Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

28 листопада 2017 року до Троїцького районного суду Луганської області надійшла вищевказана позовна заява, в обґрунтування вимог якої зазначено, що 10 вересня 2005 року між позивачем та відповідачем Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №598. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з відповідачем. Наразі шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться та близько пів року сторони живуть окремо. Причиною цього стала відсутність порозуміння, взаємоповаги та виникнення конфліктів. Позивач переконаний, що подальше збереження шлюбу та примирення між ними неможливе, у зв'язку з чим просить розірвати укладений між ним та відповідачем шлюб. В підготовче судове засідання сторони не з'явились. Позивач надав письмову заяву, згідно якої просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Від відповідача на адресу суду також надійшла письмова заява, в якій вона просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі і після розірвання шлюбу просила її прізвище визначити як «[PERSON]». Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За таких обставин, зважаючи на той факт, що відповідач позовні вимоги визнала в повному обсязі, направивши про це відповідну заяву до суду, суд приходить до висновку, про можливість ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні. Суд, дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, приходить до наступного. Згідно свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого 16 січня 2006 року, позивач та відповідач з 10 вересня 2005 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Шлюб було зареєстровано Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиці під актовим записом № 598 (а.с. 7). Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини [NUMBER] від 20.08.2009 року, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області (а.с.8). Спору щодо визначення місця проживання дитини в рамках даної справи заявлено не було. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється втрата почуття взаємоповаги та розуміння, наслідком чого є виникнення сварок. Сторони разом не проживають і спільного господарства близько півроку. Примирення між ними неможливе. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач у заяві про визнання позовних вимог просить суд, після розірвання шлюбу, залишити їй шлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved