Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

29.07.2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами, що залишився після смерті його діда - [PERSON], померлого [INFO]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав і в їх обґрунтування послався на наступне. [INFO] в с. Свердлове Комінтернівського району Одеської області помер його дід - [PERSON]. За життя [PERSON], зробив на випадок своєї смерті заповідальне розпорядження, яким заповідав йому житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS]. Все своє життя, а також на день смерті діда, позивач проживав разом з ним в спадковому будинку і продовжує проживати по теперішній час, тобто він фактично прийняв спадщину. Однак, коли він звернувся до Комінтернівської державної нотаріальної контори, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в зв'язку з тим, що на спадковий житловий будинок відсутні правовстановлюючі документи, які підтверджують належність цього спадкового майна на праві власності [PERSON] і рекомендовано вирішити зазначене питання в судовому порядку. В зв'язку з вище викладеним він змушений звернутися до суду з даним позовом. Представник відповідача - Свердловської сільської ради Комінтернівського району Одеської області в судове засідання не з`явився, але направив суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення і просить розглянути справу за його відсутністю /а. с. 29/. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступними підставами. Судом встановлено, що згідно запису в по господарській книзі № 13 Свердловської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, особовий рахунок [NUMBER], за [PERSON] (нині померлим), значиться житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] /а. с. 7/. При житті [PERSON] зробив заповідальне розпорядження, яким, належний йому будинок з господарчими будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS], заповів [PERSON], [INFO]. Заповіт 02.04.1986 року посвідчено секретарем виконкому Свердловської сільської ради Комінтернівського району Одеської області Хворовою А.Н. та зареєстровано в реєстрі за № 7 /а. с. 6/. [INFO] [PERSON] помер у віці 83 років, про що виконавчим комітетом Свердловської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, зроблено актовий запис № 13, що підтверджується повторно виданою копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] /а. с. 13/. Враховуючи те, що спадщина відкрилася у квітні 1996 року, тобто до набрання чинності 01.01.2004 року Цивільним кодексом України, суд відповідно до п.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, застосовує положення ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, що залишилася після смерті [PERSON]. Згідно статті 524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У статті 549 ЦК УРСР зазначено - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Факт прийняття позивачем спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON], підтверджується копією довідки Свердловської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 30.01.2013 року № 66, із якої вбачається, що нині покійний [PERSON]. до дня своєї смерті [INFO] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS], і разом з ним за вище вказаною адресою значився зареєстрованим і по теперішній час продовжує проживати та володіти спадковим майном [PERSON], [INFO] /а. с. 18 обор./. Як убачається з копії спадкової справи № 215/2013 до майна [PERSON] померлого [INFO], спадкоємець за заповітом [PERSON] 15.06.2013 року звернувся до Комінтернівської державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини за заповітом, що лишилася після смерті його дідуся [PERSON], і складається з житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] /а. с. 16-27/. Відповідно до листа № 906 виданого Комунальним підприємством Комінтернівське РБТІ від 17.06.2013 року встановлено, що право власності на спадковий житловий будинок [ADDRESS] не зареєстровано /а. с. 26/. Згідно діючого на час відкриття спадщини законодавства та до прийняття Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, за нормами діючого Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року та нормативно-правовими актами виникнення права власності на житлові будинки та споруди не залежало від державної реєстрації цього права, записи у по господарських книгах органів місцевого самоврядування визнавалися такими, що підтверджують право приватної власності на житлові будинки. Отже, право власності на збудоване та не зареєстроване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження. Листом державного нотаріуса Комінтернівської державної нотаріальної контори від 10.07.2013 року, спадкоємця [PERSON] повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS], у зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно, які підтверджують належність цього спадкового майна на праві власності [PERSON] /а. с. 9/. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 23 постанови ПВС України від 30.05.2008 року № 7, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду в порядку позовного провадження. Таким чином, позивач обґрунтовано звернувся до суду з даним позовом, оскільки іншим шляхом оформити свої спадкові права на нерухоме майно, що залишилося після смерті його діда не має можливості. Згідно копії технічного паспорта, виготовленого Комінтернівським РБТІ 24.12.2013 року на житловий будинок [ADDRESS], власником якого значиться [PERSON] (нині померлий) вбачається, що на земельній ділянці збудовані: літ. «А» - житловий будинок; літ. «В» - погріб; літ. «Б» - сарай; літ. «Г» - гараж; I - цистерна; II - вимощення; № 3 - ворота, № 4 - огорожа; № 5 - огорожа. При цьому самовільно збудовано такий об'єкт, що визначений за літ. «а1» - прибудова, 1996 року побудови / а. с. 32-36/. Згідно пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року роз'яснено, що якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (ч. 1 ст. 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Таким чином, позивач отримав право на спадкування тільки житлового будинок [ADDRESS], які не відносяться до самочинно збудованих, а саме: літ. «А» - житловий будинок; літ. «В» - погріб; літ. «Б» - сарай; літ. «Г» - гараж; I - цистерна; II - вимощення; № 3 - ворота, № 4 - огорожа; № 5 - огорожа. Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачем вимог щодо визнання права власності на будівельні матеріали, які були використані в процесі самочинного будівництва спадкодавцем, заявлено не було, у зв'язку з чим, судом позов розглянуто в межах заявлених вимог. На підставі пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16.01.2003 року, який набрав чинності 01.01.2004 року, ст.ст. 524, 548, 549 ЦК УРСР, ст. з Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та

Outcome: partial