Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

26 серпня 2020 року позивачі звернулися до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовною заявою до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що відповідач за вказаною адресою не проживає з 17 грудня 2005 року. Ухвалою судді від 04.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 29.09.2020. 29.09.2020 розгляд справи відкладено на 13.10.2020, у зв`язку з неявкою позивача [PERSON] та відповідача. 13.10.2020 розгляд справи відкладено на 04.11.2020, у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. У судове засідання 04.11.2020 сторони не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи оповіщені у встановленому законом порядку. Позивачі просили позов задовольнити та провести судове засідання без їхньої участі. Відповідач про причини неявки суду не повідомив, відзиву та жодних заяв чи клопотань до суду не подав. Третя особа [PERSON] у заяві позов підтримав, просив справу розглядати без його участі. За письмовою згодою позивачів суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, у відповідності до статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України). У відповідності до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу 04.11.2020 за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що позивачі є власниками відокремленої частини житлового будинку [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 01 березня 2012 року Виконавчим комітетом Чернігівської міської ради (а.с. 10). У вказаному будинку, крім позивачів, зареєстрований також [PERSON] , про що свідчить довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №14503 від 12.08.2020, видана Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради (а.с. 11). Позивачі зазначили, що відповідач з 17 грудня 2005 року у вказаному вище житловому будинку не проживає, але зареєтрований, що перешкоджає їм розпоряджатися власним майном на свій розсуд. Актом від 05.08.2020, комісією у складі Майбороди Л.Г., Захарченко Н.М., у присутності інспектора організаційного відділу районної у місті ради Селюченка В.І. та власника спірного будинку [PERSON] , підтверджено те, що відповідач фактично не проживає за місцем своєї реєстрації з 17 грудня 2005 року (а.с. 14). Той факт, що відповідач не проживає у спірному житловому будинку понад один рік підтверджується також показаннями допитаних у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з частиною першою статті 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, вимога позивачів про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням з підстав, передбачених частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України, підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved