Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

27 червня 2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] в порядку вимог ст. 405 ЦК України про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме належною їй на праві приватної власності частки Ѕ житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалася на те, що відповідач [PERSON] зареєстрований в цьому житловому приміщенні, однак фактично з 2002 року не проживає в ньому без поважних причин. Відповідач самостійно не знімається з реєстрації спірного житлового приміщення, ним не користується, оплату комунальних послуг не провадить, чим порушує її права власника житла на його розпорядження та користування, в тому числі й на отримання житлової субсидії. Просила звільнити її від сплати судового збору за цим позовом. Ухвалами Чугуївського міського суду Харківської області від 02 липня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про звільнення її від сплати судового збору та позовна заява була залишена без руху з наданням строку для усунення недоліків. 02 серпня 2018 року [PERSON] звернулася до суду із уточненим позовом про визнання в порядку вимог ст. 405 ЦК України [PERSON] таким, що втратив право користування належним їй на праві приватної власності житловим будинком, обґрунтовуючи свій позов тими ж підставами, які зазначала в первісному позові. Позивачка [PERSON] надала до суду заяву, в якій позов підтримала за заявленими підставами, просила розглянути справу за її відсутністю та в порядку заочного провадження у випадку неявки відповідача [PERSON] до суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився без повідомлення причин своєї неявки, був належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, відзив на позов не надав. Представник третьої особи просив розглянути справу за його відсутністю, про що надав відповідну заяву. У зв'язку із зазначеним та на підставі вимог ст.. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу в заочному порядку. Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з копії договору дарування частки житлового будинку, посвідченим 28 грудня 2004 року державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області та зареєстрованим в реєстрі за № 2-3842, [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], і яка зареєстрована за позивачем [PERSON] 22.01.2005 року за реєстраційним № 2в реєстровій книзі № 1 в Чугуївському міжміському бюро технічної інвентаризації (а.с.9-10). Згідно довідок№№7, та№9 від 12.06.2018 року голови вуличного комітету № 30 «Хуторок» в спірному будинку зареєстровані позивач та відповідач [PERSON], і останній в квартирі не проживає з 2002 року по теперішній час (а.с. 4, 24). Відповідно до записів з будинкової книги для прописки громадян, що проживають в буд.[ADDRESS], відповідач [PERSON] був зареєстрований в цьому будинку з 25.06.2009 до 21.11.2009 року та з 16.01.2010 року (а.с.25-26). Під час розгляду справи в суді даних про те, що [PERSON] проживає в спірному будинку та користується ним й під час зазначеного спору, до суду не надано. Будь-яких даних, які б свідчили про те, що відповідачу [PERSON] перешкоджали в користуванні вказаним жилим приміщенням, до суду не надано. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При цьому згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження цим майном. Вищенаведені докази свідчать про те, що відповідач [PERSON], який не проживає у спірному житловому приміщенні без поважних причин з 12 січня 16.01.2010 року ( з дня останньої реєстрації в ньому), втратив право користування цим жилим приміщенням. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11.12.2003 року № 1383-1У зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. За таких обставин зазначене рішення суду після набрання ним законної сили є підставою для зняття відповідача [PERSON] з місця його реєстрації.

Outcome: approved