Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

28 вересня 2017 року\~ [PERSON] звернувся до Словянського міськрайонного суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він є власником житлового будинку № 27 розташованого по вул. Рокосовського м. Словянська Донецької області, в якому з 28 грудня 2011 року і по теперішній час значаться зареєстрованим відповідач [PERSON], який фактично вже більш як два роки у вказаному житловому приміщенні не проживає та його речі в будинку відсутні. Відповідач не сплачує за комунальні послуги та не отримує кореспонденцію за вказаною адресою. Зважаючи на те, що відповідач протягом тривалого часу не проживає у вказаному будинку, а бажання добровільно знятися з реєстрації за вищевказаною адресою він не виявляє, позивач вимушений був звернутися до суду із даним позовом та просити суд ухвалити рішення яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 27 розташованим по вул. Рокосовського м. Словянська Донецької області, та зняти його з реєстрації за вказаною адресою. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, подав до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, позов задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Під час розгляду справи судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи. Так, відповідно до вимог ст.127 ЦПК України, судом за місцем реєстрації відповідача було надіслано повідомлення про виклик його до суду, копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви разом із доданими документами. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 74\~ ЦПК України, судом на адресу відповідача також були спрямовані листи про необхідність його явки в судові засідання, із розясненням положення ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Однак, в жодне із призначених судом\~ судових засідань відповідач не зявився. У звязку із чим, про місце, дату та час розгляду справи його було повідомлено шляхом публікації в пресі оголошення про виклик відповідача до суду, а саме в засобі масової інформації державної сфери розповсюдження газеті «Урядовий курєр». Втім, незважаючи на прийняті судом заходи, відповідач в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про відкладення судового засідання чи розгляд справи у\~ його відсутності від нього до суду не надходило. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача\~ не надійшло клопотань\~ про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди позивача, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів відповідно ст. 224-228 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Як встановлено у судовому засіданні, позивач є власником житлового будинку № 27 розташованого по вул. Рокосовського м. Словянська Донецької області, що стверджується договором купівлі-продажу будинку від 10 липня 2008 року та витягом КП «БТІ» м. Словянська про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19623773 від 22 липня 2008 року (а.с. 9-10,11) За відомостями домової книги для прописки громадян, що проживають [INFO] розташованому по вул. Рокосовського м. Словянська Донецької області, у вказаному будинку з 28 грудня 2011 року значиться зареєстрованим відповідач [PERSON], [INFO] (а.с. 13-15). Згідно із актом складеним комітетом мікрорайону «Северний» м. Словянська Донецької області № 560 від 11 вересня 2017 року, [PERSON] фактично не проживає [INFO] розташованому по вул. Рокосовського м. Словянська Донецької області з 02 червня 2014 року по теперішній час, що ствердили сусіди [PERSON], [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до п. п. 10,11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (\~ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач у судове засідання не зявився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав\~належних доказів, які спростовують доводи позивача. Згідно\~із ст. 383 ЦК України,\~власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сімї.\~ В\~Конституції України\~закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності ( статті\~13,\~41 Конституції України). Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані в статті 1 Першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~([PERSON], 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог\~статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України\~визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. За змістом ст.ст.\~391,\~396 ЦК України,\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України,\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.\~ Відповідно до роз'яснень, викладених у п. п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення ( пункт 3 частини першої\~статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.\~ Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( наприклад, статті\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК УРСР;\~стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Згідно\~із ст. 3 СК України, сімю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обовязки.\~\~\~\~ Оскільки, в судовому засіданні було встановлено, що відповідач не є членом сім'ї позивача, не проживає без поважних причин в будинку, що належить на праві власності позивачеві з червня 2014 року, договірні відносини між позивачем та відповідачем щодо винаймання спірного житла відсутні, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 27 розташованим по вул. Рокосовського м. Словянська Донецької області. Що стосується вимог позивача про зняття [PERSON] з реєстрації за вказаною адресою, суд зазначає, що згідно із розясненнями викладеними в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року, відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду, зокрема про позбавлення права користування житловим приміщенням. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, слідує, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.\~ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Відповідно до ч.1\~ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці здійснюється органом реєстрації З огляду на наведене, зняття з реєстрації відповідача у спірному житловому приміщенні, є наслідком розгляду спору по суті про позбавлення права користування житловим приміщенням відповідача, а тому така вимога не вимагає додаткового вирішення. У звязку із наведеним, суд приходить до переконання, що у задоволенні позовної вимоги про зняття відповідача з реєстраційного обліку слід відмовити. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, повязані із зверненням до суду і розглядом даної цивільної справи. На підставі наведеного,

Outcome: partial