Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

27 січня 2015 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на спадкове майно. Свій позов мотивує тим, що її батьку [PERSON] на праві власності належав житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по вул. Боженка,75а в м.Луцьку. Даний будинок є спільним майном подружжя і був побудований під час шлюбу батька з матірю [PERSON], яка померла 18 січня 2000 року. На час смерті матері в будинку проживала вона, брат [PERSON] та батько, який помер18 червня 2011 року. Вважає, що вона прийняла спадщину після смерті матері шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час її відкриття та вступом в управління спадковим майном - користування будинком та догляд за ним та прибудинковою земельною ділянкою. Після смерті батька відкрилася спадщина, що складалася із земельної ділянки площею 2,0276 га, майнового паю на суму 7459 га та житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою м.Луцьк, вул. Боженка,75а, однак у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно їй відмовлено, оскільки батько склав заповіт, на підставі якого спірний будинок заповів брату [PERSON] Вказує, що оскільки житловий будинок був спільною сумісною власністю батьків і на момент смерті матері вона успадкувала частку в ньому, а тому вказані обставини є підставою для визнання заповіту недійсним та визнання за нею права власності на спадкове майно. Просить визнати недійсним заповіт [PERSON] та визнати за нею право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в м.Луцьку по вул. Боженка,75а. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги заперечили, просили у їх задоволенні відмовити, разом із тим заявили клопотання про застосування строку позовної давності до заявлених вимог. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, покази свідків, дослідивши та оцінивши подані суду докази, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Судом встановлено, що за [PERSON] був зареєстрований на праві власності житловий будинок №75а по вул. Боженка в м.Луцьку на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 10 березня 1970 року (а.с.12 інвентаризаційної справи). Вказаний будинок був побудований в період шлюбу [PERSON] та [PERSON], а тому належав подружжю на праві спільної сумісної власності. Даний факт не заперечувався сторонами по справі. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є дітьми [PERSON] та [PERSON]І.(а.с.8) [PERSON] померла 18 січня 2000 року, в звязку з чим відкрилася спадщина на належну їй 1/2 частину спірного житлового будинку та інше майно. 18 червня 2011 року помер батько сторін [PERSON], внаслідок чого відкрилася спадщина на спадкове майно, зокрема на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,0276 га, майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства Боратин на суму 7459 грн. та належну йому ? частину житлового будинку №75а по вул. Боженка в м.Луцьку. Судом встановлено, що 25 серпня 2000 року [PERSON] заповів спірний будинок [PERSON] Даний заповіт був посвідчений нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори [PERSON] Наведені обставини визнано сторонами в судовому засіданні. Згідно з ч. 1\~ ст. 1236 ЦК України\~ заповідач має право охопити заповітом права та обовязки, які йому належать на момент складення. Всупереч цій правовій нормі [PERSON] охопив оспорюваним заповітом весь спірний будинок, тоді як він набув право власності лише на 3/4 його частини (1/2 частина як на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя та 1/4 частина як на спадкове майно після смерті дружини), іншу 1/4 частину успадкував син [PERSON] В той же час, на момент відкриття спадщини після смерті матері [PERSON], яка померла 18 січня 2000 року, позивач [PERSON] повинна була 1) фактично вступити в управління або володіння спадковим майном; 2) подати державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року). Вказані дії, позивач [PERSON] повинна була здійснити на протязі шести місяців з часу відкриття спадщини. Оскільки [PERSON] до нотаріального органу із заявою про прийняття спадщини не зверталася у строки визначені ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), суд дійшов висновку, що остання зобовязана довести, що вступила в управління або володіння спадковим майном, тобто здійснювала певні дії, спрямовані на збереження спадкового майна і нормального користування ним відповідно до його призначення. Відповідно до п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №185 від 14.06.1994 року, яка діяла на момент відкриття спадщини, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Усупереч вказаним вимогам, позивач [PERSON] не надала суду жодного належного та допустимого доказу на обґрунтування вказаних нею в позовній заяві обставин щодо прийняття нею спадщини після смерті матері [PERSON] , а доводила в судовому засіданні лише той факт, що після смерті матері проживала у спірному будинку, а тому набула права вланості на спадкове майно. Позивачем не доведено, що вона здійснювала утримання житлового будинку (сплачувала комунальні послуги, здійснювала ремонт житлового будинку за власні кошти, сплачувала страхові платежі у порядку страхування житлового будинку, сплачувала податки). Посилання позивача на факт проживання в житловому будинку на час смерті матері не може підтверджуватися показами свідків, так як законодавцем визначено, що вказані факти мають бути підтверджені документально (довідкою ЖЕО, правління ЖБК, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця). Таких доказів суду не було надано в силу ст. 60 ЦПК України. Окрім того, із копій будинкових книг вбачається, що позивач знята з реєстрації в будинку №75а по вул Боженка в м.Луцьку 20 лютого 1982 році, а з 11 лютого 2000 року зареєстрована [INFO], разом з тим зазначено, що прибула для реєстрації із бульвару Дружби Народів,6 м.Луцьку. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні показали, що вони проживають по сусідству із житловим будинком №75а по вул. Боженка в м.Луцьку. Позивач на момент смерті матері не проживала в спірному будинку, вона приходила до батьків, провідувала їх та здійснювала догляд за хворою матірю після операції. Крім того, із копії спадкової справи до майна померлої [PERSON] вбачається, що її чоловік [PERSON] та син [PERSON] звернулися в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини та 28 серпня 2000 року, 18 червня 2001 року їм були видані свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме: на грошові заощадження в Луцькому відділенні Ощадбанку та облігації державної цільової безпроцентної позики 1990 року на суму 1000 рублів для придбання телевізора (а.с.61-62). Враховуючи вказані обставини, та наявність у останніх іменних цінних паперів на час смерті [PERSON], подання їх нотаріусу, свідчать про те, що [PERSON] і [PERSON] прийняли належним чином спадщину після смерті спадкодавця, крім того вони постійно проживали в спірному будинку, що стверджується копією будинкової книги. Показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON]І, [PERSON] та [PERSON] стверджується той факт, що позивач здійснювала догляд за хворою матірю та допомагала по господарству бутьку, проте їх показами не доводиться той факт, що вона вступила в управління та володіння спадковим майном. З матеріалів спадкової справи по смерті [PERSON] вбачається, що 20 грудня 2011 року позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок після смерті батька. 20.12. 2011 року позивач отримала відповідь про наявність заповіту, у звязку з чим їй відмовлено у видачі свідоцтва (а.с. 50-57). Крім того, позивач не надала суду будь-яких доказів, що після смерті матері вона зверталася до нотаріальної контори про прийняття спадщини і нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері. Щодо питання про застосування строків позовної давності суд дійшов до висновку про недоцільність застосування строку позовної давності з тих підстав, що позов є безпідставний. Таким чином з врахування наведених обставин справи, суд дійшов висновку про відмову в позові.

Outcome: dismissed