Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

28 серпня 2020 року акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з вказаним позовом до [PERSON] . Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 02 лютого 2006 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК») після зміни назви акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно до якого ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надало відповідачеві кредит у розмірі 3800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, а останній своїм підписом у заяві підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, складає договір про надання банківських послуг та зобов`язався щомісячно сплачувати платіж в рахунок погашення кредиту та відсотків за його користування. Разом із тим, відповідач не виконував своїх зобов`язань зі сплати обов`язкового щомісячного платежу в рахунок повернення кредиту. Його заборгованість за вказаним договором станом на 30 червня 2020 року складає 137982 грн. 84 коп. Посилаючись на викладене, просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості за кредитним договором. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності його представника, в якій, крім цього, зазначив, що повністю підтримує позовні вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 130 ЦПК України, до суду не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив. Суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Крім того, враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу. Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 02 лютого 2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» після зміни назви АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір, який складається із заяви (а.с. 24). Датою укладення договору є дата підписання позичальником заяви. Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором від 02 лютого 2006 року, що доданий до позовної заяви, у відповідача [PERSON] станом на 30 червня 2020 року існує заборгованість перед позивачем у розмірі 137982 грн. 84 коп., яка складається з: 9598 грн. 17 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 128384 грн. 67 коп. - заборгованість за відсотками за період з 02 лютого 2006 року по 30 липня 2017 року (а.с. 5-11). Судом також встановлено, що останній раз [PERSON] вносив кошти на погашення заборгованості за вказаним договором в сумі 450 грн. у грудні 2013 року (а.с. 8). Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в строк, встановлений в договорі, одностороння відмова від зобов`язання, якщо інше не встановлено договором, не допускається. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. За порушення зобов`язання винна особа несе цивільно-правову відповідальність, тобто зазнає основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні боржника певних прав або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує, заборгованість не погашає, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за тілом кредиту. Вирішуючи спір в частині стягнення з відповідача заборгованості з відсотків суд виходить з того, що заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, підписана відповідачем, не містить умов щодо нарахування та сплати зазначених сум відсотків, а самі Умови та Правила, на які посилається банк, не містять підпису [PERSON] (а.с. 25-30). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ч. 2 ст. 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ч. 1 ст. 207 ЦК України) та якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2 ст. 207 ЦК України). В той же час, до позовної заяви не долучено Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт. Крім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати відсотків і штрафів та саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядку нарахування. За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг та за відсутності в заяві домовленості сторін про сплату відсотків надані банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору. Аналогічну позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, зазначивши, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання до запропонованого договору. З урахуванням викладеного, а також того, що суду не надано письмового договору, підписаного відповідачем, про те, що він приймає умови щодо нарахування відсотків тому позов підлягає задоволенню в частині стягнення лише заборгованості за тілом кредиту. Крім того, позивачем сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 2102 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 146 грн. 22 коп., пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial