Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

28 жовтня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що 05 вересня 2014 року відповідачка взяла у неї в борг гроші в сумі 5 041 грн., які зобов'язалась повернути до 15 жовтня 2014 року, про що власноручно написала розписку. Однак, в установлений строк [PERSON] гроші не повернула. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надіслала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, проти заочного вирішення справи не заперечує. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась. Згідно поштового повідомлення, остання за місцем реєстрації та вказаною у позовній заяві адресою не проживає. На підставі абз. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України суд вважає, що вона належним чином сповіщена про час, день і місце розгляду справи. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач проти заочного вирішення справи не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. У зв'язку з неявкою сторін, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором та сплатити відсотки за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Зі змісту ч. 1 ст. 530 ЦК України випливає, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Крім цього, згідно правової позиції Верховного Суду України у спорі про стягнення боргу за договором позики від 18 вересня 2013 року при розгляді цивільної справи №6-53 цс 13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Судом встановлено, що згідно розписки від 05 вересня 2014 року [PERSON] взяла у [PERSON] в борг гроші в сумі 5 041 грн., які зобов'язалась повернути до 15 жовтня 2014 року (а. с. 6). Як вбачається з матеріалів справи відповідачка свої зобов'язання добровільно не виконала, термін повернення позики минув 15 жовтня 2014 року. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими, ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачки необхідно стягнути на користь позивачки судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. та витрат за надання правової допомоги в сумі 1 218 грн., що підтверджується квитанціями на а. с. 1, 8. Всього стягненню із [PERSON] на користь [PERSON] підлягають кошти в сумі 6 502 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved