Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

26 червня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому зазначив, що 22 червня 2008 року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 9,20 га розташовану в межах території Новоукраїнської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області. За життя [PERSON] склала заповіт, за яким земельну ділянку заповіла йому, але нотаріусом відмовлено в оформленні спадкових прав на земельну ділянку у звязку з відсутністю оригіналу державного акту на право власності на земельну ділянку. Посилаючись на викладене позивач просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] Позивач та його представник [PERSON] (за довіреністю) в судове засідання подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання направив заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, позовні вимоги визнав у повному обсязі. За частиною 2 ст.197 ЦПК України, оскільки від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. З копії свідоцтва про смерть серії 1-ФП № 079013 виданого 26 червня 2008 року Новоукраїнською сільською радою Березнегуватського району Миколаївської області убачається, що [PERSON] померла 22 червня 2008 року, про що в Книзі реєстрації смертей було зроблено актовий запис № 11 (а.с.6). Після її смерті залишилось спадкове майно: земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 9,20 га, кадастровий номер 4821184600:00:004:0079 розташована в межах території Новоукраїнської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, що належала покійній згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК № 092050, виданого 05.05.2003 року на підставі розпорядження Березнегуватської райдержадміністрації №8 від 13 січня 2003 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 190 (а.с.7). На випадок смерті [PERSON] залишила заповіт складений 01 жовтня 2003 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Новоукраїнської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, зареєстрований у реєстрі за № 50, за яким земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва заповіла позивачу (а.с.8). Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 27 січня 2016 року позивачу було визначено додатковий строк у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.14). З копії спадкової справи №14/2016 зареєстрованої в книзі обліку і реєстрації спадкових справ за № 32 убачається, що позивач спадщину прийняв звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, інших спадкоємців які б бажали прийняти спадщину немає (а.с.28). Згідно з довідкою Новоукраїнської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області від 05 лютого 2015 року № 79 [PERSON] проживала та була зареєстрована з 18 листопада 1980 року по день смерті по вул.Технічна,37 (в) с.Новоукраїнка Березнегуватського району Миколаївської області, на момент смерті разом з нею ніхто не проживав та не був зареєстрований (а.с.13). Однак, відповідно до роз'яснення приватного нотаріуса Березнегуватського районного нотаріального округу Миколаївської області № 128/02-14 від 19.04.2017 року видати позивачу свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку неможливо, у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку (а.с.15). Статтею 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтями 1216, 1218 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 3,4 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу не заявив про відмову від неї. Згідно ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частиною 1 статті 131 ЗК України також передбачена можливість набуття права власності на земельну ділянку на підставі успадкування. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п.10, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» згідно статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. З позовної заяви слідує, що оригінал правовстановлюючого документу на земельну ділянку у позивача відсутній, оскільки втрачений. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до розділу 9 узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року судам потрібно враховувати, що якщо нотаріусом відмовлено особі в оформленні права на спадщину (видачі свідоцтва про право на спадщину) вона може звернутися за захистом своїх прав відповідно до ст. 16 ЦК України. Таким чином, оскільки отримавши відмову нотаріуса позивач відповідно до ст.16 ЦК України та п.23 вказаної вище постанови Верховного суду України звернувся до суду за захистом порушеного права його позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved