Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

27.10.2015 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до Шаргородського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідно до договору факторингу б/н від 22.12.2014 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором №2007241380 від 14.12.2013 року, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачкою [PERSON] Відповідно до умов кредитного договору №2007241380 від 14.12.2013 року, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачкою, остання отримала кредит у сумі 25000 грн. зі строком повернення до 14.12.2016 року. Згідно з п. 11 договору, сума кредиту складається з суми кредитних коштів на споживчі цілі в розмірі 24800 грн., 200 грн. кошти на придбання послуг. Банк надає позичальнику споживчий кредит у відповідності до умов кредитного договору, а позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені кредитним договором та Додатком №1 «Графік платежів», що є його невідємною частиною, а також виконувати умови кредитного договору (п. 1.2. кредитного договору). Відповідно до п. 1.4. умов кредитного договору позичальник зобовязаний повністю повернути суму отриманого кредиту та виконати інші зобовязання, встановлені договором не пізніше 14.12.2016 року. У разі порушення строків або суми сплати будь якого з щомісячних платежів, банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобовязань за кредитним договором (п. 1.5.4. кредитного договору). Відповідачкою зобовязання за кредитним договором не виконані, зокрема, не виконується графік погашення кредиту, порушено порядок і строки сплати відсотків. Позивач вимагав від відповідачки повного повернення кредиту, сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, а також сплати пені та штрафу, нарахованих за прострочення виконання зобовязань. Станом на 25.08.2015 року виникла заборгованість відповідачки [PERSON] перед позивачем в розмірі 30131,73 грн., з яких: 22855,60 грн. заборгованість за кредитом; 1,77 грн. сума відсотків за користування кредитом; 7274,36 грн. сума комісії. Просить стягнути з відповідачки [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість в розмірі 30131,73 грн. за кредитним договором №2007241380 від 14.12.2013 року та судові витрати. В попереднє судове засідання представник позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не зявився, але 06.11.2015 року на адресу суду надійшла заява від представника ТОВ [PERSON], що діє за довіреністю від 25.11.2014 року (а.с.19), в якій остання просить розглянути справу у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с.28). Відповідачка [PERSON] в попереднє судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» визнає в повному обсязі, заперечень щодо задоволення позовних вимог не має, не заперечує щодо ухвалення рішення в попередньому судовому засіданні. Суму боргу визнає, але не може повернути кошти за договором кредиту внаслідок тяжкого матеріального становища її сімї (а.с.31). В попереднє судове засідання не зявилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому представник позивача та відповідачка заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності до того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. З розяснень, що місяться в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вбачається, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до розяснень, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», у разі визнання відповідачем позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову… Визнання позову повинно бути безумовним, а якщо у справі беруть участь кілька відповідачів, то ухвалення рішення про задоволення позову за наявності для цього законних підстав можливе лише у разі визнання позову всіма відповідачами… Ухвалюючи рішення по суті спору в попередньому судовому засіданні, суд у мотивувальній частині судового рішення зазначає лише про дії сторін щодо розпорядження своїми процесуальними і матеріальними правами та здійснені судом заходи з перевірки таких дій. З розяснень, що містяться в п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», за змістом частини 4 ст.174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. За таких обставин суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в попередньому судовому засіданні, відповідно до вимог ст. 174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачкою позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З матеріалів цивільної справи встановлено, що 14.12.2013 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] укладено договір кредиту №2007241380 (а.с.7-9). Відповідно до п.1.1. кредитного договору відповідачка [PERSON] отримала у ПАТ «ОТП Банк» споживчий кредит у розмірі 25000 грн., з яких 24800 грн. на споживчі цілі, а 200 грн. на придбання послуг у продавця, яким є ФОП [PERSON], що реалізує Пакет послуг в рамках споживчого кредитування банку. Кредит надано відповідачці строком на 36 місяців, а саме з 14.12.2013 року по 14.12.2016 року із розміром процентної ставки 0,01 % річних. З пункту 1.1. також вбачається, що кредит це кредитні кошти банку чи їх відповідна частина, які надаються позичальнику однією сумою чи частинами в розмірі та на умовах, визначених договором. Надання кредиту є банківською послугою. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] підписала договір про надання їй споживчого кредиту від 14.12.2013 року за №2007241380, отримавши один з оригінальних примірників договору та додаток №1 до нього «Графік платежів» (а.с.7-9,10), а також інформаційний листок умови кредитування по продукту «Instant. Експрес-Промо» (а.с.10, на звороті), що не заперечується відповідачкою, оскільки заперечень щодо позову остання не надала, а навпаки, подала до суду заяву про повне визнання позову. Пунктом 1.2.1. договору встановлено, що банк надає позичальнику споживчий кредит у відповідності до умов кредитного договору, а позивальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені даним кредитним договором та Додатком №1 «Графік платежів», що є його невідємною частиною. Датою надання кредиту є дата підписання позичальником даного договору (а.с.1.3.1. договору). З п. 1.4.1. договору вбачається, що відповідачка зобовязана повністю повернути позивачу суму отриманого кредиту та виконати інші зобовязання, встановлені договором, не пізніше 14 грудня 2016 року. В разі порушення відповідачем строків або суми сплати будь якого з щомісячних платежів, банк має право вимагати дострокового повернення споживчого кредиту (п. 1.5.4. договору). Якщо банк на основі умов договору вимагає повернення споживчого кредиту, таке повернення здійснюється відповідачем протягом тридцяти календарних днів з дати одержання вимоги (п. 1.5.5. договору). 22.12.2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір факторингу №22/12/14/1-2 (а.с.11-14), за яким ПАТ «ОТП Банк» (Клієнт) передає, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (Фактор, Новий Кредитор) приймає право грошової вимоги, що належить Клієнту, і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками (п.1.1. договору факторингу) (а.с.11). За цим договором Фактор одержує право вимагати від боржника належного виконання всіх зобовязань за кредитним договором (п.1.3. договору факторингу). Право вимоги право грошової вимоги Клієнта до боржників, строк платежу за якою настав (наявна вимога) щодо погашення заборгованості, яка виникла на підставі укладених між Клієнтом та боржниками кредитних договорів (п.2.1. договору факторингу). Право вимоги переходить до Фактора з моменту підписання сторонами цього договору, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованості (п.6.2.3. договору факторингу). Відступлення права вимоги за цим договором здійснюється без згоди боржників (п.6.2.4 договору факторингу). З моменту переходу до Фактора права вимоги, відповідно до умов п.6.2.3. договору факторингу, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованості, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правом вимоги Фактору переходять всі інші повязані з ним права в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, зокрема, право звернення до суду (п.6.3. договору факторингу). З Додатку до договору факторингу №22/12/14/1-2 від 22.12.2014 року вбачається, що ПАТ «ОТП Банк» відступило ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за кредитним договором №2007241380 від 14.12.2013 року, укладеним з відповідачкою (а.с.15). Таким чином, відповідно до п.1.1. договору факторингу, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є новим кредитором. Позивачем 15.01.2015 року направлялося повідомлення відповідачці [PERSON] про необхідність сплати заборгованості за кредитним договором №2007241380 від 14.12.2013 року протягом 10 днів з моменту отримання листа за зазначеними в повідомленні реквізитами (а.с.16). Зобовязання за договором кредиту від 14.12.2013 року [PERSON] не виконала до цього часу. Заборгованість по Договору станом на 25.08.2015 року, як і на момент укладення договору факторингу, становить 30131,73 грн., з яких: 22855,60 грн. заборгованість за кредитом; 1,77 грн. сума відсотків за користування кредитом; 7274,36 грн. сума комісії (а.с.15). Заперечень щодо позову, відповідачка на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 29.10.2015 року, не надала, а в заяві до суду зазначила про визнання позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у повному обсязі (а.с.31). Даному факту відповідають правовідносини, повязані із виникненням, дією та припиненням договірних зобовязань, зокрема, факторингу. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно із ч.2 ст.509 ЦК України, зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, в тому числі, з договорів. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вказаного кодексу, інших актів цивільного законодавства… Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ст.1077 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є субєктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ч.ч.1, 2, 3 ст.1079 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст.1082 ЦК України, боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Оскільки факт виконання умов договору кредиту і повернення заборгованості по вказаному договору, право вимоги по якому відступлено позивачеві, відповідачкою [PERSON] не доведено, то право ТОВ «ОТП Факторинг Україна» невиконанням зобовязання з боку відповідачки порушено і підлягає судовому захисту. Відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1218 грн. (а.с.1).

Outcome: approved