Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

27.12.2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом? в якому просить стягнути з відповідача на її користь грошові кошті у сумі 19898 грн. 15 коп., як борг нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з грудня 2017 року по лютий 2018 рік включно. Як на підставу позову посилається, що з 10.09.1979 року її прийнято на посаду оператора інституту «Південдіпрошахт», де працює до теперішнього часу. Починаючи з березня 2017 року по лютий 2018 року відповідач не сплатив їй заробітну плату, у зв'язку з чим виник борг з нарахованої, але не виплаченої зарплати у розмірі 19898 грн. 15 коп., тому вона вимушена звернутися до суду. Ухвалою суду від 28.12.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; призначено проведення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Вказану ухвалу з позовною заявою та додатками представник відповідача отримав 04.01.2019, про що свідчить підпис у зворотному поштовому повідомленні про вручення. Однак, у встановлений строк відповідачем відзиву до суду не надано, будь-які поважні причини ненадання відзиву відповідачем суду не повідомлено. У зв'язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги просила задовольнити. Представник відповідача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, з 1979 року позивачка прийнята на роботу в ДП «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт», де працює до теперішнього часу, на посаді оператора. Згідно з розрахунковими листками за березень 2017 р. по лютий 2018 року щодо заробітної плати, заборгованість з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати позивачу станом на кінець лютого 2018 року складає 19898 грн. 15 коп. Вказаний розмір заборгованості відповідачем не спростований будь-якими доказами. Суд враховує вказані у розрахунковому листку як достовірні, та які не були спростовані відповідачем жодними доказами, і сума виплат позивачу заробітної плати по місяцям співпадає з відомостями зазначеними Київським об'єднаним управлінням Пенсійного Фонду України м. Харкова від 10.08.2018 року, - індивідуальні відомості про застраховану особу за формою ОК-5, якими підтверджуються суми нарахованої позивачу заробітної плати за вказані місяці. Тобто, відомості відображені в пенсійному фонді щодо розміру заробітної плати збігаються з відомостями вказаними у розрахункових листках щодо заробітної плати позивача. Таким чином, у суду немає сумнівів у достовірності тих даних щодо заробітної плати позивачки, які зазначені у розрахункових листках. Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Таким чином, перед позивачем існує заборгованість з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати у розмірі 19898 грн. 15 коп. Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Проаналізувавши зміст частини 2 статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат. У зв'язку з цим, позовні вимоги про стягнення заборгованості з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати у розмірі 19898 грн. 15 коп. підлягають задоволенню. Тяжке фінансове положення підприємства не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити зазначені кошти позивачу. Також суд враховує вимоги п. 6 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24 грудня 1999 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. У зв'язку з цим, позовні вимоги про стягнення заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати підлягають задоволенню. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» та позовні вимоги задоволені, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн. (мінімальна ставка судового збору за вимогами майнового характеру за позовом фізичної особи). Суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення на користь позивача заробітну плату в межах суми платежу за один місяць у розмірі 1733 грн. 26 коп. ((1784,73+1489,20) / (9+8) х 9)). Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: approved