Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

28.12.2020 року [PERSON] звернулася до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до Державного навчального закладу «Краматорське вище професійне металургійне училище» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати. В обґрунтування позову зазначила, що 01.11.2011 року її прийняли на роботу до ДНЗ «Краматорське вище професійне металургійне училище» на посаду майстра виробничого навчання. 16.02.2015 року вона нубла звільнена з роботи відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. Відповідно до постанови КМУ від 14.06.2000 року № 963 «Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників», посада майста виробничого навчання віднесена до посад педагогічних працівників. В порушення п.1 Постанови КМУ від 23.03.2011р. № 373 «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам», їй не виплачувалася надбавка у розмірі 30% посадового окладу за період 2011-2015р.р. Про вказаний факт їй стало відомо 20.12.2020 року. Просить стягнути з відповідача на її користь не нараховану і не виплачену надбавку до посадового окладу в розмірі 30 % за період з листопада 2011р. по лютий 2015 року включно в сумі 20\~973,00 грн. Представником відповідача наданий 25.03.2021 року відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та вважає його необгрунтованим з наступних підстав. Зазначає, що позивачем не надано доказів в підтвердження факту наявності заборгованості відповідача перед позивачем. Постановою КМУ від 23.03.2011р. № 373 передбачена надбавка в «гранічному розмірі 30 відсотків посадового окладу (ставки), але не менше 5% … педагогічним працівникам професійно-технічної освіти». Вказана надбавка виплачувалася позивачу в розмірі 20%. Крім того зазначає, що позивачем пропущено строк для звернення до суду про стягнення заробітної плати. З цих підстав просить в задоволенні позову відмовити. 02.04.2021 року представником позивача надана відповідь на відзив, в якому він зазначив, що надбавка і доплата це різні види грошового забезпечення. Позивач отримувала доплату в розмірі 20%, виплата якої регулюється постановою КМУ № 1096 від 25.08.2004 року. Надбавку, передбачену постановою КМУ від 23.03.2011р. № 373, позивач не отримувала. Позовні вимоги просить задовольнити. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися. Позивач надала заяву про розгляд справа за її відсутності. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала з підстав, зазначених у відзиві. Додатково показала, що наказом по ДНЗ «Краматорське вище професійне машинобудівне училище» від 02.11.2011р. встановлена надбавка педагогічним працівникам на підставі постанови КМУ № 373 від 23.03.2011р. в розмірі 20% посадового окладу. Вказана надбавка виплачувалася позивачу протягом 2011-2015р.р., що підтверджується копіями розрахункових листків позивача. В задоволенні позову просить відмовити. Вислухав пояснення представника відповідача, дослідив та всебічно проаналізував обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. 01.11.2011 року згідно до наказу № 71-к [PERSON] була прийнята на роботу до ДНЗ «Краматорське вище професійне металургійне училище» на посаду майстра виробничого навчання. 16.02.2015 року згідно наказу № 3-к від 16.02.2015р. позивач була звільнена на підставі п.1 ст.40 КЗпП за скороченням чисельності працівників. Відповідно до\~постанови КМУ від 14.06.2000 р. № 963 «Про затвердження переліку посад педагогічних та науково\~педагогічних працівників», посада майстра виробничого навчання віднесена до посад педагогічних працівників. Постановою КМУ № 373 від 23.03.2011 р. в п.1 закріплено встановлення надбавки в граничному розмірі 30 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати), але не менше 5 відсотків, педагогічним працівникам закладів дошкільної, позашкільної, загальної середньої, професійної (професійно-технічної), вищої освіти, інших установ і закладів незалежно від їх підпорядкування. Позивач зазначає, що в порушення вказаних вимог, їй не здійснювалася виплата вказаної надбавки у період 2011-2015р.р., у зв`язку із чим, за її розрахунком, за вказаний період у відповідача виникла заборгованість по цій складовій зарплати в розмірі 20\~973,00 грн. Вказану суму позивач і просить стягнути з відповідача на її користь. З таким твердженням позивача суд не погоджується з огляду на наступне. Згідно наказу по ДНЗ від 02.11.2011 року № 3-бух «Про встановлення надбавки в розмірі 20%», встановлено надбавку у розмірі 20% посадового окладу з 01.11.2011 року педагогічним працівникам; надбавка встановлена на весь обсяг навчального навантаження, що виконується працівником. Згідно довідки відповідача № 138 від 25.03.2021р., навчальний заклад не має заборгованості перед [PERSON] по сплаті надбавки як педагога. З наданих представником відповідача розрахункових листків [PERSON] за період з 01.11.2011 року по лютий 2015 рік включно позивачу нараховувалася та була виплачена надбавка педагогічним працівникам в розмірі 20% щомісяця. Вказане свідчить про необгрунтованість вимог позивача по виплаті вказаної надбавки. Щодо тверджень позивача про те, що їй була виплачена не надбавка, а доплата на підставі Постанови КМУ № 1096 від 25.08.2004р., суд відноситься до них критично. Так, згідно вказаної постанови доплата встановлюється за: класне керівництво, перевірку зошитів та письмових робіт, за завідування навчальними кабінетами, майстернями, бібліотеками; за керівництво предметними і методичними комісіями. Позивач не надала суду доказів, що вона мала право на вказану доплату, та що саме вона їй сплачена відповідачем. З матеріалів справи вбачається, що позивач була звільнена наказом від 16.02.2015 року. З даним позовом вона звернулася до суду лише 28.12.2020 року. Згідно позову, про факт недоплати позивачу стало відомо лише 20.12.2020 року. Однак жодних доказів даного твердження позивачем суду не надано. При цьому суд враховує, що позивач вже зверталася в 2019 року до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки та надбаки посадового окладу та її вимоги були залишені без задоволення. (справа 234/11355/19). Вказане свідчить про те, що позивач станом на липень 2019 року вже була обізнана зі складовими її заробітної плати. Представник відповідача просить застосувати срок позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Згідно ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Разом із тим, суд зазначає, що доводи представника відповідача про те, що позивач пропустила тримісячний строк звернення до суду з позовом та посилання на правові позиції Верховного Суду викладені у справі № 607/14495/16-ц та висновки Конституційного суду України викладені у рішенні № 4-рп/2012, в якому суди звернули увагу на тлумачення\~ст.233 КЗпП України\~та зазначили, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися\~про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався, тому позивач пропустила строк без поважних причин, суд не приймає з огляду на наступне. Так, зазначені вище рішення судів роз`яснюють застосування позовної давності через призму ст.117 КЗпП щодо відповідальності за затримку розрахунку при звільненні. Згідно Інструкції Про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти № 102 від 15.04.1993 року «Оплата праці педагогічних працівників установ і закладів освіти провадиться виходячи із встановлених ставок заробітної плати (посадових окладів) з урахуванням підвищень, фактичного обсягу педагогічної роботи, доплат та надбавок. В даній справі позивач просить стягнути саме складову заробітної плати надбавку до посадового окладу. Звернення до суду працівника з позовом про стягнення належної зарплати будь-яким строком не обмежено. Таким чином, в даному випадку, суд не вбачає підстав для застосування позовної давності. Поняття доказів розкрито у частині першій\~статті 76 ЦПК України. Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи. За змістом ст. ст.\~77,\~78 ЦПК України, належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 6\~ст. 81 ЦПК\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими та достатніми доказами, що її права були порушені відповідачем. Вказане свідчить про необгрунтованість позову, у зв`язку із чим позовні вимоги не підлягають задовленню. В порядку ст.141 ЦПК України, судові витрати слід віднести за рахунок держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed