Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

29.03.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 17.05.2002 року він уклав з відповідачем [PERSON] шлюб. Від шлюбу [INFO] року народився син [PERSON], який проживає разом з матір'ю. Сімейні стосунки між подружжям не склалися через різницю в характерах; однією сім'єю подружжя проживали до квітня 2015 року, на даний момент сім'я розпалася. Позивач вважає, що збереження сім'ї у подальшому не можливе, вказує на те, що збереження шлюбу суперечить його інтересам, просить суд розірвати шлюб. Позивач у судове засідання не з'явився, в позовній заяві зазначив про розгляд справи у його відсутність, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилася, до канцелярії суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність позов про розірвання шлюбу визнає. Відповідно до ч. 2 ст.158 ЦПК України, суд вважає, що рішення по справі можливо постановити за відсутності сторін. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, з матеріалів справи вбачається, що 17.05.2002 року сторони по справі уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 491, згідно свідоцтва про шлюб (а.с.4). Від шлюбу позивач та відповідач мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.5). Спору щодо місця проживання дитини у сторін не має. Згідно до ст. 105 ч. 3 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності до ст. 109 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Сімейні відносини сторін припинені в квітні 2015 року, сумісного господарства не ведуть, відповідач матеріально не підтримує родину. Вказані обставини відповідачем у заяві про визнання позову не заперечувались. Оцінивши належність, достовірність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, враховуючи визнання відповідачем позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що підстави, на які посилається позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими: збереження сім'ї не можливо, на примирення сторони не згодні, шлюб існує лише формально, відтак позов в цій частині підлягає задоволенню. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Позивачем не заявлено вимогу про стягнення судових витрат з відповідача, тому суд її не розглядає.

Outcome: approved