Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

28.03.2017 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя. [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою про визнання майна його особистою приватною власністю. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] первісні позовні вимоги підтримали, зустрічний позов не визнали та пояснили суду, що за час шлюбу позивач та відповідач придбали квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що після припинення сімейних відносин сторони не дійшли згоди щодо поділу спільного майна подружжя, позивач просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаної квартири. Також позивач та її представник зазначили, що відповідач [PERSON] не надав доказів того, що спірна квартира була придбана за його особисті кошти та кошти його матері [PERSON] .. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] підтримали свої позовні вимоги по зустрічному позову, просили їх задовольнити. В задоволенні первісної позовної заяви просили відмовити та пояснили суду, що за час шлюбу [PERSON] та [PERSON] проживали у квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] був власником 1/2 частини вказаної квартири, з яких 1/6 частина квартири була отримана ним у спадщину, а 1/3 частини квартири 31.03.1993 отримана шляхом приватизації. За аналогічними підставами мати відповідача [PERSON] набула право власності на такий же розмір майна. 21.11.2000 [PERSON] та його мати [PERSON] продали квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та за кошти отримані від її продажу придбали квартиру [ADDRESS] , яку зареєстрували на ім`я [PERSON] , та квартиру [ADDRESS] , яку зареєстрували на ім`я [PERSON] .. Також [PERSON] суду пояснив суду, що спірна квартира [ADDRESS] придбана за його особисті кошти, які набуті ним до шлюбу, а [PERSON] за час шлюбу не працювала, свого внеску у придбання спірної квартири не здійснила. Суд, вислухавши сторін по справі, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 12.07.1997 було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] 16.06.2016 року даний шлюб був розірваний рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області по справі № 362/2275/16-ц (а.с. 7). Мати відповідача по первісному позову [PERSON] - [PERSON] працювала двірником житлово-експлуатаційної контори і як працівник ЖЕКу отримала ордер на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що не заперечується сторонами по справі та їх представниками. Квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 54,4 кв.м., була приватизована на трьох осіб в рівних долях - [PERSON] та його батьків [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом серії [NUMBER] від 29.04.1999, виданого завідуючою Четвертої Київської державної нотаріальної контори Бірюк О.А., та договором купівлі - продажу квартири серії АВН № 210306 від 21.11.2000, посвідченого державним нотаріусом Четвертої Київської державної нотаріальної контори Горшковою О.Ф. (а.с. 38-39). [INFO] батько відповідача [PERSON] - [PERSON] помер. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серії [NUMBER] від 29.04.1999 спадкоємцями [PERSON] стали його син [PERSON] та його дружина [PERSON] , які отримали в спадщину по 1/6 частині квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кожний (а.с. 38). Тобто в період зареєстрованого шлюбу [PERSON] був власником 1/2 частини квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] (з яких 1/6 частина квартири була отримана у спадщину, а 1/3 частини квартири 31.03.1993 отримана шляхом приватизації, до шлюбу). За аналогічними підставами мати відповідача [PERSON] набула право власності на такий же розмір майна (а.с. 38, 39). Відповідно до договору купівлі - продажу квартири серії АВН № 210306 від 21.11.2000, посвідченого державним нотаріусом Четвертої Київської державної нотаріальної контори Горшковою О.Ф., [PERSON] та [PERSON] продали квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . У п. 3 вказаного договору зазначено, шо продаж квартири вчинено за 6000,00 грн. (39). Як пояснив відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] , а також три свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які були допитані у судовому засіданні, дана квартира була продана за 20000,00 доларів США, а ціна в розмірі 6000,00 грн. була значно занижена з метою зменшення оподаткування при посвідченні договору купівлі-продажуданої квартири. Через 9 днів після продажу квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] за отримані від її продажу грошові кошти придбав квартиру [ADDRESS] , загальною площею 45,23 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу серії АВО № 289097 від 13.11.2000, посвідченого державним нотаріусом Двадцять другої київської державної нотаріальної контори Тесленко Ю.П. та зареєстрованого за № 2-5712 (а.с. 40). 18.12.2000 за кошти отримані від продажу частини квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , мати відповідача [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] , загальною площею 14,80 кв.м. (а.с. 41). Обставини придбання [PERSON] квартири [ADDRESS] та придбання [PERSON] квартири [ADDRESS] у судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , пояснивши, що вказані дві квартири набуті виключно за кошти від продажу квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю. Головним критерієм поділу майна як об`єкта права спільної сумісної власності є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками і припинення відносин спільної власності взагалі (частина третя статті 372 ЦК України); в разі поділу кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні. Вищевказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 08.11.2017 по справі № 1512/17004/2012. Оцінюючи належність, допустимість, а також достатній зв`язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що [PERSON] не надала суду доказів придбання спірної квартири за спільні кошти подружжя, а також з моменту укладення шлюбу до дати придбання квартири вона ніде не працювала, будь-які доходи не отримувала, окрім того в судовому засіданні достеменно встановлено і не спростовано доказами факт придбання спірної квартири за рахунок коштів, отриманих від продажу квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка була особистою приватною власністю [PERSON] , суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя у розумінні статей 60, 61 СК України та її поділу, а тому у первісних позовних вимогах слід відмовити, а зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved