Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

27 травня 2014 року до суду звернулася [PERSON] з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь на утримання повнолітньої дочки [PERSON], яка навчається, аліментів у розмірі 25% усіх його доходів щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до закінчення нею навчання, тобто до 30 червня 2017 року, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що після досягнення дочкою повноліття відповідач припинив надання матеріальної допомоги, хоча має постійну роботу, стабільний заробіток та задовільний стан здоров'я. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала повністю і пояснила, що відповідач за рішенням суду сплачував аліменти на утримання доньки, проте після досягнення нею повноліття їх виплата припинилася. В даний час донька [PERSON] навчається на першому курсі Київського політехнічного інституту, а тому потребує матеріальної допомоги на проживання, облаштування щоденного побуту, придбання навчальних посібників. Вона отримує незначну заробітну плату, а тому не може забезпечити її всім необхідним. У зв'язку з цим вважає, що фінансову допомогу дитині повинен надавати ще й батько. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надіслав до суду письмові заперечення, з яких вбачається, що позовні вимоги [PERSON] він не визнає та просить в їх задоволенні відмовити, розглянувши при цьому справу за його відсутності через неможливість прибути до Варвинського районного суду. У своїх письмових запереченнях відповідач посилається на те, що не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання своєї повнолітньої доньки [PERSON], оскільки отримує невелику заробітну плату, має проблеми зі здоров'я, що потребує додаткових матеріальних затрат, та на його утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей. Крім того, відповідач [PERSON] посилається також на те, що позивачка має кращий за його дохід і не має на своєму утриманні інших осіб, а також не обґрунтувала з посиланням на докази яким чином здійснює утримання доньки та до чого воно зводиться. Разом з тим, на думку відповідача, з часу повноліття дитина стає працездатною та має фізичну можливість додатково здійснювати своє утримання за рахунок інших доходів, окрім аліментів (стипендія, заробітна плата). Більше того, [PERSON] навчається на бюджетній формі навчання і повинна отримувати стипендію. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі, проте 11 листопада 1997 року розірвали його, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу. Від цього шлюбу сторони мають повнолітню дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 3). Після розірвання шлюбу дочка проживає з матір'ю. У 2013 році [PERSON] вступила до Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» на факультет електроніки на денну форму навчання та навчається за бюджетом. Термін закінчення університету - 30 червня 2017 року, що підтверджується відповідною довідкою (а.с. 5). Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Суд не може взяти до уваги формальне посилання відповідача [PERSON] на положення ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дітей за умови наявності такої можливості, і вважає, що відповідач [PERSON] має можливість надавати допомогу повнолітній дочці [PERSON] на період її навчання, оскільки має постійне місце роботи і стабільну заробітну плату. Суд також не може погодитися з доводами відповідача і в тому, що значна частина його заробітку використовується на придбання ліків, оскільки це не було підтверджено доказами. В судовому засіданні з'ясовано, що повністю утримує повнолітню дочку [PERSON] позивачка [PERSON], її мати і несе усю відповідальність по утриманню дитини, проте її матеріальний стан не дозволяє їй повністю виконати покладений на неї обов'язок, оскільки на її утриманні знаходиться неповнолітній син [PERSON] від іншого шлюбу, а також її непрацездатна мати. Ця обставина суперечить положенням Конвенції про ліквідацію усіх форм дискримінації щодо жінок, яка була ратифікована Україною 24 грудня 1980 року та є чинною на території України, і яка проголошує принцип фактичної рівності обов'язків та прав з утримання та виховання дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан відповідача та дитини, а саме те, що відповідач хворіє на гіпертонічну хворобу 2 ступеню та перебуває на «Д» обліку у КУ Піщанський РМ ЦПМСД, має на утриманні неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], а тому вважає, що розмір аліментів повинен становити 1/8 частину всіх видів доходів щомісячно. Відповідно до ст. 200 СК України розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина визначається судом у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Судові витрати слід покласти на відповідача. На підставі ст. ст. 198-200 СК,

Outcome: partial