Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-31 00:00:00

27.08.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулося до суду із наведеним вище позовом, в обґрунтування якого зазначало наступне. 28.10.2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі - ТОВ «ФК «ЦФР») та [PERSON] шляхом підписання заяви № 3041447417 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР», уклали кредитний договір строком на 36 місяців, згідно до якого остання отримала кредит у розмірі 14 850 грн., із внесенням початкового проценту 2 % від суми кредиту - 240 грн., зі сплатою щомісячних відсотків за користування кредитом в розмірі 3,69 %, річних відсотків за користування кредитом в розмірі 11, 99 %, а також 0,3 % пені від загальної суми прострочення у разі порушення зобов`язання за вказаним договором. [PERSON] користувалася кредитним коштами, водночас не здійснювала своєчасно відповідні платежі, внаслідок цього утворилася заборгованість за вказаним договором станом на 30.07.2018 року на загальну суму 33 587, 17 грн., яка склалася тіла кредиту - 13 814, 23 грн., річних відсотків - 2 484, 48 грн., щомісячних відсотків - 9 863, 46 грн. та пені - 7 425, 00 грн. 30.07.2018 року ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» уклали договір відступлення прав вимоги № 20180730, згідно якому ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набула статусу Кредитора та отримала право грошової вимоги по відношенню до [PERSON] . У зв`язку з наведеним, позивач просив стягнути з [PERSON] зазначену вище суму заборгованості за кредитним договором, а також суму понесених судових витрат у розмірі 1 921 грн. 00 коп. Ухвалою Розівського районного суду Запорізької області від 20.09.2020 року у вказаній справі було відкрито провадження та її призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 14 год. 00 хв. 15.10.2019 року (а.с. 38). В подальшому розгляд справи неодноразово відкладався, останній раз на 10 год. 00 хв. 01.04.2020 року. 04.12.2019 року ухвалою суду за клопотанням представника відповідача - адвоката Комаря Г.І. з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було витребувано оригінал Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» чинних станом на дату укладення кредитного договору, а саме, - 28.10.2016 року (а.с. 68). Ухвалою суду від 19.12.2019 року за клопотанням представника відповідача - адвоката Комаря Г.І. з ТОВ «ФК «ЦФР» було витребувано оригінал Умов отримання кредитів та інших послуг чинних станом на 28.10.2016 року (дату укладення кредитного договору), а з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» докази про дату направлення даної позовної заяви до суду (а.с. 82). Ухвалою суду від 11.02.2020 року за клопотанням представника відповідача - адвоката Комаря Г.І. було витребувано з ТОВ «ФК «ЦФР» оригінал Умов отримання кредитів та інших послуг цього товариства, в редакції від 30 березня 2015 року (а.с. 117). Представник позивача ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Крім того, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, повідомивши, зокрема про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 133). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала повноваження на представництво її інтересів суді своєму представнику - адвокату Комарю Г.І. (а.с. 55, 56). Виходячи з викладеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим здійснювати судовий розгляд справи за відсутності вказаних учасників справи. В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Комар Г.І. посилаючись на часткове визнання відповідачем [PERSON] позову зазначив, що фактично остання отримала кредитні кошти в розмірі 12 000 грн., а тому з урахуванням внесених коштів на погашення кредиту дійсна сума заборгованості складає 10 964, 23 грн., оскільки початковий відсоток в розмірі 240 грн., оплата страхового платежу за договором страхування в розмірі 2 160 грн. та оплата за пакет послуги «Охоронець КредитМаркет» в розмірі 450 грн., на його думку, не є складовими частинами кредиту. Позов в частині стягнення з відповідача річних відсотків в розмірі 2 484, 48 грн., визнав, але заперечував проти задоволення позову в частині стягнення щомісячних відсотків в розмірі 9 863, 46 грн., посилаючись на незрозумілу природу їх походження та піддаючи сумніву наявність домовленості сторін щодо цих відсотків під час укладення кредитного договору, зокрема через ненадання на виконання ухвали суду про витребування доказів, оригіналу Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», які діяли на час спірних правовідносин. Крім того, підтримав заяву про застосування строків спеціальної позовної давності щодо вимог про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за пенею у розмірі 7 425, 00 грн., та просив в цій частині у задоволенні позову відмовити на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України. Заслухавши представника відповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні в них докази та надавши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 28.10.2016 року ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] шляхом підписання заяви № 3041447417 на отримання кредиту від даного товариства уклали кредитний договір строком на 36 місяців, згідно до якого остання отримала кредит у розмірі 14 850 грн., зі сплатою щомісячного платежу згідно графіку платежів в розмірі 1, 041, 09 грн., початкового проценту 2,0 % від суми кредиту, що становить 240 грн., щомісячних процентів 3,69 % від суми кредиту, річних процентів 11,99 % від суми боргу за договором та щоденної пені у розмірі 0,3 % від загальної суми прострочення у разі порушення зобов`язань за даним договором (а.с. 6). Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Суд приходить до висновку, що укладений між сторонами кредитний договір від 28.10.2016 року, по своїй суті є договором приєднання, відповідно до ст. 634 ЦК України. Згідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти, (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Виходячи з положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Нормами статті 611 ЦК України визначено правові наслідки порушення зобов`язання, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). 30.07.2018 року ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» уклали договір відступлення прав вимоги № 20180730. Згідно даного договору ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набула статусу Кредитора та отримала право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являються боржниками ТОВ «ФК «ЦФР», у тому числі відносно відповідача [PERSON] , виходячи з витягу з реєстру боржників від 30.07.2018 року (а.с. 20 -23). Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Статтею 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно до статті 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Виходячи з вимог статті 518 ЦК України, боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ст. 519 ЦК України). Виходячи з повідомлення ТОВ «ФК «ЦФР» адресованого відповідачу [PERSON] про відступлення прав вимоги за вих. № 002766584 від 07.08.2018 року та повідомлення за вих. № 002766584-1 від 07.08.2018 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про відступлення права грошової вимоги, відповідачу [PERSON] було повідомлено про заміну кредитора (а.с. 18, 19). При цьому, будь-яких заперечень з цього приводу відповідач не подавав. Згідно до позовних вимог, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просило стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором станом на 30.07.2018 року на загальну суму 33 587, 17 грн., яка склалася з тіла кредиту - 13 814, 23 грн., річних відсотків за користування кредитом - 2 484, 48 грн., щомісячних відсотків за користування кредитом - 9 863, 46 грн. та пені - 7 425, 00 грн. Вирішуючи позовні вимоги щодо наявності у відповідача [PERSON] заборгованості за вказаним кредитним договором у виді тіла кредиту в розмірі 13 814, 23 грн., суд виходить з такого. Як вбачається з самої заяви (кредитного договору) № 3041447417 від 28.10.2016 року, відповідачу [PERSON] було надано кредит в розмірі 14 850 грн., складовими якого зазначені початковий процент 2 % від суми кредиту, який складає 240 грн., щомісячні проценти 3,69 % від суми кредиту, річні проценти 11,99 % від суми боргу за договором, а також щоденна пеня в розмірі 0,3 % від загальної суми прострочення у разі порушення зобов`язань за даним договором (а.с. 6). При цьому, виходячи з цієї заяви та платіжного доручення від 28.10.2016 року за № І96881055, відповідач [PERSON] фактично отримала кредитні кошти в розмірі 12 000 грн. (а.с. 6, 9). Водночас у сукупну частину кредиту (12 000 грн.) з незрозумілих підстав також були включені суми за оплату страхового платежу за договором страхування - 2 160 грн. та за оплату за пакет послуги «Охоронець КредитМаркет» - 450 грн., що з урахуванням початкового відсотку 2 % в розмірі 240 грн., і склало, на думку позивача, суму кредиту в розмірі 14 850 грн. Разом з тим, оплата страхового платежу за договором страхування та оплата за пакет послуги «Охоронець КредитМаркет», на переконання суду, не можуть були складовими частинами кредиту, оскільки фактично у першому випадку це є іншим правочином, а в другому, - наданої відповідачу якоїсь послуги, а тому врахування цих сум у загальну суму наданого кредиту (14 850 грн.), є безпідставним. Отже, виходячи з того, що відповідач [PERSON] отримала фактично кредитні кошти в розмірі 12 240 грн., з урахуванням початкового проценту (240 грн.), а на виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором сплатила кошти в розмірі 1 035, 77 грн., які були зараховані на погашення тіла кредиту, що підтверджується довідкою про рух коштів по кредиту та розрахунком заборгованості, то заборгованість за кредитом склала 11 204, 24 грн., яка і підлягає стягненню на користь позивача (а.с. 16, 17). Стосовно наявності у відповідача [PERSON] заборгованості за річними відсотками за користування кредитом в розмірі 2 484, 48 грн., то виходячи з графіку платежів, довідки про рух коштів та розрахунку заборгованості, простим арифметичним обчисленням встановлюється, що заборгованість відповідача за річними відсотками складає 1 909, 95 грн., з урахуванням внесених відповідачем коштів (444, 52 грн.), а не 2 484, 48 грн., як помилково зазначає позивач. А тому, саме цю суму, - 1 909, 95 грн., суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] , як заборгованість за річними відсотками за користування кредитом. Водночас суд вважає доведеним факт наявності у відповідача [PERSON] заборгованості за щомісячними відсотками за користування кредитом в розмірі 9 863, 46 грн., а тому задовольняє позов в цій частині. При цьому, вирішуючи доводи представника відповідача щодо наявності сумнівів про домовленість сторін в цій частині під час укладення кредитного договору, зокрема через ненадання на виконання ухвали суду про витребування доказів, оригіналу Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», які діяли на час спірних правовідносин, то суд виходить з такого. Позивачем до матеріалів позову було долучено Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» в редакції від 30.03.2015 року (а.с. 14-15). В подальшому на виконання ухвали суду про витребування доказів, ТОВ «ФК «ЦФР» замість оригіналу Умов отримання кредитів та інших послуг цього товариства, які діяли на час спірних правовідносин, були надані Внутрішні правила надання фінансових кредитів цього товариства, затверджені протоколом засідання загальних зборів учасників товариства від 10.12.2012 року за № 126, які не мають відношення до даних спірних правовідносин (а.с. 106-11). При цьому, вжиття судом процесуальних заходів щодо витребування як у позивача, так і у ТОВ «ФК «ЦФР» оригіналу Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», чинних саме на час спірних правовідносин, позитивних результатів не дали, і такий доказ до суду не находив. Водночас невиконання належним чином ухвали суду про витребування доказів (фактично її невиконання), за наявності у заяві (кредитному договорі) № 3041447417 від 28.10.2016 року, яка підписана відповідачем [PERSON] , даних про щомісячний відсоток за користування кредитом та його розмір, на думку суду, свідчить про те, що сторони під час укладення кредитного договору домовились про цю складову кредиту, враховуючи при цьому, що обґрунтованих доказів стосовно того, що долучені до матеріалів позовної заяви Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» в редакції від 30.03.2015 року, не відповідають тим, що діяли на час спірних правовідносин, суду надано не було. А отже доводи представника відповідача з цього приводу суд вважає неспроможними. Вирішуючи позов в частині стягнення з відповідача [PERSON] пені в розмірі 7 425 грн., то суд зазначає наступне. 04.12.2019 року [PERSON] подала заяву, в якій просила застосувати строки позовної давності до вимог стосовно стягнення з неї пені, посилаючись на те, що пеня нараховувалась з березня 2017 року до 30.07.2018 року і склала суму 7 425 грн. Право вимоги за пенею у зв`язку із укладенням договору відступлення прав вимоги № 20180730, позивач набув 30.07.2018 року, але з даним позовом до суду звернувся лише 27.08.2019 року, а тому пропустив, визначений п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України строк спеціальної позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині згідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України (а.с. 80). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Так, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як вбачається з розрахунку заборгованості, внаслідок неналежного виконання відповідачем [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором, з 01.03.2017 року почала нараховуватись пеня і станом на 30.07.2018 року склала суму в розмірі 7 425 грн., яку позивач і просив стягнути (а.с. 17). 30.07.2018 року ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» уклали договір відступлення прав вимоги № 20180730. Згідно даного договору ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набула статусу Кредитора та отримала право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являються боржниками ТОВ «ФК «ЦФР», у тому числі і до відповідача [PERSON] (а.с. 20-23). З вказаним позовом до суду ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося 27.08.2019 року (а.с. 93). Отже, вказані обставини свідчать про те, що позивач пропустив, визначений п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, строк спеціальної позовної давності щодо вимог про стягнення пені. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин, передбачений п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України спеціальний строк позовної давності в один рік, і відмовити позивачу у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача [PERSON] пені в розмірі 7 425 грн., у зв`язку з пропуском строку позовної давності. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про часткову доведеність тих обставин, на які посилався ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», як на підставу своїх вимог до відповідача [PERSON] , а тому підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з останньої заборгованості за кредитним договором № 3041447417 від 28.10.2016 року на загальну суму 22 977, 65 грн., яка склалася з тіла кредиту - 11 204, 24 грн., річних відсотків за користування кредитом - 1 909, 95 грн., щомісячних відсотків за користування кредитом - 9 863, 46 грн. В іншій частині позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», слід відмовити. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», задоволено частково, суд, згідно до положень ст. 141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з [PERSON] в сумі виходячи з розрахунку: 22 977, 65 грн. (розмір задоволених позовних вимог) * 1921, 00 грн. (розмір судових витрат) / 33 587, 17 грн. (розмір заявлених позовних вимог) = 1 314, 19 грн.

Outcome: partial