Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

27 листопада 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, якою просить суд зняти арешт зі всього нерухомого майна, який накладено на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.08.2005 року, винесеної державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського РУЮ Харківської області; а також просить виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис від 05.10.2012 року за № 140347920 про арешт всього нерухомого майна, яке належить йому на праві власності. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 05 жовтня 2018 року він дізнався про арешт всього нерухомого майна, що був накладений державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського РУЮ Харківської області згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.08.2005 року. Вважає, що при здійсненні виконавчих дій державним виконавцем були грубо порушені його права як боржника, так як він не отримував жодних листів та будь-яких інших документів, з яких було б зрозуміло, що було відкрито вищевказане виконавче провадження. Таким чином, на сьогоднішній день позивач по справі не має змоги повноцінно та на власний розсуд розпоряджатися своїм нерухомим майном, так як арешт не знято, у звязку із чим змушений звернутися до суду для захисту своїх законних прав та інтересів. В судове засідання позивач у справі не зявився, надавши письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги повністю підтримав та наполягав на їх задоволенні (а.с.20). Представник відповідача по справі - Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Купянському, Шевченківському районах та м. Купянськ ГТУЮ у Харківській області в судове засідання також не зявився, надавши до суду письмову заяву, якою просив суд розглядати справу у їх відсутність (а.с.19). Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст.\~56\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 01 листопада 2005 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто заборгованість за договором позики та 3% річних з урахуванням індексу інфляції (а.с.8,9). До винесення вищевказаного рішення суду, 27 липня 2005 року Шевченківським районним судом Харківської області було винесено ухвалу про накладення арешту на майно, грошові внески та урожай сільськогосподарських культур [PERSON], а також накладено заборону на відчуження транспортних засобів автомобіля ЗІЛ-130 і комбайну СК-5 «Нива», які знаходились в його користуванні (а.с.10). Так, згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.08.2005 року на майно позивача по справі [PERSON] накладено арешт державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського РУЮ Харківської області. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, 04.08.2005 року згідно постанови б/н від 04.08.2005 року ВДВС Шевченківського РУЮ накладено арешт на «невизначене майно, все майно», власником якого є [PERSON] (а.с.5-7). Згідно клопотання № 34244/14.14-32 від 18.12.2018 року, наданого Міжрайонним відділом Державної виконавчої служби по Купянському, Шевченківському районах та м. Купянськ ГТУЮ у Харківській області, на сьогоднішній день будь-яких виконавчих проваджень відносно позивача [PERSON] у відділі не перебуває (а.с.19). Відповідно до ч. 2 ст.\~30\~ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Стаття 16\~ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно вимог ст. 319 ЦК країни, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За правилами ст. 391 ЦК України право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституцією України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.\~212\~ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду у позивача будь яких боргових зобовязань не має, а накладений арешт на майно, порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved