Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

26 серпня 2021 року [PERSON] через представника - адвоката Замшу Дмитра Дмитровича звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 8816,09 грн. інфляційних втрат, 2439,64 грн. 3% річних, 10996,90 грн. неустойки, а всього в сумі 22252 грн. пов`язаних з невиконанням грошового зобов`язання. Позов мотивовано тим, що між сторонами 27.10.2019 року укладалася попередня угода про намір придбати приміщення магазину « [INFO] », яке розташоване по [ADDRESS] . При цьому [PERSON] заявив, що він є власником даного приміщення. За попередньою усною домовленістю вартість приміщення мала складати 200000 грн., з яких 100000 грн. позивач повинен був сплатити відразу та ще 100000 грн. мав передати до 27.10.2020 року. Водночас відповідач в порушення домовленостей односторонньо змінив істотні умови договору в частині ціни, у зв`язку з чим [PERSON] поставив вимогу повернути йому сплачену 27.10.2019 року першу частину коштів в сумі 100000 грн. Добровільно повертати кошти [PERSON] відмовився мотивуючи тим, що вважає їх завдатком. Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 20.05.2021 року по справі №383/38/21 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 100000 грн. безпідставно набутих коштів. Оскільки відповідач ухилився від виконання вказаного рішення суду, Бобринецьким районним відділом державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) 06.07.2021 року відкрито виконавче провадження №65992030 по стягненню цього боргу з відповідача. За інформацією Бобринецького відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) вказане рішення суду відповідачем не виконане. Внаслідок невиконання відповідачем грошового зобов`язання, позивачем заявлено до стягнення 3% річних, інфляційних втрат та неустойки нарахованих на 100000 грн. за період з 28.10.2020 року (день, з якого настає право вимоги) по 20.08.2021 рік (день обрахунку). Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 03.09.2021 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.25-26). Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача - адвокат Замша Д.Д. подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі та позивача (а.с.60). Відповідач та його представник в судові засідання, призначені на 22.09.2021 року, 01.11.2021 року та 19.11.2021 року не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.43) та розписками про вручення судової повістки (а.с.51, 52, 56, 57). Своїм правом надати відзив на позовну заяву відповідач не скористався та не повідомив суд про причини неявки в судові засідання. Суд, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази в їх сукупності приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до змісту копії розписки, складеної [PERSON] 27.10.2019 року, останній отримав від [PERSON] 100000 грн. за магазин першу частину (а.с.35). Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 20.05.2021 року, яке набрало законної сили 30.06.2021 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 100000 гривень безпідставно набутих коштів за розпискою від 27 жовтня 2019 року, що підтверджується його копією (а.с.36-41). Рішення мотивовано тим, що кошти за розпискою від 27.10.2019 року отримані [PERSON] на виконання неукладеного договору щодо нерухомого майна - магазину « [INFO] », який розташований по [ADDRESS] , у зв`язку з чим у сторін не виникло договірних зобов`язань, відповідно грошові кошти в розмірі 100000 грн. за розпискою від 27 жовтня 2019 року, які відповідач помилково вважає завдатком, останній отримав без будь-яких правових підстав та у спосіб, що суперечить цивільному законодавству. Таким чином, відповідач збагатився за рахунок позивача поза підставою, передбаченою законом. За даними автоматизованої системи виконавчих проваджень Бобринецьким відділом державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) 06.07.2021 року відкрито виконавче провадження №АСВП: 65992030, боржником за яким є [PERSON] , стягувач [PERSON] (а.с.16). З копії листа Бобринецького відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 25.08.2021 року №1072, вбачається, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №383/38/21, виданого Бобринецьким районним судом Кіровоградської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 100000 гривень безпідставно набутих коштів за розпискою від 27 жовтня 2019 року, 1000 грн. судового збору та 4300 грн. витрат на правничу допомогу. Станом на 25.08.2021 року заборгованість боржником [PERSON] згідно виконавчого листа не сплачено та становить 105300 грн. (а.с.15). Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону, нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). При цьому Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02.03.2016 рокуу справі № 6-2491цс15, за яким дія ст. 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а ч.5 ст.11 ЦК України не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Отже, положення ст.625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. За змістом ст.ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18). Таким чином, суд приходить до висновку, що дія ст. 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі ст.1212 ЦК України. Унаслідок чого у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3% річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України. До вказаного висновку суд дійшов з урахуванням позиції Верховного Суду, що висловлено у постанові від 18.03.2020 року (справа № 760/6938/16-ц). З урахуванням викладеного суд прийшов до висновку що правовідносини, які виникли між сторонами допускають застосування положень ст.625 ЦК України. Позивач просив здійснити нарахування відповідно до ст.625 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних за період з 28.10.2020 року по 20.08.2021 рік. Поряд з цим позивачем не доведено належними та допустимими, що обов`язок відповідача з повернення безпідставно набутих коштів виник саме 28.10.2020 року, хоча обов`язок доведення вказаної обставини лежить саме на позивачу (ч.1 ст.81 ЦПК України). Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Оскільки зобов`язання відповідача з повернення коштів позивачу виникло на підставі ст.1212 ЦК України, а тому строк виконання обов`язку з повернення коштів в розумінні закону не є встановленим. Позивач, як кредитор, має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник в свою чергу повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги. Враховуючи ту обставину, що позивачем не доведено, що обов`язок відповідача з повернення безпідставно набутих коштів виник 28.10.2020 року, разом з тим, як встановлено з копії рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 20.05.2021 року по справі №383/38/21, у січні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з відповідним позовом до [PERSON] , по якій ухвалою суду від 20.01.2021 року відкрито провадження, суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин аналогію закону, та вважає, що обов`язок відповідача з повернення безпідставно набутих коштів виник 28.01.2021 року (20.01.2021 + 7 днів), а тому саме з цієї дати відповідач вважається таким, що прострочив виконання обов`язку з повернення коштів. Як встановлено ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, як встановлено судом, оскільки момент прострочення виконання зобов`язання починається після закінчення семиденного строку від дня пред`явлення вимоги, стороною позивача не доведено належними і допустимими доказами пред`явлення вимоги про повернення коштів раніше 20 січня 2021 року тобто не доведено, що відповідач до 28.01.2021 року прострочив виконання грошового зобов`язання в розумінні ст.ст. 530, 625 ЦК України, а тому в задоволенні позову в частині стягнення індексу інфляції та 3% річних за період з 28.10.2020 року по 27.01.2021 року слід відмовити. У зв`язку з цим, суд, здійснив перерахунок стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період з 28.01.2021 року по 20.08.2021 року. Сума інфляції розраховується за формулою: сума боргу х процент інфляції - сума боргу. Індекс інфляції становив: за лютий 2021 року - 101 %, за березень 2021 року - 101,7 %, за квітень 2021 року - 100,7 %, за травень 2021 року - 101,3 %, за червень 2021 року - 100,2 %, за липень 2021 року - 100,1%, за серпень 2021 року - 99,8%. Сукупний індекс інфляції з лютого по серпень 2021 року становить 1,0488504839237. Таким чином, інфляційні втрати відповідно до суми боргу в розмірі 100000 грн. за період з 28.01.2021 року по 20.08.2021 року, в межах заявлених вимог складають 4885 грн. 05 коп. (100000 грн. х 1.0488504839237 - 100000 грн.). Сума трьох процентів річних розраховується за формулою: (сума боргу х кількість прострочених днів х 3 : 100 : 365 (кількість днів у році)). Кількість прострочених днів у період з 28.01.2021 року по 20.08.2021 року становить 205 днів. Таким чином, три проценти річних за вказаний період складають 1684 грн. 93 коп. (100000 грн. х 205 днів х 3 : 100 : 365). Відповідно до п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Частина 1 статті 546 ЦК України визначає, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). Відповідно до змісту ст.551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Отже, із змісту ст.551 ЦК України вбачається, що розмір неустойки встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Позивач нарахував пеню за період з 28.10.2020 року по 20.08.2021 року в сумі 10996 грн. 90 коп. виходячи з розміру подвійної облікової ставки Національного банку України. Оскільки договору між сторонами не укладено, а Цивільним кодексом України, зокрема стаття 549 ЦК України, на яку посилається позивач, не встановлює конкретного розміру (відсотку) належної до стягнення пені, отже відсутні підстави для застосування такої міри відповідальності за відсутності конкретно визначеного її розміру в договорі та законі, а відтак вимоги позову в частині стягнення пені задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні позивача до суду ним сплачено судовий збір в розмірі 908 грн. (а.с.1). Враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача, на підставі п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню 272 грн. 40 коп. судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання щодо стягнення заявлених позивачем до відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 3800 грн. суд зважає на наступне. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представником позивача на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу надано: додаток 1/2 до угоди про захист/представництво/ та надання правової/правничої/ допомоги від 17.12.2020 року №67, укладеного 20.08.2021 року між адвокатом Замшею Дмитром Дмтровичем та [PERSON] , згідно якого сторони домовились, що вартість правової допомоги становить 3800 грн., в тому числі: вивчення справи 800 грн., підготовка проекту позовної заяви 1000 грн., участь в судових засіданнях 2000 грн. (а.с.17); квитанцію до прибуткового касового ордера №67/1 від 20.08.2021 року на суму 3800 грн. (а.с.18). Склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу суд вважає співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на надання послуг з правової допомоги та їх обсягом та значенням справи для сторони. Розмір витрат на професійну правову (правничу) допомогу відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. З огляду на вищевикладене та враховуючи, що позовні вимоги було задоволено частково, доказів неспівмірності витрат на правову допомогу відповідачем до суду не надано, з урахуванням принципу розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 1140 грн. витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial