Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

27 вересня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просила розірвати шлюб, укладений між ними. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вони з відповідачем з 30 серпня 2008 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Шлюб був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, за актовим записом № 460. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], який проживає разом із позивачкою. Спільне життя з відповідачем не склалося у зв'язку із нерозумінням одне одного. Шлюбні відносини припинені з серпня 2016 року. Спільне господарство між ними не ведеться. Вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим. Спору з приводу поділу спільного майна подружжя між сторонами на сьогодні не існує. У зв'язку із викладеним, просила суд розірвати шлюб. Позивачка [PERSON] будучи належним чином повідомленою про дату, місце та час розгляду справи, до судового засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позов задовольнити. У разі задоволення позову, просила залишити їй дошлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, до судового засідання не з'явився, надав суду письмову заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Так, в судовому засіданні встановлено, що30 серпня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, між сторонами був зареєстрований шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 460, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії: [NUMBER] (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження хлопчика Серії: [NUMBER] (а.с.8). Спору з приводу поділу спільного майна подружжя та місця проживання дитини між сторонами на сьогодні не існує. Спільне життя сторін не склалося у зв'язку із нерозумінням одне одного. Шлюбні відносини між ними припинені з серпня 2016 року. Спільне господарство сторони не ведуть. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим. Вказані обставини сторонами не оспорюються, ними визнаються. Крім того, що зазначені обставини сторонами визнаються, вони підтверджуються матеріалами справи, їх визнання відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи і інтереси інших осіб, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову суд не вбачає. В зв'язку з цим, судом відповідно ст. 61 ЦПК України, визнає вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню. Відповідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідачі - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Згідно ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Так, відповідачем [PERSON] на адресу суду було надано письмову заяву, зі змісту якої видно, що останній, позов [PERSON] визнає та не заперечує проти його задоволення. Суд приймає до уваги таку заяву відповідача [PERSON] у зв'язку із наявністю для того законних підстав, та вважає за можливе задовольнити вимоги позивача. Відповідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечило б інтересам одного з них. Дитина залишається із позивачкою, оскільки між сторонами з цього приводу існує домовленість. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити, оскільки встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам сторін. Відповідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на викладене, враховуючи той факт, що позивач просить після розірвання шлюбу залишити їй дошлюбне прізвище «[PERSON]», суд приходить до висновку, що слід його залишити. Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Крім того, відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. У зв'язку з тим, що судом позов задоволено, суд стягує з відповідача на користь позивачки судовий збір, у розмірі 551 грн. 20 коп., сплачений нею при зверненні до суду із даним позовом. На підставі наведеного

Outcome: approved