Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

28 січня 2015 року до Ленінського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ФО-П [PERSON] з наступними вимогами. Визнати недостовірною інформацію поширену [PERSON] відносно [PERSON] у наступних джерелах: письмових поясненнях по цивільній справі №2609/22762/12, що знаходиться в провадженні [PERSON]»янського районного суду м. Києва; усних поясненнях по цій справі; у заяві до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, а саме наступну інформацію: «Документ під назвою «Дослідження та аналіз результатів експертного висновку по матеріалам цивільної справи №2609/22762/12», виконаний НТУ «ХПІ» позивачем підроблений».«В судовому засіданні 28.04.2014 р. відповідач представив беззаперечні докази, які свідчать, що Висновок спеціалістів Національного технічного університету «Харківській політехнічний інститут» від 17.03.2014 р. підроблений позивачем». «Позивач в судовому засіданні 21.05.2014 р. зробив заяву, що патент України №25198 відповідає критерію «Новизна» ( мається аудіо запис засідання)» Зобов'язати [PERSON] не пізніше наступного дня від набрання рішенням законної сили, спростувати інформацію, вказану в попередньому пункті, шляхом направлення листів до [PERSON]»янського суду м. Києва та Вищої кваліфікаційної комісії суддів України із зазначенням у них такого тексту: «Поширену мною раніше інформацію щодо вчинення [PERSON] дій по підробці висновку НТУ «ХПІ» та визнанню відповідності патенту України №25198 критерію «новизна» вважати недостовірною». [PERSON] також просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь моральну шкоду в сумі 10000 гр. і судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог у позовній заяві зазначено про те, що у Соломянскому райсуді м. Києва розглядається цивільна справа №2609/22762/12 ( суддя Калініченко О.Б.) за позовом [PERSON] до Державної служби інтелектуальної власності та [PERSON] про визнання недійсним деклараційного патенту України №25198 на корисну модель «Сухе пальне», оскільки зазначений патент не відповідає умовам пп.1,5 ст.6 та п.2 ст.7 Закону України «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі». На підтвердження зазначеного [PERSON] були, зокрема, надані наступні документи: висновок дослідження проведеного патентно-правовою фірмою «Інвента»; висновок Харківського національного університету цивільного захисту; висновок дослідження, проведеного ТОВ «Патентне-правове агентство «Аргента»; висновок дослідження, проведеного спеціалістами Національного технічного університету «Харківській політехнічний інститут». У позовній заяві також зазначено, що протягом розгляду справи [PERSON] неодноразово поширювалась інформація, що не відповідає дійсності та ганьбить честь та гідність позивача. Така інформація була поширена [PERSON] у наступних документах. У письмових поясненнях від 25.04.2014 р. [PERSON] зазначив: «Документ під назвою «Дослідження та аналіз результатів експертного висновку по матеріалам цивільної справи №2609/22762/12» виконаний НТУ «ХПІ» підроблений. 18.06.2014 р. [PERSON] на особистому прийомі у Вищій кваліфікаційній комісії суддів України було подано скаргу (заяву) щодо неправомірної поведінки судді. У вказаній скарзі (заяві) [PERSON], зокрема, вказано.1) «В судовому засіданні 28.04.2014 р. відповідач 2 представив незаперечні докази, які свідчать, що висновок Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» від 17.03.2014 р. підроблений позивачем». 2) «Позивач в судовому засіданні 21.05.2014 р. зробив заяву, що патент України №25298 відповідає критерію «Новизна» (мається аудіо запис засідання)». Зазначені твердження відповідача є недостовірною інформацією, що формує негативну оцінку діяльності позивача, принижує оцінку його діяльності з боку громадськості та суспільства, породжує сумніви щодо дотримання ним моральних та правових норм. У звязку з поширенням відповідачем недостовірної інформації позивач знаходиться у стані постійного нервового хвилювання, напруження та стресу, в результаті чого у позивача різко знизилася працездатність, що негативно впливає на якість виконання ним своїх трудових обовязків та досягнення позитивних результатів у праці. Вказані дії відповідача суперечать основним засадам правової держави в частині поваги, недоторканості до честі та гідності людини. ( т.1 а. с. 1-8). 09 червня 2015 р. до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON], в якій він просив визнати недостовірною інформацію, поширену [PERSON] відносно нього у наступних джерелах. А) у первісній позовній заяві [PERSON] до [PERSON] про захист гідності, честі та ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації у цивільній справі №642/563/15ц, а саме: «відсутність підробки вказаного документу фактично вже була раніше встановлена Київським РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області». Б) у додаткових поясненнях [PERSON] від 08.05.2015 р. стосовно заяви відповідача [PERSON] від 27.04.2015 р., а саме: «наразі відповідач шляхом зловживання своїми процесуальними правами, визнаними нормами чинного законодавства, цілеспрямовано затягує розгляд цивільної справи №642/563/15ц, намагаючись унеможливити винесення рішення по суті заявлених позовних вимог». Зобовязати [PERSON] не пізніше наступного дня від набрання чинності рішення у зазначеній справі спростувати інформацію, вказану в п. п. 2а,2б шляхом направлення листа до Ленінського районного суду м. Харкова із таким текстом: «Поширену мною раніше інформацію про те, що відсутність підробки висновку спеціалістів НТУ «ХПІ» від 17.03.2014 р. фактично вже була раніше встановлена Київським РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області, а також, що відповідач [PERSON] шляхом зловживання своїми процесуальними правами, цілеспрямовано затягував розгляд цивільної справи №642/563/15ц, намагаючись унеможливити винесення рішення по суті заявлених позовних вимог, вважати недостовірною». У зустрічному позові [PERSON] також просив стягнути з [PERSON] на його користь 35000 гр. у якості відшкодування моральної шкоди і судові витрати. Після цього [PERSON] надав до суду уточнення до зустрічної позовної заяви в яких просив стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду в сумі 60000 гр., витрати на лікування у розмірі 1300 гр. в ДЛПЗ «Центральна клінічна лікарня Укрзалізниці, 6000 гр. за дослідження фахівця-психолога і 1042 гр. 20 коп. за транспортні витрати, всього 68342 гр. 20 коп., а також судові витрати за зустрічним позовом. У позовній заяві [PERSON] зазначив, що він з 1991 р. працює директором «БІОН» ЛТД ТОВ. [PERSON] вищу освіту, наукову ступінь кандидата технічних наук. Підприємство «БІОН» ЛТД ТОВ виготовляє побутові товари, в тому числі такий вид продукції як «Сухе пальне». Він є винахідником 2-х патентів України на «Сухе пальне». З 2014 р. «БІОН» ЛТД ТОВ виконує держзамовлення на поставку «Сухого пального» для Збройних сил України». [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, який до 27.05.2012 р. також виготовляв схожу продукцію під назвою «Сухе пальне». Оскільки цю продукцію він виготовляв з порушенням чинного законодавства, незаконно використовуючи його, [PERSON], патент №25198 «Сухе пальне», рішенням господарського суду Харківської області від 27.05.2012 р. [PERSON] було заборонено виготовлення товарів (сухого пального), які виготовлені з використанням патенту України №25198. 26.09.2012 р. [PERSON] звернувся до [PERSON]»янського районного суду м. Києва з позовом до Державної служби інтелектуальної власності (ДСІВ) та [PERSON] про визнання недійсним патенту України №25198 на корисну модель «Сухе пальне» ( справа №2609/22762/12). Справа до теперішнього часу не розглянута. В якості доказу [PERSON] [PERSON]»янському райсуду м. Києва була надана ксерокопія висновку спеціалістів НТУ «ХПІ» від 17.03.2014 р.. З огляду на те, що копія цього документу містить ознаки підробки, а [PERSON] не надав на вимогу суду його оригінал, він, [PERSON], неодноразово звертався до [PERSON]»янського райсуду м. Києва з проханням виключити цей документ із кола доказів по справі. Крім того, СВ Київського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області 03.03.2015 р. були внесені відомості до ЄРДР за №12015220490001067 з правовою кваліфікацією за ст. 358 ч.2 КК України (складання чи видача експертом завідомо підроблених офіційних документів) і розпочате досудове розслідування по факту внесення в висновок спеціалістів НТУ «ХПІ» від 17.03.2014 р. недостовірних відомостей. [PERSON] та його представнику [PERSON] відомо про вказане досудове слідство, бо вони були допитані у якості свідків по цьому провадженню. [PERSON] дав слідчому свідчення про те, що він не знає, де знаходиться оригінал висновку спеціалістів НТУ «ХПІ» від 17.03.2014 р.. [PERSON] у якості свідка пояснив, що не памятає як він отримав висновок НТУ «ХПІ», проте заявив, що він заплатив за цей висновок 1000 гр., кому не памятає. Однак, згідно довідки головного бухгалтера НТУ «ХПІ» від 20.03.2015 р. №66-18/68 «від замовника ФОП [PERSON] по договору №82460 від 11 березня 2014 р. кошти не поступали». В первісній позовній заяві про захист гідності, честі та ділової репутації [PERSON] зазначив, що « твердження відповідача стосовно вчинення [PERSON] кримінального злочину у вигляді підробки висновку спеціалістів НТУ «ХПІ» є недостовірними, а звинувачення безпідставними та недоведеними належними засобами доказування. Відсутність підробки вказаного документу фактично вже була встановлена Київським РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області. Як випливає із наведеного [PERSON] фактично повідомляє суду про наявність в його, [PERSON], діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст.383 КК України (завідомо неправдиве повідомлення суду про вчинення злочину) і вводить суд в оману, стверджуючи, що відсутність підробки вказаного документу фактично вже була раніше встановлена Київським РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області. Вказана інформація є недостовірною, ганьбить його честь, гідність та завдає шкоди його діловій репутації керівника субєкту підприємницької діяльності. Діями [PERSON] по поширенню недостовірної інформації були порушені його особисті немайнові права У додаткових поясненнях [PERSON] від 08.05.2015 р. зазначено, що «на думку позивача ([PERSON]О.) наразі відповідач (тобто [PERSON]А.) шляхом зловживання своїми процесуальними правами, визнаними нормами чинного законодавства, цілеспрямовано затягує розгляд цивільної справи №642/563/15-ц, намагаючись унеможливити винесення рішення по суті заявлених вимог (а.с.63). Це твердження вмотивовано тим, що 08.04.2015 р. через відсутність [PERSON] суд відклав розгляд справи на 12.05.2015 р., а також фактом подання [PERSON] заяви від 27.04.2015 р. про відкладання судового розгляду та призначення по справі попереднього судового засідання. Втім перед поданням до суду «додаткових пояснень» від 08.05.2015 р. представник [PERSON] [PERSON] додатково ознайомився з матеріалами цивільної справи, в якій на аркуші 57 міститься довідка начальника поштового відділення №93 про те, що рекомендований лист з повідомленням був вручений [PERSON] 17.04.2015 р.. Тобто [PERSON] отримав виклик до суду пізніше дати розгляду справи, а тому з обєктивних причин не зміг прийняти участь в цьому судовому засіданні. Представник [PERSON] також ознайомився з його, [PERSON], заявою від 27.04.2015 р. щодо переносу справи з 12.05.2015 р. на іншу дату у звязку з його перебуванням у щорічній відпустці. Поширена відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] інформація щодо зловживання ним, [PERSON], своїми процесуальними правами, цілеспрямованого затягування розгляду цивільної справи, намагання унеможливити винесення рішення по суті заявлених позовних вимог ганьбить його честь, гідність, а також завдає шкоди його діловій репутації керівника субєкту підприємницької діяльності. Зазначені вище факти поширення [PERSON] негативної інформації стали інтенсивно психотравмуючими факторами, стан його здоров»я значно погіршився. На фоні отриманої психо-емоційної травми внаслідок протиправних дій [PERSON] він вимушений звертатися за медичною допомогою, у нього підвищений артеріальний тиск. Настали: безсоння, головний біль, емоційний розлад, низька працездатність, що призвело до матеріальних втрат внаслідок неможливості ефективно керувати підприємством, яке він очолює. З 16.06.2015 р. по 19.06.2015 р. він знаходився на лікуванні в ДЛПЗ «Центральна клінічна лікарня Укрзалізниці». Вартість лікування склала 1300 гр.. Згідно висновку дипломованого київського фахівця-психолога [PERSON] діями [PERSON] внаслідок поширення недостовірної інформації йому спричинені моральні страждання. Майновий еквівалент моральних страждань дорівнює 60000 гр.. Вартість зазначеного психологічного дослідження склала 6000 гр., вартість проїзду до м. Києва для обстеження психологом і на зворотній шлях до м. Харкова - 1042,2 гр.. Вказані грошові суми компенсацій він просить стягнути з [PERSON]. ( т.1 72-77, 203208, т.2 а. с. 2-8). У судовому засіданні сторони свої позовні вимоги підтримали, проти задоволення позову опонента заперечували і дали пояснення, які є аналогічними їх позовним заявам і письмовим запереченням наведеним вище. Допитаний у якості свідка [PERSON] дав такі ж покази про факти, зазначені в його позовній заяві Допитана у якості свідка [PERSON], дружина [PERSON], пояснила, що позов [PERSON], завдав її чоловіку [PERSON] моральних страждань, оскільки викладені у позові факти не відповідають дійсності. Внаслідок цього стан здоров»я і працездатність [PERSON] погіршилися, була завдана шкода його діловій репутації, як керівника. Вислухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовів необхідно відмовити з наступних підстав. У 2012 р. [PERSON] звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просив заборонити [PERSON] виробництво товарів, які виготовлені з використанням патенту №25198 від 25.07.2007 р. та стягнути з відповідача збитки, які були заподіяні з 11.04.2007 р. в сумі 53368 гр.. Рішенням господарського суду Харківської області від 23 травня 2012 р. позовні вимоги були задоволені повністю ( ч.1 а. с. 140 147). 