Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

28.02.2016 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави. Позов мотивований тим, що 29.05.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (в свою чергу правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна») та відповідачем [PERSON] (Відповідач 1) укладено кредитний договір №МL-B03/008/2008 (далі Договір), згідно умов якого банком надано позичальнику кредит в сумі 57\~120,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 25.05.2028 року із застосуванням плаваючої відсоткової ставки 5,99%+FIDR. Відповідач [PERSON], в свою чергу, зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути позивачу вказані кредитні кошти у строки, зазначені в Кредитному договорі (зокрема, в п.п. 1.6. Кредитного договору з підпунктами), а також сплатити відповідну платню за користування кредитом, в порядку та на умовах, що визначені в Кредитному договорі (зокрема, в п.п. 1.4., 1.5. Кредитного договору, з підпунктами). Згідно з п.п. 1.5.1. Кредитного договору погашення відповідної частини кредиту та нарахованих відсотків повинно здійснюватися відповідачем щомісяця у розмірі та строки визначені кредитним договором. Згідно з п.4.1.1 Кредитного договору при порушенні строків погашення кредиту або сплати процентів за користування позиковими коштами позичальник зобовязаний сплатити банку пеню у розмірі 1% від несплачених вчасно сум за кожний день прострочення платежу. Зобовязання за кредитним договором [PERSON] не виконані. Позивач вимагав від [PERSON] повного повернення коштів, сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, однак вказана вимога залишилася позичальником не виконаною. Оскільки відповідач [PERSON] не виконував належним чином умов кредитного договору, у нього утворилася заборгованість за кредитним договором №МL-B03/008/2008 від 29.05.2008 року, яка станом на 26.01.2017 року складає 24\~363,39 Доларів США, що станом на 26.01.2017 року відповідно до офіційного курсу НБУ (1 долар США =27,2081 грн.) еквівалентно 662\~881,55 гривень з яких: -20\~351,27 доларів США - залишок заборгованості за кредитом, що еквівалентно 553\~719,39 гривень; -4\~012,12 доларів США - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, що еквівалентно 109\~162,16 гривень. В забезпечення своєчасності виконання зобов'язань позичальника [PERSON] по кредитному договору №МL-B03/008/2008 від 29.05.2008 року, 25.10.2010 року між банком та [PERSON] (Відповідач 2) укладений Договір застави транспортного засобу №РСL-B03/008/2008, який посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром №3971, відповідно до якого [PERSON] передав Банк у в заставу належне йому на праві власності рухоме майно, а саме: легковий автомобіль марки ЗАЗ-DAEWOO, модель SENS Т13110, реєстраційний номер №АВ8583АК, 2007 року випуску, колір сірий, № кузова Y6DT1311070313775, тип легковий седан - В. Пунктом 6.1 Договору застави передбачено, що за рахунок предмета застави заставодержатель може задовольнити в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення такі вимоги: всі несплачені боргові зобовязання і всі інші вимоги, які можуть бути задоволені із вартості предмета застави, згідно із чинним законодавством України, включаючи вимоги стосовно повного відшкодування всіх збитків, завданих порушенням зобовязань за кредитним договором та договором застави, а також всі витрати, понесені заставодержателем у звязку із реалізацією його права за цим договором. Вимоги про погашення заборгованості за Кредитним договором були направлені Відповідачу-2 ,однак, у визначений строк Відповідачем-2 не виконані умови вимог. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з наведеним вище позовом. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала просила позов задоволити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не зявилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом завчасно у встановлений законом спосіб. Враховуючи зазначені обставини, зважаючи на зміст заяви представника позивача, судом ухвалено провести заочний розгляд справи за наявними у ній доказами, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. За таких обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність позивача і відповідачів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 29.05.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №МL-B03/008/2008, згідно умов якого, враховуючи зміни внесені додатковим договором №1 від 25.10.2010 року, банком було надано позичальнику кредитні кошти в сумі 57 120,00 доларів США з остаточним терміном повернення кредитних коштів 25.05.2019 року (а.с. 8-13). Надання коштів вбачається з кредитної заявки від 29.05.2008 року, згідно якої ЗАТ «ОТП Банк» видав [PERSON] кредит в сумі 57\~120,00 доларів США шляхом перерахування їх на поточний рахунок. (а.с.17). Відповідно до п.п. 1.6.1 кредитного договору, відповідач [PERSON] зобовязаний повністю повернути банку суму отриманого кредиту не пізніше дати остаточного повернення кредиту та відповідно до умов встановлених п.1.5 Договору. Вимоги про погашення заборгованості за Кредитним договором №МL-B03/008/2008 від 29.05.2008 року за вихідними №54 та №55 від 25.01.2017 року були направлені Відповідачу-1 та Відповідачу-2 та отримані відповідачами. (а.с.35-38). Однак, у визначений строк Відповідачем-1 та Відповідачем 2 умови вказаних вимог виконані не були. Згідно розрахунку Позивача заборгованість [PERSON] за кредитним договором № МL-B03/008/2008 від 29.05.2008 року станом на 26.01.2017 року складає 24\~363,39 Доларів США, що станом на 26.01.2017 року відповідно до офіційного курсу НБУ (1 долар США =27,2081 грн.) еквівалентно 662\~881,55 гривень з яких: -20 351.27 доларів США - залишок заборгованості за кредитом, що еквівалентно 553\~719,39 гривень; -4\~012,12 доларів США - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, що еквівалентно 109\~162,16 гривень (а.с.39). Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов'язання повинно бути виконано у встановлений строк його виконання. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 ЦК України). Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. У звязку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима (зазначений правовий висновок висловлений Верховним Судом України у справі № 6-190цс15 від 16.09.2015 р.). Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Відповідно до п.1.9 кредитного договору, кредитор має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у визначеній банком частині, зокрема, у випадку невиконання позичальником своїх зобовязань за цим договором. В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач отримав на підставі укладеного договору кредитні кошти зі сплатою відсотків за користування, але взяті на себе зобовязання належним чином не виконав, чим істотно порушив умови укладеного договору. Зазначені обставини переконують суд в наявності підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості та стягнення заборгованості за кредитним договором з Відповідача -1 на користь позивача. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст. 574 ЦК України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До застави, яка виникає на підставі закону, застосовуються положення цього Кодексу щодо застави, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 577 ЦК України застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом. Застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Відповідно до ст. 583 ЦК України заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). Заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави. Застава права на чужу річ здійснюється за згодою власника цієї речі, якщо для відчуження цього права відповідно до договору або закону потрібна згода власника. Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1 Закону України Про заставу ( в редакції закону, що діяв на момент підписання між сторонами Договору застави) застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Відповідно до ст. 3 Закону Про заставу (в редакції закону, що діяв на момент підписання між сторонами Договору застави) заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Відповідно до ст. 13 Закону Про заставу ( в редакції закону, що діяв на момент підписання між сторонами Договору застави) Договір застави повинен бути укладений у письмовій формі. У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об'єкти, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правоустановчих документів. Нотаріальне посвідчення договору застави нерухомого майна здійснюється за місцезнаходженням нерухомого майна, договору застави космічних об'єктів - за місцем реєстрації цих об'єктів. Законодавством України може бути передбачено й інші випадки нотаріального посвідчення договору застави. Угодою сторін може бути передбачено нотаріальне посвідчення договору застави і в тих випадках, коли це є не обов'язковим в силу законодавства України, але на цьому наполягає одна із сторін. Норми цієї статті не поширюються на право податкової застави, що регулюється податковим законодавством. Відповідно до ст. 20 Закону України Про заставу заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. В забезпечення своєчасності виконання зобов'язань Відповідача-1 по основному кредитному договору між ЗАТ «ОТП Банк» та Відповідачем-2, 25.10.2010 року укладено договір застави транспортного засобу №РСL-B03/008/2008, який посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром №3971, відповідно до якого [PERSON] передав Банк у в заставу належне йому на праві власності рухоме майно, а саме: легковий автомобіль марки ЗАЗ-DAEWOO, модель SENS Т13110, реєстраційний номер №АВ8583АК, 2007 року випуску, колір сірий, № кузова Y6DT1311070313775, тип легковий седан - В (а.с.14-15). Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н від 27 липня 2012 року та договору відступлення прав вимоги № б/н від 27 липня 2012 року, ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором №МL-B03/008/2008 від 29.05.2008 року, укладеного між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та за договором застави №РСL-B03/008/2008 від 25.10.2010 року (а.с. 20-34). Порядок реалізації предмета застави регламентований ЦК України та Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Згідно ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається в порядку, встановленому договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави. Відповідно до статті 6 Договору застави за рахунок предмета застави заставодержатель може задовольнити в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, такі вимоги: всі несплачені боргові зобовязання і всі інші свої вимоги, які можуть бути задоволені із вартості предмета застави. Згідно п.б п.п.6.4 Договору застави заставодержатель має право на власний розсуд обрати, зокрема, такий позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж заставодержателем предмету застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем або на публічних торгах. Згідно ч.1 ст.24 Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Частинами 2 та 3 статті 25 цього Закону встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. Якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом. Таким чином, судом встановлено, що між позивачем та Відповідачем-2 склалися договірні правовідносини, зобовязання Відповідача -1 забезпечено заставою, обовязок по поверненню кредиту та процентів на час розгляду справи залишається не виконаним.\~ З розяснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України, які містяться в п.9 Постанови №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вбачається, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Оскільки заставодавцем є інша особа, ніж позичальник, тому поєднання позовних вимог про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави не вважається подвійним стягненням, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 11\~543,25 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved