Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

27 травня 2021 року [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] . У належній їй квартирі з її згоди зареєстровані: донька - [PERSON] , онук - [PERSON] та колишній чоловік - [PERSON] , що є відповідачами у справі. Фактично відповідачі близько семи років не проживають у квартирі, комунальні платежі не сплачують, останню не утримують, а їх реєстрація порушує її права, як власника нерухомого майна. Додала, що жодних домовленостей між ними відносно порядку, строків та умов проживання у квартирі, та/або збереження за ним права користування квартирою на час відсутності не має, будь-яких перешкод у проживанні відповідачів в квартирі вона не вчиняє. У зв`язку з чим, позивач, посилаючись на ст. 405 ЦК України, просила суд визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] і вирішити питання стосовно судових витрат. Ухвалою судді від 02 червня 2021 року позовну заяву було залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків (а.с. 20). 29 червня 2021 року позивач усунула недоліки позовної заяви, надавши суду примірник такої позовної заяви, який підписаний позивачем (а.с. 22-23, 24-29). Ухвалою суду від 05 липня 2021 року було відкрито провадження у справі з її розглядом за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче засідання (а.с. 31-32). Ухвалою суду від 22 вересня 2021 року було задоволено клопотання позивача про виклик і допит осіб в якості свідків (а.с. 54-55). Ухвалою суду від 22 вересня 2021 року постановлено про закриття підготовчого провадження у справі, останню призначено до судового розгляду по суті (а.с. 54-55) Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явились, представник позивача подала суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги остання підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі . Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, відзиву на позовну заяву та клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, тому суд вважає можливим провести розгляд справи за їх відсутності. Представник третьої особи - Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав, а тому суд вважає можливим провести розгляд справи за його відсутності. Допитана у судовому засіданні 21 жовтня 2021 року свідок [PERSON] зазначила, що вона товаришує з позивачем, знає відповідача [PERSON] , який є колишнім чоловіком [PERSON] , а також відповідачів [PERSON] та [PERSON] , які є донькою та онуком позивача. Пояснила, що відповідачі не проживають за адресою: [ADDRESS] , понад три роки, особистих речей в квартирі не мають. Додала, що позивач проживає у зазначеній в квартирі разом із молодшою донькою, зятем та онуком. Допитана у судовому засіданні 21 жовтня 2021 року свідок [PERSON] зазначила, що вона знає позивача та відповідачів - [PERSON] , який є колишнім чоловіком [PERSON] , а також [PERSON] та [PERSON] , які є донькою та онуком позивача. Пояснила, що відповідачі не проживають за адресою: [ADDRESS] , особистих речей у квартирі не мають. Додала, що [PERSON] після розірвання шлюбних відносин з позивачем виїхав із квартири, місце його перебування невідоме, а відповідачі [PERSON] та [PERSON] виїхали до Російської Федерації, а позивач проживає у зазначеній квартирі разом із молодшою донькою, зятем та онуком. Допитана у судовому засіданні 21 жовтня 2021 року свідок [PERSON] зазначила, що вона є молодшою донькою позивача, відповідачі у справі є її батьком, сестрою та племінником. Пояснила, що вона проживає разом із позивачем, своїм чоловіком та дитиною за адресою: [ADDRESS] , відповідачі зареєстровані за цією адресою, однак понад три роки не проживають, особистих речей у квартирі не мають. Додала, що її сестра і племінник проживають на території Російської Федерації, де поживає батько їй невідомо. Враховуючи вищевказані обставини, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, допитавши свідків та дослідивши письмові докази та оцінивши досліджені докази в сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. У відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 13 ЦПК України установлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 13 квітня 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Лучко Н. Г., зареєстрованого в реєстрі за № 459 і наданого суду у засвідченій позивачем копії, є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 10) Відповідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї. Статтею 13 Конституції України установлено, що власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов`язки, а й орієнтовно вказує на його зобов`язання. Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. Згідно з ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частинами 1, 2 статті 319 ЦК України установлено, що власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положеннями ст. 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до окремих Витягів з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи від 02 червня 2021 року, наданих на запити суду, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17, 18, 19). Відповідачі у зазначеній квартирі [ADDRESS] зареєстровані, однак не проживають з 2018 року, що підтверджується показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , допитаних у судовому засіданні. За таких обставин, ураховуючи, що відповідачі без поважних причин не проживають більше одного року в квартирі [ADDRESS] , де право власності належить позивачеві, але з реєстрації не знялись, доказів поважності причин не проживання відповідачі суду не надали, суд приходить до висновку, що останні порушують права позивача, як власника квартири, оскільки позивач не може вільно розпоряджатися належним їй нерухомим майном, і можуть бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved