Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

29.01.2020 року до суду звернувся позивач [PERSON] , з позовом про стягнення компенсації за спричинену органом досудового розслідування моральну шкоду до відповідачів Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області і Державної казначейської служби України 30.01.2020 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовчому судовому засіданні на 18 березня 2020 року. 05.03.2020 року і 10.03.2020 року від відповідачів надійшли відзиви на позовну заяву. 18.03.2020 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений на 13.05.2020 року за клопотанням представника відповідача. 13.05.2020 року закінчене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду в судовому засіданні на 05.08.2020 року. 05.08.2020 року розгляд справи відкладений до 20.08.2020 року Сторонам та учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. У судовому засіданні 20.08.2020 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути на його користь з єдиного казначейського рахунку, відкритого Державною казначейською службою України у Національному Банку України компенсацію за спричинену моральну шкоду, заподіяну бездіяльністю та неефективним з недотриманням розумних строків досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 12013040430000270 слідчими поліції Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області в сумі 100 000.00 гр. В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: 29.08.2011 року невстановлена особа, видаючи себе з представника ТОВ «Луї Дрейфус Комодітіз Україна ЛТД» в с. Павлогригорівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області надала фіктивний договір поставки зерна ріпаку № кп-11/08/112 від 29.08.2011 року, укладеного начебто від імені сільськогосподарського фермерського господарства «Романцівське», засновником та єдиним учасником якого на той час був лише він, і заволоділа внаслідок вказаних шахрайських дій, належним СФГ «Романцівське»», тобто йому, ріпаком в кількості 507 665.00 кг., та в подальшому привласнила собі кошти в розмірі 2 289 569.15 грн. Таким чином він є потерпілим від вищевказаного злочину, йому була вручена пам`ятка потерпілого. Внаслідок спричиненого злочину йому була спричинена майнова шкода в розмірі 2 289 569.15 грн., і це станом на 2011 рік. На даний час, з урахуванням інфляції, спричинена йому шкода збільшилась в декілька разів. За вказаним фактом СВ Верхньодніпровського РВ ГУМВС в Дніпропетровській області 02.09.2011 року була порушена кримінальна справа за № 03111392 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.15 ч. 2 ст. 190 КК України. В зв`язку з набранням чинності новим КПК України, 29.01.2013 року до ЄРДР були внесені відомості за № 12013040430000270, щодо вказаного фату шахрайства відносно належного йому майна. На цей час вказане кримінальне провадження знаходиться у Верхньодніпровському відділенні поліції Жовтоводського відділу поліції ГУНП у Дніпропетровській області. Зазначене шахрайство було вчинене наступним способом. Невстановленою особою було отримано від СФГ «Романцівське на ім`я ТОВ «Луї Дрейфус Комодітіз Україна ЛТД» (м. Київ) ріпак в кількості 507 665.00 кг. Потім ТОВ «Луї Дрейфус Комодітіз Україна ЛТД» перерахувало за отриманий ріпак кошти в розмірі 2 289 569.15 грн., на рахунок № [NUMBER] в Запорізьке відділення «Пк АТ СЕБ Банк» начебто відкритий на ім`я СФГ «Романцівське». У свою чергу СФГ «Романцівське» вищевказаного рахунку у вищевказаному банку не відкривало, і відповідно кошти за належний йому ріпак не отримувало. Під час досудового слідства було встановлено, що вищевказаними коштами заволоділи невстановлені особи, однак що це за особи і де вони знаходяться, а також де знаходяться кошти, орган досудового розслідування до цього часу не встановив. На цей час пройшло вже більше дев`яти років з часу спричинення майнової шкоди у особливо великому розмірі та відкриття кримінального провадження (порушення кримінальної справи), однак винні особи до цього часу не встановлені, і відповідно майнова шкода йому до цього часу не відшкодована. На його неодноразові звернення до Міністерства внутрішніх справ України, Генерального прокурора України, Голови служби безпеки України, Голови Національного банку з проханням посприяти ефективному досудовому розслідуванню він отримав тільки нічого не значущі відписки. Внаслідок тривалих неправомірних дій працівників органу досудового розслідування під час виконання ними своїх службових обов`язків йому спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що внаслідок неправомірної бездіяльності слідчих у вигляді неефективного, довготриваючого досудового розслідування злочину, протягом більше 9-ти років він переживає тривалий нервовий стрес. Він неодноразово змушений був звертатись до Президента України, прокурора Дніпропетровської області та суду для захисту своїх прав. Все перераховане викликає в нього душевні переживання та порушує його звичайний ритм життя. Так, він змушений був витрачати свій вільний час і кошти на захист свого порушеного права у різних державних інстанціях, що в свою чергу вимагає від нього додаткових зусиль та організації свого життя. Також спричинена йому моральна шкода полягає у порушенні його прав, свобод та законних інтересів стосовно неприйняття передбачених законом заходів з боку органу досудового розслідування щодо притягнення до кримінальної відповідальності винної особи, яка свідомо спричинила йому майнову шкоду у особливо великих розмірах. Спричинену йому моральну шкоду він оцінює в 100000.00 грн., яку вважає розумною та справедливою, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Представник відповідача Головного управління національної поліції у Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність та відзив на позовну заяву. Відповідно до поданого відзиву відповідач ГУНП у Дніпропетровській області просить відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що за вищевказаним кримінальним провадженням проведений значний обсяг слідчих дій з детальним їх зазначенням. На даний час досудове розслідування вищевказаного кримінального провадження триває. Після проведення всіх необхідних слідчих дій буде прийняте відповідне процесуальне рішення. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо лише одного факту неналежного та, або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливим є конкретні причини, умови та обставини, через які дії, які підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи виконанні з порушенням строків. Крім того потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні обставини її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи. Дії органу досудового розслідування не оскаржувались та незаконними судом не визнавались, а тому вважає доводи позивача щодо незаконності дій органів досудового розслідування безпідставними та необґрунтованими, а слідчі Верхньодніпровського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 12013040430000270 діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Також позивач не надав доказів, які б підтверджували факт спричинення йому моральної шкоди внаслідок неналежного досудового розслідування зазначеного вище кримінального провадження. А розмір відшкодування моральної шкоди має бути достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Представник відповідача Державної казначейської служби України проти задоволення позовних вимог заперечував за підставами, викладеними у відзиві на позовну заяву, зокрема просив відмовити у задоволенні позовних вимог виходячи з того, що позивач не надав будь-яких конкретних доказів спричинення йому моральної шкоди. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення сторін, свідка, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні: 02.09.2011 року була порушена кримінальна справа за № 03111392 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.15.ч. 2 ст. 190 КК України. В зв`язку з набранням чинності новим КПК України, 29.01.2013 року до ЄРДР були внесені відомості за № 12013040430000270. Вказана кримінальна справа, в подальшому кримінальне провадження, була порушена за фактом того, що 29.08.2011 року невстановлена особа, видаючи себе з представника ТОВ «Луї Дрейфус Комодітіз Україна ЛТД» в с. Павлогригорівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області надала фіктивний договір поставки зерна ріпаку № кп-11/08/112 від 29.08.2011 року, укладеного начебто від імені сільськогосподарського фермерського господарства «Романцівське», засновником та єдиним учасником якого на той час був позивач, і заволоділа внаслідок вказаних шахрайських дій, належним СФГ «Романцівське»» ріпаком в кількості 507 665.00 кг., та в подальшому привласнила собі грошові кошти в розмірі 2 289 569.15 грн. Позивач визнаний потерпілим від вищевказаного злочину та йому була вручена пам`ятка потерпілого. Внаслідок вчинення злочину позивачеві була спричинена майнова шкода в розмірі 2 289 569.15 грн., станом на 2011 рік. Як вбачається із відзиву на позовну заву протягом 2011-2012 та почату 2013 року за вказаним вище кримінальним провадженням проводилась значна кількість слідчих та розшукових дій, спрямованих на розкриття чиненого злочину та встановлення винної особи. В подальшому з січня 2013 року по квітень 2019 року будь-які слідчі дії за вказаним кримінальним провадженням не вчинялись. Тобто починаючи з січня 2013 року зазначене вище кримінальне провадження фактично перебувало в провадженні СВ Верхньодніпровського ВП Жовтоводського ВП ГУПН в Дніпропетровській області, але будь-яких слідчих та розшукових дій за ним не вчинялось. Також судом встановлено, що починаючи з кінця 2012 року позивач звертався до вищестоящих інстанцій зі зверненнями та скаргами стосовно розслідування вищевказаного злочину. Так з відповіді прокуратури Верхньодніпровського району Дніпропетровської області від 05.11.2012 року вбачається, що слідство у справі № 03111392 та вказівки прокуратури району і слідчого управлення ГУМВС України в області взагалі не виконуються. В зв`язку з цим 30.10.2012 року прокуратурою району винесено постанову про порушення дисциплінарного провадження відносно в.о. начальника слідчого відділення Верхньодніпровського РВ ГУМВС та старшого слідчого щодо безпідставного невиконання вказівок безпосереднього керівництва та наглядового органу, самоусунення від виконання своїх обов`язків щодо об`єктивного, повного та всебічного дослідження всіх обставин справи, встановлення винних осіб, притягнення їх до встановленої законом відповідальності та захисту прав і інтересів потерпілих осіб. Також судом встановлено, що позивач неодноразово звертався до Міністерства внутрішніх справ України, Генерального прокурора України та інших органів з проханням посприяти ефективному досудовому розслідуванню, що підтверджується наданими позивачем відповідями на його звернення. Відповідно до ч. 1 ст. 28 КПК України - Під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. У п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 13.01.2011 року у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», та опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Органи державної влади повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у дослідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту. Європейський суд з прав людини нагадує, що ефективність розслідування включає вимоги щодо оперативності та розумної швидкості. Оперативне реагування національних органів влади є надзвичайно важливим для підтримання громадської віри в їхню відданість принципам верховенства права та їхню здатність запобігати проявам сприяння незаконних діям або терпимості до них ( рішення від 09 квітня 2009 року у справі «Шиліх проти Словнії»). Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень встановлено ст. 56 Конституції України. За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї матеріалів з вимогою про відшкодування спричиненої моральної шкоди звернувся потерпілий від кримінального правопорушення - злочину, а не особа, стосовно якої вирішувалось питання про притягнення її до кримінальної відповідальності та у інших випадках, передбачених ч. 1 ст. 176 ЦК України. Відповідно відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України при вирішенні цього спору. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. З наданих сторонами доказів встановлено, що за зазначеним вище кримінальним провадження, потерпілим від якого є позивач активно слідчі та розшукові дії здійснювались лише протягом 2011-2012 років, але винну особу так і не було встановлено. В подальшому до 2019 року, тобто протягом 7-ми років, будь-яких слідчих дій за даним кримінальним провадженням не проводилось і рішення про закриття кримінального провадження також не приймалось. З чого суд приходить до висновку, що протягом значного періоду часу, орган досудового розслідування не вчиняв жодних необхідних слідчих дій, спрямованих на ефективне та своєчасне розслідування зазначеного вище кримінального провадження, встановлення винної особи та відновлення порушених майнових прав потерпілого. З чого суд приходить до висновку про спричинення позивачеві, як потерпілому від злочину, моральної шкоди шляхом тривалої бездіяльності органу досудового розслідування, порушенням розумних строків досудового розслідування, що має наслідком порушення прав та законних інтересів позивача щодо не притягнення винної особи до відповідальності та невідшкодування потерпілому спричиненої шкоди від злочину. Вирішуючи питання про відшкодування спричиненої позивачеві моральної шкоди суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1167 ЦК України - Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Суд погоджується з доводами позивача про те, що внаслідок тривалої бездіяльності слідчих у вигляді неефективного, довготриваючого досудового розслідування злочину, протягом більше 9-ти років, позивач переживає тривалий нервовий стрес. Позивач протягом даного періоду неодноразово змушений був звертатись до різних державних органів, посадових осіб та до суду для захисту своїх прав, що підтверджується відповідями на звернення позивача, доданими до матеріалів справи, якими підтверджується неефективність здійснення досудового розслідування та невиконання вказівок. Таким чином суд вважає, що протягом даного періоду позивач мав душевні переживання з приводу порушення свого звичайний укладу життя. Так як позивач змушений був витрачати свій вільний час і кошти на захист свого порушеного права у різних державних інстанціях, що в свою чергу вимагало від нього додаткових зусиль та організації свого життя. Також спричинена позивачеві моральна шкода полягає у порушенні його прав, свобод та законних інтересів стосовно неприйняття передбачених законом заходів з боку органу досудового розслідування щодо притягнення до кримінальної відповідальності винної особи, яка спричинила позивачеві значну майнову шкоду у особливо великих розмірах Згідно роз`яснення постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяній фізичній або юридичній особі незаконним діями, або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати. зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач характеру немайнових втрат ( їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість виражених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації. час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, зваженості та справедливості. За даних наведених вище обставин, суд з урахуванням ступеню, глибини та тривалості моральних страждань, понесених позивачем, можливості відновлення немайнових втрат, тяжкості вимушених змін у життєвих обставинах, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, та з урахуванням самої можливості такого відновлення у необхідному чи повному обсязі, так як кримінальне провадження на даний час не закрите та по ньому продовжується досудове розслідування, що не виключає встановлення винної особи та відновлення в подальшому прав та законних інтересів позивача, вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 50 000.00 (П`ятдесят тисяч) грн., на відшкодування спричиненої моральної шкоди, яка на думку суду буде розумною і справедливою та забезпечить душевну рівновагу позивачеві. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору за даними позовними вимогами. На користь позивача ухвалене рішення про відшкодування спричиненої моральної шкоди в загальній сумі 50 000грн. Таким чином сума судового збору складатиме 840.80 грн., тобто у мінімальному розмірі, який позивач сплатив би при поданні позовної заяви.

Outcome: partial