Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

29.03.2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Донецький центр підготовки персоналу», третя особа Департамент житлово-комунального господарства про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов'язання зробити запис в трудову книжку та стягнення моральної шкоди. 11.04.2016 року позивачка уточнила позовні вимоги та просила про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов'язання зробити запис в трудову книжку. 31.05.2016 року позивачка уточнила позовні вимоги та просила про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов'язання зробити запис в трудову книжку. Із позову вбачається, що на підставі наказу №29-л від 05.10.2015 року, позивачку було прийнято на посаду інженера з підготовки кадрів 1 категорії до КП «Донецький центр підготовки персоналу». Наказом КП «ДЦПП» №5-ос від 12.03.2016 року позивачці було винесено догану та звільнено зі займаної посади за систематичне невиконання своїх посадових обов'язків без поважних причин, покладених на неї посадовою інструкцією. Позивачка вважає своє звільнення незаконним, та просить зобов'язати відповідача виплатити заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня наступного за звільненням до 22 травня 2016 року, так як з 23 травня 2016 року вона влаштувалася на роботу та зробити запис в трудову книжку, тому що при прийомі на роботу цього не було зроблено. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечував, пояснивши, що позивачці дійсно не виплачена заробітна плата при звільненні, але у підприємства немає грошей. Також представник відповідача надав суду заперечення проти позову в яких просив в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Представник третьої особи просила винести рішення на розсуд суду. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав: У судовому засіданні встановлено, що позивачка перебувала у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується трудовою книжкою та наказом про призначення на посаду від 05.10.2015 року та наказом про звільнення від 12.03.2016 року. (а.с. 2,3, 112-114). Відповідно до довідки відповідачем не було проведено з позивачем розрахунок по заробітній платі при звільненні, а саме: заборгованість по заробітній платі склала: за період з грудня 2015 року по березень 2016 року у розмірі 3133,13 грн, середньоденний заробіток складає 184,13 грн. (а.с.103, 115). Відповідно до наказу від 20.05.2016 року, позивачку [PERSON] було прийнято на роботу з 23.05.2016 року.(а.с.115). Правовідносини по даному позову регулюються Кодексом законів про працю. Згідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівниками регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум провадиться в день звільнення, але не пізніше наступного дня вимоги про розрахунок. Суд вважає, що відповідач порушив законні права позивача на оплату його праці. Згідно з ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Згідно Постанови КМУ від 08 лютого 1995 року №100 «Порядок обчислення середньої заробітної плати» збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Так у жовтні 2015 року позивачка відпрацювала 21 робочий день, у листопаді 2015 року-21 робочий день, заробітна плата за жовтень та листопад склала 7523,29 грн : на 42 відпрацьованих дні = 179,12 грн складає один відпрацьований день. Так позивачка звільнена 12 березня 2016 року, на інше місце роботи згідно наказу працевлаштована з 23 травня 2016 року, тобто час затримки склав на день винесення рішення 48 днів. 48?179,12 грн = 8597,76 грн, однак з урахування принципів розумності та справедливість суд приходить до висновку про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку у розмірі 5000 грн. Таким чином, суд дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 3133,13 грн., середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 12.03.2016 р. по 23.05.2016 року у розмірі 5000 грн., а всього 8133 ( вісім тисяч сто тридцять три) грн. 13 коп. Згідно ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі. Як вбачається із копії трудової книжки, наданої позивачкою, відомостей про її працевлаштування до Комунального підприємства «Донецький центр підготовки персоналу» не вносилося. Враховуючи вищенаведене, суд, вважає за необхідне зобов'язати відповідача внести відомості до трудової книжки позивачки про прийняття її на роботу. Розглядаючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст. 88 ЦПК України, суд дійшов до висновку, що з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у сумі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial