Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

28 липня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Другої [PERSON] державної нотаріальної контори, третя особа [PERSON] міська рада, в якому просить визнати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове нерухоме майно недійсним в частині спадкування 1/2 частини квартири [ADDRESS] після померлого [PERSON] виданого 12 вересня 2001 року на імя [PERSON] державним нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори у спадковій справі № 473/2001. Свої вимоги мотивує тим, що в 1998 - 2002 роках вона працювала і проживала в м. Чернігові; мешкала по вул. Комсомольська, буд. № 55-А. кв. 47. Пояснює, що маючи медичну освіту вона здійснювала догляд за хворим власником цієї квартири [PERSON], який потребував постійної сторонньої допомоги. При житті 27 січня 1999 року [PERSON] склав заповіт і заповідав на її імя свою частку в квартирі [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про право власності на житло йому належала 1/2 частки долі в житлі. Заповіт був зареєстрований в Другій [PERSON] нотаріальній конторі під № 5-472. [PERSON] помер 26 липня 1999 року. На день його смерті, на час відкриття спадщини, позивач проживала в квартирі заповідача, здійснила обряд його поховання взявши на себе всі витрати. Зазначає, що отримала свідоцтво про його смерть і в процесі вирішення питання про прийняття спадщини його дружина, [PERSON], яка пережила померлого, виявила бажання спільно звернутись до нотаріальної контори і забрала собі свідоцтво про смерть [PERSON] Позивач стверджує, що в подальшому [PERSON] умовляла її чекати, далі стала чинити різні перепони в наданні їй документів на прийняття спадщини. Позивач вказує, що вона хворіла і в звязку з різким погіршенням стану здоров'я вимушена була залишити роботу в Чернігові, переїхала проживати до своїх батьків по місцю свого народження в Сосницькому районі. З виздоровленням вийшла заміж, народила двох дітей і враховуючи такі сімейні обставини та проживання за межами Чернігова, а також по причині того, що дружина заповідача не допускала її в квартиру, а врешті взагалі відмовилась надати документ для оформлення спадщини, вона вимушено пропустила строк для звернення до нотаріальної контори на прийняття спадщини. Пояснює також, що [PERSON] померла 13 листопада 2012 року не залишивши їй ніяких документів. На протязі всього періоду пропуску строку позивач неодноразово зверталась до Другої [PERSON] нотаріальної контори з заявами про оформлення спадку, ознайомлення зі змістом заповіту та просила видати їй його дублікат, але безрезультатно. Письмово 24 грудня 2013 року за вих. № 5119/01-16 нотаріальною конторою позивача було повідомлено, що вона повинна за дублікатом заповіту звернутись після подачі свідоцтва про смерть заповідача. 14 лютого 2014 р. нотаріальною конторою за вих. № 569/01-16 позивачу було відмовлено у видачі дубліката заповіту, посвідченого 27 січня 1999 року від імені [PERSON], оскільки заповіт знаходиться на зберіганні у Державному нотаріальному архіві Чернігівської області. Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції 09 квітня 2014 р. вих. № 1019/02.4.2-17 за особистою заявою позивача повідомив, що повторне свідоцтво про смерть на [PERSON] для вручення заявнику було надіслано до відділу РАЦС Сосницького районного управління юстиції у Чернігівській області, де свідоцтво позивачем було отримано. Стверджує, що фактично в пасивному запереченні структурними підрозділами органу місцевого самоврядування наявності у неї свідоцтва про смерть на [PERSON] в дійсності не визнається її субєктивне право, зокрема, на спадкування, яке безпосередньо не спричиняє шкоду субєктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія цього субєктивного права. Також вказує, що 11 листопада 2014 року Новозаводський районний суд міста Чернігова відмовив їй у визначенні додаткового строку на прийняття спадщини, проте, при дослідженні доказів у справі, безпосередньо при ознайомленні з матеріалами спадкової справи № 473/2001 їй стало відомо, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 12 вересня 2001 року на ім'я [PERSON] державним нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори у спадковій справі, спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з 1/2 частини однокімнатної квартири № 47, що знаходиться в м. Чернігові, по вул. Комсомольській, буд. № 55-А. Вважає, що видачею свідоцтва на 1/2 спадкового майна її було незаконно позбавлено права на 1/4 частки спадку за заповітом. Ухвалою суду від 18 серпня 2015 року до участі в справі в якості третіх осіб залучено [PERSON] та [PERSON]. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. В своїх поясненнях посилались на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не зявився. Поштою на адресу суду з Другої [PERSON] державної нотаріальної контори надійшла заява, в якій просять судове засідання провести без участі їх представника. Додатково зазначили, що при вирішення справи покладаються на розсуд суду. Представник третьої особи [PERSON] міської ради в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Додатково пояснила, що позивач пропустила строк прийняття спадщини і судом було відмовлено в його поновленні. Представник третіх осіб [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Додатково пояснив, що нотаріус не зобовязаний зясовувати коло спадкоємців Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, матеріали справи № 751/10832/14 Новозаводського районного суду м. Чернігова, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 12 травня 1998 року [PERSON] та [PERSON] належала на праві спільної сумісної власності квартира за адресою [ADDRESS] в цілому в рівних частинах (а.с. 34). 27 січня 1999 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON], за яким належну йому на праві власності квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] заповів [PERSON] (а.с. 36). 26 липня 1999 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 32). 13 серпня 2001 року [PERSON] звернулась до Другої [PERSON] державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 31). 12 вересня 2001 року державним нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори на імя [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з 1/2 частини однокімнатної квартири № 47, що знаходиться в м. Чернігові по вул. Комсомольській в будинку № 55-А (а.с. 41). Згідно Договору довічного утримання від 07 березня 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 5-241, [PERSON] передала у власність [PERSON] належну їй квартиру № 47, що знаходиться в м. Чернігові по вул. Комсомольській в будинку 55-а (а.с. 72). Згідно Договору дарування квартири від 11 грудня 2013 року, посвідченого державним нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 3-1925, [PERSON] передав квартиру № 47, що розташована в м. Чернігові по вул. Комсомольській в буд. № 55-а, у власність [PERSON] (а.с. 73-74, 75). Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 листопада 2014 року по справі № 751/10832/14 за позовом [PERSON] до [PERSON] міської ради про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, яке набрало законної сили, в задоволенні позову відмовлено. Зазначеним рішенням суду встановлено, що відповідно до спадкової справи № 473 до майна померлого 26 липня 1999 року громадянина [PERSON], позивачка з заявою про прийняття спадщини не зверталась, хоча нотаріусом було направлено на її адресу лист, де вказувалось, що в разі небажання вона може звернутися до державної нотаріальної контори за отриманням спадщини (а.с. 72-74 справи № 751/10832/14 Новозаводського районного суду м. Чернігова). Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР (який діяв на час відкриття спадщини після померлого [PERSON]М.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ч.ч. 1-2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 553 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Враховуючи, що [PERSON] не вчинила в установлений законом строк будь-яких дій, спрямованих на прийняття спадщини після померлого [PERSON]; пропуск позивачем встановленого строку на прийняття спадщини, який у встановленому порядку не поновлено; прийняття [PERSON] спадщини після померлого чоловіка, суд не вбачає підстав для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове нерухоме майно недійсним в частині спадкування 1/2 частини квартири [ADDRESS] після померлого [PERSON], виданого 12 вересня 2001 року на імя [PERSON]. Також слід врахувати, що відповідачем у даній справі позивач зазначив [PERSON] державну нотаріальну контору, незважаючи на те, що у спорах про право власності на спадкове майно в якості належного відповідача не може розглядатись нотаріус. Зважаючи на позовні вимоги [PERSON], належними відповідачами у даній справі повинні бути [PERSON] та [PERSON] (на користь останньої [PERSON] 11 грудня 2013 року укладено договір дарування квартири № 47, що знаходиться в м. Чернігові по вул. Комсомольській в будинку № 55-А). Проте [PERSON] та [PERSON] були залучені до участі у справі лише як треті особи. Відповідно до приписів статті 33 ЦПК України у разі предявлення позову до неналежного відповідача суд першої інстанції за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Враховуючи, що позов предявлено до неналежного відповідача і позивач не заявив клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовити у задоволенні позову. Виходячи з викладеного суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed