Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

28.02.2018 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом, згідно якого просить суд: стягнути з Державного підприємства «Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва «КИЇВДІПРОТРАНС» на її користь 45 813,48 грн., що включає в себе: заборгованість по заробітній платі 43 835,36 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку 1 978,12 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 01.03.2014 року по 09.01.2018 року позивачка працювала на Державному підприємстві «Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва «КИЇВДІПРОТРАНС». Разом з тим, у день звільнення позивачки відповідач, в порушення ст. 116 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України), не розрахувався з позивачкою та не виплатив останній заборгованість по заробітній платі за період з січня 2016 року по січень 2018 року в розмірі 43 835,36 грн. На підставі наведеного, позивачка вважає дії відповідача протиправними, у зв'язку з чим просить суд позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою від 02.03.2018 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом, а розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Копію ухвали від 02.03.2018 року відповідач отримав 13.03.2018 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Водночас, відповідач у встановлений в ухвалі,строк, відзив на позовну заяву не надав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомлення сторін не заявив. За вказаних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що з 01.03.2004 року позивачка - [PERSON] працювала на посаді начальника групи відділу електрифікації Державного підприємства «Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва «КИЇВДІПРОТРАНС» та 09.01.2018 року була звільнена з займаної посади на підставі п.5 ст.36 КЗпП України, що підтверджується копіями трудової книжки [NUMBER] та наказу №01/к про звільнення з роботи від 09.01.2018 року. В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 83 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, в день звільнення позивачки відповідач не провів з неюрозрахунок по заробітній платі за період роботи з січня 2016 року по січень 2018 року в сумі 43 835,36 грн., що підтверджується довідкою відповідача №298 від 08.12.2018 року. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача на її користь невиплаченої заробітної плати у сумі 43 835,36 грн. є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З урахуванням вищенаведених положень законодавства, а також перевіривши у судовому засіданні розрахунки позивачки, наведені у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог суд, на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, вважає, що вимоги позиваки про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з 09.01.2018 року по 23.03.2018 року в розмірі 1 978,12 грн. також підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача. на користь держави судовий збір в сумі 458,13 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved