Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

28 жовтня 2015 року [PERSON] звернулась з позовом до суду в якому просить розірвати шлюб із [PERSON] зареєстрований 03 березня 2007 року у Лівоборежному відділі реєстрації шлюбів м. Києва, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 200 та стягнути з [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою: 07510, [ADDRESS] на її користь аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 487,20 грн. Обгрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що з 03 березня 2007 року вона перебуває із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, під час шлюбу у них народилась спільна дитина - син [PERSON], [INFO]. Спільне життя із відповідачем не склалося. На початку вересня 2015 року між сторонами припинились сімейно-шлюбні відносини, з цього часу вони не ведуть спільне господарство та проживають окремо. Подальше збереження шлюбу [PERSON] вважає неможливим, оскільки між сторонами повністю втрачено почуття любові та поваги. Дитина проживає разом з позивачем, перебуває на її утриманні. Домовленості із відповідачем про надання матеріальної допомоги на утримання сина в добровільному порядку між сторонами не досягнуто, тому позивач змушена звернутись до суду з даним позовом. У судове засідання позивач не з'явилась, надала до суду заяву з проханням проводити розгляд справи у її відсутність. Зі змісту заяви вбачається, що позивач позов підтримує в повному обсязі і просить його задовольнити, виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява. Після розірвання шлюбу просить залишити шлюбне прізвище «[PERSON]». Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання також не з'явився, хоча про день, час і місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи або заперечень проти позову до суду не надійшло. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 03 березня 2007 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданого Лівоборежним відділом реєстрації шлюбів м. Києва, серії [NUMBER], про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 200 (а.с.3). Від шлюбу подружжя має спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], про що в книзі реєстрації народжень 24 березня 2004 року зроблено відповідний актовий запис за № 197, що підтверджується даними свідоцтва про народження виданого повторно Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області 20 листопада 2008 року, серія [NUMBER] (а.с.4). Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що між сторонами не склалися нормальні сімейні відносини з різних причин, сімейних стосунків вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, суд вважає, що збереження сім′ї сторін є неможливим, а тому їх шлюб підлягає розірванню. Вимоги про залишення позивачу свого шлюбного прізвища «[PERSON]» - також підлягають задоволенню. Як вбачається із матеріалів справи питання проживання спільної дитини між сторонами вирішено мирним шляхом із позивачем. Згідно зі ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За правилами ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи, що [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачем і між сторонами не досягнуто згоди щодо його утримання батьком, даних про те, що у відповідача перебувають на утриманні інші особи судом не встановлено, то суд приходить до висновку, що з [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою: 07510, [ADDRESS], підлягають стягненню на користь позивача аліменти у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання дитини - [PERSON], [INFO], починаючи з дня подання заяви до суду, тобто з 28 жовтня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття (до [INFO]). На підставі п.1 ч.1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення з [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою: 07510, [ADDRESS], аліментів на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з положень ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за якою уразі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. На підставі ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені останньою витрати по оплаті судового збору у розмірі 487,20 грн. за позовною вимогою про розірвання шлюбу та 487,20 грн. судового збору за позовною вимогою про стягнення аліментів з [PERSON] підлягає стягненню в дохід держави.

Outcome: approved