Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

28.02.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку. В судове засідання позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи був попереджений належним чином, позов підтримав повністю, просив його задовольнити, справу розглянути у його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був попереджений належним чином, позов визнав, просив справу розглянути у його відсутності. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню на підставі наступного. Судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Кіровської селищної ради від 20.12.1996 року № 185 позивачу було передавно у власність земельну ділянку, розташовану в [ADDRESS], для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, який розташований тут же, і для ведення особистого підсобного господарства(а.с.14). 14.07.1997 року на підставі вказаного рішення Кіровським селищним головою йому було видано державний акт на право приватної власності на вказану землю серії ДН, в якому зареєстровано передачу йому у власність земельної ділянки площею 0,3496 га, розташованої по [ADDRESS], з яких 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, і 0,0996 га для ведення особистого підсобного господарства(а.с.12). 17.11.1997 року на підставі рішення виконкому Кіровської селищної ради № 133 від 22.10.1997 року йому ж було видано свідоцтво про право власності на жилий будинок, розташований на вказаній земельній ділянці, але при цьому назва вулиця була вказана [ADDRESS](а.с.9). Вказане майно являється сумісною власністю з його дружиною [PERSON], з якою він перебуває у шлюбі, зареєстрованому 25.02.1989 року виконкомом Боромлянської сільської ради Сумської області(актовий запис № 7) - а.с.8. [INFO] [PERSON] померла і єдиним спадкоємцем на спірне майно після її смерті являється позивач (а.с.16,24). Позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті дружини, але йому при цьому було роз»яснено, що у зв»язку з допущенням помилки при зазначенні назви вулиці, на якій розташована земельна ділянка, в рішенні Кіровської селищної ради № 185 від 20.12.1996 року та в державному акті на право приватної власності на вказану земельну ділянку, нотаріус буде позбавлений можливості видати йому свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину вказаної земельної ділянки. До 15.10.2013 року на підставі п.4.11 Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затвердженої наказом Держкомзему від 22.06.2009 року № 325 зі змінами від 30.08.2010 року № 631, позивач мав право на внесення змін та отримання нового акту. Але зробити він це не встиг, бо відповідно до наказу Міністерства агрополітики та продовольства України від 09.09.2013 року № 537 вказана Інструкція втратила чинність з 15.10.2013 року у зв»язку з внесенням змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно». Однак вказаним законом не передбачена можливість внесення змін до державних актів на право приватної власності на земельні ділянки, як і унеможливлюється реєстрація права власності на земельну ділянку за правовстановлюючим документом(державним актом), який містить в собі помилки. Між тим, надані позивачем докази - акт Кіровської селищної ради від 17.02.2014 року та довідка вказаної ради від 17.02.2014 року за вих. № 02-19/64 свідчать про те, що спірна земельна ділянка розташована по [ADDRESS], бо перейменування [ADDRESS] на [ADDRESS] в 1996-1997 роках в с. Торське не відбувалося, позивач являється власником як вказаної земельної ділянки, так і жилого будинку, розташованого на ній, та користується нею з 1997 року(а.с.13,15), а при винесенні вказаного рішення та видачі державного акту була допущена помилка в написанні адреси земельної ділянки. Крім того відповідно до ст. 22 КпШС України, враховуючи те, що спірну земельну ділянку позивач та спадкодавець придбали у власність в період перебування у шлюбі, вказане майно являється їх сумісною власністю. А враховуючи те, що після смерті спадкодавця позивач являється єдиним спадкоємцем, спірна земельні ділянка повинна належати йому на праві власності повністю. Тобто судом встановлено, що позивач в результаті помилки, допущеної відповідачем при постановленні рішення № 185 від 20.12.1996 року та видачі 14.07.1997 року державного акту, позбавлений можливості у позасудовому порядку зареєструвати право власності на належне йому нерухоме майно, у зв'язку з чим відповідно до ст. 392 ЦК України він має право звернутися до суду з позовом про визнання за ним такого права. Між тим Конституція України в статті 41 гарантує кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Відповідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Тому суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню бо право власності саме на спірну земельну ділянку, а не на іншу перейшло до позивача відповідно до закону.

Outcome: approved