26 вересня 2012 р. ФО-П [PERSON] звернувся до [PERSON]»янського районного суду м. Києва з позовом до Державної служби інтелектуальної власності та [PERSON] про визнання недійсним деклараційного патенту України №25198 на корисну модель «Сухе пальне», мотивуючи тим, що патент не відповідає умовам пп. 1,5 ст.6 та п.2 ст.7 Закону України «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі» ( справа №2609/22762/12). В якості доказу [PERSON] надав [PERSON]»янському районному суду м. Києва ксерокопію висновку спеціалістів НТУ «ХПІ» по матеріалам справи №2609/22762/12 від 17 березня 2014 р., згідно якого патент України №25198 на корисну модель «Сухе пальне» не відповідає умовам патентоздатності корисної моделі «промислова придатність» і «новизна» - на дату подання заявки на видачу патенту( т.1 а. с. 27-30, т.2 а. с. 69 72). Рішення по цій справі не винесено. [PERSON] вважає, що під час розгляду справи [PERSON]»янським райсудом м. Києва [PERSON] неодноразово поширював інформацію, що не відповідає дійсності та ганьбить його честь і гідність, стосовно того, що висновок дослідження, проведеного спеціалістами НТУ «ХПІ» від 17.03.2014 р., ним підроблений. Такі ж відомості про підробку документу [PERSON] зазначив у скарзі (заяві) до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України щодо неправомірної поведінки судді Солом»янського районного суду м. Києва [PERSON] (т.1 а. с. 16 25). 28 січня 2015 р. [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою про захист гідності, честі та ділової репутації шляхом спростування зазначеної недостовірної інформації (т.1 а. с. 1-8). 09 червня 2015 р. під час слухання справи №642/563/15ц за вказаним позовом [PERSON] про захист гідності, честі та ділової репутації до суду звернувся [PERSON] із зустрічною позовною заявою про захист його честі, гідності та ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації (т.1 а. с. 72 77) . У зустрічній позовній заяві зазначено, що [PERSON] та його представник [PERSON] приховали від суду відому їм достовірну інформацію щодо кримінального провадження за ст.358 ч.2 КК України і про перевірку їх на причетність до підробки і використання підробленого документу. В первісній позовній заяві про захист гідності, честі та ділової репутації вказана недостовірна інформація стосовно вчинення [PERSON] кримінального злочину у вигляді підробки документу і про те, що відсутність підробки документу фактично вже була раніше встановлена Київським РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області. Також у зустрічному позові була поширена недостовірна інформація щодо зловживання своїми процесуальними правами цілеспрямованого затягування розгляду цивільної справи, чого насправді не було. На час розгляду цієї справи питання про підробку висновку дослідження НТУ «ХПІ» СВ Київського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області не вирішене. Таким чином сторони обвинувачують один одного у поширенні недостовірної інформації під час розгляду цивільних справ шляхом надання доказів і письмових документів, а також [PERSON] обвинувачує [PERSON] у поширенні недостовірної інформації, яке виразилося у поданій ним до ВККСУ заяві ( скарзі) на дії судді, де зазначено про підробку документу [PERSON]. Відповідно до ст. 277 ЦПК України фізична особа, особисті майнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім»ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростовування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. У пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове прав. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації, поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв»язку; викладення в характеристиках, заявах листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної чи юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з ч.3 ст.277 ЦК України (435-15) негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного ( презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до п.16 цієї ж Постанови, за ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися \~до \~органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, \~передбаченого ст. 40 \~Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Відповідно до п.1,2 ст.30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції, якою є рішення Європейського суду з прав людини від 08.07.1986р. по справі Лінгенса до республіки Австрія. На підставі викладеного суд вважає, що сторони у справі висловили свою оцінку наведеним обставинам цивільних справ та свої припущення щодо порушення їх прав та інтересів, а також необхідності вчинити певні дії, у зв»яку з обставинами справи, у зв»язку з чим звернулися до органів, компетентних вирішувати поставлені ними питання. За думкою суду надання сторонами у цивільній справі доказів, позовних заяв, усних чи письмових пояснень у яких наводяться їх доводи в обґрунтування заявлених вимог, не може вважатися поширенням недостовірної інформації. З урахуванням наведених підстав суд відмовляє у задоволенні позовів. Приймаючи до уваги, що у задоволенні обох позовів відмовлено, суд відмовляє у стягненні заявлених [PERSON] і [PERSON] інших позовних вимог, а також на підставі ст.88 ЦПК України відмовляє позивачам у стягненні судових витрат.

Outcome: dismissed