Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

28.08.2014 року до Харківського районного суду Харківської області подано позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON]. Ухвалою від 9 грудня 2014 року частина позовних вимоги залишена без розгляду, в зв'язку із чим суд розглянув позовні вимоги, в яких позивач просить суд зобов'язати відповідачів припинити дії, які порушують право позивача на користування земельною ділянкою площею 819 кв. м., що розташована за адресою Харківська область, [ADDRESS] шляхом абсолютного припинення використання земельної ділянки, а саме її звільнення. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та пояснив, що у 1984 році позивач отримав у користування земельну ділянку під уже зведене самовільно нерухоме майно, а саме під будинок, зведений на місці раніше згорілого будинку, що належав позивачу на праві власності. В новому будинку оселились відповідачі без достатніх на то підставі, які перешкоджають позивачу користуватися земельною ділянкою, що належить позивачу, тому представник позивача просив суд позов повністю задовольнити. Відповідачі в судове засідання повторно не з'явились, причин неявки суду не повідомили, тому суд розглянув справу за їх відсутності. Вислухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача та дослідивши надані суду докази, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно ст. ст. 10,11,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що дійсно в порядку ст. 16 Земельного кодексу Земельного кодексу Української РСР 1970 із змінами на 13.03.1984 року позивачу була надана у користування земельна ділянка площею 819 кв.м. під самочинно побудований житловий будинок літ. «А-1» по [ADDRESS] Харківської області відповідно до рішення Височанської селищної Ради народних депутатів від 13.03.1984 року № 114. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 30 березня 2011 року за позивачем та [PERSON] визнано право власності на самовільно зведений житловий будинок, що зведений на земельній ділянці, що розташована Харківська область, [ADDRESS], однак таке рішення скасоване і ухвалено нове рішення судовою колегією судової плати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 31 травня 2011 року рішення частково змінено і позивачам відмовлено в задоволенні позову про визнання права власності на будинок. Крім того, рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21 січня 2014 року задоволені вимоги [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] і відповідачів виселили із самовільно побудованого будинку на земельній ділянці, що розташована Харківська область, [ADDRESS], але рішенням судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області таке рішення скасоване і [PERSON] повністю відмовлено. Інших доказів суду не надано. Відповідно до вимог ст. 20 ЗК України в ред. 1970 року право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Зазначені документи видаються після відводу земельних ділянок в натурі. При цьому статтею 22 ЗК України в ред. 1970 року безальтернативно зазначено, що приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею, забороняється. Позивачем не надано суду доказів того, що отримавши рішення про виділення земельної ділянки у користування така ділянка виділена на місцевості в натурі із встановленням її меж, а тому позивач не довів, що відсутні заборони на користування землею, визначені ст. 22 ЗК України в ред. 1970 року. Отже, позивач не довів факту набуття права користування землею, а тому, з огляду на обставини, встановлені наведеними судовими рішеннями, суд вважає, що відсутні підстави для захисту такого права і повністю відмовляє в задоволенні позову. На підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться за рахунок позивача.

Outcome: dismissed