Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

27.10.2020 року представник позивачки звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб таким, що втратили право користування житловим приміщенням, в якому просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивує тим, що позивач є власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу від 30.10.2019 р. В купленому будинку зареєстровані, але не проживають з 2018 року відповідачі. Відповідачі не проти свого зняття з реєстрації в будинку позивача, про що надіслали нотаріально посвідчену заяву, проте ніяких дій, крім направлення заяви, вчиняти не бажають, приїздити в Україну не бажають, ніяких інших документів складати та підписувати не бажають, тому позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Представник позивачки [PERSON] - адвокат Діброва К.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві та просить їх задовольнити. Позивачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлена належним чином в порядку, передбаченому ЦПК України. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлені належним чином в порядку, передбаченому ЦПК України, справа розглядається в порядку заочного провадження. Заслухавши пояснення представника позивачки, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно із ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме, дружина, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. За змістом ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За змістом зазначених норм право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятим. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки і житлового будинку від 30.10.2019 р. (а.с. 9-11). Встановлено, що в будинку по [ADDRESS] зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією будинкової книги та довідкою КК «Дружба» № 67 від 22.09.2020 р. (а.с. 17-18). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не є членами сім`ї позивачки, між сторонами відсутні будь-які договірні правовідносини з приводу володіння та користування відповідачем квартирою позивачки, оскільки в судовому засіданні не добуто належних та допустимих доказів укладення між позивачем та відповідачем договорів найму належного позивачу житла (який відповідно до ст. 811 ЦК України має укладатись в письмовій формі). Встановлено також, що [PERSON] та [PERSON] з 2018 року не проживають в житловому будинку за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою КК «Дружба» № 67 від 22.09.2020 р. (а.с. 18). Відповідно до заяви від 21.09.2020 р., посвідченої нотаріусом Брянського нотаріального округу Брянської області Небуко О.І., [PERSON] та [PERSON] просять розглядати цивільну справу за позовом [PERSON] без їх участі та дають свою згоду на зняття їх з реєстрації по місцю проживання за адресою [ADDRESS] (а.с. 19). Згідно ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачі не довели наявності у них правових підстав володіння чи користування будинком позивачки. Згідно ст. 72 ЖК України - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не є членом сім`ї позивачки, між сторонами відсутні будь-які договірні правовідносини з приводу володіння та користування відповідачами житловим будинком позивачки, більше одного року без поважних причин відповідачі відсутні і не проживають у житловому будинку за адресою [ADDRESS] , а тому втратили право користування даним житлом. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. - зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Оскільки реєстрація місця проживання відповідачів перешкоджає позивачу у здійсненні нею свого права користування та розпорядження своїм майном, позов слід задовольнити та визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного, ст. ст. 16, 319, 321, 383, 391 ЦК України, 72, 156 ЖК України,

Outcome: approved