Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

27.04.2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на своє утримання та утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона з 15.09.2012 року перебуває у шлюбі з відповідачем [PERSON] Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. З квітня 2014 року вони з відповідачем мешкають окремо, з цього часу син проживає з нею та знаходиться на її утриманні. За час окремого проживання відповідач не надав на утримання сина жодної допомоги, всі витрати по забезпеченню дитини харчуванням, одягом та ліками несе вона сама, в зв'язку з чим змушена звернутись з даним позовом до суду. Крім того, на даний час вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, а тому не працює. Враховуючи викладене, просила стягнути на її користь з відповідача на утримання сина аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення ним повноліття, а також аліменти на своє утримання в такому ж розмірі до досягнення дитиною трьох років. Вподальшому уточнила позовні вимоги та просила стягнути аліменти на сина в розмірі 1000 грн. та на своє утримання в розмірі 300 грн. щомісячно. В судове засідання позивачка не з'явилась, будучи належним чином оповіщеною про день та час розгляду справи. Подала заяву про розгляд справи за її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином оповіщеним про день та час розгляду справи. Подав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності та не заперечував проти стягнення з нього аліментів в розмірі 1000 грн. на дитину та 300 грн. на дружину щомісячно. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, і при цьому виходить з наступного. Судом встановлено, що сторони з 15 вересня 2012 року перебувають у шлюбі та мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], батьками якого відповідно до свідоцтва про народження є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8, 9). Згідно довідки Великоновосілківської селищної ради № 1437010183 від 25.12.2014 р. про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції позивач [PERSON] разом з малолітнім [PERSON], [INFO], перемістилися з тимчасово окупованої території у [ADDRESS] (а.с. 7). Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] проживає з матір'ю, що підтверджується довідкою Багатирської сільської ради № 197 від 24.04.2015 р. (а.с. 13). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Згідно витягу з наказу Донецького юридичного інституту МВС України від 24.07.2014 р. № 1007о/с [PERSON] працює на посаді старшого інспектора відділення організаційно-аналітичної роботи та контролю і перебуває у соціальній відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 30.06.2014 р. по 06.03.2017 р. (а.с. 10). Згідно довідки Управління соціального захисту населення Великоновосілківської районної державної адміністрації Донецької області від 28.04.2015 р. № 1385, [PERSON] перебуває на обліку в управлінні з 24.12.2014 р. та отримала допомогу при народженні дитини у період з січня 2015 р. по березень 2015 р. у розмірі 860 грн. щомісячно (а.с. 14). Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Із наявних у справі доказів вбачається, що [PERSON] офіційно не працює, не має регулярного доходу, не зареєстрований як фізична особа-підприємець, інших дітей або непрацездатних батьків на утриманні не має. Таким чином, відповідач є працездатним, жодних доказів на підтвердження існування будь-яких перешкод для працевлаштування або наявність інших обов'язків, які унеможливлювали б утримання дитини, не надав. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Враховуючи, що відповідач не має на утриманні інших осіб, є цілком працездатною особою, тож не має жодних перешкод для офіційного працевлаштування та отримання відповідних доходів, а відсутність у нього роботи не може обумовлювати ненадання матеріального забезпечення дитині, виходячи з принципу пріоритетності забезпечення інтересів дитини, суд вбачає підстави для визначення аліментів, що підлягають стягненню на утримання неповнолітнього сина сторін, у твердій грошовій сумі - в розмірі 1000 грн. щомісяця. Крім того, відповідно до ч.2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого зподружжя і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі вищевикладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1000 грн. щомісячно і до його повноліття, а також аліменти на утримання дружини в розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з моменту звернення позивачки до суду, тобто з 27.04.2015 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд також стягує з відповідача судовий збір на користь держави. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved