Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

28.12.2018 р. заявниця [PERSON] звернулась в Корабельний районний суд м. Миколаєва з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, де заінтересованими особами є Міністерство соціальної політики України та Російська Федерація. В заяві [PERSON] просила суд встановити факт загибелі [PERSON] , [INFO] , при виконанні службових обов`язків 23.08.2014 року в районі населеного пункту Лисиче Амвросіївського району Донецької області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. В заяві [PERSON] зазначила, що у 2003 році вона уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , а у 2007 та 2009 роках в них народилися діти: син [PERSON] і донька [PERSON] . З 08.12.1998 р. її чоловік [PERSON] проходив військову службу. Остання посада начальник квартирно-експлуатаційної служби військової частини [NUMBER] Внутрішніх військ МВС України. З 28.07.2014 р. її чоловік брав участь у бойових діях на території Донецької та Луганської областей, що велись з метою захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. Відповідно до Розпорядження командувача Національної гвардії України від 05.06.2014 року № 1 та наказу командира військової частини [NUMBER] № 156 дек, [PERSON] в числі інших військовослужбовців зазначеної частини був направлений до населеного пункту Лисиче Амвросіївського району Донецької області для виконання завдань на державному кордоні та надання допомоги Державній прикордонній службі України. 23.08.2014 р. близько 10:00 у результаті мінометного обстрілу її чоловік був смертельно поранений поблизу вказаного населеного пункту. Зазначила, що постановою ВЛК УМВС України в Миколаївській області № 83 від 12.09.2014 р. встановлено, що травма майора [PERSON] :осколкове поранення голови, яка стала причиною його смерті [INFO] , пов`язана з виконанням службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки та боротьбі зі злочинністю. Наказом начальника Південного територіального управління Національної Гвардії України (по особовому складу) від 02.09.2014 р. № 9 о/с майор [PERSON] виключений зі списків особового складу Національної Гвардії України у зв`язку зі смертю. Повідомила, що Указом Президента України № 754/2014 від 06.10.2014 р. її чоловік був посмертно нагороджений за особисту мужність і героїзм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України орденом За мужність ІІІ ступеня. Зазначила, що саме в результаті збройної агресії та воєнного конфлікту, який був розпочатий Російською Федерацією, її чоловік, [PERSON] , загинув 23.08.2014 р. при виконанні службових обов`язків в районі населеного пункту Лисиче Амвросіївського району Донецької області. Своє звернення до суду з даною заявою обумовила тим, що вона має на меті визначити статус [PERSON] , як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, тобто жертви міжнародного збройного конфлікту, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією конвенцією, іншими нормами міжнародного права. Ухвалою суду від 03.01.2019 р. провадження у справі було відкрито. Заінтересованим особам роз`яснене право на подачу письмового заперечення проти заявлених вимог або наявність перешкод для відкриття провадження у справі з обов`язковим посиланням на докази, якими такі заперечення обґрунтовуються. 20.02.2019 р. на виконання вимог ч. 1 ст. 498 ЦПК України, а також на підставі Конвенції про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, яка ратифікована Верховною Радою України 10.11.1994 року та набула чинності для України 14.04.1995 року, суд звернувся із судовим дорученням до компетентного суду Російської Федерації про вручення Уряду Російської Федерації, як органу, який здійснює заходи щодо забезпечення оборони країни, державної безпеки, реалізації зовнішньої політики, забезпечення законності, прав і свобод громадян, з метою вручення копії ухвали про відкриття провадження разом із заявою [PERSON] та доданими до заяви документами, а також виконання окремих процесуальних дій. Ухвалою суду від 01.06.2020 р. провадження у справі за заявою [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, було зупинено до отримання від компетентних органів інформації щодо виконання компетентним судом Російської Федерації судового доручення про вручення документів та виконання окремих процесуальних дій. 09.12.2020 року Ухвалою суду провадження у вказаній цивільній справі було поновлено та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання заявниця та її представник не з`явилися. Заявниця надала суду заяву, в якій просила суд слухати справу без її та представника участі за наявними в матеріалах справи документами. Вимоги заяви підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Міністерства соціальної політики України в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином однак, заперечень проти заявлених вимог не надав, про поважність причин неявки в судове засідання не повідомив. Статтею 114 Конституції Російської Федерації визначено, зокрема, що Уряд Російської Федерації здійснює заходи щодо забезпечення оборони країни, державної безпеки, реалізації зовнішньої політики, забезпечення законності, прав і свобод громадян. Заінтересована особа Російська Федерація в судове засідання свого представника не направила, про дату судового засідання, а також предмет розгляду була повідомлена належним чином в порядку ст. 498 ЦПК України. В матеріалах справи міститься лист Міністерства закордонних справ України № 71/ВКЗ/16-500-75887 від 16.11.2020 р., в якому зазначено, що Посольство України в Російській Федерації нотою від 16.09.2020 № 6111/22-012-1666 повторно зверталося до Міністерства закордонних справ РФ з проханням інформувати щодо виконання компетентним органом РФ доручень Корабельного районного суду м. Миколаєва. Станом на 16.11.2020 будь-яка відповідь від російської сторони за позовом громадянки [PERSON] на адресу диппредставництва України в РФ не надходила. Вказаним листом також повідомлено, що у відповідь на аналогічні звернення Посольства України в Російській Федерації Міністерство закордонних справ РФ нотою від 27.12.2019 № 16182/2дснг повідомило, що російською стороною не розглядатимуться надіслані Україною матеріали, які містять неприйнятні для російської сторони формулювання. Суд, вивчивши заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності дійшов наступного. Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно з частиною першою та пунктом п`ятим частини другої статті 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до положень п. 8 ч.1, ч.2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час, у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З наведеного вище, а також з роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вбачається, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки, і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, та в судовому порядку встановлення таких фактів можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Судом було встановлено, що згідно з Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 17.02.2004 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Олександрійського міського управління юстиції, заявниця [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , про що також був зроблений актовий запис № 675. Згідно з довідкою Військової частини [NUMBER] НГУ м. Миколаїв № 782 від 14.09.2017 р. [PERSON] перебував у службовому відрядженні з метою виконання службово-бойових завдань у зоні проведення антитерористичної операції Донецької області у період з 28.07.2014 р. до 23.08.2014 р. Актом № 10 від 30.08.2014 р. про нещасний випадок (загибель) майора [PERSON] встановлено, що відповідно до Розпорядження командувача Національної гвардії України від 05.06.2014 р. № 1 та наказу № 156 дск командира військової частини [NUMBER] для виконання завдань на державному кордоні та надання допомоги Державній прикордонній службі, до населеного пункту Лисиче Донецької області під час виконання завдання 23.08.2014 року приблизно 10:00 в результаті мінометного обстрілу невідомими особами був смертельно поранений начальник квартирно-експлуатаційної служби військової частини [NUMBER] , майор [PERSON] . В лікарському свідоцтві про смерть № 170 від 24.08.2014 р., виданого Амвросіївським відділенням Донецького обласного бюро судово-медичної експертизи на ім`я [PERSON] , в пункті 8 зазначено, що місцем смерті останнього є Амвросіївський район Донецької області, Україна поблизу міста Амвросіївка, причина смерті осколкове поранення голови. Пунктом 12 названого свідоцтва передбачено, що датою смерті від травми є 23.08.2014 року; місце та обставини, при яких відбулася травма військові дії. Згідно свідоцтва про смерть, виданого 28.08.2014 р. Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, [PERSON] помер [INFO] в Амвросіївському районі Донецької області , Україна, про що зроблений відповідний актовий запис № 649. Відповідно до витягу з наказу начальника Південного територіального управління Національної гвардії України № 9 о/с від 02.09.2014 р. зі списків особового складу національної гвардії України у зв`язку зі смертю виключений майор [PERSON] (Г-001510), начальник квартирно-експлуатаційної служби тилу військової частини [NUMBER] , який помер [INFO] внаслідок осколкового поранення голови в ході залучення до проведення антитерористичної операції. Смерть сталась у період проходження служби і пов`язана з виконанням службових обов`язків. Указом Президента\~України від\~06\~жовтня 2014\~року №\~754/2014\~ [PERSON] був\~нагороджений орденом\~«За мужність»\~III\~ступеня (посмертно). Наказом Командувача Національної гвардії України від 02.09.2014 року № 83 о/с чергового військового звання майорові [PERSON] (Г-001741), начальнику квартирно-експлуатаційної служби присвоєно звання підполковник (посмертно). Звертаючись з заявою, заявниця просила встановити юридичний факт загибелі свого чоловіка під час виконання обов`язків військової служби в районі населеного пункту Лисиче Амвросіївського району Донецької області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, помилково вважаючи це фактом, який має юридичне значення. Зі змісту заяви вбачається, що заявниця просить встановити причиново - наслідковий зв`язок між загибеллю її чоловіка та діями іншої держави, що не є у розумінні юридичної науки фактом, який має юридичне значення, а є зв`язком між подіями (фактами) і наслідками цих подій, а отже не може бути встановлений у порядку Глави шостої Цивільного процесуального кодексу України. Факти агресії та окупації Російською Федерацією території України є загальновідомими фактами, що не заперечуються а ні українським суспільством, а ні міжнародною спільнотою, виходячи з наступного. Так, 15 квітня 2014 року Верховною Радою України був прийнятий Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території, що стосувався АРК та м. Севастополя. Відповідно до статті 2 вказаного Закону визначається статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації. Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року № 129-УІП було затверджене Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, у якому, зокрема, зазначено, що Верховна Рада України визнає Російську Федерацію державою - агресором та закликає міжнародних партнерів України визнати Російську Федерацію державою-агресором. Постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року № 337-УНІ був схвалений текст Заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», у абзаці першому пункту 1 якої констатовано, що збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року. У вказаній Заяві Парламенту України також зазначено, що і фактично, і юридично збройна агресія Російської Федерації проти України триватиме до повного відведення з території України всіх підрозділів Збройних Сил Російської Федерації, включно з підтримуваними нею найманцями, та повного відновлення територіальної цілісності України. Президент України своїм Указом від 24 вересня 2015 року № 555 ввів у дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 02 вересня 2015 року «Про нову редакцію Воєнної доктрини України» та затвердив Воєнну доктрину України, якою визнано та зафіксовано факт збройної агресії Російської Федерації проти України. Таким чином, факт збройної агресії проти України зі сторони Російської Федерації встановлено наведеними вище актами ВРУ та Президента України. Окупація частини території України внаслідок збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України є загальновідомими і встановленню та доказуванню даного факту рішенням суду не потребує. Такої ж позиції дотримується Верховний Суд у своїй постанові від 16.07.2020 р. по справі № 711/7922/17 (провадження № 61-41461св18), в якій під час прийняття рішення виходив з того, що юридичний факт, про встановлення якого порушує у справі питання заявник (наявність збройної агресії проти України зі сторони Російської Федерації), є загальновідомим та встановленим в порядку окремого провадження бути не може. Заявниця [PERSON] має достатньо переконливі докази того, що її чоловік [PERSON] , [INFO] , загинув під час проведення антитерористичної операції 23.08.2014 у зоні її проведення, а саме в районі населеного пункту Лисиче Амвросіївського району Донецької області, що підтверджується, зокрема, постановою ВЛК УМВС України в Миколаївській області № 83 від 12.09.2014 р. про зв`язок осколкового поранення голови майора [PERSON] , [INFO] , начальника квартирно-експлуатаційної служби в/ч-3039 отриманого 23.08.2014 р. в населеному пункті Лисиче Донецької області, яке призвело до смерті з виконання службових обов`язків; лікарським свідоцтвом про смерть № 170 від 24.08.2014 р.; довідкою про причину смерті (до форми № 106/о № 170) від 24.08.2014 р.; свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] ; довідкою військової частини [NUMBER] НГУ м. Миколаїв № 782 від 14.09.2017 р.; Актом № 10 від 30.08.2014 про нещасний випадок (загибель) майора [PERSON] ; витягом з наказу начальника Південного територіального управління Національної гвардії України № 9 о/с від 02.09.2014 (по особовому складу). Отже, за таких обставин, вважати, що є підстави для висновку про те, що у заявника наявні перепони для підтвердження факту загибелі її чоловіка [PERSON] внаслідок проведення антитерористичної операції через збройну агресію проти України зі сторони Російської Федерації у суду немає. Також не підлягає встановленню той факт, що [PERSON] загинув під час виконання службових обов`язків 23.08.2014 року в районі населеного пункту Лисиче Амвросіївського району Донецької області, оскільки на підтвердження вказаних обставин у розпорядженні заявниці [PERSON] є: 1) витяг з наказу командира військової частини [NUMBER] внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України (по стройовій частині) № 185 від 05.09.2014 р., в якому значиться, що майор [PERSON] звільнений з військової служби у зв`язку зі смертю, що настала [INFO] внаслідок осколкового поранення голови в бою з терористами в районі населеного пункту Лисиче, Амвросіївського району Донецької області, в ході залучення до проведення антитерористичної операції, при виконанні завдань, визначених Законом України Про боротьбу з тероризмом. Смерть настала внаслідок ушкодження внаслідок дій, передбачених законом, та воєнних операцій у період проходження служби при виконанні службових обов`язків; 2)лікарське свідоцтво про смерть № 170 від 24.08.2014 р., в якому значиться дата смерті [PERSON] - [INFO] , місце смерті вблизу міста Амвросіївка Донецької області, Україна, хвороба (патологічні стани), що призвели до смерті - осколкове поранення голови. В пункті 13 свідоцтва міститься запис: військові дії; 3) Акт № 10 про нещасний випадок (загибель) від 30.08.2014 р., яким було встановлено, що під час виконання завдання 23.08.2014 року приблизно 10:00 в результаті мінометного обстрілу невідомими особами був смертельно поранений начальник квартирно-експлуатаційної служби військової частини [NUMBER] , майор [PERSON] ; 4) постанова ВЛК УМВС України в Миколаївській області № 83 від 12.09.2014 р. про зв`язок осколкового поранення голови майора [PERSON] , [INFO] , начальника квартирно-експлуатаційної служби в/ч-3039 отриманого 23.08.2014 р. в населеному пункті Лисиче Донецької області, яке призвело до смерті з виконання службових обов`язків, в якому вказано, що осколкове поранення голови, яке призвело до смерті, пов`язано з виконанням службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки та боротьбі зі злочинністю. За таких обставин, заява [PERSON] про встановлення факту загибелі її чоловіка [PERSON] при виконанні службових обов`язків 23.08.2014 р. в районі населеного пункту Лисиче Амвросіївського району Донецької області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України задоволенню не підлягає. Згідно з п. 16 ч. 2 ст. 3 Закону України Про судовий збір судовий збір не справляється за подання заяви про встановлення факту смерті особи, яка загинула в районах проведення воєнних дій або антитерористичних операцій. Крім того, згідно п. 8 ст. 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю внаслідок Другої світової війни та сім`ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи . Враховуючи те, що [PERSON] звернулася в суд з заявою про встановлення юридичного факту загибелі чоловіка [PERSON] при виконанні службових обов`язків 23.08.2014 р. в районі населеного пункту Лисиче Амвросіївського району Донецької області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, суд вважає, що судовий збір за розгляд цієї заяви слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed