Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

27.09.2016р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до КП «Південукргеологія» про стягнення заборгованості по заробітній платі, індексації зарплати (а.с. № 2 - 4). В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] в позовній заяві посилалася на те, що вона наказом від 06.06.2003р. № 113-к КП «Південукргеологія» була прийнята на посаду головного гідрогеолога. Починаючи з вересня 2014р. по час звернення позивачки до суду з даним позовом відповідач не виплачує їй заробітну плату, посилаючись на відсутність коштів. Всього станом на 19.09.2016р. відповідач заборгував позивачці 174570,19 грн., що підтверджується довідкою № 136/10-1 від 19.09.2016р. та які позивачка і просила суд стягнути з відповідача на її користь. Окрім цього, позивачка вважала, що відповідач також має сплатити їй суму індексації заробітної плати за період з серпня 2016р. по жовтень 2016р. в розмірі 1792,20 грн. Позивачка та її представник [PERSON] (діє на підставі договору про надання правової допомоги № 34 від 26.09.2016р. а.с. 8) не зявилися, 26.10.2016р. надали до суду спільне клопотання, в якому просили розглянути справу без їх участі, за правилами ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Крім того, зазначили, що відповідачем було виплачено позивачці частину заборгованості по виплаті заробітної плати у розмірі 13534,27 грн., у звязку з чим сума заборгованості відповідача перед позивачкою по заробітній платі, станом на день винесення рішення судом становить 161035,92 грн. Позовні вимоги підтримали (з урахуванням їх уточнення в сторону зменшення на суму 13 534грн.27коп.) та просили суд їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечували (а.с. № 26 27). Представник відповідача в судові засідання 12.10.2016р. та 26.10.2016р. повторно не зявився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. 74 - 76 ЦПК України (а.с. № 21, 25), про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розряду справи до суду не звернувся, а також не скористався правом надання заперечень проти позову та доказів на їх обґрунтування. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з чим суд, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч. 2 ст. ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом було встановлено, що [PERSON] наказом від 06.06.2003р. № 113-к КП «Південукргеологія» була прийнята на посаду головного гідрогеолога (а.с. № 6 7). Згідно довідки відповідача № 165-10/1 від 20.10.2016р. заборгованість по заробітній платі перед позивачкою за період з вересня 2014р. по травень 2016р., а також за серпень та вересень 2016р. становить 161 035 грн. 92коп. (а.с. № 27). Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Представник відповідача в судове засідання не зявився, своїм правом на участь у судовому розгляді справи не скористався, про день, час та місце розгляду якої був повідомлений належним чином, заперечення на позовну заяву суду не надав, також не надав жодних доказів на підтвердження погашення заборгованості по сплаті заробітної плати позивачу. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно з вимогами ч. 7 ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 1 та 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної ним роботи, професійно ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Як було встановлено судом та підтверджено доказами, наявними в матеріалах справи, відповідач, у порушення вимог ст.116 КЗпП України, не розрахувався з позивачкою, не виплатив їй нараховану заробітну плату за період з вересня 2014р. по травень 2016р., а також за серпень та вересень 2016р.на загальну суму 161 035грн. 92коп. Вимоги працівника про стягнення належної йому заробітної плати в судовому порядку відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України не обмежені будь-яким строком, тому суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] про стягнення їй заборгованості по заробітній платі за період з вересня 2014р. по травень 2016р., а також за серпень та вересень 2016р. у сумі 161 035 грн.92коп. (з урахуванням уточнення позовних вимог в сторону їх зменшення за заявою від 26.10.2016р. а.с. №26-27). Разом із тим статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші. Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою КМУ від 20.12.1997р. № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою КМУ від 23.04.1999р. № 692), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 01.01.1998р., якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1. Вирішуючи питання про можливість задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивачки суму індексації заробітної плати за період з серпня 2016р. по жовтня 2016р. в розмірі 1792,20 грн., суд вважає за можливе заявлені позовні вимоги в цій частині задовольнити, оскільки останні є законними та обґрунтованими. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справі про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі вимог п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає за необхідне рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивачки суми середньої заробітної плати за один місяць в розмірі 5133 грн. 85 коп. (заробітна плата за останні два місяця :2) допустити до негайного виконання (а.с. № 6). Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, з огляду на те, що позивачка за законом при подачі позову була звільнена від сплати судового збору, її позовні вимоги задоволено, суд вважає, що судові витрати по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача на користь держави у розмірі 551 грн. 20 коп. (мінімальний розмір судового збору за цією категорією позову). Крім того, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача понесених позивачкою судових витрат на правову допомогу у розмірі 500 грн., оскільки останні повністю підтверджені стороною позивачки (договір про надання правової допомоги від 26.09.2016р., розрахунок від 26.09.2016р., квитанція від 26.09.2016р., рахунок від 26.09.2016р., акт виконаних робіт від 26.09.2016р. (а.с. № 8, 14 17). На підставі вищевикладеного,\~\~

Outcome: approved