Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

27.05.2010р. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] , [PERSON] , ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» (далі - ТОВ «УФА «Верус») про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. № 1 - 2). Ухвалою судді Трещова В.В. від 01.06.2010р. було відкрито провадження у справі і справу призначено до судового розгляду (а.с. № 21). Ухвалою судді Трещова В.В. від 01.06.2010р. відстрочено ПАТ КБ «ПриватБанк» за його клопотанням сплату судового збору в сумі 1 700,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн. (а.с. № 22). Ухвалою судді Трещова В.В. від 01.06.2010р. за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» накладено арешт в межах заявлених вимог на суму 244 536,44 грн. на грошові кошти і майно [PERSON] і [PERSON] (а.с. № 23). Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.01.2011р. позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені частково. Стягнуто солідарно з [PERSON] і [PERSON] суму заборгованості в розмірі 243 007,97 грн. за кредитним договором № М3-65 від 03.06.2008р.; стягнуто солідарно з [PERSON] і [PERSON] , ТОВ «УФА «Верус» - 200,00 грн. за кредитним договором № М3-65 від 03.06.2008р.,; стягнуто з [PERSON] суму заборгованості в розмірі 1404,70 грн. за кредитним договором № SAMDN20000004175411 від 19.10.2005р.; стягнуто солідарно з [PERSON] , ТОВ «УФА «Верус» 200,00 грн. за кредитним договором № SAMDN20000004175411 від 19.10.2005р.; стягнуто солідарно з [PERSON] і [PERSON] на користь держави 1820,00 грн. судових витрат (а.с. № 55-57). 19.12.2011р. [PERSON] звернувся до суду із заявою про скасування заочного рішення (а.с. № 65-66). Ухвалою судді Трещова В.В. від 19.12.2011р. його заяву залишено без руху у зв`язку із несплатою судового збору і наданий заявникові строк для усунення недоліків (а.с. № 69). Ухвалою судді Трещова В.В. від 16.01.2012р. заяву [PERSON] повернуто у зв`язку з неусуненням її недоліків у встановлений судом строк (а.с. № 70). 03.04.2018р. [PERSON] звернулася до суду із заявою про скасування заочного рішення (а.с. № 80-82). Ухвалою судді Трещова В.В. від 23.04.2018р. скасоване заочне рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.01.2011р., справу призначено до розгляду, у справі призначено проведення підготовчого судового засідання (а.с. № 102-103). Ухвалою суду від 23.02.2017р. за клопотанням позивача витребувано докази у виконавчого комітету Соборної районної у м. Дніпрі ради (а.с. 38. 39). Ухвалами судді Трещова В.В. від 03.05.2018р., від 06.06.2018р., від 11.06.2018р. за заявою відповідачки [PERSON] розгляд справи призначався в режими відеоконференції, забезпечення проведення якої доручалося Луцькому міському суду Волинської області (а.с. № 111, 133, 137). У зв`язку із перебуванням судді Трещова В.В. на тривалому лікарняному справу 23.07.2018р. призначено до повторного авторозподілу (а.с. № 150). За протоколом повторного авторозподілу від 23.07.2018р. справа передана на розгляд судді Федоріщеву С.С. (а.с. № 151). Ухвалою судді Федоріщева С.С. від 24.07.2018р. справу прийнято до свого провадження (а.с. № 152). Ухвалами судді Федоріщева С.С. від 20.08.2018р., від 21.12.2018р., від 14.03.2019р., від 05.04.2019р. та від 26.04.2019р., за заявою відповідачки [PERSON] , розгляд справи призначався в режими відеоконференції, забезпечення проведення якої доручалося Луцькому міському суду Волинської області (а.с. № 164, 189, 206). Ухвалою судді Федоріщева С.С. від 21.12.2018р. відмовлено у задоволенні клопотання відповідачки [PERSON] у скасування заходів забезпечення позову у зв`язку з його передчасністю (а.с. № 183-184). Ухвалою судді Федоріщева С.С. від 21.12.2018р. відмовлено у задоволенні клопотання відповідачки [PERSON] про залишення позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» без розгляду у зв`язку з його необґрунтованістю (а.с. № 185-187). Звертаючись до суду в травні 2010 року, вобґрунтування позовних вимог позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначав, що між банком і [PERSON] 19.10.2005р. був укладений кредитний договір № SAMDN20000004175411 на підставі якого він 19.10.2005р. отримав кредит у розмірі 1 500,00 грн. зі сплатою 36 % річних рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення 19.10.2007р. Крім того, між банком і [PERSON] 03.06.2008р. був укладений кредитний договір № МЗ-65, на підставі якого він 04.06.2008р. отримав кредит у розмірі 24 000,00 дол.