Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

27.08.2018 року [PERSON] (далі\~по тексту\~ позивач)\~ звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] (далі\~по тексту\~ відповідач) про виділ в натурі частки нерухомого майна, що є у спільній частковій власності (а.с. 2-6). Так, позивач просить суд: - виділити йому - [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER] ) в натурі Ѕ частину із спільної часткової власності у житловому будинку за номером [ADDRESS] , Ѕ в цілому складається з житлового будинку літ. «А» у складі приміщень: 2-2 житлова, 2-3 житлова, І веранда, житловою площею 39,1 кв.м, загальною площею 50,5 кв.м, сарай літ. «В», убиральня літ. «Г», гараж літ. «Д», водопровід № 4, хвіртка № 5, ворота № 6, огорожа № 7 в окреме домоволодіння із припиненням режиму спільної часткової власності; - виділити [PERSON] Ѕ частину із спільної часткової власності у житловому будинку за номером [ADDRESS] , Ѕ в цілому складається з житлового будинку літ. «А» у складі приміщень: 1-1 коридор, 1-2 - житлова, 1-3 - житлова, житловою площею 27,0 кв.м, загальною площею 33,9 кв.м, літня кухня літ. «Б», цистерна № 1, огорожа № 2, ворота № 3, в окреме домоволодіння із припиненням режиму спільної часткової власності; - визнати за ним - [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER] ) право власності на житловий будинок по [ADDRESS] , який в цілому складається з житлового будинку літ. «А» у складі приміщень: 2-2 житлова, 2-3 житлова, І веранда, житловою площею 39,1 кв.м, загальною площею 50,5 кв.м, сарай літ. «В», убиральня літ. «Г», гараж літ. «Д», водопровід № 4, хвіртка № 5, ворота № 6, огорожа № 7; - визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок літ. «А» під номером [ADDRESS] у складі приміщень: літ. «А» - 1-1 коридор, 1-2 - житлова, 1-3 - житлова, житловою площею 27,0 кв.м, загальною площею 33,9 кв.м, літня кухня літ. «Б», цистерна № 1, огорожа № 2, ворота № 3. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.09.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі № 495/7752/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про виділ в натурі частки нерухомого майна, що є у спільній частковій власності. По Справі призначено підготовче судове засідання (а.с.24-25). Позивач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, але його представник [PERSON] , подала до суду заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності та відсутності позивача (а.с.37). Відповідач [PERSON] , відзив або заперечення на позов [PERSON] до суду не надав та в судові засідання не з`явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, а саме через оголошення на сайті судової влади України (а.с.29, 36). Згідно із ч.3 ст.131 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.223 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою (ст.281 ЦПК України). Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, відповідач [PERSON] , був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач [PERSON] , не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.12.2019 року постановлено розгляд справи № 495/7752/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про виділ в натурі частки нерухомого майна, що є у спільній частковій власності провести у заочному порядку (а.с.39). У відповідності до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву [PERSON] , вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, на підставі договору дарування від 07.10.2009 року, зареєстрований в реєстрі № 937, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Федоренко О.І., [PERSON] є власником Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] . Вказаний факт підтверджується витягом № 32374361 про державну реєстрацію прав, номер запису 3738 в книзі 27 (а.с.13). Відповідно до листа від 18.11.2014 року № 1817 КП «Білгород-Дністровського БТІ», до складу об`єкта [PERSON] входить: з житлового будинку літ. «А» 2-2 житлова, 2-3 житлова, І веранда, житловою площею 39,1 кв.м, загальною площею 50,5 кв.м, сарай літ. «В», убиральня літ. «Г», гараж літ. «Д», водопровід № 4, хвіртка № 5, ворота № 6, огорожа № 7 у житловому будинку [ADDRESS] (а.с.14). Відповідно до листа від 18.11.2014 року № 1817 наявна технічна можливість виділу в натурі частки з обєкта нерухомого майна за технічними показниками Ѕ частини об`єкта може бути відокремлена, має окремий вихід і може бути виділена в натурі в окремий об`єкт (а.с.14). Рішенням виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради від 02.12.2014 року за № 624 було надано частині домобудови, що належить [PERSON] та складається з частини житлового будинку літ. «А» 2-2 житлова, 2-3 житлова, І веранда, житловою площею 39,1 кв.м, загальною площею 50,5 кв.м, сарай літ. «В», убиральня літ. «Г», гараж літ. «Д», водопровід № 4, хвіртка № 5, ворота № 6, огорожа № 7 окрему адресу вул. [ADDRESS] 2-в у [ADDRESS] (а.с.15). Відповідно до листа від 18.11.2014 року № 1817 КП «Білгород-Дністровського БТІ» іншим співвласником є [PERSON] до складу частини якого входить: житловий будинок літ. «А» - 1-1 коридор, 1-2 - житлова, 1-3 - житлова, житловою площею 27,0 кв.м, загальною площею 33,9 кв.м, літня кухня літ. «Б», цистерна № 1, огорожа № 2, ворота № 3 у житловому будинку [ADDRESS] (а.с.14). Частка [PERSON] є відокремленою від частки [PERSON] у ізольовані приміщення, жодним чином не пов`язані з іншими. Між сторонами склався певний порядок користування житловим приміщенням, так як кожен окремо володіє певними приміщеннями. На теперішній час, позивач [PERSON] виявив бажання виділити свої 1/2 частини із спільної часткової власності, так як така можливість реально існує. За твердженням позивача, виділення частки із спільної часткової власності йому необхідно для укладення договору з ПАТ «Одесаобленерго» на підключення до електромережі, окремо від інших співвласників, вільно розпоряджатися своєю часткою, оформити приватизацію земельної ділянки, площею 0,0847 м. кв, згідно схеми розподілу земельної ділянки. Вище зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача із відповідною позовною заявою до суду. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державною та органами самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (ст.47 Конституції України). Відповідно до ч.1 ст.316 та ч.1 ст.317 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч.1 ст.356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності (ч.ч. 1-2 ст.358, ст.361 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.364 Цивільного кодексу України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ст.367 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Частиною 4 ст.120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Крім того, Верховний Суд України у постанові від 19.02.2014 року зазначив, що у силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. При вирішенні справи даної категорії, крім вказаної спеціальної норми суду слід враховувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому, суду слід врахувати, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Вказані обставини, що встановлені матеріалами справи, та зазначені норми чинного законодавства свідчать про наявність усіх фактичних та правових підстав для здійснення виділу в натурі Ѕ частину із спільної часткової власності у житловому будинку за номером [ADDRESS] . Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про виділ в натурі частки нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, у зв`язку з чим такий позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved