Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

27.01.2020 року позивач звернулась до суду з даною позовною заявою, в якої просила визнати за нею право власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги обґрунтувала тим, що [INFO] помер [PERSON] , який за час життя склад заповіт на ( [PERSON] - дошлюбне прізвище) [PERSON] , згідно до якого померлий заповів позивачу все майно, яке йому належить. Однак, отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом на будинок, який розташований за адресою [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що на зазначений будинок відсутні право встановлюючи документи, та право не зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно попереднім власником, тому позивач, як єдиний спадкоємець всіх прав та обов`язків померлого, вимушена звернутися з вищевказаним позовом до суду. Ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області від 28 січня 2020 року відкрито провадження у вказаній справі, призначено підготовче судове засідання. 03 квітня 2020 року ухвалою судді закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача Долинянської сільської ради Обухівського району Київської області в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника, щодо прийнятого рішення покладається на розсуд суду. Третя особа приватний нотаріус Щур Надія Романівна Обухівського районного нотаріального округу Київської області до судового засідання не з`явилась, подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть [NUMBER] (Республіка Дагестан, [INFO] ). [INFO] року [PERSON] склав заповіт, згідно до якого заповів все майно, яке йому належало, [PERSON] . Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Іванців В.П. Обухівського районного нотаріального округу Київської області, зареєстровано в реєстрі № 1638. [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] , видане Шевченківським районним в місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 27 вересня 2019, актовий запис № 1637. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . Позивач у встановлений законом строк звернулася до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щур Н.Р. про прийняття спадщини, відповідно до повідомлення вих.. 730/02-14 від 06.11.2017 року, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, в зв`язку з тим, що відсутній документ, що підтверджує право власності на вказаний будинок. Власником вищевказаного житлового будинку, згідно рішення Долинянської сільської ради № 107 від 11.08.2012 року є [PERSON] . Вказаним рішенням за ним було визнано право власності органом місцевого самоврядування та рекомендовано звернутися до Обухівського БТІ для заповнення бланку свідоцтва про право власності. Проте за життя [PERSON] не встиг цього зробити, оскільки мали місце перепони у вигляді відсутності належним чином оформлених документів, що підтверджують право власності на земельну ділянку, розташовану під спірним земельним будинком. Однак, відсутні правовстановлюючі документи на вказаний будинок, та не зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно попереднім власником. В даний час згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 179472672 від 02.09.2019 року земельна ділянка з кадастровим номером 3223183401:01:018:0016, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] , позивачу по справі на підставі Договору дарування земельної ділянки НОА 097090 від 02.09.2019 року, посвідчений Приватним нотаріусом Щур Н.Р. Обухівського районного нотаріального округу Київської області. Так, відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів . Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом . Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Ст. 1222 ч.1 ЦК України вказує , що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивач має право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , відповідно до ст. 1223 ЦК України, оскільки вона визначена спадкоємицею за заповітом. Інших спадкоємців згідно до спадкової справи немає. Станом на 10 серпня 2012 року (дата ухвалення Долинянською сільською радою Обухівського району Київської області про визнання права власності на житловий будинок за [PERSON] ) діяло Тимчасове положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, затверджене Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5, відповідно до п. 1.4 якого обов`язковій державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам та ін. Згідно до Тимчасового положення (Додаток 1) одним із правовстановлювальних документів, на підставі якого відбувалася зокрема реєстрація права власності, зазначено Свідоцтво про право власності, видане органом місцевого самоврядування, тобто документ, який з формальних підстав не був отриманий [PERSON] за життя. З огляду на вищевикладене, суд звертається до правової позиції, викладеної у постанові КГС ВС від 27.06.2018 року у справі № 925/797/17, суть якої зводиться до того, що свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином на підставі якого це право виникає, змінюється чи припиняється, тобто не породжує виникнення у особи відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності. Суть державної реєстрації - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни та припинення прав на нерухоме майно, які вже мали місце на підставі рішень відповідних органів, договорів чи інших документів, шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру прав, а не безпосереднє створення таких фактів зазначеними записами. Тобто, із врахуванням вищевикладеної правової позиції, суд приходить до висновку, що право власності у [PERSON] на спірний житловий будинок виникло за його життя на підставі рішення органу місцевого самоврядування - Долинянської сільською радою Обухівського району Київської області від 10 серпня 2012 року, тому воно повинно входити до складу спадщини відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України. Відсутність належного оформлення права власності шляхом отримання свідоцтва про право власності із наступною державною реєстрацією правовстановлювального документу не нівелює цього права, а лише створює перешкоди в наступному оформленні спадкових прав його спадкоємців, зокрема позивачки. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відмова приватного нотаріусу Щур Н. Р. у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачці через відсутність належного оформлення права власності за спадкодавцем на спірний будинок є нічим іншим, як невизнанням державою в особі нотаріуса права власності за [PERSON] як спадкоємницею за заповітом, тому може бути захищене в судовому порядку згідно зі ст. 392 ЦК України. При цьому, суд зауважує, що ним не встановлено і не було предметом дослідження правомірність дій нотаріуса, суд лише констатує факт відмови у видачі документа, що підтверджує право на спадщину за заповітом. Таким чином, встановлені судом обставини вказують, що вимоги позивачки базуються на законі, визнання відповідачем позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб.

Outcome: approved