США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % річних на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення 03.06.2011р. З метою забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № МЗ-65 від 03.06.2008р., між банком і [PERSON] укладено договір поруки № МЗ-65 від 03.06.2008р., а також між банком і ТОВ «УФА «Верус» укладено договір поруки № 467 від 12.01.2009р. Крім цього, з метою забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № SAMDN2Q000004175411 від 19.10.2005р., між банком і ТОВ «УФА «Верус» укладено договір поруки № 467 від 12.01.2009р. У зв`язку з невиконання зобов`язань за кредитний договором № SAMDN20000004175411 від 19.10.2005р. у [PERSON] станом на 18.03.2010р. виникла заборгованість в сумі 1 404,70 грн., з яких: 912,69 грн. - заборгованість за кредитом, 187,02 грн. - заборгованість по процентам, а також штрафи, установлені договором: 250,00 грн. - фіксований штраф і 54,99 грн. - штраф у процентах. У зв`язку з невиконання зобов`язань за кредитний договором № МЗ-65 від 03.06.2008р. у [PERSON] станом на 18.03.2010р. виникла заборгованість в сумі 30 482,92 дол. США, з яких: 22 035,88 дол. США - заборгованість за кредитом, 5 537,03 дол. США - заборгованість по процентам, 1 428,59 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; а також штрафи, установлені договором: 31,34 дол. США - фіксований штраф і 1 450,08 дол. США - штраф в процентах. Враховуючи викладене, позивач, посилаючись на норми ст.ст. 526, 527, 530, 554, 610, 1050, 1054 ЦК України, просив стягнути з [PERSON] і [PERSON] заборгованість у розмірі 304 82,92 дол. США за кредитним договором № МЗ-65 від 03.06.2008р., стягнути з [PERSON] , [PERSON] і ТОВ «УФА «Верус» солідарно 200,00 грн., стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 1 404,70 грн. за кредитним договором № SAMDN20Q00004175411 від 19.10.2005р., стягнути з [PERSON] і ТОВ «УФА «Верус» солідарно 200,00 грн. Відповідач [PERSON] правом на надання відзиву (заперечень) не скористався. З його заяви (а.с. № 65-66) про скасування заочного рішення вбачається його позиція про не визнання позовних вимог, оскільки сума заборгованості завищена, він частково сплачував кошти на виконання кредитного договору. Відповідачка [PERSON] також правом на надання відзиву (заперечень) не скористалася. Втім, з її заяви (а.с. № 80-82) про скасування заочного рішення, про залишення позовної зави банка без розгляду (а.с. № 126 128), вбачається її позиція про не визнання позовних вимог. Так, відповідачка вказувала про те, що вона не могла виступити поручителем колишнього чоловіка і укласти договір поруки № МЗ-65 від 03.06.2008р. Заперечувала факт укладання договору поруки № DN20000004175411 від 19.10.2005р., оскільки шлюб з [PERSON] був укладений до укладення цього договору - 11.11.2005р. і тоді вона мала прізвище « [PERSON] », що є свідченням недійсності договорів поруки. Вказала, що у договорі поруки від 12.01.2009р. № 467 не вказано за яким кредитним договором ТОВ «УФА «Верус» виступає поручителем. Відомості, що містяться у додатку № 1 до договору про боржника - [PERSON] і [PERSON] не відповідають дійсності. Боржником є лише [PERSON] . Вважає, що цей договір поруки є фіктивним (нікчемним), укладений лише з метою пред`явлення позову до цього суду, тому неможливість розглядати в одному провадженні вимоги до відповідачів - фізичних осіб і до ТОВ «УФА «Верус». Також вважала, що ТОВ «УФА «Верус» не може бути відповідачем, оскільки постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 07.06.2016р. у справі № 904/769/16 означене товариство визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру, тому на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» вимоги за зобов`язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом. Представник позивача - Гаренко Н.В. (діє на підставі довіреності від 09.08.2018р. - а.с. № 200) заперечуючи проти указаних заяв відповідачки у відповіді (а.с. № 197-199), вказав, що зобов`язання [PERSON] за кредитним договором № МЗ-65 від 03.06.2008р. забезпечені двома договорами поруки - № 467 від 12.01.2009р. з ТОВ «УФА «Верус» і № МЗ-65 від 03.06.2008р. з відповідачкою [PERSON] Натомість зобов`язання [PERSON] за кредитним договором № SAMDN20000004175411 від 19.10.2005р. забезпечені лише одним договором поруки № 467 від 12.01.2009р. з ТОВ «УФА «Верус». Тому посилання [PERSON] на те, що вона не була проінформована про поруку за кредитним договором № SAMDN20000004175411 від 19.10.2005р. не мають значення, адже вона не виступає поручителем за цим договором. Посилався на те, що за приписами ст.ст. 32, 113 ЦПК України (діючого на момент подання позову) позов міг бути пред`явлений до відповідачів за місцезнаходженням ТОВ «УФА «Верус», оскільки спір витікає з одних кредитних правовідносин між банком і відповідачами. Враховуючи викладене, просив задовольнити позовні вимоги банка у повному обсязі. Представник позивача - Гедько О.Д . (діє на підставі довіреності від 27.07.2018р. - а.с. № 241) в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, з підстав, викладених в позові та доказів, наявних в матеріалах справи. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] (діє на підставі ордеру серії ВЛ № 000041059 від 18.07.2018р. - а.с. № 220) в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог в частині солідарного стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, укладеним між позивачем та [PERSON] заперечував. Інші учасники процесу в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи (а.с. № 228, 230 - 234). При розгляді справи, суд враховує норму п. 9 ч. 1 Розділу XI «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р., згідно якого справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Суд, з`ясувавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, встановив такі обставини справи і відповідні ним правовідносини. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч. 1. ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі керуючого Луцьким відділенням банку № 3 філії «Волинське головне регіональне управління» і [PERSON] . 19.10.2005р. був укладений кредитний договір № SAMDN20000004175411 у вигляді заяви на оформлення кредитної картки, на підставі якого він 19.10.2005р. отримав кредит на картку 1 500,00 грн. у вигляді поновлювальної кредитної лінії зі сплатою 36 % річних (3% на місяць) на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення 19.10.2007р. (а.с. № 14, 15). Крім того, між банком і [PERSON] 03.06.2008р. був укладений кредитний договір № МЗ-65, на підставі якого він 04.06.2008р. отримав кредит у розмірі 24 000,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % річних на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення 02.06.2011р. (а.с. № 10-13). Факт отримання кредитних коштів відповідачем (судячи з його заяви) не заперечується. З метою забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № МЗ-65 від 03.06.2008р., між банком і [PERSON] укладено договір поруки № МЗ-65 від 03.06.2008р., на підставі якого [PERSON] виступила як солідарний поручитель (а.с. № 7). Крім цього, з метою забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № SAMDN2Q000004175411 від 19.10.2005р., а також за кредитним договором № МЗ-65 від 03.06.2008р., між банком і ТОВ «УФА «Верус» укладено договір поруки № 467 від 12.01.2009р. (а.с. № 8). Як видно з представленого позивачем розрахунку заборгованості станом на 18.03.2010р. (а.с. № 6) у зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитний договором № SAMDN20000004175411 від 19.10.2005р. у [PERSON] станом на 18.03.2010р. виникла заборгованість в сумі 1 404,70 грн., з яких: 912,69 грн. - заборгованість за кредитом, 187,02 грн. - заборгованість по процентам, а також штрафи, установлені договором: 250,00 грн. - фіксований штраф і 54,99 грн. - штраф у процентах. У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитний договором № МЗ-65 від 03.06.2008р. у [PERSON] станом на 18.03.2010р. виникла заборгованість в сумі 30 482,92 дол. США, з яких: 22 035,88 дол. США - заборгованість за кредитом, 5 537,03 дол.США - заборгованість по процентам, 1 428,59 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; а також штрафи, установлені договором: 31,34 дол. США - фіксований штраф і 1 450,08 дол. США - штраф в процентах. Згідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор -прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. У відповідності до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Банку достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За приписами ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. А відповідно до ст. 80 ЦПК достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно із ч. 1 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач [PERSON] , будучи обізнаним ще в грудні 2011 року про те, що судом розглядається вказана, справа, не скористався правом на надання заперечень на позов, не надав належних доказів про сплату заборгованості з метою спростування розрахунку заборгованості, не оспорив кредитні договори і не заперечував факт отримання кредитних коштів. За таких підстав, враховуючи принципи змагальності і диспозитивної, доказування, у суду відсутні підстави для неприйняття вказаного розрахунку, а тому суд вважає, що позивачем доведена підставність пред`явлення позову до відповідача [PERSON] і вимоги банка є доведеними. Вирішуючи вимоги про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів - поручителів [PERSON] і ТОВ «УФА «Верус» суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. В силу ч. ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Як роз`яснено у п.п. 19, 20 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, шо виникають із кредитних правовідносин» законодавство України не передбачає обов`язку банку чи іншої фінансової установи (кредитора) інформувати поручителя перед укладенням договору поруки про фінансовий та/або інший стан позичальника. Оскільки особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК), а порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або в повному обсязі (право вибору), то незадовільний майновий стан позичальника не є підставою для визнання договору поруки недійсним. З урахуванням статей 553 - 554 ЦК договір поруки укладається кредитором за зобов`язаннями, які забезпечуються порукою, і поручителем. Оскільки позичальник є не стороною договору поруки, а стороною у зобов`язанні, забезпеченому порукою, чинне законодавство України не передбачає обов`язку кредитора чи поручителя отримувати згоду позичальника на укладення договору поруки. Разом із тим це не означає, що за позовом позичальника такий договір поруки не може бути визнано недійсним, якщо буде доведено, що він звужує його права чи розширює обов`язки, зокрема, передбачає оплату послуг поручителя боржником відповідно до вимог статті 558 ЦК, чи доведено зловмисну домовленість кредитора з поручителем тощо. Вирішуючи спір про солідарне стягнення заборгованості з боржника [PERSON] і поручителя ТОВ «УФА «Верус» за кредитним договором № М3-65 від 03.06.2008р., суд виходить з того, що за змістом договору поруки № 467, укладеного 12.01.2009р. між ПАТ КБ «Приватбанк» і ТОВ «УФА «Верус», розмір відповідальності цього поручителя перед кредитором обмежується сумою у 200 грн., зазначеною в Додатку № 1 до договору. Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в межах суми, передбаченої договором поруки, тобто 200,00 грн., і саме на цю суму підлягає зменшенню розмір заборгованості, що стягується з [PERSON] . Як встановлено судом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (на безкоштовний запит суду) ТОВ «УФА «Верус» дійсно постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 07.06.2016р. у справі № 904/769/16 визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру. Разом із тим, товариство станом на дату розгляду цієї справи перебуває в стані припинення, не ліквідоване, тому провадження по справі у частині вимог до цього товариства закриттю не підлягає. На момент пред`явлення банком позову у 2010 році ТОВ «УФА «Верус» не було визнане банкрутом, не була запроваджена процедура ліквідації, тому в межах перегляду заочного рішення, суд не може вирішувати питання про підсудність спору. Згідно зі ст. 32 ЦПК України (у редакції на момент подання позову, яка діяла до 14.12.2017р.) позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права і обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки. Відповідно до ст. 113 діючого на той момент ЦПК України позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача. Вирішуючи позовні вимоги в частині солідарного стягнення з боржника [PERSON] і поручителя [PERSON] заборгованості за кредитним договором суд дійшов наступного висновку. Відповідно до п. 5 договору поруки № М3-65 від 03 червня 2008 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , у випадку невиконання боржником якого - небудь обов`язку, п. 1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного (их) обов`язку (ів). Згідно з п. 6 договору поруки поручитель зобов`язаний виконати обов`язок (ки), зазначений в письмовій вимозі кредитора, впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього договору. Представник [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що, в порушення вимог п. 5 укладеного між банком та [PERSON] договору поруки, банк не направив його довірительки, як поручителю письмову вимогу із зазначенням суми невиконаного основним боржником кредитного зобов`язання. Доказів на спростування заявленого представником позивача суду надано не було та матеріали справи не містять. У зв`язку з чим суд дійшов висновку про те, що позивачем не були виконані вимоги п. 5 договору поруки, укладеного між банком та [PERSON] , а тому позовні вимоги в частині солідарного з основним боржником стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] задоволенню не підлягають. Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим, ч. 2 ст. 524 та ч. 2 ст. 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Однак, з огляду на те, що судом переглядається справа після скасування заочного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2011 року, яке набрало законної сили та перебувало на виконанні, а також враховуючи результати розгляду даної справи судом та задоволення позовних вимог в більшій частині заявленого (окрім вимоги про солідарне з основним боржником стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] ), суд вважає за необхідне застосувати офіційний курс валют станом на 23 травня 2011 року. Згідно офіційного курсу НБУ станом на 23.05.2011р. - 1 дол. США складає 7,9785 грн. За договором № М3-65 від 03.06.2008р. підлягає стягненню з відповідача [PERSON] 30 482,92 дол. США х 7,9785 грн. - 200,00 грн. = 243007,97 грн. За договором № SAMDN20000004175411 від 19.10.2005р. підлягає стягненню з відповідача [PERSON] 1 404,70 грн., з яких 200,00 грн. підлягає стягненню солідарно з [PERSON] і ТОВ «УФА «Верус». Обговорюючи питання розподілу судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позовні вимоги задоволені частково, а позивачу було відстрочено сплату судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь держави 1820 гривень судових витрат. Враховуючи викладене та

Outcome: partial