Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

28 грудня 2018 року [PERSON] , в інтересах [PERSON] , [PERSON] звернувся до суду із позовом до Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що [INFO] в с.Барилів Радехівського району Львівської області померла мати позивачів [PERSON] (надалі - «Спадкодавець»), що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 15 листопада 1995 року Барилівською сільською радою Радехівського району Львівської області. Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , видане Увинською сільською радою Радехівського району Львівської області 27.02.1974 року вбачається, що [PERSON] народився [INFO] . Батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , видане Увинською сільською радою Радехівського району Львівської області 03.06.1987 року, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] . Батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Після смерті Спадкодавця, окрім іншого майна, залишилося спадкове майно, що складається із земельних ділянок на території Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ЛВ №1813, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 27 квітня 1999 року за № 1214. Маючи намір оформити спадщину після смерті мами, [PERSON] особисто та як офіційний опікун [PERSON] (який відповідно до рішення Радехівського районного суду № 451/769/15-ц визнаний недієздатним) звернувся до приватного нотаріуса Юрченко О.В. де було відкрито спадкову справу після смерті [PERSON] за № витягу 51345956 від 23.03.2018 року. Однак нотаріусом було відмовлено у оформленні спадщини на землю (пай) у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельні ділянки (оригінал державного акта на право приватної власності на землю) надавши позивачу відповідь листом від 23.03.2018 року №198. Позивачі після смерті Спадкодавця, фактично вступили в володіння спадщиною і надалі продовжують користуватись та розпоряджатися майном, а саме городом, садом, земельною ділянкою загальною площею 2,6020 гектарів, яка відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЛВ №1813 належить Спадкодавцю. Проте, на даний час з метою отримання свідоцтва про право на спадщину в установленому законом порядку позивач до нотаріуса звернувся та отримав відмову, у зв`язку з відсутністю оригінала Державного акту на право приватної власності на землю, серії ЛВ №1813. Відсутність правовстановлюючих документів, унеможливлює реалізацію майнових прав Позивача, як спадкоємця, у позасудовому порядку, а тому Позивач вимушений звернутися з позовом до суду. Таким чином, просить визнати за [PERSON] , [PERSON] по 1/2 права власності на наступні земельні ділянки в порядку спадкування після смерті мами, яка померла [INFO] , які належали Спадкодавцю на праві приватної власності відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЛВ №1813, Згідно Плану зовнішніх меж земельної ділянки Державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ № 1813 загальною площею 2,6020 га., а саме ділянки розміром - 2,1606 га; 0,4143 га; 0,0271 га (а.с.4-8). Представник позивач в підготовчому судовому позов підтримав в повному обсязі, просив ухвалити рішення про задоволення позовних вимог. Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився. Однак подав суду заяву, відповідно до якої заявлені позовні вимоги підтримує та визнає в повному обсязі, не заперечує у їх задоволенні та просить розглядати справу без його участі (а.с.32). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористався сторони. У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Суд встановив, що [INFO] в с.Барилів Радехівського району Львівської області померла мати позивачів [PERSON] (надалі - «Спадкодавець»), що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданим 15 листопада 1995 року Барилівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.9). Родинні відносини зі спадкодавцем підтверджуються копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданим Увинською сільською радою Радехівського району Львівської області 27.02.1974 року та копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданим Увинською сільською радою Радехівського району Львівської області 03.06.1987 року (а.с.10,11). Після смерті спадкодавця залишилося, окрім іншого, спадкове майно, зокрема земельна ділянка площею 2,6020 гектарів, яка складається із трьох земельних ділянок площею 2,1608 га, площею 0,4143 га та площею 0,0271 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області, які належали спадкодавцю [PERSON] , згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку, серії ЛВ №1813, виданого 27.04.1999 року Радехівською райдержадміністрацією на підставі розпорядження голови Радехівської райдержадміністрації від 20 квітня 1999 року №185 і зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1214 (а.с.14-14 зворот). Із довідки № 131, виданої 01.06.2018 року виконкомом Барилівськсї сільської ради Радехівського району Львівської області, вбачається, що, померла [INFO] [PERSON] до дня смерті була зареєстрована в [ADDRESS] , та разом з нею проживали і були зареєстровані: [PERSON] - чоловік, [PERSON] - син, [PERSON] - син. Чоловік спадкодавця [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданим 15 листопада 1999 року Барилівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.16). Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 22 квітня 2016 року [PERSON] , [INFO] , визнано недієздатним та встановлено над ним опіку та призначено його опікуном [PERSON] , [INFO] , жителя с.Миколаїв Радехівського району Львівської області (а.с.17-18). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Перешкодою в реалізації позивачів їх законних прав та інтересів, є те, що вони позбавлені у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті [INFO] [PERSON] , оскільки Державний акт на право приватної власності на землю, серії ЛВ №1813, виданий 27.04.1999 року, після смерті спадкодавця. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент смерті. Узагальнюючи вищенаведене,оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи те, що у позивача немає іншого способу захисту порушених прав, суд робить висновки, що позовні вимоги необхідно задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивачів необхідно стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved