Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

27.12.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, який в ході розгляду справи уточнив, і прохав визнати за ним право на завершення приватизації земельної ділянки та отримання свідоцтва про право власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що 18.03.2016 року помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 1.40 га наданої для ведення особистого селянського господарства на території Верхньотерсянської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області. Позивач та його сестра [PERSON] є спадкоємцями першої черги. У встановлений законом строк на прийняття спадщини позивач подав заяву до Оріхівської державної нотаріальної контори, а співвідповідач [PERSON] заяву про прийняття спадщини не подавала. 05.09.2016 року нотаріусом Оріхівської державної нотаріальної контори Запорізької області [PERSON] винесено Постанову про відмову у вчинені нотаріальних дій, у зв`язку з тим, що для переоформлення спадщини та отримання Свідоцтва про право на спадщину, йому як спадкоємцю необхідно надати правовстановлюючий документ на майно. Таким документом на земельну ділянку є Державний акт на право власності на земельну ділянку. 08.01.2003 року на підставі Розпорядження голови районної державної адміністрації № 13 його батькові [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 1.40 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Верхньотерсянської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області. Однак за життя батько не встиг отримати державний акт на право власності на земельну ділянку. Отже за законом він спадщину прийняв, але оформити її належним чином не може, оскільки у нього відсутні належно оформлені правовстановлюючі документи на спадкове майно, а тому просить визнати за ним право на завершення приватизації та отримання свідоцтво про право власності на земельну ділянку, яка належала померлому [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача уточнений позов підтримала повністю, прохала задовольнити уточнені позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач представник Верхньотерсянської сільської ради [PERSON] не заперечує проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала до суду письмову заяву, позов визнала повністю, просить розглянути справу без її участі. Треті особи: відділ Держгемагенства у Гуляйпільському районі, державний нотаріус Оріхівської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявились, надали до суду письмові заяви, в яких позовні вимоги [PERSON] визнали повністю, просили розглянути справу без їх участі. Справа розглянута без їх участі на підставі наявних в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як зазначено в ст.1217 ЦК України спадкування може здійснюватися за заповітом або за законом. У відповідності до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Матеріалами встановлено, що 18.03.2016 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖС № 351425 виданого виконкомом Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області від 22.03.2016 року (а.с.10). Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 1.40 га яка розташована на території Верхньотерсянської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, про що свідчить копія державного акту про право постійного користування землею (а.с.12). Також матеріалами встановлено, що розпорядженням голови Гуляйпільської районної державної адміністрації № 13 від 08.01.2003року [PERSON] «Про передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам на території Верхньо-Терсянської сільської ради», [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 1.40 га, яка розташована на території Верхньотерсянської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області (а.с.11). Відповідно довідки державного реєстратора [PERSON] від 31.03.2017року за вих. № 18 (а.с.72), померлий [PERSON] за життя звертався з питанням щодо виготовлення документації із землеустрою на вищевказану земельну ділянку, однак, в звязку з тим, що замовником не оплачено виконання робіт, землевпорядна документація не розроблялась. Таким чином за життя померлий не отримав державний акт на право власності на земельну ділянку. Позивач звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але постановою державного нотаріуса Оріхівської нотаріальної контори Запорізької області від 05.09.2016 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON], оскільки йому як спадкоємцю необхідно надати правовстановлюючий документ на майно, таким документом на земельну ділянку є Державний акт на право власності на земельну ділянку (а.с.13). Ця постанова є обґрунтованою, тому відповідно до роз'яснень, що містяться у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», позивач може звернутися до суду з вимогами про визнання права на спадщину за правилами позовного провадження. Суд, задовольняючи позов, виходить з наступного. Так, спори про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, зокрема, у випадках, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт на право власності на земельну ділянку, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10,11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» про те, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншими правовстановлюючими документами. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: - ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю; - виготовлення технічної документації на земельну ділянку; - визначення меж земельної ділянки в натурі; - погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; - одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; - реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п.1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. На підставі абз.2 п.1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-У) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Суд також зазначає, що Законом України від 05 березня 2009 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об'єднання земельних ділянок» спрощено порядок реєстрації зміни власника земельної ділянки без заміни державного акта про право власності на підставі свідоцтва про право на спадщину чи судового рішення із внесенням змін щодо нового власника до державного акта. Як вже зазначалось, розпорядженням голови Гуляйпільської районної державної адміністрації № 13 від 08.01.2003року [PERSON] «Про передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам на території Верхньо-Терсянської сільської ради», [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 1.40 га яка розташована на території Верхньотерсянської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області. Однак Державний акт на право приватної власності на землю [PERSON] не отримав, і 18.03.2016 року помер, що підтверджено копією свідоцтва про його смерть серії І-ЖС № 351425 (а.с.10). Відповідно наданої на запит суду копії спадкової справи № 205/216, позивач та відповідачка [PERSON] є спадкоємцями першої черги після померлого [PERSON] У встановлений законом строк на прийняття спадщини позивач подав заяву до Оріхівської державної нотаріальної контори, а співвідповідач [PERSON] заяву про прийняття спадщини не подавала. Таким чином, позивач має право на успадкування спадкового майна після смерті його померлого батька. Судовим розглядом встановлено, що спадкодавець [PERSON] розпочав процедуру приватизації спірної земельної ділянки, але не набув права власності на неї згідно зі ст. 125 ЗК України. Органи місцевого самоврядування державний реєстратор [PERSON] відмовив спадкоємцю у завершенні процедури приватизації. За таких обставин [PERSON] має право звернутися до суду із позовом про визнання права в порядку спадкування на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на своє ім'я. Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивача про визнання за ним права на завершення приватизації земельної ділянки та отримання свідоцтва про право власності на земельну ділянку в порядку спадкування є обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved