Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

28 вересня 2020 року позивач ТОВ «Бахмут-Енергія», в особі генерального директора Повиленаса В. звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за теплову енергію за період з квітня 2016 року по червень 2017 року в розмірі 11\~439,03 гривень та судового збору в розмірі 2 102 гривень, з тих підстав, що відповідачі не виконують свої зобов`язання по сплаті отриманих послуг з постачання теплової енергії, посилаючись на те, що позивач регулярно надавав послуги відповідачам з теплопостачання та проводив нарахування за спожиті послуги відповідно до затверджених у встановленому законом порядку норм та тарифів, однак відповідачі, порушуючи вимоги чинного законодавства щодо сплати комунальних послуг і умови договору про надання населенню послуг з теплопостачання та не сплачуючи борг за спожиті послуги добровільно, причиняють майнову шкоду позивачу. В результаті вищенаведеного, заборгованість відповідачів відповідно до даних особистого рахунку за період з квітня 2016 року по червень 2017 року в розмірі 11\~439,03 гривень, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду. Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 07 грудня 2020 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі, стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача суму боргу за період з квітня 2016 року по червень 2017 року за теплову енергію в сумі 11\~439,03 гривень, а також витрати, пов`язані з розглядом справи, у вигляді судового збору по 1\~051,00 гривень з кожного. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 07 квітня 2021 року скасовано заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 07 грудня 2020 року, призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін для розгляду справи по суті на 09 годину 00 хвилин 03 червня 2021 року, визначено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що є матір`ю відповідачки, яка позовні вимоги визнає в розмірі 1/2 частини від цієї суми, тобто на суму 5\~719,50 гривень, оскільки квартира набувалась у шлюбі на умовах права спільної часткової власності, рішенням суду від 09 червня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, спільне господарство відповідачами не ведеться, разом вони не мешкають, у зв`язку з чим у розумінні вимог ст. 360 ЦК України кожен з них повинен нести відповідальність за борги по утриманню житла у розмірі 1/2 від заявленої суми у позові, тобто по 5\~719,50 гривень. Повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання у відповідності до частини 7 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився за невідомою суду причиною, заяв та клопотань про розгляд справи без його участі або про відкладення судового засідання від нього на адресу суду не надходило. У встановлений ухвалою суду від 07 квітня 2021 року строк відзив на позовну заяву відповідачем також не поданий. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про судове засідання, але причин неявки суду не повідомив, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без його участі. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовну заяву потрібно задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що відповідачам на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27 листопада 2012 року в рівних частках, тобто по 1/2 частині кожному, належала квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 59), що також підтверджується копією витягу про державну реєстрацію прав за № 36686169 від 12 грудня 2012 року (а.с. 60). 26 червня 2019 року [PERSON] продала свою частку квартирі [PERSON] , що вбачається з копії договору дарування частки квартири від 26 червня 2019 року (а.с. 95-96), та підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових право на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 26 червня 2019 року за № 171804499 (а.с. 97). Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09 червня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 61-62). 12 липня 2019 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище [PERSON] , вступили у зареєстрований шлюб, що вбачається з копії свідоцтва про шлюб від 12 липня 2019 року (а.с. 63). З розрахунку\~заборгованості за\~використану теплову\~енергію з\~особистого рахунку\~№ [NUMBER] \~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~вбачається,\~що [PERSON] \~має заборгованість за період з квітня 2016 року по червень 2017 року перед позивачем за надані комунальні послуги в розмірі 11\~439,03 гривень (а.с. 4). З актів, складених представниками ТОВ «Бахмут-Енергія», вбачається, що протягом 2016-2017 років в будинку [ADDRESS] надавалися послуги з опалення (а.с. 9, 10, 11, 12). Відповідно до копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 1006763270 від 15 червня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» знаходиться за адресою: 84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Зелена, буд. 41 (а.с. 16-18). Згідно копій ліцензій, наданих Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БАХМУТ-ЕНЕРГІЯ» унесено 14 вересня 2012 року за № 304 до державного реєстру на право:постачання теплової енергії; транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами; виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та уставках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії) (а.с. 20, 21). Відповідно до копії постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) № 938 від 09 червня 2016 року установлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення на рівні: тариф на теплову енергію 1053,67 грн/Гкал (без ПДВ) за такими складовими: тариф на виробництво теплової енергії 1037,16 грн/Гкал (без ПДВ); тариф на транспортування теплової енергії 13,88 грн/Гкал (без ПДВ); тариф на постачання теплової енергії 2,63 грн/Гкал (без ПДВ) (а.с. 14). З копії рішення чергових зборів учасників товариства № 1/2016 від 18 лютого 2016 року вбачається, що найменування юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Артемівськ-Енергія» змінене на Товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» з 14 березня 2016 року. Товариство з обмеженою відповідальністю «Артемівськ-Енергія» є правонаступником майна, усіх прав та обов`язків Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» (а.с. 15). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах, заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року споживачі житлово-комунальних послуг зобов`язані щомісяця вносити плату за використані комунальні послуги згідно з тарифом, що затверджується органами місцевого самоврядування. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно частини 1 статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, розмір плати розраховується виходячи із розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами. Згідно ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. В силу ст. 509 ЦК України зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана здійснити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, виплатити гроші та ін.) або утриматися від певної дії, а кредитор від боржника має право вимагати від боржника виконання його зобов`язання. Відповідно до статті 68 Житлового кодексу України споживачі зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги, в тому числі за послуги з централізованого опалення. Однак, виходячи з доказів, які наявні в матеріалах справи, вбачається, що відповідачі не виконують цих зобов`язань, у зв`язку з чим станом на червень 2017 року утворилась заборгованість по оплаті цих послуг в розмірі 11\~439,03 гривень, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості. Вказаний розрахунок відповідачами не оспорювався, у зв`язку з чим приймається судом до уваги. Невиконання відповідачами передбачених законом зобов`язань по оплаті отриманих послуг є підставою для стягнення з них нарахованої суми заборгованості. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності надають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем обґрунтовано доведені ті обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості у солідарному порядку та доводів відповідача [PERSON] про часткове визнання нею боргу відповідно до розміру до своєї частки у праві спільної часткової власності суд зазначає наступне. Згідно з частиною шостою статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» заборгованість власників квартир за укладеними договорами, пов`язаними з утриманням будинку та оплатою комунальних послуг, стягується в судовому порядку. Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ч. 4 ст. 319, ч. 1 ст. 322 ЦК України власність зобов`язує, тому власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд зазначає, що за ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до статті 356 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном (стаття 360 ЦК України). Отже, кожен із власників спільної часткової власності несе витрати по утриманню майна відповідно до своєї частки у спільному майні. Якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників\~повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства (стаття 540 ЦК України). Натомість, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання (статті 541 ЦК України). Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 14\~серпня 2019\~рокуу справі № 344/1792/16-ц (провадження № 61-22264св18), який суд у відповідності до частини 4 статті 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. У судовому засіданні встановлено, що відповідачі разом не проживають, спільне господарство не ведуть, договору,\~який визначає\~солідарне зобов`язання\~або домовленості\~між співвласниками\~щодо порядку\~несення витрат\~за отримані\~послуги між\~ними не\~має,\~уповноваженого власника\~квартирине визначено. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача по 1/2 частці заборгованості за отримані послуги з теплопостачання, а саме: по 5\~719,51 гривень кожного, у зв`язку з чим у задоволенні вимоги про стягнення заборгованості у солідарному порядку необхідно відмовити. На підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку з визнанням позову одним з відповідачів, з [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 525,50 гривень, а інша частина судового збору у розмірі 525,50 гривень, сплаченого при поданні позову, позивачу підлягає поверненню з державного бюджету. При цьому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає доцільним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у вигляді судового збору в сумі 1\~051,00 гривень.

Outcome: partial