Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

27.11.2015 року за поштовим штемпелем [PERSON] звернувся до суду з позовом у якому просить визнати незаконним та скасувати наказ Луганської філії Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 22.06.2015 року № 106-к «про припинення з ним трудового договору (контракту)», поновити його на посаді інженера засобів радіо та телебачення I-ї категорії, стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням та несвоєчасною видачею трудової книжки з часу затримки розрахунку по день ухвалення рішення, а також стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 30000,00 грн. Позов мотивований наступним. 01.08.1992 року позивач на підставі наказу ТУСМ-3 № 67-к був прийнятий на роботу на посаду інженера електрозв'язку до виробничо-технічного відділу Луганської філії Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення. З 05.04.1993 року по 28.10.2015 року працював на посаді інженера засобів радіо та телебачення I-ї категорії РТС Луганськ. 22.06.2015 року на підставі наказу керівника Луганської філії Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення № 106-к був звільнений з займаної посади в зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників з яким був ознайомлений 28.10.2015 року з отриманням трудової книжки. Вважає, що при звільненні відповідачем було здійснено ряд порушень: не попереджено про наступне вивільнення за два місяці; не отримано попередньої згоди профспілкового органу на звільнення; звільнення у період відпустки; затримка видачі трудової книжки, не проведення розрахунку в день звільнення. Таке звільнення спричинило позивачу моральну шкоду. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просять його задовольнити посилаючись на порушення відповідачем ч.3 ст.22 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та п.3.2 колективного договору, які забороняють звільнення працівника без використання всіх наявних можливостей для забезпечення зайнятості персоналу на підприємстві, без достатніх причин. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечує посилаючись на неможливість застосування ч.4 ст. 49-2 КЗпП України на яку посилається позивач щодо працівників, які вивільняються у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, пов'язаними з виконанням заходів під час мобілізації на особливий період, на розпорядження керівника обласної військової-цивільної адміністрації Луганської області від 10.06.2015 року як законодавчу підставу для можливості звільнення працівника без згоди профспілкового комітету. Також зазначив, що вихідна допомога була виплачена позивачу в день ознайомлення його з наказом про звільнення. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно відомостей трудової книжки 01.08.1992 року позивач на підставі наказу ТУСМ-3 № 67-к був прийнятий на роботу на посаду інженера електрозв'язку до виробничо-технічного відділу Луганської філії Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення. З 05.04.1993 року по 28.10.2015 року працював на посаді інженера засобів радіо та телебачення I-ї категорії РТС Луганськ (а.с.25-30). На підставі заяви позивача від 18.02.2015 року (а.с.37) позивачу була надана відпустка без збереження заробітної плати з 25.02.2015 року до прийняття рішення про припинення антитерористичної операції, про що Директором [PERSON] видано наказ № 63 (а.с.39). 10.06.2015 року керівником обласної військово-цивільної адміністрації Луганської області було винесене розпорядження № 233 про незадовільну роботу Луганської філії Концерну РРТ та захист інформаційної безпеки Луганської області в якому йдеться про припинення діяльності філії та про звільнення працівників які відмовляються переїхати на контрольовану українською владою територію за місцем знаходження Луганської філії Концерну РРТ в м. Лисичанськ (а.с. 63-65). Згідно п. 9 розпорядження воно набирає законної сили з дня його опублікування у засобах масової інформації. 16.06.2015 року на виконання вищезазначеного розпорядження генеральним директором [PERSON] було винесено наказ про внесення змін до штатного розпису Луганської філії Концерну РРТ згідно якого з 17.06.2015 року вирішено вивести із штатного розпису Луганської філії Концерну РРТ відповідні посади, однією із яких є інженер засобі радіо та телебачення I категорії (а.с.66-69). 22.06.2015 року на підставі наказу керівника Луганської філії Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення № 106-к позивач був звільнений з займаної посади в зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників (а.с.23, а.с.30). Статтею 43 з позначкою 1 КЗпП України передбачені підстави розірвання трудового договору, перелік яких не є вичерпним. Згідно норми даної статті законодавством можуть бути передбачені й інші випадки розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди відповідного виборного органу первинної профспілкової організації. Таким випадком який є підставою для розірвання трудового договору як зазначає відповідач і з чим погоджується і суд є винесене керівником обласної військово-цивільної адміністрації Луганської області розпорядження, про яке зазначено вище. Дане розпорядження є нормативно-правовим актом, який містить правові норми та є обов'язковим для підприємства відносно якого воно винесено. [PERSON] знав про розпорядження керівника адміністрації, про що свідчить долучений ним до його додаткових пояснень Шевченківському районному суду м. Києва додаток від 16.06.2015 року у справі за його позовом до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про стягнення середнього заробітку за час простою з вини працівника з 19.08.2014 року по 24.02.2015 року (а.с.163-165). Отже судом встановлено, що у відповідача були підстави для розірвання трудового договору без згоди виборного органу первинної профспілкової організації вважаючи на передбачену законодавством підставу у вигляді розпорядження керівника обласної військово-цивільної адміністрації Луганської області. За нормою ст. 49 з позначкою 2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Проте вимога про попередження за два місяці не застосовується до працівників, які вивільняються в зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, пов'язаними з виконанням заходів під час мобілізації на особливий період. Оскільки позивач був вивільнений в зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, пов'язаними з виконанням заходів під час мобілізації на особливий період то попередження за два місяці до вивільнення до нього не застосовується. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємств проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. На день звільнення позивач не працював. Виплата була здійснена в день його явки на підприємство, що ним не заперечується та підтверджується довідкою відповідача від 28.10.2015 року № 419 (а.с.148). Отже заперечення позивача на не проведення відповідачем повного розрахунку в день звільнення 22.06.2015 року не приймається судом до уваги за відсутності обов'язку відповідача здійснювати такі виплати в день звільнення з підстав зазначених вище. Як вбачається з ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. У задоволенні вимоги, щодо стягнення моральної шкоди суд відмовляє позивачу оскільки така вимога є похідною від попередніх вимог, які судом не задоволені.

Outcome: dismissed