Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

27.02.2018 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що відповідач по справі [PERSON] взяв у позивача в борг грошові кошти в розмірі 13000 доларів США. Відповідач зобовязувався повернути суму позики в строк до 01 липня 2015 року, про що було складено розписку від 01.07.2014 року. Проте, у встановлений строк відповідач не повернув позивачу суму позики, всупереч взятому на себе зобовязанню. У звязку з цим, просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість згідно розписки від 01.07.2014 року у розмірі 13000 доларів США, що по курсу Національного банку України на день звернення до суду з позовом становить 352430 (триста пятдесят дві тисячі чотириста тридцять) гривень 00 копійок. Представник відповідача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав, проте не заперечував факт укладення договору позики, оформленого розпискою суму та факт отримання грошей, проте вважав що виконав зобовязання, оскільки придбав квартиру для своєї матері, яка є позивачкою у справі, в якій вона зареєстрована та проживає. Просив відмовити у задоволенні позову із зазначених підстав. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, та пояснив, що позивач дійсно зареєстрована та проживає у квартирі за вказаною адресою, придбаною її сином, проте не вважає зобовязання про повернення грошових коштів, взяті на себе відповідачем - виконаними, оскільки вказана квартира на праві приватної власності належить відповідачу та не передавалася у власність позивачу. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, що приймали участь у справі, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.07.2014 року [PERSON] склав розписку про те, що він отримав у [PERSON] грошів сумі 13000 доларів США з остаточною датою повернення позики до 01.07.2015 року. Підтвердження сплати позики частково або повністю протягом встановленого договором строку або після його спливу відповідачем не надано. При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов'язання з повернення позики позичальником не виконано. Відповідно до вимог ст.1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047\~ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202\~ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. Вирішуючи спір, суд виходить із того, що розписка надана відповідачем позивачу містить у собі всі складові, які дають підстави вважати про укладення між сторонами саме договору позики. Розписка містить дані щодо умови отримання позичальником у борг із зобов'язанням його повернення та дати отримання коштів. Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530\~ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно статті 545 ЦК України, прийнявши виконання\~зобов'язання,\~кредитор повинен\~на вимогу\~боржника видати\~йому розписку\~про одержання\~виконання частково\~або в\~повному обсязі. Якщо\~боржник видав\~кредиторові борговий\~документ,\~кредитор,\~приймаючи виконання\~зобов'язання,\~повинен повернути\~його боржникові.\~У разі\~неможливості повернення\~боргового документа\~кредитор повинен\~вказати про\~це у\~розписці,\~яку він\~видає. Наявність\~боргового документа\~у боржника\~підтверджує виконання\~ним свого\~обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Відповідно ст.ст.192, 533\~ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. З урахуванням того, що між сторонами виникли боргові зобовязання, [PERSON] зобовязання за договором позики не виконані, у звязку з чим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню заборгованість в сумі 352430 (триста пятдесят дві тисячі чотириста тридцять) гривень 00 копійок, заборгованості за договором позики. На підставі ст.141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в загальній сумі 3524 грн. 30 коп.

Outcome: approved