Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

27 травня 2015 року [PERSON], [PERSON], звернулися в суд з даним позовом. В заяві послалась на те, що на підставі рішення виконкому міської ради народних депутатів від 21 лютого 1996 року їм видано [PERSON] акти на право приватної власності для обслуговування житлового будинку з господарськими, побутовими будівлями, що знаходиться по вулиці Маяковського,64, в м. Снігурівка, Миколаївської області. Оскільки в рішенні зазначена загальна площа земельної ділянки 0,1149 га, по 1\\2 частки кожного, а в державних актах площа частки кожного зазначена 0.1194, крм того в державних актах зазначено прізвище двох власників з помилками як [PERSON] замість [PERSON], а також відсутня реєстрація в Книзі записів державних актів. Вони як власники земельних ділянок не можуть розпорядитись нею на власний розсуд. Просять визнати рішенні виконкому №39 про передачу земельної ділянки в приватну власність та [PERSON] акти на право приватної власності недійсними. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача позов визнав. Суду пояснив, що дійсно допущено помилки щодо загальної площі земельної ділянки та часток кожного, а також в написанні прізвища власників земельної ділянки. Крім того не проведено реєстрацію державних актів в Книзі записів. Представник 3-ї особи проти задоволення позову не заперечував. Суду пояснив, що видати нові державні акти на право приватної власності на землю не можливо, а також провести їх реєстрацію. Оскільки на теперішній час замість державних актів виготовляється технічна документація на земельну ділянку. Дослідив докази, суд встановив слідуюче. На підставі рішення виконкому Снігурівської міської ради № 39 від 21 лютого 1996 року [PERSON] та [PERSON] передано по 1\\2 частки від загальної площі 0,1149 га у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку № 64, по вулиці Маяковського в м. Снігурівка. Відповідно до ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується Державними актами. Як вбачається з [PERSON] актів на право приватної власності на землю 11-МК №042935 який виданий без дати на імя [PERSON] та [PERSON], площа частки кожного зазначена 0,1194га, прізвище громадян які отримали перший примірник зазначено як [PERSON], та [PERSON] Крім того не проведено реєстрацію державних актів в Книзі записі, а позивачки [PERSON], площа земельної ділянки перевищує норму встановлену ЗК України. Відповідно до ст. 67 ЗК України який діяв на час виникнення правовідносин між сторонами встановлено що розмір земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд повинна бути не більше 0,10 га в містах. Також Земельний Кодекс України 1990 року не передбачав право спільної сумісної власності і одна і та сама земельна ділянка не могла бути видана водночас двом особам і в державному акті не мало бути вказано двох власників. Згідно паспорту прізвище позивачів значиться [PERSON] та [PERSON], які видані Снігурівським РВ УМВС України в Миколаївській області 17 червня 1997 року. Так як державний акт на право приватної власності на землю є єдиним правовстановлюючим документом, що стверджує право власності громадянина на земельну ділянку, тому позивчі не можуть належним чином розпорядитися належною їм земельних ділянок.. Отже право позивача щодо розпорядження земельною ділянкою порушене та підлягає захисту на підставі ст.15,16 ЦК України. Враховуючи наведене, суд вважає позов обгрунтованим і таким, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved