Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

29.03.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача борг за договорами позики у розмірі 404000,00 (чотириста чотири тисячі) доларів США, що у гривневому еквіваленті станом на 01.01.2013 року становить 3272400,00 грн. (три мільйони двісті сімдесят дві тисячі чотириста гривень). Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. 13.02.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач позичив відповідачу для придбання двох земельних ділянок та будівництва двох житлових будинків кошти в сумі 377000 доларів США. На підтвердження укладення договору позики позичальником [PERSON] (відповідачем у справі) було передано позивачу власноручну розписку. 12.01.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач позичив відповідачу для придбання автомобіля кошти в сумі 27000 доларів США. На підтвердження укладення договору позики позичальником [PERSON] (відповідачем у справі) було передано позивачу власноручну розписку. Згідно умов обох договорів позики позичальник зобов'язався повернути позичені кошти у строк до 01 січня 2013 року, однак, до даного часу борг не повернув. Сторони у судове засідання не з'явились. Представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, у якій одночасно зазначив про те, що позов підтримує повністю. Відповідач до суду подав заяву, у якій зазначив, що позов визнає повністю. На підставі статей 158, 169 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту - ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі на підставі наявних в ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 13.02.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач позичив відповідачу для придбання двох земельних ділянок та будівництва двох житлових будинків кошти в сумі 377000 доларів США. На підтвердження укладення договору позики позичальником [PERSON] (відповідачем у справі) було передано позивачу власноручну розписку (а.с. 7). 12.01.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач позичив відповідачу для придбання автомобіля кошти в сумі 27000 доларів США. На підтвердження укладення договору позики позичальником [PERSON] (відповідачем у справі) було передано позивачу власноручну розписку (а.с. 6). Згідно умов обох договорів позики позичальник зобов'язався повернути позичені кошти у строк до 01 січня 2013 року. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України (надалі по тексту - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Відповідно до статті 410 ЦПК України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов'язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, за винятками, встановленими Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Враховуючи вищевикладене, а також повне визнання позовних вимог відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають повному задоволенню, тому грошові кошти, отримані відповідачем за безвідсотковими договорами позики у розмірі 377000 доларів США та 27000 доларів США підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Крім того, суд враховує роз'яснення, надані судам у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до яких «згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»)». Станом на день ухвалення рішення - 22.04.2014 року Національним банком України встановлено офіційний курс гривні щодо долару США з розрахунку 1124,7453 грн. до 100 доларів США. Враховуючи, що позивачем заявлена також вимога про стягнення 404000 доларів США, суд переводить дану іноземну валюту в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Отже, за наявності підстав для повного задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 4543971,01 гривень (чотири мільйони п'ятсот сорок три тисячі дев'ятсот сімдесят одна гривня одна копійка) - еквівалент 404000 доларів США із розрахунку 404000 х 11,247453 = 4543971,01). Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved