Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

29.01.2018 року [PERSON] звернулась до Дружківського міського суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона з 01.08.2017 року працювала в Єнакіївському міському відділенні Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області на посаді головного спеціаліста відділу страхових виплат та обліку страхувальників. 29 грудня 2017 року була звільнена з займаної посади згідно наказу начальника управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування в Донецькій області №1206 - к від 20 грудня 2017 року згідно п. 1\~ст. 40 КЗпП України. Перед цим 27 жовтня 2017 року позивача було попереджено про зміну в організації виробництва та про можливе майбутнє вивільнення. Вважає, що звільнення є незаконним (протиправним), оскільки відповідачем: порушена діючим трудовим законодавством процедура звільнення в порядку скорочення; під час попередження його про звільнення та під час звільнення згідно з п. 1\~ст. 40 КЗпП України, відповідачем попередження його про звільнення і саме звільнення згідно з п. 1\~ст. 40 КЗпП України\~відбулося, не зважаючи на те, що її повинні були перевести на іншу роботу (посаду), попередження про звільнення від 26.10.2017 року носить загальний характер і не носить будь-якої конкретної інформації. Просить суд поновити її на посаді головного спеціаліста відділу страхових виплат та обліку страхувальників Єнакіївського міського відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області та стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на користь [PERSON] заробітну плату за час вимушеного прогулу в період з 30.12.2017 року по 26.01.2018 року включно в розмірі 8118,58 грн. Відповідач в особі Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області надав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Зазначив, що відповідно до пункту 17 статті 7 Закону №1105-ХІУ, постановою правління Фонду соціального страхування України від 12.09.2017 року №47, затверджено граничну чисельність працівників Фонду в кількості 5192 штатних одиниць, яка станом на 01.08.2017 року дорівнювала 7988(відповідно до постанови правління Фонду №13 від 08.02.2017 року). Постановою Правління від 10.10.2017 №50 затверджено та введено в дію з 01.01.2018 року структуру робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України. Крім того, наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 23.10.2017 року №559 «Про затвердження граничної чисельності працівників робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області» (із змінами) змінено структуру управління та відділень управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області, значно зменшивши чисельність працівників у структурі. Зазначене підтверджує, що в управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності та штату працівників. Процедура щодо вивільнення працівників дотримана. Також звернуто увагу на те, що позивач [PERSON] не є членом первинної профспілкової організації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області «Соціал» та не входить до будь-якої іншої профспілки. Тому згоди виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації відповідно до вимог ч. 1ст.\~43\~КЗпП України не потрібно. Таким чином доводи позивача про те, що управління не виконало вимогу закону (стаття 43 КЗпП) щодо погодження з профспілковою організації її звільнення є необґрунтованими. Роботодавцем додержано визначений законодавством порядок вивільнення працівників (ст. 492 КЗпП України). Так, 27.10.2017 року позивача персонально було повідомлено про наступне вивільнення працівників не пізніше за два місяці. Вказують, що нормами діючого законодавства визначено, що попередження має бути персональним та вручено найманому працівнику не пізніше ніж за два місяці до фактичного вивільнення. Зазначене неухильно виконано роботодавцем. Вимога щодо обовязкового зазначення конкретної дати вивільнення нормами діючого законодавства не передбачена. Щодо формулювання «можливого вивільнення» зазначають, що подібне також не суперечить нормам діючого законодавства, оскільки на час вручення повідомлення роботодавцю напевно не відомо кого саме із переліку працівників, попереджених про вивільнення, буде звільнено: можливо у період дії попередження виникнуть вакансії, хтось із працівників відмовиться від переведення на одну із запропонованих посад, тощо. В обох випадках, при звільненні за п. 6 ст. 36 КЗпПУ та ч. 1 ст.40 КЗпПУ, розірвання трудового договору повязане із змінами в організації виробництва і праці, але передбачені різні підстави припинення трудового договору: відмова працівника від продовження роботи у звязку із зміною істотних умов праці, які мають місце при змінах в організації виробництва і праці (п. 6 ст. 36 КЗпП); ліквідація, реорганізація, банкрутство або перепрофілювання організації, кочення чисельності або штату працівників, але з ініціативи роботодавця (п. 1ст. 40 КЗпП). Зазначають, що виданий наказ № 1206 - К від 20.12.2017 року про припинення трудових відносин з позивачем за п. 1 ст. 40 КЗпП є правомірним та таким, що ґрунтується на нормах діючого законодавства. Звертають увагу, що звільнення [PERSON] відбувалось не на підставі рішення комісії управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, оскільки питання щодо припинення трудових відносин вирішувалося виключно роботодавцем. До компетенції комісії було віднесено лише інформування найманих працівників про припинення трудових відносин та оголошення пропозицій про переведення на інші посади (у разі існування можливості).Отже, звільнення позивача з роботи на підставі п. 1\~ст. 40 КЗпП України\~проведено відповідачем з дотриманням вимог трудового законодавства, у тому числі положень статей\~42,\~49-2 КЗпП України, що є підставою для відмови у задоволенні позову про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 24.04.2018 року представником позивача [PERSON] подано до суду заперечення на відзив, у якому вона наголосила, що відповідачем не дотримано вимог ст. 49-2 Кодексу Законів України про працю в частині попередження про наступне вивільнення працівників не пізніше, ніж за два місяці. Попередження від 27.10.2017р. містить інформацію про зміни в організації виробництва і праці , зміни істотних умов праці , розміру посадового окладу , зміну найменування посади , які вступлять в дію з 01.01.2018р. та про можливе майбутнє вивільнення. Станом на 27.10.2017р. (час ознайомлення про можливе майбутнє звільнення) відповідачем не було визначено список працівників , як підлягають скороченню, про що свідчать листи від 08.11.2017р. та від 09.11.2017р. Отже, при виданні попередження відповідач не знав які посади будуть скорочені, а отже не мав права попереджати конкретних працівників про будь-яке можливе майбутнє вивільнення. Також, в зазначеному попередженні є посилання на ст. 32 Кодексу законів про працю «Переведення на іншу роботу. Зміна істотних умов праці» та, водночас, відсутнє будь-яке посилання на ст. 49-2 КЗпП. Таким чином, на думку Позивача, таке попередження не може бути розцінено, як попередження з дотриманням вимог ст. 49-2 Кодексу Законів України про працю. Частина третя статті 49-2 КЗпП вимагає одночасно з попередженням про вивільнення запропонувати працівнику іншу роботу в організації звісно, якщо така робота є. З акту від 13.12.2017р. , який доданий відповідачем до матеріалів судової справи, вбачається, що позивачу було запропоновано зайняти посаду головного спеціаліста відділу роботи з потерпілими [PERSON] міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування, та, що від даної пропозиції позивач відмовилась. Зазначає, що позивачу посаду головного спеціалісту вище зазначеного відділу офіційно ніхто не пропонував, також відповідачем не додано до справи жодного документу, який би підтверджував, що зазначені в акті особи вповноважені приймати на посаду працівників та пропонувати будь-які посади, приймає та звільняє з посад управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування Донецької області. А ще більш дивним є те, що акт про надання пропозиції зайняти посаду відповідачем складений, та позивач з ним ознайомлена не була. Вказує, що все це , зважаючи на вищевикладене та те, що акт підписаний «заінтересованими» в ньому особами, ставить під сумнів правдивість цього документу та прийняття його, як доказу дотримання вимог трудового законодавства України. 24 квітня 2018 року\~\~ухвалою суду\~задоволено\~клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів. На виконання ухвали суду від 24.04.2018 року відповідачем до суду направлено штатні розклади станом на 27.10.2017 року, 20.12.2017 року, 01.01.2018 року, які долучено до матеріалів справи . Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити, надали пояснення, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Представники відповідача [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили в задоволенні позову відмовити, підтримали письмові заперечення та зазначили, що позовні вимоги є необґрунтованими, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Вважають, що були дотримані вимоги чинного законодавства України при скороченні штату працівників. Заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, встановивши такі\~фактичні дані\~тавідповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позов не може бути задоволено зважаючи на таке. Судом установлено, що\~ між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, які регулюються трудовим законодавством. Відповідно до ч. 1\~ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у\~ст. 51 КЗпП України\~правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Конституція України\~гарантує право кожного громадянина на працю, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, гарантує рівні можливості у виборі роду трудової діяльності та захист від незаконного звільнення. Судом встановлено та визнавалося сторонами, що [PERSON] перебувала у трудових правовідносинах з Фондом соціального страхування України в Донецькій області (надалі\~Відповідач). Як встановлено матеріалами справи, зокрема копіями трудової книжки [PERSON] серії БТ-ІІ №7495252, [PERSON] 13.08.2016 року призначена на посаду головного спеціаліста по роботі з роботодавцями відділу страхових виплат та роботи з роботодавцями відділення виконавчої дирекції Фонду у м. Єнакієве (наказ №879-к від 08.08.2016 року); 31.07.2017 року позивач звільнена з посади в порядку переведення до Єнакіївського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (п. 5\~ст.\~36\~Кодексу законів\~про працю\~України наказ №1345-к від 21.07.2017року); 01.08.2016 року позивач призначена на посаду головного спеціаліста відділу страхових виплат та обліку страхувальників Єнакіївського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (наказ №226-к від 01.08.2017 року). Згідно наказу начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 20.12.2017 №12-06 к [PERSON] 29.12.2017 року звільнено з посади головного спеціаліста відділу виплат та обліку страхувальників Єнакіївського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області у звязку зі скороченням штату працівників (п.1\~ст.40 КЗпП України). Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51\~КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до пункту 1\~статті 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до статті 492\~КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обовязок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492\~КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають зясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.\~ При цьому роботодавець зобовязаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника. Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі №6-1264цс17. Судом встановлено, що пунктом 4 Розділу VII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 23.03.1999 року ухвалено: «Утворити Фонд соціального страхування України, реорганізувавши шляхом злиття Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності». Згідно пункту 17\~статті 7 Закону №1105-ХІV, правління Фонду соціального страхування України приймає рішення про створення та реорганізацію робочих органів виконавчої дирекції Фонду та їх відділень відповідно до затвердженої правлінням структури органів Фонду. Постановою Правління Фонду соціального страхування України від 08.02.2017 року № 13 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України», затверджено з 01.01.2018 року граничну чисельність працівників Фонду у кількості 7988 штатних одиниць, у тому числі граничну чисельність працівників виконавчої дирекції фонду\~267 штатних одиниць. Постановою Правління Фонду соціального страхування України від 12.09.2017 року №47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України», затверджено з 01.01.2018 року граничну чисельність працівників Фонду у кількості 5192 штатних одиниць, у тому числі граничну чисельність працівників виконавчої дирекції фонду\~188 штатних одиниць. Постановою Правління Фонду соціального страхування України від 10.10.2017 року №50 «Про затвердження структури органів Фонду» постановлено затвердити та ввести в дію з 01.01.2018 року структуру робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та затвердити до 01.11.2017 року штатні розписи управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та місті Києві відповідно до затвердженої структури та граничної чисельності працівників робочих органів виконавчої дирекції Фонду. Постановою Правління Фонду соціального страхування України від 14.12.2017 року № 63 «Про внесення змін до структури робочих органів виконавчої дирекції Фонду» постановлено внести зміни до структури робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 10.10.2017 року №50 «Про затвердження структури органів Фонду», у звязку з чим додаток 1 до постанови правління Фонду соціального страхування України від 10.10.2017 року № 50 виклаено у новій редакції згідно з додатком 1. Припинено відділення управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у районах та містах обласного значення згідно з додатком 2 у термін до 28.12.2017 року. Відповідно до додатку 2 вказаної постанови правління Фонду діяльність Єнакіївського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (код ЄДРПОУ 41419240) припинялась. Начальник Управління виконавчої дирекції Фонду в Донецькій області листом від 08.11.2017 №08-02118-1010 на виконання наказу виконавчої дирекції Фонду від 23.10.2017 року «Про затвердження граничної чисельності працівників робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області» просив начальників відділень управління виконавчної дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області розглянути заходи щодо скорочення граничної чисельності працівників відділення у розмірі 29%. Штатним розписом затвердженим начальником управління Фонду соціального страхування України в Донецькій області затверджено з 01.01.2018 року штат у кількості 219 штатних одиниць. [PERSON] головному спеціалісту відділу страхових виплат та обліку страхувальників Єнакіївського міського відділення управління 27 жовтня 2017 року під особистий підпис було вручено письмове попередження , яким відповідно до вимог статті\~32 Кодексу законів про працю України,

Outcome: dismissed