Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-05 00:00:00

27 квітня 2018 року позивач звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що відповідачі є побутовими споживачами електричної енергії за адресою: [ADDRESS] . Особовий рахунок № 48/277 було відкрито на підставі укладеного 21 жовтня 2001 року з [PERSON] договору про користування електричною енергією. На підставі ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» [PERSON] , як інвалід І групи,\~ отримує 100 % знижку плати за користування електроенергією в межах середніх норм споживання. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 409 від 6 серпня 2014 року «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» [PERSON] за вказаною адресою та за вказаним особовим рахунком до 31 грудня 2017 року було надано пільгу по оплаті спожитої електроенергії в кількості 120 кВт. год. (90 кВт. год. + 30 кВт. год. на дружину [PERSON] ), а з 1 січня 2018 року 100 кВт. год. (70 кВт. год. + 30 кВт. год. на дружину [PERSON] ). [PERSON] та [PERSON] , які проживають разом із [PERSON] та [PERSON] за вказаною адресою, у розумінні ст. 51 Бюджетного кодексу України не відносяться до членів сім`ї пільговика, не проводять оплату за спожиту понад встановлену норму електричну енергію, унаслідок чого за період з 1 грудня 2017 року по 1 квітня 2018 року виникла заборгованість у розмірі 2 956,58 грн. 14 грудня 2018 року позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідачів заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 4 710,50 грн., мотивуючи це тим, що 30 листопада 2018 року були зняті показники із засобу обліку електричної енергії, який обліковує електроенергію у квартирі відповідачів, у зв`язку із чим заборгованість відповідачів за спожиту електричну енергію зросла. У судовому засіданні, яке проводилося 27 червня 2019 року, представник позивач підтримав позовні вимоги з підстав, які зазначені у позовній заяві та заяві про збільшення розміру позовних вимог, та просив їх задовольнити. 6 березня 2020 року представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без їх участі. У судове засідання відповідачі не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки до суду не повідомили, не просили розгляд справи відкласти. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у неодноразово поданих до суду заявах зазначали, що позовні вимоги не визнають у повному обсязі з тих підстав, що вони та їх діти, як члени сім`ї пільговика, мають право на 100 % пільгу на використання електричної енергії без обмежень норм споживання (безлімітне споживання електричної енергії). Суд розглядає справу у загальному порядку у відсутності відповідачів за наявними у ній доказами, оскільки представник позивача заперечував проти проведення заочного розгляду справи та в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи. У зв`язку із неявкою 6 березня 2020 року в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що 26 жовтня 2001 року між ВАТ ЕК «Чернігівобленерго» (енергопостачальник) та [PERSON] (споживач), місце проживання якого: [ADDRESS] , було укладено договір про користування електричною енергією, за умовами якого енергопостачальник зобов`язався надійно постачати споживачеві електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до потужності 3.2 кВт електроустановок споживача, з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості, а споживач зобов`язався оплачувати електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим договором, що підтверджується копією відповідного договору (а.с. 9-10). З матеріалів справи (а.с. 19-22) вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані та проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є інвалідом війни І групи, та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни, що підтверджується копією відповідного посвідчення (а.с. 12). З матеріалів справи (а.с. 12) вбачається, що 20 березня 2003 року [PERSON] подав на ім`я директора Ніжинського РЕМ заяву, в якій просив надати йому, як інваліду війни І групи, пільгу в оплаті за спожиту електроенергію відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та копію посвідчення серії [NUMBER] . Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам надається 100-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання. Пунктами 6, 7 постанови Кабінету Міністрів України № 409 від 6 червня 2014 року «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» встановлено, що для користування послугами з електропостачання\~ в житлових приміщеннях (будинках) норма споживання: до 31 грудня 2017 року становить\~ 90 кВт. год. на місяць на сім`ю (домогосподарство) з однієї особи і додатково 30 кВт. год. на місяць на кожного іншого члена сім`ї (домогосподарства), але не більш як 210 кВт. год. на місяць; з 1 січня 2018 року - 70 кВт. год. на місяць на сім`ю (домогосподарство) з однієї особи і додатково 30 кВт. год. на місяць на кожного іншого члена сім`ї (домогосподарства), але не більш як 190 кВт. год. на місяць. Відповідно до ч. 5 ст. 51 Бюджетного кодексу України при наданні пільг та здійсненні видатків з бюджету щодо їх виплати до членів сім`ї пільговика належать: дружина (чоловік), їхні неповнолітні діти (до 18 років); неодружені повнолітні діти, визнані особами з інвалідністю з дитинства I та II групи або особами з інвалідністю I групи; особа, яка проживає разом з особою з інвалідністю внаслідок війни I групи та доглядає за ним, за умови що особа з інвалідністю внаслідок війни не перебуває у шлюбі; непрацездатні батьки; особа, яка знаходиться під опікою або піклуванням громадянина, який має право на пільги, та проживає разом з ним. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачами не надано суду доказів того, що [PERSON] та [PERSON] є членами сім`ї [PERSON] у розмінні ч. 5 ст. 51 Бюджетного кодексу України. Таким чином, у силу ч. 5 ст. 51 Бюджетного кодексу України до членів сім`ї [PERSON] належить лише його дружина - [PERSON] , пільга [PERSON] за користування електричною енергією у період до 31 грудня 2017 року становила 120 кВт. год., а з 1 січня 2018 року 100 кВт. год. У судовому засіданні встановлено, що облік спожитої відповідачами електричної енергії проводиться відповідно до показників лічильника. З обігової відомості по абоненту [PERSON] (особовий рахунок № [NUMBER] ), адреса: [ADDRESS] (а.с. 8), вбачається, що нарахування за спожиту електричну енергію проводилося позивачем з урахуванням всіх пільг та відповідно до затверджених тарифів. Відповідно до ст.ст. 11, 14 та 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну, дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення прав та обов`язки, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачами своїх зобов`язань щодо оплати спожитої електричної енергії утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача. Ураховуючи те, що заява позивача від 10 грудня 2018 року про збільшення розміру позовних вимог була подана з порушенням вимог ч. 5 ст. 49 ЦПК України (не додано докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи), суд не приймає її до розгляду та вважає за необхідне повернути позивачу. Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за спожиту електричну енергію за період з 1 грудня 2017 року по 1 квітня 2018 року у розмірі 2 956,58 грн. Доводи відповідачів [PERSON] та [PERSON] про те, що їх діти [PERSON] та [PERSON] є членами сім`ї, є необґрунтованими та такими, що суперечать законодавству, яке регулює спірні правовідносини, а тому не заслуговують на увагу. Доводи відповідача [PERSON] про те, що він та його сім`я мають право на 100 % пільгу на використання електричної енергії без обмежень норм споживання (безлімітне споживання електричної енергії), є необґрунтованими та такими, що зводяться до невірного розуміння ним вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи (а.с. 3-4) вбачається. що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 1 762 грн., що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 3-4). У судовому засіданні встановлено, що з [PERSON] є інвалідом ІІ групи, що підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААБ № 466086 (а.с. 33). Ураховуючи положення пунктів 10, 35 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 1762 грн. підлягають стягненню на користь позивача таким чином: - з [PERSON] та [PERSON] по 440,50 грн. (по 1/4 частині загальної суми судового збору); - 881 грн. має бути компенсована позивачу за рахунок держави, оскільки [PERSON] та [PERSON] відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору.

Outcome: approved