Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

27.11.2019 [PERSON] звернулась до Могилів-Подільського міськрайонного суду із вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до Свідоцтва про право власності № 960 від 04.01.2005 позивачу на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та малолітня дитина [PERSON] . Однак за вказаною адресою відповідачі не проживають понад один рік без поважних причин, комунальні платежі не сплачують, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей відповідачів у будинку немає. На даний час відповідачі проживають за межами України. Позивач вважає, що реєстрація відповідачів у належному їй будинку порушує її право власності, гарантоване їй ст. 41 Конституції України. За таких підстав відповідно до вимог ст. 316, 317, 319, 321, 405 ЦК України позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування належним їй на праві власності житловим будинком. Ухвалою суду від 06.12.2019 відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено розгляд справи по суті, зобов`язано третю особу надати висновок щодо розв`язання даного спору. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 15.01.2020 третій особі продовжено строк подання до суду висновку щодо розв`язання спору. Ухвалою суду від 10.02.2020 за клопотанням третьої особи продовжено строк подання до суду висновку щодо розв`язання спору. 12.03.2020 позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій позов підтримала повністю, не заперечувала проти розгляду справи за її відсутності та ухвалення заочного рішення. Відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явилися без повідомлення причин своєї неявки, правом подання відзиву на позовну заяву не скористалися. Представник органу опіки та піклування Могилів-Подільської міської ради Вінницької області у судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, з урахуванням викладеного вище, це дає підстави суду відповідно до ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Суд встановив, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житловий об`єкт нерухомого майна № [NUMBER] від 04.01.2005 серії САА № 356761, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради від 29.12.2004 № 514 «Про оформлення права власності на житлові об`єкти нерухомого майна», зареєстрованого у КП «Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» за №3398 (а.с. 5). Вказане також підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6415786 від 04.02.2005. Згідно з копією довідки відділу надання адміністративних послуг Могилів-Подільської міської ради № 6390 від 22.11.2019 за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та інші (а.с. 6). Також судом встановлено, що [PERSON] є колишньою невісткою позивача, [PERSON] є онучкою позивача, а малолітня [PERSON] є правнучкою позивача, вказане підтверджується заявою позивача від 02.03.2020 (а.с. 66). Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на положення ст. 41 Конституції України, в якій закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб та ст. ст.\~319,\~321,\~391 ЦПК України, які передбачають, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При вирішенні даного спору суд зважає на положення ч. 1 ст. 383 ЦК України\~та ст. 150 ЖК УРСР, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст.\~316,\~317,\~319,\~321 ЦК України\~закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. За порівняльним аналізом статей 383, 391, 405\~ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64\~ЖК УРСР слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391\~ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156\~ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 405 ЦК України\~члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім цього, за змістом частини четвертої статті 156\~ЖК УРСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідачі у розумінні вимог статті 3\~СК України та частини другої статті 64\~ЖК УРСР є колишніми членами сім`ї позивача, як власника будинку, оскільки зареєстровані у спірному будинку за згодою власника, після укладення шлюбу [PERSON] з сином позивача, тобто як члени сім`ї власника житла. Тобто, в зв`язку з тим, що відповідачі перестали бути членами сім`ї власника будинку, то останні мають право проживати в даному будинку на законних підставах лише за згодою власника будинку та укладеним між ними письмовим договором найму жилого приміщення. Ст. 158 ЖК УРСР, передбачено, що наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення.\~\~ Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначити права і обов`язки наймодавця і наймача та інші умови найму.\~\~\~\~\~\~ Права власника житлового будинку визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачами договір найму жилого приміщення не укладався, будь\~які домовленості щодо проживання відповідачів у спірному будинку після смерті сина позивача між ними не досягнуто, витрати по утриманню житлового будинку відповідачі не несуть. Крім того, той факт того, що відповідачі понад один рік не проживають у належному позивачу будинку підтверджується актом сусідів від 04.02.2020 (а.с. 39). Як вказує у позові позивач відповідачі проживають за межами України. При цьому, суд не погоджується із висновком органу опіки та піклування Могилів-Подільської міської ради Вінницької області, затвердженого рішенням виконкому Могилів-Подільської міської ради № 43 від 27.02.2020, яким визнано недоцільним визнання [PERSON] та малолітньої [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , оскільки зазначений висновок суд вважає недостатньо обгрунтованим, ураховуючи непорушність права приватної власності позивача на її житло, наявність перешкод у використанні цього права, а також тривале непроживання останіх у спірному житловому приміщенні. Зважаючи, на викладене вище та те, що\~будинок [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] і право власності позивача порушено ухиленням відповідачів від добровільного зняття з реєстрації у вказаному будинку, неможливістю позивача в повній мірі реалізувати право власності на належне їй нерухоме майно, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved