Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

27 березня 2019 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області ухвалено рішення у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення часток та визнання права власності за спадкове майно, зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Згідно положень ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог за первісним позовом, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає до стягнення 1754,80 грн. судового збору (1050 грн. (1% від 10500 грн. (420000:4) - за другу позовну вимогу, 704,80 грн. - за третю позовну вимогу). В свою чергу, з [PERSON] на користь [PERSON] в порядку задоволення зустрічного позову слід стягнути 768,40 грн. судового збору. Ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України). Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року витрати на правову допомогу, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження витрат [PERSON] на правову допомогу в матеріалах справи міститься копія договору про надання правової допомоги від 13.09.2018 року (далі - договір), попередній розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу за договором на загальну суму 14000 гривень та копія квитанції до прибуткового касового ордеру від 13.09.2018 року (сума сплачених коштів становить 14000 грн.). Витрати [PERSON] на правову допомогу підтверджуються копією договору про надання правової допомоги №11 від 16.10.2018 року,актом наданих правничих послуг від 19.02.2019 року на загальну суму 5000 грн. та квитанцією до прибуткового касового ордеру від 18.10.2018 року на суму 4000 грн. Враховуючи особливості предмета спору, суб'єктний склад правовідносин, ціну позову, складність справи та значення розгляду справи для сторін, а також обсяг наданого документального підтвердження судових витрат, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь позивача за первісним позовом суми витрат на правову допомогу у розмірі 6000 гривень, та відповідно стягнення з [PERSON] на користь позивача за зустрічним позовом суми витрат на правову допомогу у розмірі 4000 гривень.

Outcome: approved