Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

28.12.2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами, які заявою від 27.03.2019 уточнила та просить встановити факт її постійного проживання разом зі спадкодавцем, її дядьком - [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто станом на [INFO] року, за адресою: [ADDRESS] та визнати за [PERSON], в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], свої вимоги мотивує тим, що вищевказане майно належить [PERSON]. [INFO] року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на вищевказане спадкове майно. Заповіту спадкодавець не залишила. Спадкоємцями за законом являються син [PERSON] та [PERSON] (мати якої [PERSON], померла [INFO] року, та доводиться дочкою [PERSON]). Спадкоємці прийняли спадщину у встановлений законом строк. [INFO] року помер [PERSON]. Відповідно до заповіту посвідченого 16.02.2007 року, [PERSON] заповів все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і взагалі все те, на що на день смерті він матиме право за законом - [PERSON]. Остання від прийняття спадщини відмовилась. [PERSON] від своєї частки у спадковому майні також відмовився. Позивач [PERSON] доводиться спадкодавцю племінницею, а отже має право на спадкування за законом у порядку ст. 1265 Цивільного Кодексу України. [PERSON] прийняла спадщину шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. При зверненні до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину, позивачу було відмовлено, у зв'язку із тим, що право власності на спадкове майно не зареєстровано у встановленому законом порядку. Представник позивача в судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Відповідачі в судове засідання не з'явились, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю, не заперечували проти задоволення позовних вимог. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON] на підставі договору забудови від 03.06.1965 року, посвідченого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою в реєстрі №6-229, що підтверджено довідкою комунального підприємства «Ізмаїльське МБТІ» №391 від 11.03.2019 року. Відповідно технічного паспорту від 10.12.2018 року, наданого комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації», відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи КП «Ізмаїльське МБТІ» на об'єкт нерухомості по [ADDRESS], вищевказаний житловий будинок з надвірними спорудами побудований у 1967 році є завершений будівництвом та відповідно до п. 3.2 Інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001 року, зареєстрованого в Мінюсті України за № 582/5773 від 10.07.2001 року не належить до самочинного будівництва індивідуальні житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05.08.1992 року. Згідно листа № 12/5-126 від 23.03.1999 року Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України не підлягає здачі в експлуатацію об'єкти нерухомості побудовані до 05.08.1992 року. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14.11.2001 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON], померла [INFO] року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS]. За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено інформаційною довідкою за Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 55110685 від 13.02.2019 року. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті [PERSON] являються: - син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 21.10.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області; - онука [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 23), свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с. 23), витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00021611067 від 06.12.2018 року (а.с. 24), рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07.03.2006 року (а.с. 25). Згідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно п. 2 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що спадкоємці [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину у встановлений законом строк, що підтверджено відповідними заявами, наявними в матеріалах спадкової справи. Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого [INFO] року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON] помер [INFO] року. Після смерті [PERSON] згідно ст. 1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частка житлового будинку з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS]. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до заповіту, посвідченого 16.02.2007 року приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 570, [PERSON] заповів усе його майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті, і на що він матиме право за законом - [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України - малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). До осіб, які відповідно до вимог ч. 1 ст. 1241 ЦК України мають право на обов'язкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту, відноситься син спадкодавця [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] відмовляються від спадкування 1/2 частки житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], що підтверджено відповідними заявами. Відповідно до ст.1265 ЦК України - у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Спадкоємцем за законом п'ятої черги відповідно до ст. 1265 ЦК України після смерті [PERSON] являється племінниця [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 23), свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с. 23), витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00021611067 від 06.12.2018 року (а.с. 24), рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07.03.2006 року (а.с. 25), свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 21.10.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Судом встановлено, що [PERSON] постійно проживала разом зі спадкодавцем, її дядьком - [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто станом на [INFO] року, за адресою: [ADDRESS], що підтверджено показами допитаних в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON], тобто позивач вважається такою, що прийняла спадщину, після смерті дядька [PERSON], померлого [INFO] року. Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області Черненко С.М. № 1631/02-14 від 27.12.2018 року позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом, у зв'язку із тим, що право власності на спадкове майно не зареєстровано у встановленому законом порядку. Вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, та приймаючи до уваги, що оформлення спадщини в нотаріальному порядку неможливе, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту на підставі ст. 16 ЦК України, в зв'язку з чим задовольняє позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved