Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

27.09.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: територіальна громада в особі Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, вимоги у якій 13.11.2018 року уточнив. В обґрунтування позову зазначив, що він на підставі рішення Синельниківського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2003 року є власником жилого будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Михайлівка, вул. Миру (Радянська), 8, зареєстрованого в КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» 27.02.2004 року (номер запису 219 в книзі №9). 21 лютого 2005 року, під час отримання першого паспорта громадянина України, [PERSON], [INFO], який є сином позивача, був зареєстрований у вказаному вище будинку, але після цього жодного дня не проживав у ньому, відповідно участі в утриманні будинку не приймав, комунальні та інші платежі не сплачував. Місце проживання відповідача [PERSON] не відоме, що на теперішній час перешкоджає в отриманні ним субсидії з комунальних послуг. В звязку із викладеним, посилаючись на ст. ст. 316, 319, 391 ЦК України, позивач [PERSON] просить суд усунути перешкоди у здійсненні права користування майном шляхом визнання [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Михайлівка, вул. Миру (Радянська), 8. До початку судового засідання позивач надав суду письмову заяву, в якій зазначив, що заявлені вимоги підтримує повністю, просить розгляд справи здійснювати без його присутності, не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його присутності, відзиву на позов не надав, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Третьою особою, в особі сільського голови Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області [PERSON], надано заяву про розгляд справи за відсутності представника сільської ради. Згідно умов та порядку, визначених ст.ст. 280, 281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного. З наданої копії [PERSON] підприємством «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.02.2004 року, встановлено належність з 27.02.2004 року на праві власності [PERSON], будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Михайлівка, вул. Радянська, 8, на підставі рішення Синельниківського районного суду Дніпропетровської області від 12.12.2003 року (а.с.7). За вказаною вище адресою, відповідно до копії будинкової книги, з 21 лютого 2005 року є зареєстрованим [PERSON], [INFO] (а.с.9), але за даною адресою останній не проживає з 2013 року, що підтверджено актом обстеження житлового будинку №8, розташованого по вул. Миру у с. Михайлівка Синельниківського району Дніпропетровської області. Місце проживання відповідача [PERSON] позивачу [PERSON] не відомо, що створює перешкоди в отриманні ним грошової допомоги,\~яка надається\~державою за\~рахунок коштів\~бюджетуза користування житлово-комунальними послугами. Заявлений позов підлягає розгляду в порядку\~статті 391 ЦК України, в якій закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вказана норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі\~\~цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Проте зазначена норма не передбачає можливості визнавати особу такою, що втратила право на житлову площу, але вимога про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном,\~заявлена позивачем відповідає положенню ст. 391 ЦК України. Відповідно до ст.7 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 №1382-ІV, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду, яке набрало законної сили виключно про позбавлення\~права власності\~на житлове\~приміщення або\~права користування\~житловим приміщенням,\~про виселення,\~про визнання\~особи безвісно\~відсутньою або\~оголошення її\~померлою; свідоцтва\~про смерть; паспорта\~або паспортного\~документа,\~що надійшов\~з органу\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану,\~або документа\~про смерть,\~виданого компетентним\~органом іноземної\~держави,\~легалізованого в\~установленому порядку; інших\~документів,\~які свідчать\~про припинення: підстав\~для перебування\~на території\~України іноземців\~та осіб\~без громадянства; підстав\~для проживання\~або перебування\~особи у\~спеціалізованій соціальній\~установі,\~закладі соціального\~обслуговування та\~соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Виходячи з того, що закон №1382-ІV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. У відповідності до ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Закріплюючи право кожного на мирне володіння своїм майном, стаття 1 протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за своєю суттю є гарантією права власності (рішення від 13 червня 1979 року у справі «Маркс проти Бельгії», п. 69). Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України зміст права власності становить належність власнику права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, суд, зясувавши підставу позову [PERSON], встановив належність останньому на праві власності житлового будинку, реєстрація в якому відповідача [PERSON], створює перешкоди у користуванні даним нерухомим майном, тому обраний [PERSON] спосіб захисту порушеного права як усунення перешкод у здійсненні права користування шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування ним, підлягає задоволенню, як належним чином обґрунтований та підтверджений належними доказами. На підставі викладеного,

Outcome: approved