( далі Постанова ) відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт заподіяння позивачу [PERSON] неправомірними діями посадових осіб УМВС України в Полтавської області, моральної шкоди, що привело до тривалих моральних страждань у звязку з проведенням в належних її житлових приміщеннях общуку, безпідставного арешту належних її на праві приватної власності житлових приміщень, відмови вирішити питання щодо зняття арешту з належного її майна, у звязку з чим, позивач на протязі тривалого часу була позбавлена, передбаченого ст. 41 Конституції України, права володінння, користування та розпорядженння своєю власністю. Однак позивач [PERSON] та її представник [PERSON] достатньо не обгрунтували, з чого саме позивач виходив при визначенні суми відшкодування та чому саме така сума в розмірі 986580 гривень, яка зазначена позивачем, є достатньою для компенсації спричинених її фізичних та моральних страждань. Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне\~ за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого\~ спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Outcome: partial