Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

28 травня 2014 року позивач звернулася з заявою до суду про стягнення з відповідача невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та завданої моральної шкоди, посилаючись на те, що з 01 квітня 2010 року працювала на посаді інженера з маркетингу в відділі маркетингу у відповідача. Наказом №51к по ПАТ «МДЕЗ» від 05.03.2012 року її було звільнено з посади інженера із маркетингу за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України). В останній день фактичного виконання трудових обов'язків всі належні їй до виплати суми не було виплачено. Остаточний розрахунок з позивачкою не був проведений. З посиланням на норми ст.ст. 116, 117 КЗпП, просить стягнути з відповідача на свою користь суму нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги змінила, відмовившись від стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., в решті вимог просила задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Реус Д.С. уточнений позов визнав повністю, не заперечував щодо задоволення позову в частині невиплаченої заробітної плати, та середнього заробітку за весь час затримки. Суд, заслухавши сторони, дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Копією трудової книжки підтверджено факт роботи позивача на підприємстві на посаді інженера з маркетингу з 01.04.2010 року. Наказом №51к від 05.03.2012 року [PERSON] звільнено з посади за власним бажанням, згідно з ст. 38 КЗпП України. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. При звільненні в порушення положення цієї норми відповідач не виплатив всі належні [PERSON] суми в день звільнення, а саме нараховану заробітну плату, яка становить 1671,74 грн. Спору щодо розміру заборгованої суми у сторін немає. Вимоги позивача ґрунтуються на законних підставах, передбачених ст. 116 Кодексу законів про працю України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», тому позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року №100 нарахування виплати, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Оскільки середньоденний заробіток на день звільнення становив 107,47 грн. (3009,16:28 відпрацьованих днів), а кількість робочих днів в період, що підлягає оплаті з 05.03.2012 року по 11.07.2014 року становить 583 робочих дні, то стягненню на користь позивача буде підлягати (583 х 107,47) 62655,01 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку. З врахуванням викладеного та зміненими позовними вимогами в частині відмови від відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., з відповідача підлягає стягненню 1671,74 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та 62,655,01 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Згідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягають судові витрати у вигляді судового збору. Визнання позову відповідачем в порядку вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України не суперечить правам та інтересам третіх осіб.

Outcome: approved