Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

28 жовтня 2021 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом, предметом якого є: визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що їй на праві приватної власності належить зазначена квартира. Відповідач, будучи зареєстрованим у квартирі з 1998 року у ній не проживає, що підтверджується актом про не проживання. Оскільки наявність реєстрації відповідача у квартирі створює додаткове навантаження щодо сплати комунальних платежів, позивачка змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Враховуючи згоду позивачки, суд ухвалив розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що з 26 квітня 2005 року позивачці на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно належить квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7-8). За змістом акту, затвердженого старостою Кам`янського старостинського округу, відповідач [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак за змістом довідки, наданою старостою Кам`янського старостинського округу, відповідач не проживає за місцем реєстрації з 2012 року. Вирішуючи спір, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 41 Конституції України закріплює право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 316 ЦК України, право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ст. 317 ЦК України, власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник, відповідно до ст. 391 ЦК України, вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право власності включає в себе такі правомочності щодо речі, як право володіння, користування та відчуження. Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 406 ЦК України, сервітут припиняється внаслідок невикористання його протягом трьох років підряд. Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Задовольняючи позов, суд виходить з того, що належне позивачці право власності, що охоплює право володіння, користування та розпорядження майном, не може бути обтяжене правом користування цим майном особою, яка більше 9 років цим правом не користується. Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 908 грн 00 коп., від сплати якого при зверненні до суду з цим позовом позивачка була звільнена. На підставі зазначеного,

Outcome: approved