Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-26 00:00:00

29.05.2018 року позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову, позивач зазначила про те, що з 2011 року сторони у справі перебували у фактичних шлюбних відносинах, [INFO] року у сторін народився спільний син [PERSON] Сторони разом не проживають, з часу окремого проживання сторін, малолітній син проживає разом з матір'ю та перебуває на її утримання. Позивач самостійно не може забезпечити належний рівень життя та розвитку дитини, а відповідач у добровільному порядку грошові кошти на утримання дитини не сплачує, внаслідок чого позивач звернулась до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач підтримала позов, просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач у судовому засіданні частково визнав позов, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання малолітнього сина у розмірі однієї третьої частини від його доходу. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що [INFO] року народився [PERSON], що стверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 15.03.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 3). Згідно даних вказаного свідоцтва про народження, батьками малолітнього [PERSON] є сторони у справі: [PERSON] та [PERSON]. Малолітній [PERSON], [INFO], зареєстрований та проживає разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] що стверджується даними довідок про реєстрацію місця проживання позивача [PERSON] та малолітнього [PERSON] (а.с. 4,5). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ст.141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч.ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так, згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов'язку по утриманню дитини. Аналіз ст.183 СК України передбачає, що розмір частки від заробітку, що приходиться на утримання дитини, законом не встановлюється, а визначається судом у кожному конкретному випадку стягнення аліментів з урахуванням обставин, які передбачені у ст.182 СК України. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що наразі малолітній син сторін проживає разом з матір'ю, на відповідача [PERSON] законом покладено однаковий обов'язок з матір'ю [PERSON] щодо утримання і матеріального забезпечення дитини, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов'язку не було досягнуто, однак у судовому засіданні відповідач визнав позов частково про стягнення аліментів у розмірі однієї третьої частини від його доходу, суд надходить до висновку про стягнення аліментів на утримання малолітнього [PERSON], [INFO], у розмірі однієї третьої частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення [PERSON], [INFO] повноліття. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави суму судового збору у розмірі 1280 грн.

Outcome: partial