Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

27 березня 2018 року позивач звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з зазначеним позовом до [PERSON] , Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про звільнення заставленого майна з-під арешту та зняття арешту із заставленого майна, мотивуючи свої вимоги наступним. 24 червня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № ML-306/099/2008, згідно якого відповідач отримала кредит в сумі 22 100,00 доларів США. В якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № ML-306/099/2008 від 24 червня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] укладено договір іпотеки № РML-306/099/2008 від 24 червня 2008 року, відповідно до якого в іпотеку Банку було передано нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності відповідачу [PERSON] як іпотекодавцю. Право іпотекодержателя на першочергове задоволення своїх вимог з предмета іпотеки зареєстровано у реєстрі за № 878, про що зазначено у договорі іпотеки. 27 травня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого останнє набуло право вимоги за кредитним договором № ML-306/099/2008 від 24 червня 2008 року, а на підставі договору про відступлення права вимоги від 27 травня 2011 року, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», позивач набув право на звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № РML-306/099/2008 від 24 червня 2008 року. Зазначають, що до позивача перейшли усі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до відповідача за кредитними договорами та право звертати стягнення на предмет іпотеки, зазначений у договорі іпотеки -двокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, на квартиру за адресою: [ADDRESS] було накладено декілька арештів: -20.10.2011 року постановою про відкриття ВП № 29361625 Відділу ДВС НМУЮ Дніпропетровської області від 12.10.2011 року, реєстраційний номер обтяження 11742990 було накладено арешт на вказану квартиру та заборонено відчуження цього майна; -30.01.2012 року постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження ВП № 30380949 Відділу ДВС НМУЮ Дніпропетровської області від 30.01.2012 року, реєстраційний номер обтяження 12108875 було накладено арешт на вказану квартиру та заборонено відчуження цього майна; -22.09.2015 року постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження ВП № 48702061 Відділу ДВС НМУЮ Дніпропетровської області від 11.09.2015 року, реєстраційний номер обтяження 11281810 було накладено арешт на все нерухоме майно боржника, у тому числі і на спірну квартиру та заборонено відчуження будь-якого майна боржника; -30.10.2014 року постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження ВП № 45011933 Відділу ДВС НМУЮ Дніпропетровської області від 09.10.2014 року, реєстраційний номер обтяження 7522127 було накладено арешт на все нерухоме майно боржника, у тому числі і на спірну квартиру та заборонено відчуження будь-якого майна боржника; -09.09.2013 року постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження ВП № 39436456 Відділу ДВС НМУЮ Дніпропетровської області від 16.08.2013 року, реєстраційний номер обтяження 2412104 було накладено арешт на все нерухоме майно боржника, у тому числі і на спірну квартиру та заборонено відчуження будь-якого майна боржника. Оскільки позивач як іпотекодержатель зазначеної квартири має першочергове право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, його представник звернувся до суду з даним позовом, в якому просив звільнити з-під арештів зазначену квартиру, яка належить на праві власності [PERSON] . Ухвалою суду від 18.09.2018 року вказану справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та відкрито провадження по даній справі. Ухвалою суду від 24.09.2019 року вказану цивільну справу прийнято до свого провадження, продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала на адресу суду клопотання про розгляд справи без її участі (а.с.40). Відповідача [PERSON] було сповіщено про розгляд справи в порядку спрощеного провадження оголошенням на сайті Судової влади України, згідно вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Причина неявки суду не відома (а.с.48). Представник Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі (а.с.49). Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що в забезпечення виконання вимог зобов`язань [PERSON] за кредитним договором № ML-306/099/2008 від 24 червня 2008 року, укладеним між нею між ЗАТ «ОТП Банк» правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», між цими ж сторонами 24 червня 2008 року був укладений договір іпотеки РML-306/099/2008 від, за умовами якого [PERSON] передала в іпотеку банку належну їй на праві двокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що 27 травня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого останнє набуло право вимоги за кредитним договором № ML-306/099/2008 від 24 червня 2008 року, а на підставі договору про відступлення права вимоги від 27 травня 2011 року, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», позивач набув право на звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № РML-306/099/2008 від 24 червня 2008 року. З інформаційної довідки № 117266923 Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 16.03.2018 року вбачається, що на іпотечне нерухоме майно накладено арешти згідно наступних постанов:20.10.2011 року постановою про відкриття ВП № 29361625 Відділу ДВС НМУЮ Дніпропетровської області від 12.10.2011 року, реєстраційний номер обтяження 11742990 було накладено арешт на вказану квартиру та заборонено відчуження цього майна; 30.01.2012 року постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження ВП № 30380949 Відділу ДВС НМУЮ Дніпропетровської області від 30.01.2012 року, реєстраційний номер обтяження 12108875 було накладено арешт на вказану квартиру та заборонено відчуження цього майна (а.с. 6-7); Також з інформаційної довідки № 117264914 Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 16.03.2018 року вбачається, що на іпотечне нерухоме майно накладено арешти згідно наступних постанов:22.09.2015 року постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження ВП № 48702061 Відділу ДВС НМУЮ Дніпропетровської області від 11.09.2015 року, реєстраційний номер обтяження 11281810 було накладено арешт на все нерухоме майно боржника, у тому числі і на спірну квартиру та заборонено відчуження будь-якого майна боржника; 30.10.2014 року постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження ВП № 45011933 Відділу ДВС НМУЮ Дніпропетровської області від 09.10.2014 року, реєстраційний номер обтяження 7522127 було накладено арешт на все нерухоме майно боржника, у тому числі і на спірну квартиру та заборонено відчуження будь-якого майна боржника; 09.09.2013 року постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження ВП № 39436456 Відділу ДВС НМУЮ Дніпропетровської області від 16.08.2013 року, реєстраційний номер обтяження 2412104 було накладено арешт на все нерухоме майно боржника, у тому числі і на спірну квартиру та заборонено відчуження будь-якого майна боржника (а.с. 8-9) Відповідно до ч.1 ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17 липня 1997 року, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з приписами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує. Згідно зі ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статтею 14 Закона України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що пріоритет обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Наведене кореспондується і з положеннями ст. 18 Закону України «Про заставу». Згідно з частиною 1 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (стаття 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин). Ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено право заставодержателя звернутися до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» (частина 8 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин)). В редакції Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII дані правовідносини регулюються статтями 56-59. При реалізації цієї норми слід мати на увазі, що за положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно частини 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку», за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов`язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності у боржника заборгованості перед кредитором. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку»). За змістом частини 6 статті 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до частини 7 статті 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Отже звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. Тобто законом встановлено спеціальний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 Цивільного кодексу України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Наявність арешту на спірне майно перешкоджає позивачу реалізувати своє право, оскільки обтяжене майно не може бути відчужене. В інший спосіб, крім пред`явлення до суду вимоги про звільнення майна з-під арешту, позивач не може захистити своє право на спірне майно. Такий спосіб захисту права кредитора, який є іпотекодержателем, передбачений частиною 4 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), згідно з якою про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз`яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Вказаний висновок відповідає позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 127/20371/16-ц, провадження № 61-22751св18. За таких обставин вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про звільнення з-під арешту спірного майна, є обґрунтованими. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved