Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

27 січня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з відповідним позовом, в якому просить в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка, визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 0,25 га по [ADDRESS]. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON], [INFO] Спадкове майно складається в тому числі з житлового будинку [ADDRESS], який належав спадкодавцю, право власності зареєстровано у по господарський книзі, як того вимагало законодавство, що діяло на момент будівництва. 04.08.2014 року донька [PERSON] звернулася до Третьої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про відмову від спадщини.Нотаріусом Лученко Л.А. була заведена спадкова справа №288/2014 та встановлено, що спадкоємицею після смерті [PERSON] являється його дружина, тобто позивачка по справі [PERSON].У зв'язку з тим, що право власності на домоволодіння по [ADDRESS] не було зареєстровано на ім'я спадкодавця, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Зі спадкодавцем позивачка проживала разом однією сім'єю та вважається такою, що прийняла спадщину фактично.Рішенням №126 від 29.11.2013 року ХХІХ сесії VI скликання Довжицької сільської ради Золочівського району Харківської області [PERSON] було надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі площею 0,25 га по [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель житлової і громадської забудови з подальшим наданням технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки на затвердження сесією Довжицької сільської ради. З жовтня 2013 року [PERSON] займався оформленням права власності на спадщину за заповітом але передчасна смерть не дала можливості довести оформлення та реєстрацію належного [PERSON] домоволодіння та земельної ділянки. В даний час позивач змушена звернутися до суду, оскільки її право власності не визнається і вона не може розпорядитися своєю власністю. У судове засідання від позивачки надійшла заява в якій вона позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, просила провадити розгляд справи за її відсутності. Від представника відповідача надійшла заява в якій вона проти задоволення позовних вимог не заперечувала, просила провадити розгляд справи за їх відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 10 лютого 1962 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що того ж дня був зареєстрований Жовтневим відділом РАЦС м. Харків , а у книзі записів громадянського стану про одруження вчинено актовий запис №114, та видано відповідне свідоцтво серії [NUMBER]. Після одруження подружжя обрало спільне прізвище [PERSON](а.с.14) Відповідно до положень ст. ст. 2,3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 р. №1952-ІV Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 31 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентарізацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до положень закону «Про сільські Ради народних депутатів трудящих УРСР» від 02 липня 1968 року (ВВС УРСР,1968, №28 ст. 177) кожна сільська вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської Ради. У заглавній частині особового рахунку записується прізвище, ім'я, по батькові голови родини, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, та він є власником будинку. При цьому виникнення права власності не залежало від його державної реєстрації. Таким чином, права, набуті шляхом створення або придбання нерухомості у власність до набранням чинності Цивільним кодексом України від 16.01.2003 року та ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, з дотриманням установленого порядку набуття, однак без державної реєстрації, слід вважати такими, що виникли та набуті в установленому законом порядку. Відповідно до наданої копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 лютого 1990 року встановлено, що [PERSON], успадкував після смерті [PERSON] житловий будинок [ADDRESS](а.с.7) З наданої суду інформації КП «Архітектурно-інвентаризаційним бюро Золочівського району» №243 від 05.11.2013 року житловий будинок [ADDRESS], згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.09.1991 року зареєстрованого в погосподарській книзі №1, особовий рахунок [NUMBER] числиться за померлим [PERSON](а.с.11) В ході інвентаризації КП «Архітектурно-інвентаризаційним бюро Золочівського району» встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] 1948 року побудови, загальною площею 35,6 квадратні метри, житловою 17,0 квадратні метри, складається з приміщень: кухні площею 13,3 квадратні метри, житлової кімнати площею 17,0 квадратні метри,веранда площею 5,3 квадратні метри, та господарських будівель веранди літ «а», ганку літ «а1», сараю літ «Б», погребу літ «В», вбиральні літ «Г»,огорожі №1-4, що підтверджується даними наданого суду технічного паспорту на будинок від 05 листопада 2013 року (інвентаризаційна справа №641). Таким чином, суд доходить висновку, що [PERSON] володів житловим будинком [ADDRESS], на праві власності, що підтверджується записом у по-господарській книзі. [INFO] у віці 77 років помер [PERSON], про що у Книзі реєстрації смертей [INFO] відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис №7146, та того ж дня видано відповідне свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.6) Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.11.2014 року №2382/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] після померлого [INFO] [PERSON] який на день смерті мешкав та був зареєстрований у [ADDRESS]. 05.08.2014 року з заявою про відмову від спадщини звернулася дочка померлого [PERSON], заведено спадкову справу №288/2014. Свідоцтво про право на спадщину не видавалися (а.с.20) Статті 1217,1218, 1233 ЦК України встановлюють, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Стаття 1268 ЦК України встановлює умови прийняття спадщини, так спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який протягом 6 місячного строку подав заяву про прийняття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За таких обставин, суд вважає доведеною ту обставину, що позивачка, подавши заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] є такою, що прийняла спадщину. В свою чергу донька позивача [PERSON], що доводилася померлому донькою, своїм правом на прийняття спадщини не скористалася, написала заяву про відмову прийняття спадщини. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідно до положень ст. 1261 ЦК України, спадкоємцями померлого [PERSON] є його дружина [PERSON] та його донька [PERSON]. Донька померлого спадщину не прийняла, подавши заяву про відмову від спадщини,а дружина [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини,відповідно є такою, що прийняла спадщину, до складу якої в тому числі входить спірний житловий будинок. Проте у період, коли спадкоємцем у власність було отримано будинок існував інший порядок оформлення права власності, що не потребував його державної реєстрації, через що спадкодавцю [PERSON] не було видано правовстановлюючого документу в розумінні положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 р. №1952-ІV, що в даний час унеможливлює нотаріальне оформлення спадщини. В частині визнання права власності на земельну ділянку площею 0,25 га по [ADDRESS] суд не знаходить підстав для задоволення даної вимоги з тих мотивів, що наявність рішення про надання дозволу [PERSON] на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі орієнтованою площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд не є правовстановлюючим а лише дозвільним документом на виготовлення технічної документації, тому земельна ділянка орієнтовною площею 0,2500 га не входить до спадкового майна померлого [PERSON]

Outcome: partial