Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

27.08.2019 року [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м.\~Запоріжжя із вказаним позовом, в якому просить визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] за місцем її реєстрації: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 17.09.2019 року позовну заяву [PERSON] передано на розгляд Хортицького районного суду м. Запоріжжя. В обґрунтування позову зазначила, що 14.06.2014 року зареєструвала шлюб з [PERSON] [INFO] в шлюбі народився син [PERSON] 12.03.2019 року за рішенням суду, шлюб між сторонами розірвано. З часу розірвання шлюбу дитина проживає з матір`ю, яка несе витрати по її утриманню та вихованню. Батько вихованням та утриманням дитини не займається, її життям та розвитком не цікавиться. Після розірвання шлюбу позивачу не відоме місце проживання відповідача. Порозуміння між ними щодо місця проживання дитини немає. Позивач вважає, що оскільки з її боку створенні всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, гармонійного розвитку її особистості в атмосфері любові і моральної підтримки, проживання разом з матір`ю відповідає в першу чергу інтересам дитини, а вона в свою чергу бажає та має можливість забезпечити своєму сину належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини. Ухвалою судді від 16.10.2019 року за позовом відкрито загальне позовне провадження та розпочато підготовче провадження. Ухвалою від 20.11.2019 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи відповідно до вимог ч. 6, 11 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав. Представник третьої особи органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району не заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] про визначення місця проживання дитини. У зв`язку з неявкою відповідача суд відповідно до вимог ч.2 ст. 247, ч.1 ст. 280 ЦПК України вважає за необхідне розглянути справу в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків. Судом встановлено, що 14.06.2014 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №497. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №377. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12.03.2019 року шлюб між сторонами було розірвано. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] проживає разом з сином [PERSON] , [INFO] , за адресою її реєстрації: [ADDRESS] , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи. Згідно до висновку органу опіки і піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району №2427/01-20/04 від 16.12.2019 року, встановлено, що районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району як орган опіки та піклування дійшла висновку щодо можливості визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з його матір`ю [PERSON] . Відповідно довідки №088 від 08.08.2019 року, [PERSON] , [INFO] , відвідує дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) комбінованого типу №182 «Щасливе дитинство» Запорізької міської ради Запорізької області з 28.08.2018 по теперішній час. Батько [PERSON] не приймає участі у навчанні та вихованні сина, в дошкільному закладі не з`являвся. Позивач [PERSON] працює в ТОВ «Статусбудінжиніринг» на посаді юриста-консультанта з 08.08.2019 року, що підтверджується характеристикою директора ТОВ «Статусбудінжиніринг», яка міститься в матеріалах справи. Судом враховано, що мати дитини має належні матеріально-побутові умови, має можливість утримувати дитину. В помешканні для дитини створено належні умови для проживання, навчання, розвитку та відпочинку дитини. Згідно постанови Верховного Суду України від 30 травня 2018 року у справі №343/1500/15-ц (касаційне провадження № 61-23861св18), при визначенні місця проживання дітей інтереси дітей мають першочергове значення, що безпосередньо зазначено в Конвенції ООН про права дитини 1989 року, яка є юридично обов`язковим міжнародним договором. При цьому Верховний Суд, врахувавши положення\~ст. 51 Конституції України, статтей\~7,\~157 СК України, а також рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) «М. С. проти України», зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Відповідно до висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини орган опіки і піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з матір`ю. Зокрема, надані позивачем докази свідчать про те, що позивачка постійно піклується про дитину, бере участь у духовному та фізичному розвиткові; за межами шкільного навчання дитина відвідує додаткові заняття з репетитором, відвідує гуртки; мати вчить з дитиною домашні завдання, відвідує батьківські збори; у позивачки наявне упоряджене жиле приміщення, створено умови належного виховання та розвитку дитини. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»\~наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Із системного тлумачення статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої\~статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Відповідно до\~статті 150 СК України\~батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (стаття 155 СК України). Отже, батьки дитини не тільки мають право на виховання дитини та й обов`язок виховувати дитину у атмосфері поваги до її прав, її людської гідності, в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини, сім`ї, свого народу та Батьківщини. За змістом\~статей 160-161 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої\~статті 161 СК України\~свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків. Суд, визначаючи місце проживання дитини в контексті першочергового врахування саме інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, надаючи належну оцінку наявним у справі доказам, з урахуванням ставлення матері до дитини, яка належним чином виконує свої батьківські обов`язки, наявність облаштованого житлового приміщення для дитини, позитивну характеристику матері, її участь у вихованні і навчанні дитини, піклуванні про її здоров`я, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Оцінивши зібрані у справі докази,

Outcome: approved