overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

27 листопада 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про надання додаткового строку на прийняття спадщини за заповітом. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] року померла його рідна бабуся - [PERSON] За час свого життя, [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого усе своє майно заповіла [PERSON] Після смерті бабусі позивач звернувся до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, але постановою нотаріуса від 27 листопада 2014 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в зв'язку з пропуском строку для прийняття спадщини. У встановлений законом шестимісячний строк позивач не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, у зв'язку з тим, що працював за межами Миколаївської області. Посилаючись на те, що строк на прийняття спадщини пропустив з поважних причин, а іншим чином спір вирішити неможливо, позивач просив суд задовольнити позов і визначити йому достатній додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, а рішення прийняти на розсуд суду. Третя особа надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, а рішення прийняти на розсуд суду. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши і оцінивши в сукупності матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. [INFO] року померла бабуся позивача - [PERSON]. За час свого життя, 18 березня 2014 року [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, на день своєї смерті заповіла - [PERSON]. При зверненні до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, постановою нотаріуса від 27 листопада 2014 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в зв'язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до довідки Миколаївського міського товариства бджолярів від 24.12.2014 року, [PERSON]має у власності особисте підсобне господарство розміром 100 бджолосімей. Пасека [PERSON] є кочевою та передбачає повну зайнятість з травня по жовтень місяць включно. Враховуючи те, що позивач після смерті бабусі знаходився за межами Миколаївської області, суд вважає, що позивач пропустив строк на прийняття спадщини з поважних причин. За такого, позов [PERSON] підлягає задоволенню на підставі ст.1261, 1272, 1268-1270 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

27 листопада 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості з оплати за спожиту електроенергію в сумі 234 грн. 87 коп. та судових витрат, вказавши, що за станом на 09.10.2014 р. відповідач має заборгованість за спожиту електроенергію у вказаній сумі, в добровільному порядку заборгованість не погасив. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідач до суду не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не сповістив, клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності від нього не надходило. Суд вважає за можливе слухати справу у його відсутності на підставі матеріалів, що є у справі. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню зі слідуючих підстав. [PERSON] є абонентом АК «Харківобленерго», на підставі договору від 09.04.2008 року б/н, та одержує послуги з постачання електроенергії, але не повністю оплачує їх, в результаті чого за станом на 09.10.2014 року утворилась заборгованість в сумі 234 грн. 87 коп., що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача та розрахунком позивача. Згідно з пунктами 17, 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572, власники і наймачі жилих приміщень зобов'язані щомісяця, вчасно, до 10 числа наступного місяця вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до п. п. 20, 42 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 р. № 1357, споживач зобов'язаний своєчасно вносити плату за спожиту електроенергію. Розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електроенергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електроенергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

27 листопада 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, просив розірвати шлюб, посилаючись на те, що відносини між подружжям припинені внаслідок несумісності характерів, різних поглядів на життєві проблеми та шляхи їх вирішення. У судове засідання сторони не з'явились, до суду надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Представник позивача позов підтримує, відповідач позов визнає. Дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 23 серпня 2013 року. В сім'ї склалися ненормальні взаємовідносини внаслідок несумісності характерів, різних поглядів на життєві проблеми та шляхи їх вирішення, подружні стосунки припинені та в теперішній час не підтримуються. За таких обставин суд вважає, що сім'я розпалась, відновлення її неможливе та недоцільне, тому позов підлягає задоволенню, а шлюб на підставі ст. 112 СК України - розірванню. В силу ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

