Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

26 січня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Овідіопольського районного суду з вищевказаним позовом, мотивуючи це грубим порушенням з боку завідувача законодавства про працю, що полягає у звільненні, грубому порушенні порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності, відсутності у наказі причини звільнення, непогодженні звільнення з третьою особою, Овідіопольською районною радою, яка є власником районного будинку культури, при цьому, позивач до кримінальної відповідальності не притягувався, а порушення трудових обов'язків, в якому відповідач його звинувачує, має триваючий, а не разовий характер, і тому не може бути підставою для звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України. В ході судового розгляду позивач підтримав свої позовні вимоги, в подальшому до суду не з'явився, але направив лист в якому зазначив, що на позовних вимогах наполягає просить справу розглянути в його відсутності. Відповідач з позовом не погоджується та надав письмові заперечення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 40 п.4 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноважений ним органом лише у випадках: п.4 прогул (в тому числі відсутності на роботі більш трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Так судом встановлено, що 01.03.2006 року позивач [PERSON], [INFO] був прийнятий на посаду сторожа у районний будинок культури, 01.03.2010 року позивач переведений на посаду техніка звукової, освітлювальної та відео апаратури, а з 02.03.2013 року позивач переведений на посаду директора районного будинку культури, 12 травня 2015 року позивач за ст. 41 п.1 КЗпП України був звільнений, 04 серпня 2015 року згідно наказу №124-к від 21.08.2015 року був поновлений на посаді директора Овідіопольського районного будинку культури. 20 січня 2016 року позивач був звільнений за прогули згідно ст.40 п.4 КЗпП України на підставі наказу № 13-к. від 20.01.2016 року Сектора культури Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області (податковий код 02229646), що підтверджується трудовою книжкою на ім'я [PERSON] (а.с.10-17). При розірванні з позивачем трудового договору не були виконані вимоги порядок звільнення працівника, передбачений ст.43 КЗпП України та ст. 38 п.10,39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 15.09.1999 року за № 1045 ХІV зі змінами. З матеріалів справи видно, що з 24 грудня 2015 року по 31 грудня 2015 року позивач [PERSON] знаходився у медичної установі на лікуванні (а.с.44). Під час знаходження позивача на лікуванні 24 грудня 2015 року уповноважена особа - завідуючий сектором культури звернулась до голови профспілкового комітету з поданням про надання згоди на звільнення в порядку ст. 40 п.4 КЗпП, засідання профкому відбувались 30 грудня 2015 року та 12 січня 2015 року відповідно до якого профком надав згоду на звільнення. 4 грудня 2015 року, відповідно до ст.43 ч.3 КЗпП України подання уповноваженої особи може бути розглянуто без участі працівника у разі повторної його неявки без поважних причин. Перше засідання профкомітету відбувалось 30 грудня 2015 року, в той час коли позивач знаходився на лікуванні, повторне засідання профкому відбувалось 12 січня 2016 року при цьому належних та допустимих доказів того, що його повідомляли в справі відсутні, а тому суд приходить до висновку, що рішення профкому щодо надання згоди на звільнення позивача носила формальний характер та такий який був здійснений з порушенням його порядку. Заперечення відповідача щодо того, що звільнення було вчинено відповідно до норм трудового законодавства при розгляді справи не знайшло свого підтвердження ( а.с.32) Виходячи з вищевказаного суд проходить до висновку, що звільнення позивача було здійснено з порушенням трудового законодавства. Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення на роботі без законних підстав або незаконне переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом який розглядає трудовий спір. Середньомісячна заробітна плата позивача з розрахунку двох календарних місяців його роботи складає 2961.99 грн. (а.с.111). Час вимушеного прогулу рахується з 21 січня 2016 року по час прийняття судового рішення. Цивільний позов розглядається з 26 січня 2016 року, в ході розгляду справи з боку позивача та його представника неодноразово були клопотання про відкладення розгляду справи з тих чи інших підстав, вини відповідача в розгляду справи більш, як один рік не має права, а тому відповідно до ст. 235 ч.2 суд розглядає питання про виплату працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік, що складає 35 543.88 грн. (2961.99х12=35 543.88). При розгляду справи позивач посилався в своїх доводах на, те що звільнення з роботи здійснилось без погодження з районною радою, при цьому позивач посилається на рішення Овідіопольської райради Одеської області № 467-У від 23.07.2009 року, але до цих доводів суд відноситься критично з наступного. З матеріалів справи видно , що контракт з позивачем не укладався, а був укладений звичайний трудовий договір. Згідно з посадовими інструкціями директора районного будинку культури, які затверджені відповідачем від 25.04.2013 року та з якими ознайомлений позивач до компетенції завідуючого сектора культури віднесено прийняття на роботу та звільнення з роботи в порядку передбаченим трудовим законодавством, виходячи з вказаного, суд приходить до висновку, що погодження з райрадою щодо звільнення позивача не потребує. Не відповідає посилання позивача на те, що з боку адміністрації відповідача були порушення положень ст. 149 КЗпП, а саме не були відібрані письмові пояснення, щодо порушення трудової дисципліни, але ці посилання спростовуються актом від 23.11.2015 року, актом від 25.11.2015 року, актом від 26.11.2015 року та листуванням з [PERSON] з яких слідує, що позивачу було запропоновано надати письмові пояснення, щодо відсутності його на роботі, але відповідач фактично відмовився від надання письмових пояснень (а.с.36-40). Позивач звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі та присудження виплати заробітної плати з урахуванням предмету позову, суд вважає можливим відповідно до ст. 367 КЗпП України допусти негайне виконання судового рішення, щодо виплати заробітної плати але не більш, ніж за один місяць Згідно предмету позову та ЗУ «Про судовий збір» при поданні позову позивач звільняється від сплати судового збору, суд прийшов до висновку, щодо обґрунтованості позовних вимог, а тому відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243.60 грн.

Outcome: approved