Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

27.03.2018 року до суду надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просила стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти, на утримання їх неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1500,00 гривень щомісячно, до досягнення нею повноліття та покласти на відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 500,00 грн. В обґрунтування позову зазначила, що сторони з 28.03.2015 року знаходяться у шлюбі. Від шлюбу сторони мають дитину, яка мешкає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні. Наразі позивачка разом із дитиною проживає окремо від відповідача. Позивач власними силами намагається матеріально забезпечити дитину, відповідач від виконання свого обов'язку по утриманню дитини ухиляється. На момент звернення до суду згоди між сторонами по справі щодо способу виконання відповідачем свого обов'язку з утримання дітей не досягнуто. Ухвалою суду від 02.05.2018 року провадження по справі було відкрито та призначено до слухання, відповідачу визначений строк для подання відзиву (а.с.13). 29.05.2018 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він позовні вимоги позивача визнав частково та просив суд стягнути з нього на користь позивача аліменти у розмірі 1/4 частини його заробітної плати (доходу) з відмовою у стягненні судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу. У судове засідання 01.06.2018 року прибула позивач, яка підтвердила, що вона отримала відзив відповідача та просила суд надати їй час для подання відповіді на відзив. Ухвалою суду від 01.06.2018 року у судовому засіданні була оголошена перерва для подання позивачем відповіді на відзив (а.с.33). Позивач вказану відповідь на відзив не подавала та у судовому засіданні 22.06.2018 року підтримала свої позовні вимоги з підстав, зазначених у позові. Відповідач у судове засідання повторно не прибув, що було встановлено у судовому засіданні 22.06.2018, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив, однак подання ним відзиву унеможливлює для суду заочний розгляд справи. Вислухавши позивача, дослідивши відзив відповідача та матеріали справи, суд приходить до думки, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступного. 28.03.2015 року був укладений шлюб між позивачем та відповідачем по справі, який був зареєстрований\~\~відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Золочівського районного управління юстиції у Харківській області, про що зроблено відповідний\~\~актовий запис №26, що підтверджується свідоцтвом про одруження І-ВЛ №256504, виданим 28.03.2015 року (а.с.7). Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ВЛ №431563, виданого відділом державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~Золочівського районного\~управління юстиції\~у Харківській\~області (актовий запис №116 від 08.12.2015 року) (а.с.6). [PERSON] проживає разом із позивачем по справі, що підтверджується довідкою №145 від 13.02.2018 року, виданої виконавчим комітетом Золочівської селищної ради Харківської області (а.с.8). Відповідач по справі в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини на момент пред`явлення позову не надає. При цьому суд виходить з того, що обов'язок по доказуванню надання допомоги на дітей держава покладає в такій категорії справ саме на відповідача, який жодних доказів надання такої допомоги суду не надав, а тому суд вважає, що відповідач належним чином свої батьківські обов'язки в цій частині не виконує, у зв'язку з чим позовна заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню. 17.05.2017 року був прийнятий\~Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08.07.2017 року, і яким було змінено філософію стягнення аліментів та розширено права одержувача аліментів як щодо зміни способу стягнення аліментів, так і щодо спрощення процедур такого стягнення. Згідно\~ст.180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3\~ст.181 Сімейного кодексу України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. На підставі ч.1 та ч.5\~ст.183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. На підставі ч.1\~ст.182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує:\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2\~ст.182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином вимоги позивача щодо стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 грн. на дитину не відповідають мінімальному розміру аліментів. Виходячи із вказаної диспозиції статті суд в будь-якому випадку повинен встановити мінімальний розмір аліментів на дитину у відсотках від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, навіть якщо про це позивач не зазначила у своїй позовній заяві. Щодо основних вимог позивача суд зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд керується нормами\~ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік»\~щодо визначення прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років, який з 01.01.2018 року складає 1492,00 грн., а на дитину з 6 до 18 років - 1860,00 грн. та на протязі року змінюється у бік збільшення, відповідно, оскільки обов'язок утримувати дитину є обопільним обов'язком батьків, то саме визначений позивачем спосіб стягнення аліментів (тверда грошова сума) судом приймається, а розмір аліментів суд встановлює на підставі встановленого закону прожиткового мінімуму, оскільки позивач отримує державну соціальну допомогу на дитину у розмірі 860,00 грн. щомісячно, а обовязок утримувати дитину є спільним обовязком батьків, а тому саме розмір 800,00 грн. є тією сумою, яка повинна стягуватися з відповідача. При цьому розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації та відповідно до попереднього абзацу завжди у своєму мінімумі буде складати 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо максимального розміру аліментів, які можуть стягуватися з відповідача, то вказана обставини жодних обмежень прав відповідача не несе, оскільки він в будь-який час може пред'явити відповідний позов про зменшення розміру аліментів, якщо сума платежів з його боку складе більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. Тому вимоги позивача в частині визначеній та уточненій судом, є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам закону та принципу справедливості та розумності. На підставі п.3 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору у всіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, а відповідно до ч.6\~ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, визначеному КМУ. До цього часу вказаний порядок КМУ не прийнятий, у зв'язку з чим судові витрати по справі, які складаються із несплаченого судового збору, слід компенсувати за рахунок держави, а за рахунок позивача слід залишити витрати на правову допомогу в даній справі у розмірі 500,00 грн. на підставі квитанції №7 від 25.02.2018 року (а.с.10) відповідно до вимог ч.3\~ст.137 ЦПК України, оскільки для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність деталізованого опису виконаних робіт, навіть при наявності відповідної квитанції унеможливлює стягнення витрат на правничу допомогу, а тому в цій частині вимоги заявниці не відповідають вимогам закону Відповідно до п.1 ч.1\~ст.430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Виходячи з вищенаведеного,

Outcome: partial