27 листопада 2014 року позивач звернулась до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 березня 2006 року сторони розірвали шлюб, від даного шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, а тому просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі у розмірі 600 гривень, щомісячно, до досягнення сином повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Не заперечувала проти стягнення аліментів у розмірі 400 грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав частково у розмірі 400 грн, оскільки має на утриманні ще трьох неповнолітніх дітей. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що 16 березня 2006 року сторони розірвали шлюб (а.с.3), від даного шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO] р.н, батьком якого у свідоцтві про народження записаний [PERSON] (а. с.4). Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідками Відділу освіти Хмільницької РДА № 85 від 25 листопада 2014 року, Медичним центром первинної медичної допомоги с. Уланів від 25 листопада 2014 року (а. с. 5, 6). Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, враховуючи обставини, визначені ст. 182 СК України, в тому числі те, що відповідач не працює, має ще трьох дітей на утриманні, записаний батьком дитини, неповнолітній [PERSON] проживає з позивачем, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та вважає можливим та розумним стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 400 грн щомісячно. Згідно ст. 88 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача. На підставі ст. ст. 180, 181, 182,184 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

27 листопада 2014 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 20 листопада 2008 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 20 листопада 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим 20 листопада 2008 року Відділом запису актів цивільного стану Муніципалітету ХІІІ Комуни Риму, 00122 Лідо ді Остіа - Рим, Італія (а/с 3, 4-5). Від даного шлюбу дітей не мають. Згідно ст. 7 Закону України «Про правонаступництво України», Конвенція між СРСР та Італійською Республікою про правову допомогу у цивільних справах № 4210 від 25 січня 1979 року є чинною для України і підлягає застосуванню у спірних правовідносинах. Пункт b частини 2 статті 24 вказаної Конвенції встановлює правило, згідно якому, у справах, що стосуються особистого статусу особи вважається виключно компетентним суд Договірної сторони, громадянином якої на день пред'явлення позову була ця особа. Подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться, відповідач є громадянином України, постійно проживає за місцем своєї реєстрації в [ADDRESS], подальше збереження шлюбу позивач вважає не можливим, оскільки це суперечить її інтересам. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких умов суд вважає, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечитиме їхнім інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

27 листопада 2014 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить щомісячно стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 частини від всіх видів щомісячного заробітку чи доходу відповідача. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що після припинення шлюбних відносин діти залишились на її утриманні. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечує свого обов'язку утримувати неповнолітніх дітей, проте вважає заявлений позивачкою розмір необґрунтованим, так як його заробітки сезонні. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], діти знаходяться на утриманні матері. Відповідно до ст. 180 СК України, обов'язок утримання дітей до досягнення ними повноліття покладається на обох батьків, тому відповідач повинен брати участь у витратах на утримання неповнолітніх синів. Згідно ч. 1 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються домовленістю між ними. Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості щодо способів виконання батьком обов'язку щодо утримання дітей, вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів є обґрунтованими. З копії трудової книжки відповідача вбачається, що він працював у ТОВ «Тайтен Машинері Україна» , 20 листопада 2014 року був звільнений на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін, з 08 грудня 2014 року отримує допомогу по безробіттю, з чого слід робити висновок про наявність на даний час у нього постійного доходу, відтак у відповідності до положень ст.. 183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку ( доходу) батька дитини. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим, заявлений позивачкою розмір аліментів на двох дітей у вигляді половини заробітку відповідача суд вважає завищеним, та визначає їх розмір у вигляді 1/ 3 частини від всіх видів щомісячного заробітку чи доходу батька, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожного з дітей. З підстав ст. 88 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

27 листопада 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за борговою розпискою від 01 липня 2013 року у розмірі 67500 грн. Представник позивача просив справу розглядати без його та позивача участі, позов задовольнити, дав згоду на заочний розгляд справи, про що подав письмову заяву до початку судового засідання. Відповідач до суду не з'явився, про час і місце розгляду справи оповіщений належним чином, у зв'язку з чим за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, відповідно до ст. 224 ЦПК України. Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося відповідно до ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 липня 2013 року між сторонами було укладено договір та складено розписку, зі змісту якої вбачається, що [PERSON] 01 липня 2013 року отримав від [PERSON] у борг грошові кошти у розмірі 4500 доларів США та зобов'язався повернути кошти до 01 жовтня 2013 року (а.с. 7). На даний час відповідачем зобов'язання по поверненню коштів не виконано. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Оскільки відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання зобов'язання, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню. Також, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 675 грн. 00 коп. судового збору. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

27 листопада 2014 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про власність на житло від 18 червня 2008 року квартира, розташована в [ADDRESS], належить позивачам по справі та їх неповнолітньому сину [PERSON], кожному по 1/3 частині. Навесні 2013 року родичі позивачів - відповідачі по справі, попросили зареєструвати їх за адресою квартири позивачів, оскільки їм не було де жити, на що позивачі дали їм на це згоду та дозволили їм мешкати у своїй квартирі терміном на один місяць. Однак в квартирі відповідачі ніколи не мешкали, їх речей в ній не було. В теперішній час позивачі не мають змогу оформити субсидію та розпорядитися своєю власність на свій розсуд, тому змушені звернутися до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, так як місцезнаходження відповідачів невідоме і позивачі не можуть вирішити питання щодо зняття відповідачів з місця реєстрації за адресою свого мешкання в [ADDRESS]. Позивачі [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] до суду не з'явились, були повідомлені про день та час розгляду справи належним чином, тому суд має можливість розглянути справу у їх відсутність та на підставі наявних документів - доказів винести заочне рішення по справі. Вислухавши пояснення позивачів, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 18 червня 2008 року, виданого Катеринівською сільською радою, квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належть на праві приватної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 1/3 частині кожному (а.с.5). Як вбачається з довідки № 930/02-28 від 26 листопада 2014 року, виданої Катеринівською сільською радою, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані позивачі [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та відповідачі [PERSON], [INFO], яка зареєстрована за даною адресою 25 січня 2013 року, [PERSON], [INFO], який зареєстрований за даною адресою 05 червня 2013 року та [PERSON], [INFO], який зареєстрований за даною адресою 25 січня 2013 року, які з дня реєстрації по теперішній час за вказаною адресою не мешкають (а.с.11), з місця реєстрації не знімаються, чим перешкоджають позивачам на власний розсуд розпоряджатися своєю квартирою та оформити субсидію. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження майном. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не мешкають в квартирі, належній позивачам [PERSON], [PERSON], факт їх реєстрації в квартирі позбавляє позивачів права розпоряджатися належною їм квартирою повною мірою, є порушенням права власності. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~27 листопада 2014 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 14 жовтня 2008 року у виконкомі Іллічівської сільської ради Донецької області, від спільного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Відповідач на утримання дитини матеріальної допомоги не надає, тому позивач просить стягнути з нього на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подачі позову і до повноліття дитини. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідач [PERSON] до суду не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вказавши, що позов визнає в повному обсязі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Заслухавши пояснення позивача, зясувавши позицію відповідача, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, тому що в судовому засіданні встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі (а.с.2), від спільного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.3). Відповідач не виконує своїх обов'язків по утриманню дитини, передбачених ст.180 Сімейного кодексу України. Тому, з нього повинні бути стягнені аліменти в судовому порядку у відповідності із ст.181 ч.3 Сімейного кодексу України. Відомостей про наявність у відповідача інших утриманців і обставин, що перешкоджають задоволенню позову, суд не має. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У відповідності із ст. 88 ЦПК України, у звязку із задоволенням позову, з відповідача [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 243,60 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~На підставі ст.ст. 180-183,191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

27 листопада 2014 року позивачка звернулася до Центрального районного суду м.Миколаєва з позовом до відповідача про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ? частини доходу відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, до досягнення нею повноліття. Позивачка вказує на те, що з 09 листопада 2002 року по 25 лютого 2014 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальну допомогу на утримання доньки не надає. Позивачка не має можливості самостійно утримувати доньку належним чином. Позивач надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. З 09 листопада 2002 року по 25 лютого 2014 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. У відповідності до ст.180 СК України обидва батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обов'язку визначаються за домовленістю між ними. Згідно зі ст.182, ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом з врахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини і платника аліментів, наявності у платника інших дітей та непрацездатних осіб, а також інших обставин, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку(доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму, починаючи з дня подання позовної заяви і до її повноліття. Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved