Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

29.06.2006 відповідачка отримала кредит у розмірі 250,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується заявою відповідачки від 29.06.2006. Як вбачається із зазначеної заяви, відповідачка підтвердила свою згоду на те, що дана заява разом із Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, а також Тарифами банку становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Згідно з п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, а у випадку, якщо протягом цього строку ні одна зі сторін не проінформує іншу сторону о припиненні договору, він автоматично продовжується на такий самий строк. Доказів повідомлення відповідачкою про розірвання вищезазначеного договору суду не надано. Відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг у разі порушення позичальником строків платежів за будь-яким з грошових зобов'язань, передбачених даним договором більш ніж на 120 днів, у зв'язку з чим банк змушений буде звернутися до суду, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 гривень + 5% від суми позову. Згідно з доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості за вищевказаним договором станом на 28.02.2014 відповідачка має загальну заборгованість за договором в розмірі 20 210,48 грн. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. За правилами частини четвертої статті 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст. 527, 530 ЦК України та з огляду на умови договірних відносин між сторонами, відповідач зобов'язаний виконати свій обов'язок особисто та у строк визначений у договорі. Частиною другою статті 1054 та частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що у випадку порушення позичальником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту, кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів. Відповідачка належним чином не виконувала взяті на себе зобов'язання за договором від 29.06.2006, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за кредитом у розмірі 6 767,10 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом в розмірі 12 004,79 грн., а також виник обов'язок сплатити штрафи, відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, в розмірі 500,00 грн. та 938,59 грн., що підтверджується доданим до позовної заяви розрахунком. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а відтак заявлений позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До позовної заяви додано платіжне доручення від 19.03.2014, яким підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 243,60 грн., отже відповідна сума судових витрат підлягає стягненню на його користь з відповідачки. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: approved