Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-04 00:00:00

27 серпня 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] , посилаючись на те, що відповідач зареєстрований в квартирі, однак в квартирі не проживає, житловою площею не користується без поважних причин, обов`язки, які витікають з договору найму житлового приміщення не виконує. Позивач в призначене судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, якою просила проводити розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Проти винесення заочного рішення по справі не заперечувала. Відповідач до судового засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. З відома позивача, суд вважає можливим постановити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на наступне. У квартирі [ADDRESS] , згідно довідки форми 3 від 05.11.2015 року, №5733 з правом на проживання зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Окрім того, згідно Довідки про склад сім`ї зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку/квартирі осіб від 15 серпня 2018 року, виданій власнику квартири [ADDRESS] , про те, що до складу зареєстрованих осіб у даній квартирі входять: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які не є родичами власника. Судом було встановлено, що [PERSON] не являється родичем власника та не проживає у вказаній квартирі з серпня 2015 року, спірною житловою площею не користується без поважних причин, витрати, пов`язані з оплатою житлово-комунальних послуг не несе, що підтверджується Актом про не проживання від 15 серпня 2018 року. Право власності позивача на квартиру [ADDRESS] підтверджується копією Договору купівлі-продажу від 27 грудня 2013 року та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.12.2013 року, №15581265. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Дослідивши в сукупності надані докази, суд вважає встановленим факт відсутності [PERSON] у жилому приміщенні спірної квартири, понад три роки без поважних причин. Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України, зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За змістом ст. 71 ЖК України за тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ст. ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили, є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання у цьому будинку. Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини «Прокопович проти Росії»,«Гіллоу проти Сполученого Королівства» поняття житла є автономним, і те, чи конкретне місце проживання становить чи ні «житло», що захищається п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, залежить від фактичних обставин, а саме наявності достатнього зв`язку з конкретним місцем. Оскільки між позивачем та [PERSON] відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування житловим приміщенням, останній не проживає та не користуються зазначеною квартирою більше восьми років, суд вважає, що [PERSON] втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] , та підлягає зняттю з реєстрації за вказаною адресою.

Outcome: approved