Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

27 квітня 2021 року позивач, [PERSON] , звернувся до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій вказує, що 22 лютого 2014 року між ним та [PERSON] зареєстрований шлюб. Від спільного проживання сторони дітей не мають. Майнового спору не виникає. Сторони припинили вести спільне господарство у червні 2018 року. Життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між сторонами, а тому подальше збереження шлюбу неможливе. Враховуючи вищевикладене, позивач прохає суд шлюб розірвати.\~ Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 01 червня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.\~ Позивач, [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, часі і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій розгляд справи прохав проводити без його участі. Позов підтримав та прохав його задовольнити. Відповідач, [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву, в якій прохала розгляд справи проводити без її участі. Проти розірвання шлюбу не заперечує. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище [PERSON] .\~ Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 22 лютого 2014 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кобеляцького районного управління юстиції у Полтавській області зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 11 (а.с.3). Статтями 51 Конституції України та 24\~ Сімейного кодексу України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки, чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини третьої, четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі статтею 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має суттєве значення. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд, вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки сторони в 2018 році припинили шлюбні стосунки і відновлювати їх не мають наміру. В зв`язку з вищевикладеним, відповідно до ст. 112 СК України шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи вищезазначене, з урахуванням думки відповідача, вважаю, що після розірвання шлюбу її потрібно надалі іменувати прізвищем [PERSON] . Частиною 1 статті 142 ЦПК України визначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні, в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. Враховуючи зазначене, оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнала позов повністю, позивачу з державного бюджету необхідно повернути 50 відсотків сплаченого судового збору.

Outcome: approved