Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-02 00:00:00

29.06.2018 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за договорами позики від 17.06.2015 року та від 19.08.2015 року 979 030 грн. та 695 835 грн. відповідно, інфляційне збільшення у розмірі 365 178,19 грн. і три проценти річних у розмірі 85 858,59 грн. за договором позики від 17.06.2015 року, а також інфляційне збільшення у розмірі 245 629,76 грн. і пеню в розмірі 3% від суми позики за кожен день прострочення у розмірі 7 619 393,25 грн. за договором позики від 19.08.2015 року. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 02.07.2018 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 23.05.2019 року відповідачем [PERSON] подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання недійсними правочинів, яка була прийнята судом до спільного розгляду. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 03.07.2020 року провадження у справі за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсними правочинів закрито, у зв`язку із відмовою позивача за зустрічним позовом [PERSON] від позовних вимог. В подальшому позивачем [PERSON] подано до суду заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до змісту якої позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договорами позики від 17.06.2015 року та від 19.08.2015 року 979 030 грн. та 695 835 грн. відповідно; інфляційне збільшення у розмірі 365 178,19 грн. і три проценти річних у розмірі 85 858,59 грн. за договором позики від 17.06.2015 року; інфляційне збільшення у розмірі 245 629,76 грн. і пеню в розмірі 3% від суми позики за кожен день прострочення у розмірі 7 619 393,25 грн. за договором позики від 19.08.2015 року, а також судові витрати. В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачем зазначено про те, що 17.06.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач надав у борг відповідачу грошові кошти у розмірі 979 030 грн., що становить еквівалент 44200 доларів США на момент укладення договору позики. Відповідач взяв на себе зобов`язання повертати позику частинами за узгодженим сторонами договору графіком, однак взяті на себе зобов`язання не виконав, та суму позики не повернув. Крім того, 19.08.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу у борг грошові кошти у розмірі, еквівалентному 31 050 доларів США, що становить 695 835 грн., а відповідач взяв на себе зобов`язання повернути позику у термін до 19.09.2015 року включно, однак взяті на себе зобов`язання не виконав, та суму позики не повернув. За вказаних обставин, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за двома договорами позики від 17.06.2015 року та від 19.08.2015 року у судовому порядку. Станом на час судового розгляду від відповідача відзив на позов не надійшов, як і клопотань, заяв процесуального характеру. Судова повістка відповідачу направлялись за його зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання, але повернулась до суду за закінченням терміну зберігання. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Згідно із ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами статті 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 17 червня 2015 року між [PERSON] , як позикодавцем, та [PERSON] , як позичальником, укладено договір позики грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко О.О. за реєстровим номером 1378 (далі - Договір № 1). За умовами п. 1 Договору № 1 позикодавець при укладенні цього договору передав позичальникові строком до 17 вересня 2015 року грошові кошти у розмірі 979 030 грн., що становить еквівалент 44 200 доларів США при курсі НБУ 22,15 грн. за один долар США станом на 17.06.2015 року, без нарахування відсотків за користування. Згідно п. 2 Договору № 1 позичальник зобов`язується повернути до 17 вересня 2015 року суму позики у розмірі 979 030 грн., що становить еквівалент 44 200 доларів США при курсі НБУ 22,15 грн. за один долар США станом на 17.06.2015 року, за наступним графіком: до 17.07.2015 року грошові кошти у розмірі 31 010 грн., що становить еквівалент 1400 доларів США при курсі НБУ 22,15 грн. за один долар США станом на 17.06.2015 року; до 17.08.2015 року грошові кошти у розмірі 31 010 грн., що становить еквівалент 1400 доларів США при курсі НБУ 22,15 грн. за один долар США станом на 17.06.2015 року; до 17.09.2015 року грошові кошти у розмірі 917 010 грн., що становить еквівалент 41 400 доларів США при курсі НБУ 22,15 грн. за один долар США станом на 17.06.2015 року. Відповідно до п. 4 Договору № 1, у разі, якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від суми договору за кожен день прострочення. Крім того, 19 серпня 2015 року між [PERSON] , як позикодавцем, та [PERSON] , як позичальником, укладено договір позики грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко О.О. за реєстровим номером 1997 (далі - Договір № 2). За умовами п. 1 Договору № 2 позикодавець передав у власність позичальникові грошову суму в розмірі, еквівалентному 31 050 доларів США за курсом продажу долару США, встановленим НБУ на дату укладення цього договору (1 долар США - 22,09 грн.), що становить 695 835 грн., а позичальник зобов`язується повернути позику у вищезазначеному розмірі позикодавцю, в термін та на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до п. 2 Договору № 2 позичальник зобов`язується повертати отриману ним суму позики в термін до 19 вересня 2015 року включно. За змістом п. 9 Договору № 2, за прострочення виконання зобов`язань за цим Договором позичальник сплачує пеню у розмірі 3 % від суми позики за кожен день прострочення. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що взяті на себе зобов`язання за договорами позики від 17.06.2015 року та від 19.08.2015 року, відповідач не виконав, отримані у позику грошові кошти за вказаними вище договорами не повернув. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів законодавства. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України (ч. 1 ст. 1050 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що ані у термін, передбачений договором, ані в подальшому відповідач отримані у позику грошові кошти за двома договорами позики від 17.06.2015 року та від 19.08.2015 року позивачу не повернув. Виходячи із зазначеного вище, перевіривши розрахунок, наведений позивачем та не спростований відповідачем в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, суд надходить до висновку про те, що останній може бути покладений в основу судового рішення, і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість: - за договором позики від 17.06.2015 року: 979 030 грн. - сума основного боргу, 365 178,19 грн. - інфляційне збільшення суми боргу, 85 858,59 грн. - 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання; - за договором позики від 19.08.2015 року: 695 835 грн. - сума основного боргу, 245 629,76 - інфляційне збільшення суми боргу, 7 619 393,25 грн. - пеня у розмірі 3% від суми позики за кожен день прострочення. У порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача піддягає стягненню судовий збір у розмірі 8 810 грн.

Outcome: approved