Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

26 лютого 2020 року позивач [PERSON] , від імені якої діє адвокат Бутко О.О., звернулася до суду з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - Відповідач, ПАТ «КЗРК») про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок професійного захворювання. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вона є дочкою [PERSON] , який працюючи у Першотравневому рудоуправлінні виробничого об`єднанні «Кривбасруда», правонаступником якого є Відповідач, отримав професійне захворювання. Внаслідок професійного захворювання 25.01.1993 ВТЕК [PERSON] було визначено ступінь втрати професійної працездатності 90% та встановлено другу групу інвалідності безстроково, та він потребував стороннього догляду. [INFO] батько позивача [PERSON] помер. Відповідно до Акту Обласної МСЕК №3 встановлено, що смерть її батька пов`язана з професійним захворюванням. Внаслідок смерті батька позивачу завдана моральна шкода, оскільки вона втратила близьку людину, його смерть стала для позивачки великим стресом. Просила стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди 275 000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб. Ухвалою суду від 27 лютого 2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 18 березня 2020 року судом отримано клопотання відповідача про розгляд справи з викликом сторін, зобов`язання позивача надати до суду оригінали письмових доказів, які за результатами розгляду ухвалою суду від 27 серпня 2020 року залишені без задоволення. 18 березня 2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в позові, посилаючись на те, що професійне захворювання померлий батько відповідача набув під час роботи у шкідливих умовах праці в Першотравневому Рудоуправлінні ВО «Кривбасруда» а ПАТ «КЗРК» не є правонаступником ВО «Кривбасруда», а саме тієї частини прав і обов`язків до якої в тому числі входило Першотравневе Рудоуправління, в якому працював батько позивача. Ухвалою суду від 16 квітня 2020 року зупинено провадження у справі до закінчення розгляду Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи № 212/3137/17-ц. 30 червня 2020 року поновлено провадження у справі. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є дочкою [PERSON] (а.с. 10,11,12,13) [PERSON] помер 14 жовтня 2002 року , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.5) Відповідно до Акту №19 КУ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» від 23.04.2003 встановлено причинний зв`язок смерті [PERSON] з встановленим йому за життя професійним захворюванням - сидеросиликоз П ст., хронічний пиловий бронхіт Ш ст., декомпенсаційне легеневе серце, миготлива арітмія, НПБ- ІІІ ст. Вказано, що підставою для проведення експертизи є направлення адміністрації шахти «Першотравнева- Дренажна» №20 від 28.01.2003 (а.с.6-7) Статтею 3 Конституції України передбачається, що Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. На час виникнення спірних правовідносин (14.10.2002 - час смерті батька позивача) можливість відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків за рахунок роботодавця на підставі рішення суду передбачалась пунктом 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою КМ України від 23.06.1993 № 472 (далі - Правила). Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами та доповненнями) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст. 49 Закону «Про інформацію», ст. 44 Закону «Про авторське право і суміжні права»); при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю моральну шкоду (п.5 Правил). З матеріалів даної справи вбачається, що правовідносини між сторонами по відшкодуванню моральної шкоди виникли [INFO] , коли батько позивача- [PERSON] помер внаслідок професійного захворювання. На той час діяли норми статті 440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), як передбачала відшкодування моральної шкоди. Відповідно до зазначеної норми моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. На думку суду відповідач ПАТ «КЗРК» є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу - дочці померлого, оскільки у зв`язку зі смертю [PERSON] від профзахворювання, вона переносить моральні страждання, змінився ритм її життя, зі смертю батька вона перенесла психоемоційний стрес і усвідомлення безповоротності втрати завдає позивачу душевного болю. Щодо посилань представника відповідача на те, що Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» не є належним відповідачем, суд вважає їх необґрунтованими оскільки судовими рішеннями неодноразово встановлювався факт правонаступництва Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» всіх прав та обов`язків Першотравневого Рудоуправління ДВО «Кривбасруда», і такі обставини, відповідно до приписів ч.3 ст. 82 ЦПК України, визнані судом загальновідомими, і не потребують доказування. Правовий висновок про те, що ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» є правонаступником прав та обов`язків Першотравневого Рудоуправління ДВО «Кривбасруда» викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 червня 2020 року у справі №212/3404/17 (провадження № 61-37529ск18). Згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди - не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Так, дочка втратила батька, який займав важливе місце в родині. Його смерть спричинила психологічну травму позивачу. Смерть батька однозначно спричинила втрату важливого життєвого зв`язку, який поновлений бути не може та відповідно завдає довготривалих та глибоких душевних страждань. Позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку із втратою близької людини, порушено її нормальний спосіб життя, що потребує докладання додаткових зусиль для організації життя і побуту. Враховуючи наведене, те, що з часу смерті батька позивача минуло більше 18 років, а також виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що справедливою компенсацією перенесених позивачем моральних страждань, пов`язаних із втратою близької людини та зміною звичного ритму життя, буде стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 200 000 гривень, тим самим задовольняючи позов частково. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», суд стягує з відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір у розмірі 2000 гривень.

Outcome: partial