Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~26 січня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про визнання [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житлом квартирою № 28\~ в будинку № 16 по вул.. Темерязєва в с.Полігон Жовтневого району Миколаївської області. \~ \~ \~ В обґрунтування своїх вимог [PERSON] вказувала, що є власником вищевказаної квартири з 2014 року, в якому, окрім неї зареєстрований чоловік та їх діти відповідачі по справі. Натомість відповідачі в її квартирі ніколи не мешкали, витрати з утримання квартири та її ремонту не несуть, їх речей в квартирі не зберігається. Перешкод у користуванні цим майном відповідачам ні вона, ані її чоловік не чинять. Оскільки вирішення питання щодо зняття відповідачів з реєстраційного обліку за її адресою в добровільному порядку не вирішено, а через їх реєстрацію, вона змушена нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг на утримання квартири, не має можливості отримати соціальні пільги, тобто фактично позбавлена можливості у повній мірі розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд, тому єдиним захистом її прав як власника вказаної квартири зі здійснення дій щодо можливого користування та її розпорядження можливе лише в судовому порядку. Позивач [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій свої позовні вимоги підтримала та просила справу розглянути за її відсутності. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON]в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином (а.с.27), у звязку із чим суд вважає можливим розглянути справу за їх відсутності. Дослідивши письмові докази в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору купівлі-продажу від 28 січня 2014 року, позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], право власності на яке зареєстровано за позивачкою в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 8-9). За даними Полігонівської сільської ради від 13.01.2016 року, у вищевказаній квартирі, окрім позивачки та її чоловіка [PERSON], зареєстровані також їх діти відповідачі по справі (а.с. 10-14). Натомість, зі змісту актів щодо непроживання від 12.01.2016 року, відповідачі з 31 січня 2014 року та по день складання цих актів, у вищевказаній квартирі не мешкають, їх чері за цією адресою не зберігаються (а.с. 18, 19, 25). Відповідно до ст.ст.41,47 Конституції України, ст.391 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сімї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України) Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь - яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Статті 150,156 ЖК України, ст. 405 ЦК України передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст.405 ЦК України - Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідачі тривалий час з 31.01.2014 року у вказаній квартирі не проживають, тобто не використовують житло за цільовим призначенням без поважних причин, тому вимоги позивача законні та обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved