Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

28 лютого 2018 р. [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на його 29 987 грн. моральної шкоди, 10 000 грн. сплачених адвокату за надання правової допомоги, а всього 39 987 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 30 квітня 2017 р. посадовими особами Департаменту патрульної поліції щодо нього було складено 3 протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. ст. 122-4, 124, ч.1 ст. 130 КУпАП. Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 12 червня 2017 р. його було визнано винним у вчинені даних правопорушень та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 10\~200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік. Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 11.07.2017 р. зазначену вище постанову скасовано, а матеріали справи повернуто для доопрацювання та оформлення до Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому. Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 09 жовтня 2017 року справу вдруге було повернуто до цього Управління на доопрацювання. Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 05 лютого 2018 року провадження в справі закрито у звязку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Таким чином під слідством і судом [PERSON] перебував 9 місяців і 5 днів. З огляду на викладене, з урахуванням положень Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди [PERSON] оцінює в 29 987 грн. Крім того, за надання юридичної допомоги у цій справі ним сплачено адвокату 10 000 грн. А тому позов просить задовольнити. 12 квітня 2018 р. Управління Державної казначейської служби України в м. Хмельницький направлено відзив, в якому просять відмовити в задоволення позову, мотивуючи тим, що жодним законодавчим актом, нормативно-правовим актом не передбачено покладення відповідальності на органи Державної казначейської служби України за дії інших юридичних осіб та Держави України в цілому. 13 квітня 2018 р. Департамент патрульної поліції управління патрульної поліції в Хмельницькій області направив суду відзив, в якому просив відмовити в задоволення позову, мотивуючи тим, що законом, на який посилається позивач, передбачено підстави відповідальності за шкоду завдану громадянину. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність органу досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення відповідальності за завдану шкоду. Разом з тим, відповідно до ст.1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Посилаючись на ч.3 ст.13 Закону України «Про Національну поліцію», Положення «Про Департамент патрульної поліції затвердженого наказом НПУ №73 від 06.11.2015р., ст.5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» зазначає, що Департамент патрульної поліції не входить до переліку органів зазначених в Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно- розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а тому дія вищенаведеного Закону на нього не поширюється. Також зазначив, що протоколом особа не притягується до адміністративної відповідальності, він лише є підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення у встановленому законом порядку. В той же час, відповідно до положень глав 22, 23 КУпАП особу, винну у вчиненні правопорушення, притягують до адміністративної відповідальності лише на підставі постанови. Однак, посадовими особами Департаменту патрульної поліції у вказаній справі жодна постанова не виносилась, штраф на [PERSON] не накладався, що підтверджується матеріалами справи №686/23042/17, а тому посилання позивача на незаконне накладення штрафу є безпідставними. А жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували вимоги позивача та розмір заподіяної шкоди позивачем не надано. В судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримав та просив задовольнити з підстав наведених у позові. Представники відповідачів в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позову, з підстав наведених у відзивах. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, у звязку із наступним. Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст.\~89\~ЦПК України\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~обєктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний звязок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, судом встановлено, що постановою Хмельницького міськрайонного суду від 12 червня 2017 р. [PERSON] було визнано винним у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124, ч.1 ст. 130 КУпАП за те, що останній 30 квітня 2017 року о 18.15 год. в стані алкогольного спяніння керуючи транспортним засобом марки «Chevrolet niva» н.з. ВХ2179АТ, в м. Хмельницькому в дворі будинку по вул. Госпітальна, 6/1, рухаючись заднім ходом не впевнився в безпеці даного маневру та допустив наїзд на інший транспортний засіб, який стояв позаду та залишив місце ДТП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10\~200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік. Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 11.07.2017 р. зазначену вище постанову скасовано, а матеріали справи повернуто для доопрацювання та оформлення до Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому. Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 09 жовтня 2017 року справу вдруге було повернуто до цього Управління на доопрацювання. Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 05 лютого 2018 року (набрала законної сили 16.02.2018 р.) провадження в справі закрито у звязку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. [PERSON] звертаючись до суду про відшкодування\~\~моральної шкоди та витрат на правову допомогу, виходячи із строків перебування під слідством і судом, посилаючись на Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» просив таку відшкодувати. Згідно зі статтею 19\~Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та\~законами України. Відповідно до статті 56\~Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У статті 23\~ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Відповідно до статті 1173\~ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно зі статтею 1174\~ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. За висновком Верховного суду України у справі № 6-501цс17 шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті1173, 1174 цього Кодексу). За\~ст.1. Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянину внаслідок незаконного\~\~адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення\~\~ штрафу. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення(ст.2 Закону). Для настання відповідальності перед позивачем обов'язковою умовою є визнання наведених рішень незаконними та їх подальше скасування, а також визнання дій або бездіяльності таких органів (посадових осіб) протиправними. Вина є підставою для відповідальності. У Висновку № 3 Консультативної ради європейських суддів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, які пред'являються їм у зв'язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою подання апеляційної чи касаційної скарги. Законність актів правосуддя, дій (бездіяльності) судів (суддів), вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. За правовим висновком Верховного суду України у справі №6-3139цс16 належним відповідачем у таких спорах може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя. Згідно з частиною шостоюстатті 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування або прокуратури, відшкодовується на загальних підставах. Застосування положення частини шостої статті 1176\~ЦК України можливе у випадку, коли предметом позову є інші дії чи бездіяльність, зокрема, суду, які не пов'язані зі здійсненням правосуддя, відправленням судочинства, яке має на меті прийняття акта органом судової влади. Тобто це інші дії суддів (суду) при здійсненні правосуддя, коли спір не вирішується по суті, у разі їх незаконних дій або бездіяльності і якщо вина судді встановлена не лише вироком суду, а й іншим відповідним рішенням суду. Таке законодавче врегулювання відповідає вимогам статей 6, 41\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року. Відшкодування моральної шкоди відповідно до\~ст.\~4\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» здійснюється за рахунок державного бюджету. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.81 ЦПК України). Рішення, дії органів та посадових осіб, що виносили рішення щодо позивача\~\~в рамках даної справи не визнані протиправними. За постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 11.07.2017 року констатовано, що на підставі протоколів в справі про адміністративне правопорушення серії БР № 136469, БР № 198742 та БР № 198602 від 30 квітня 2017 р. щодо [PERSON] не розкрито суті інкримінованих порушень, нечітка схема ДТП, відсутність фотознімків місця ДТП, детального опису механічних ушкоджень, що не дає обєктивно зясувати всі обставини справи, а тому постанова суду від 12 червня 2017 р. була скасована. Проте в діях суддів Хмельницького міськрайонного суду, які ухвалювали вищезазначені рішення, склад злочину за обвинувальним вироком суду не встановлювався, а отже, відсутні підстави для відшкодування державою завданої, на переконання позивача, шкоди. Також, суд звертає увагу про недоведеність позивачем незаконності постанов, що винесені 09.10.2017 року та 05.02.2018 року. Вина позивача щодо вчинених адміністративних правопорушень не спростована зібраними по справі доказами. Тому факт заподіяння моральної шкоди позивачу є недоведеним та сумнівним. Крім того, враховуючи\~ст.1 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність»,\~Закон України «Про Національну поліцію», Департамент патрульної поліції, зокрема Управління патрульної поліції в Хмельницькій області, не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність або досудове розслідування. А отже, не може бути субєктом відповідальності в рамках даних правовідносин. Зважаючи на вищевикладене, підстави для задоволення позову відсутні. Відповідно до ст.ст.137,141 ЦПК України\~у суду відсутні правові підстави для відшкодування позивачу витрат на правову допомогу.

Outcome: dismissed