Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

29.01.2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з зазначеною позовною заявою про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщення. В обґрунтування позову вказала, що 25 вересня 2003 року вона придбала житловий будинок за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці площею 879,0 кв.м на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Дебальцівської державної нотаріальної контори Марченко С.М. і зареєстрованого в реєстрі за № 2779. Зазначила, що вона є одноособовим власником вказаного будинку, в якому з 09 вересня 2008 року зареєстрований її син - відповідач [PERSON] Він деякий час проживав в будинку позивача, але з початку травня 2014 року він не проживає за адресою реєстрації без поважних причин, оскільки мешкає на даний у м. Києві, ніякої участі у витратах по оплаті комунальних послуг та утриманню житла він не приймає. Як вказує позивач, факт реєстрації відповідача у вищевказаному будинку перешкоджає їй оформити субсидію на житлово-комунальні послуги, що у свою чергу негативно впливає на її майновий стан, тобто в даному випадку йдеться про порушення її прав як власника. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати відповідача [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій вказала, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити, а також просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Він у встановленому законом порядку був повідомлений про дату, час і місце судового засідання. Але про причини неявки суд не сповістив. Від нього не надійшло клопотання про відкладення слухання справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про необхідність задоволення позовної заяви з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цивільно-процесуальним Кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Як встановлено в судовому засіданні, позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 25 вересня 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Дебальцівської державної нотаріальної контори Марченко С.М. і зареєстрованого в реєстрі за № 2779, належить житловий будинок з надвірними спорудами та побудовами, розташований за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці площею 879,0 кв.м (а. с. 15). Право власності позивача на вказаний будинок також підтверджується Витягами з реєстру прав власності на нерухоме майно Комунального підприємства Єнакієвської міської ради «Єнакієвське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 18515932 від 15.04.2008 року, № 1654763 від 06.10.2003 року (а. с. 16,17). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 159296180 від 13.03.2019 року (а. с. 32-33), [PERSON] є власником будинку за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 25.09.2003 року. Відповідач [PERSON] є сином позивача [PERSON] , що вбачається з наявних в матеріалах справи документами. З довідки виконавчого комітету Миронівської селищної ради від 23.01.2019 року № 107 (а. с. 14) вбачається, що в будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 4 особи: власник - [PERSON] , 1972 року народження , її чоловік - [PERSON] , 1971 року народження , та її сини - [PERSON] , 2005 року народження , та [PERSON] , 1992 року народження. Факт реєстрації відповідача [PERSON] за вищевказаною адресою також підтверджується інформацією виконавчого комітету Миронівської селищної ради від 14.02.2019 року (№ 210/02-09), яка надійшла на запит суду 13.02.2019 року, а також витягом з домової книги для прописки громадян в будинку [ADDRESS] (а. с. 18-20, 25). В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] з травня 2014 року за адресою реєстрації: [ADDRESS] , не проживає до теперішнього часу, що підтверджується актом обстеження житла, складеним головою вуличного комітету 24.01.2019 року (а. с. 13). Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян. Частиною першою ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а в частині першій ст. 221 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Нарахування позивачу комунальних платежів з урахуванням реєстрації у спірному жилому будинку відповідача, а також наявність через реєстрацію відповідача перешкод в отриманні субсидії суд розцінює як порушення прав позивача, таке порушення підлягає захисту. Таким чином, сукупність наданих позивачем та досліджених судом доказів у достатній мірі підтверджують той факт, що вимоги позивача обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню. Беручи до уваги викладене,

Outcome: approved