Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

27 квітня 2021 року Концерн «МТМ» в особі представника за довіреністю Прокоп`євої Т.О. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь концерну заборгованість з оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.09.2016 року по 28.02.2021 року в розмірі 57\~693,42\~грн., а також судовий збір у розмірі 2\~270,00 грн. В обґрунтування позову вказав про те, що, не зважаючи на відсутність письмово укладеного договору між відповідачем та концерном, останній здійснював та продовжує надавати за адресою місця проживання відповідача: [ADDRESS] , послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які ним споживаються без будь-яких заперечень щодо їхньої якості. У зв`язку з цим позивач вважає, що між ним та відповідачем склалися фактичні договірні відносини, проте [PERSON] неналежним чином виконує зобов`язання з оплати наданих послуг, у зв`язку з чим утворилася вказана заборгованість. Ухвалою від 23 червня 2021 року відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. Заочним рішенням від 30 серпня 2021 року позов задоволено повністю. Ухвалою суду від 12 жовтня 2021 року заяву [PERSON] задоволено, заочне рішення скасовано, справу призначено до нового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 07 грудня 2021 року представник позивача [PERSON] надала суду письмові пояснення, за якими посилаючись на періодичні сплати [PERSON] заборгованості, вважала що відбувались переривання строку позовної давності, у зв`язку з чим просила задовольнити позов повністю. Також надала заяву про розгляд справи за її відсутності. 07 грудня 2021 року відповідач [PERSON] також надав суду заяву, за змістом якої наполягає на застосуванні у справі строку позовної давності. Щодо переривання цього строку заперечував, оскільки не вчиняв дій на визнання свого боргу, а оплати здійснював на сплату поточних нарахувань. Позовні вимоги, заявлені в межах строку позовної давності визнає. Розгляд справи просить провести без його участі. Таким чином, неявка учасників, з урахуванням наданих ними заяв і доказів, не перешкоджає суду вирішити спір по суті. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено,\~що відповідач[PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї матеріалів, у період з 01.09.2016 року по 28.02.2021 року Концерном «МТМ» були надані, а відповідачем за вказаною адресою спожиті послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) без будь-яких зауважень щодо їхньої якості. У відповідності до п.5 ч.3 ст.20, п.5 ч.2 ст.7 Законів України «Про житлово-комунальні послуги» №\~1875-IV від 24.06.2004 та №\~2189-VIII від 09.11.2017 відповідно (далі Закони України №1875-IV, №\~2189-VIII) споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно ст.ст.\~67,\~68\~ЖК України,п.10 ч.1 ст.7 Закону України №417-VIII«Про\~особливості здійснення\~права власності\~у багатоквартирному\~будинку» наймачі (власники)/співвласники квартир зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інше) за затвердженими в установленому порядку тарифами. За змістом ч.1\~ст.\~9\~Закону України№2189-VIIIспоживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. При цьому, споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ №630 від 21 липня 2005 року, плата за надані послуги вноситься щомісяця, не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Проте, як зазначено позивачем у позові і що визнано відповідачем, зобов`язання зі сплати спожитих послуг останній належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 01.03.2021 року утворилася заборгованість у розмірі 57693,42 грн., що підтверджується відповідними довідкою та розрахунком (а.с.4, 5-6). У відповідності до ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином та у встановлені строки відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст.ст. 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, виходячи з наведених вимог законодавства, враховуючи та аналізуючи надані докази, суд приходить до висновку, що відповідач, належним чином не виконуючи зобов`язання споживача зі сплати спожитих житлово-комунальних послуг, порушив встановлений законом строк і порядок їх оплати, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Водночас, відповідач [PERSON] надав суду письмову заяву про застосування позовної давності. Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту зі спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Також Європейський суд з прав людини наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. У відповідності до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно положень ч.ч.1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність до вимог, сплата яких здійснюється щомісячними платежами, вираховується окремо щодо кожного з платежів. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Вирішуючи питання про переривання строку позовної давності, суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу ч.3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Відповідач [PERSON] наполягає, що здійснював оплату поточних нарахувань комунальних послуг. Наближеність розміру його платежів до суми нарахування за місяць, підтверджує обґрунтованість такого посилання. Отже наявність випадків переривання строку позовної давності щодо кожного з платежів за спірний період стороною позивача не доведено. Крім того суду документально не підтверджено здійснення платежів саме відповідачем [PERSON] . Також стороною позивача не наведено доказів поважності пропуску строку звернення до суду з позовом щодо частини позовних вимог (з вересня 2016 року по квітень 2018 року). Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, але лише в межах строку загальної позовної давності з травня 2018 з огляду на дату звернення до суду з позовом по 27.04.2021 року, за вирахуванням платежів, здійснених відповідачем в цей період, про що зазначав відповідач [PERSON] і що підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості (а.с.5-6). Так, загальна сума нарахувань за надані протягом зазначеного періоду позивачем послуги становить 48657,41 гривень, сума сплачена відповідачем 9657,49 гривень, отже стягненню підлягає різниця в розмірі 38999,92 гривень. Судові витрати, що понесені та документально підтверджені позивачем 2270,00 гривні судового збору, в порядку ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (67,60%).

Outcome: partial