Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

27.10.2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання втратившим право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 13.06.2005 р., який посвідчено Першою Краматорською державною нотаріальною конторою Уваровою Г.І. за №1-6291 їй належить на праві власності на двох кімнатну квартиру [ADDRESS]. З липня 2014 року в вищевказаній квартирі був зареєтрован відповідач по справі [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою про склад родини. В вересні 2014 року він виїхав з вищевказаної квартири на постійне місце проживання за іншою адресою, забравши свої речі. Куди він поїхав їй не відомо, місце проживання на теперішній час їй його також не відомо. Відповідач з вересня 2014 р. в квартирі не проживає, особистих речей в квартирі не має та мешкає за іншою адресою. Вона в повному обсязі не може користуватися своєю власністю, так як в ній зареєстрована відповідач. Просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про слухання справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Не заперечувала проти винесення заочного рішення суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час слухання справи був належним чином повідомлен, судовими повістками. Про причини неявки у судове засідання, суд не повідомив. За таких обставин суд на підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити з наступних підстав. Відповідно до статті 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкоди в здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як вбачається з копії договору купівлі-продажу квартири від 13.06.2005 р., [PERSON] належить квартира [ADDRESS] Вищевказаний договір було посвідчено Першою Державною Нотаріальною конторою та зареєстровано в реєстрі за №1-6291. (а.с.8-10). Згідно довідки КП «СЕЗ» від 26.10.2016 р., за адресою: [ADDRESS] зареєстрован відповідач [PERSON], [INFO]. (а.с.4). Як вбачається з акту про не проживання від 26.10.2016 року за адресою: [ADDRESS], громадянин [PERSON], [INFO] зареєстрован та не проживає з вересня 2014 року по теперішній час. (а.с.4). Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. При таких обставинах суд вважає доведеними доводи позивачки про те, що реєстрація відповідача перешкоджає їй користуватися власністю, відповідач не мешкає більше року і тому його необхідно визнати втратившим право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved