Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

27 вересня 2021 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS] . В обґрунтування вимог зазначила, що квартира [ADDRESS] належить їй на праві приватної власності. Відповідачка [PERSON] , колишня невістка, на даний час між нею та її сином шлюб розірвано. Відповідачка не проживає в вищевказаній квартирі, її речей в ній немає. Місце проживання відповідачки їй невідоме. Реєстрація відповідачки створює низку незручностей та перешкод, оскільки вона має оплачувати комунальні послуги за неї. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 28 вересня 2021 року відкрите спрощене провадження у справі та призначене судове засідання. Позивачка у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, просила позовні вимоги задовольнити. Відповідачка, будучи двічі у встановленому порядку повідомлена про час і місце розгляду справи за місцем її реєстрації, у судове засідання не з`явилася. Відзиву та заяв від неї не надходило. З урахуванням наведених обставин, суд вважає за можливе постановити рішення у відсутності сторін. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить позивачці [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 661, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Скалун Р.В. 14 квітня 2010 року (а.с. 5, 6, 7). За інформацією Управління з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 22.07.2021 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Відповідно до акту, виданого ККП «КК «Східна» 22 липня 2021 року на предмет фактичного проживання у квартирі [ADDRESS] , [PERSON] , 1975 року народження, зареєстрована у вказаній квартирі, але фактично не проживає в ній з 2019 року по теперішній час (а.с. 17). Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Так, відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сім`ї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. Позивачка у позовній заяві вказала, що відповідачка проживає за адресою реєстрації з 2019 року, що підтверджено відповідним актом житлової організації. В свою чергу, відповідачкою не надано заперечень щодо вказаних обставин. Отже, враховуючи, що відповідачка не проживає більше року у квартирі [ADDRESS] , тобто понад встановлені законодавством строки відсутня за місцем реєстрації без поважних причин, суд вважає можливим постановити рішення про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, тим самим задовольнивши пред`явлений позов по суті. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд стягує з відповідачки на користь позивачки понесені нею та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у сумі 908 гривень.

Outcome: approved