Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

27.05.2014 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 29.04.2011, актовий запис № 431. Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини припинили своє існування з 01.08.2013, спільне господарство не ведеться. В сім'ї часто виникають сварки та суперечки з суттєво важливих питань, між ними втрачені почуття поваги та взаєморозуміння. Подальше сумісне життя та збереження сім'ї вважає неможливим. Спору з-приводу розподілу майна не виникає. Після розірвання шлюбу дитина залишається проживати з нею. Дівоче прізвище відновлювати не бажає. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позовну заяву, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений на підставі ч. 5 ст. 74 ЦПК України (а.с.11-12). Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказах та відповідно до ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно п. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до п. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб, сторони уклали шлюб 29 квітня 2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 431 (а.с.3). Фактично шлюбні відносини припинили своє існування з серпня 2013 року. Від шлюбу мають спільну дитину: доньку [PERSON], [INFO] (а.с.4). Згідно ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 3 ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З огляду на викладені правові норми та позицію позивача щодо неможливості збереження сімейних стосунків, суд вважає, що збереження сім'ї за бажанням відповідача буде нічим іншим, як примушуванням позивача до збереження шлюбних відносин. Таким чином суд повно, всесторонньо та об'єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати.

Outcome: approved