Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

27.12.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виключення відомостей про батьківство [PERSON] з актового запису №938 від 04.07.2017 року, складеного Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області про народження [PERSON] , [INFO] , та визнати судовий наказ №234/18035/17 від 20.12.2017 року, виданий Краматорським міським судом Донецької області таким, що не підлягає виконанню. Свій позов [PERSON] обґрунтував тим, що з відповідачкою з 14.09.2012 року перебував у зареєстрованому шлюбі, від якого дітей вони не мають. Спочатку вони разом проживали у м. Шахтарську Донецької області, а в 2014 році переїхали до м. Мелітополь Запорізької області. У 2015 року відповідач повернулася до м. Шахтарськ, знайшла там іншого чоловіка і вже восени подзвонила йому із вимогою розірвати шлюб. Так як він на той час проживав на території підконтрольній Українській владі, а відповідачка у так званій «ДНР», то ним була оформлена довіреність, на підставі якої 12.04.2016 року, у так званій «ДНР», їх шлюб було розірвано. З квітня 2015 року вони разом з відповідачкою не проживали, фактичні шлюбні відносини не підтримували, проте, у листопаді 2019 року він отримав повідомлення з Фонду соціального страхування, а у грудні 2019 року з Пенсійного фонду України, про стягнення з нього аліментів на користь колишньої дружини, яке здійснюється Мелітопольським міськрайонним ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області на підставі судового наказу №234/18035/17, виданого 20.12.2017 року Краматорським міським судом Донецької області на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу. Дитина народилася [INFO] , тобто відповідач зачала її у вересні-жовтні 2016 року, але саме в цей час вона проживала у м. Шахтарську, який розташований на непідконтрольній території, дитина відповідно до запису у свідоцтві про народження народжена у м. Макіївка, а позивач знаходився у місті Мелітополь Запорізької області. З 25.03.2015 року його зареєстрованим місцем тимчасового проживання було: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, там він лікувався, проходив комісію по встановленню групи інвалідності. Саме у м. Мелітополь 29.04.2015 року позивач замінив паспорт у зв`язку з тим, що його зіпсувала відповідачка, та якби вони проживали разом, то відповідач знала би про заміну паспорта і не додала 27.11.2017 року до заяви про стягнення аліментів копію його старого паспорту, виданого у 2012 році. Крім того, з літа 2015 року він регулярно спілкувався зі своєю першою дружиною, виховував дітей та онуків, а з грудня 2016 року поновив з нею колишні родинні зв`язки. Отже, позивач впевнений, що малолітній [PERSON] , [INFO] , не може бути його дитиною, тому вимушений звернутися до суду та оспорити батьківство, так як відповідач зловживаючи процесуальним правом, ввела суд в оману, звернувшись за судовим наказом та надавши суду неправдиву інформацію щодо походження дитини і незаконно стягує з нього аліменти. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, надали до суду заяву про підтримання своїх позовних вимог та просили розглянути справу у їх відсутності. Відповідач повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, відзив на позовну заяву до суду не подала, у зв`язку з чим, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, згідно ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на наступне. Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. 14.09.2012 року відділом ДРАЦС по м. Шахтарську Шахтарського МУЮ у Донецькій області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 218. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 20.06.2017 року було задоволено заяву [PERSON] і [PERSON] та встановлено факт народження [INFO] у м. Макіївка Донецької області у [PERSON] дитини чоловічої статі - [PERSON] , визначено, що його батьком записати [PERSON] , на підставі актового запису про шлюб №218 від 14.09.2012 року. На підтвердження факту народження дитини - [PERSON] до заяви, представником заявників Луньовим В.О. , була долучена копія свідоцтва про шлюб [PERSON] і [PERSON] , укладеного 14.09.2012 року у відділі ДРАЦС по м. Шахтарську Шахтарського МУЮ у Донецькій області, та дублікат Медичного свідоцтва про народження №159, виданого 18.04.2017 року лікарем Міської лікарні №2 м. Макіївки [PERSON] , згідно якого [PERSON] , яка перебуває у зареєстрованому шлюбі, [INFO] народила дитину - хлопчика. Справа розглядалася у відсутності заявників та їх представника на підставі заяви адвоката Луньова В.О.. Краматорським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області 04.07.2017 року було видано свідоцтво про народження [PERSON] , який народився [INFO] , в якому його матір`ю зазначена [PERSON] , а батьком [PERSON] .. Судовим наказом Краматорського міського суду Донецької області від 20.12.2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] у розмірі ј частини усіх видів доходу (заробітку), до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] звернувшись з позовом до суду стверджує, що народжена відповідачкою дитина не його, так як фактичні шлюбні відносини з нею припинені в квітні 2015 року, відповідач до народження дитини проживала на непідконтрольній території, де у неї є інший чоловік, від якого вона і народила дитину, а в подальшому, зловживаючи процесуальним правом, ввела суд в оману, звернувшись за судовим наказом та надавши суду неправдиву інформацію щодо походження дитини, незаконно стягнула з нього аліменти. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані із фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Отже, актом цивільного стану фіксується подія та дія, яка сталася. Згідно із ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акту цивільного стану. Пунктом 1 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що актовий запис цивільного стану анулюється на підставі рішення суду. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122,124 СК), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір`ю дитини (статті 126,127 СК). Згідно з п.п.11,12 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України №3 судам слід ураховувати, що відповідно до ст.136 СК оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст.136 СК), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст.138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Особа, яка записана батьком дитини відповідно до статті 126 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Не має права оспорювати батьківство, зокрема, особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком. Відповідно до ч.2 ст.136 СК України у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Як встановлено судом, на непідконтрольній території у м. Шахтарську, 12.04.2016 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] .. 27.05.2016 року [PERSON] , [INFO] , на непідконтрольній території у м. Шахтарськ, уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , та взяла прізвище [PERSON] . [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася дитина [PERSON] . Крім того, як видно із інформації наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 16.04.2020 року, [PERSON] за період з 04.05.2015 року по 01.01.2018 року перетинала лінію зіткнення лише один раз 25.09.2017 року, а саме в`їхала на підконтрольну територію об 11.04 год. і виїхала о 16-19 год. на непідконтрольну територію, через пункт пропуску Майорське «Зайцево». Згідно тієї ж інформаційної довідки, на час звернення до суду із заявою про встановлення факту народження дитини та ухвалення 20.06.2017 року судового рішення, так і під самої реєстрації народження дитини - [PERSON] , позивач [PERSON] знаходився на непідконтрольній території та до м. Краматорська не приїзжав, тобто до суду та органу ДРАЦС у м. Краматорськ не звертався. Таким чином, судом встановлено, що позивач та відповідач шлюбні відносини припинили у 2015 році, відповідач фактично проживала з іншим чоловіком [PERSON] , з яким одружилася на непідконтрольній території взяла собі прізвище [PERSON] , завагітніла від нього і народила дитину, та на непідконтрольній території саме [PERSON] записано як батька дитини - [PERSON] , [INFO] , яку народила [PERSON] у м. Макіївка. В подальшому відповідач, скориставшись наявним у неї свідоцтвом про шлюб із позивачем [PERSON] та отримавши 18.04.2017 року дублікат Медичного свідоцтва про народження нею дитини, звернулася до Краматорського міського суду та шляхом введення в оману, встановила факт народження нею дитини [PERSON] , [INFO] , від [PERSON] .. За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині виключення з актового запису №938 від 08.09.2016 року про народження дитини - [PERSON] відомостей про батька [PERSON] , оскільки відповідно до встановлених обставин між позивачем [PERSON] та дитиною, відсутнє кровне споріднення. Щодо вирішення питання про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, то суд виходить з того, що відповідно до п. 9 частини 2 статті 129 Конституції України, статті 14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду. Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину «судового провадження» відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження. За положеннями статей 1 та 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження здійснюється з дотриманням серед інших таких засад як верховенства права, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності. Згідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником або іншою особою або з інших причин. Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо. Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права. У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження. Як встановлено судом з позивача [PERSON] безпідставно стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим є всі підстави визнати виконавчий документ - судовий наказ про стягнення аліментів таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved