Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

27.02.2015 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути суму страхового відшкодування в порядку регресу, посилаючись на те, що 02.10.2009 року на автодорозі Харків-Сімферополь, зі сторони м. Сімферополь у напрямку м. Харків сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів - «Ланос», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], який на праві власності належав [PERSON] та «ВАЗ-21093», державний реєстраційний номер [NUMBER], з причіпом «КМЗ», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], який на праві власності належав [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі було пошкоджено та власнику автомобіля «ВАЗ-21093», державний реєстраційний номер [NUMBER] з причіпом «КМЗ» було спричинено матеріальну шкоду у розмірі 29552 грн. 72 коп. Так як, на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] не мала чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зазначена матеріальна шкода не була виплачена [PERSON] жодною страховою компанією, тому Моторне (транспортне) страхове бюро України виплатило останній на підставі заяви [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 25 500 гривень. Добровільно відшкодувати понесені Моторним (транспортним) страховим бюро України витрати [PERSON] (винуватець ДТП) та [PERSON] (власник транспортного засобу) відмовились, у зв'язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідачів на його користь в порядку регресу суму страхового відшкодування у розмірі 25 500 гривень, витрати за послуги з надання правової допомоги у розмірі 2000 гривень, а також витрати по оплаті судового збору в розмірі 255 гривень. Представник позивача -Моторного (транспортного) страхового бюро України Івахніна А.В. у судове засідання не з'явилась, про день, місце і час розгляду справи була повідомлена належним чином. До суду надала заяву, якою просить позов задовольнити та розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] позов визнала частково, не заперечує проти завдання шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 02.10.2009 року. Суду пояснила, що отримала водійське посвідчення 10.07.2008 року, керувала транспортним засобом -«Ланос», державний реєстраційний номер [NUMBER] на підставі доручення від 22.07.2008 року, наданого її батьком [PERSON] Заперечує частково, так як вважає за недоцільне стягнення судових витрат на правову допомогу, враховуючи, що вона особисто захищає свої права та інтереси у судовому засіданні. Відповідач [PERSON] позов визнав у повному обсязі, суду пояснив, що 23.12.2008 року уклав з ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк його дії з 00 год. 00 хв. 29.12.2008 року по 28.12.2009 року, інші особи, а саме - [PERSON] у поліс ВВ\\7795469 не вносились. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Згідно ст.10 Цивільно-процесуального кодексу України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.60 Цивільно-процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі ст.57 Цивільно-процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно довідки № 8485445 про дорожньо-транспортну пригоду від 02.10.2009 року, виданої начальником сектору оформлення матеріалів ДТП і дізнання УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області, 02.10.2009 року, о 19-00 годині, на 306 км-800 км автодороги Харків-Сімферополь рухався автомобіль - «Ланос», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок погіршення видимості у напрямку руху, викликаного світлом фар зустрічного транспорту, [PERSON] порушила вимоги правил дорожнього руху України, а саме: не зменшила швидкість руху, яка б не перевищувала небезпечну за умовами фактичної видимості дороги та не вжила заходів до зупинки транспортного засобу, не покидаючи своєї смуги, а змінила напрямок свого руху вліво, не переконавшись, що це є безпечним та не створить перешкод або небезпечності іншим учасникам руху, внаслідок чого виїхала на зустрічну смугу та скоїла зіткнення з автомобілем «ВАЗ-21093», державний реєстраційний номер [NUMBER] з причіпом «КМЗ», реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON] під керуванням водія [PERSON] (а.с.13). На підставі вироку Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.04.2011 року [PERSON] було визнано винною за ч.2 ст.286 КК України, останній призначено покарання у вигляді п'яти років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки. На підставі ст.75 КК України [PERSON] звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком на три роки. Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області від 04.07.2011 року вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.04.2011 року залишено без змін, отже вирок набрав законної сили 04.07.2011 року (а.с. 5-10). Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Отже, порушення [PERSON] п.п. 10.1,19.3 ПДР України при дорожньо-транспортній пригоди сторонами не оспорюється і доказуванню не підлягає. 21.02.2012 року [PERSON] звернулась до позивача із заявою, в якій просила здійснити відшкодування шкоди у розмірі 29 552 грн. 76 коп., заподіяної в результаті пошкодження транспортного засобу «ВАЗ-21093», державний реєстраційний номер [NUMBER] з причіпом «КМЗ», реєстраційний номер [NUMBER], під час ДТП, яка сталася 02.10.2009 року, о 19-00 годині, на 306 км-800 км автодороги Харків-Сімферополь, з вини [PERSON], водія транспортного засобу «Ланос», державний реєстраційний номер [NUMBER], яка не мала ніякого договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чинного на дату ДТП (а.с.4). Згідно висновку №172 від 23.09.2011 року про оцінку автомобіля «ВАЗ-21093», державний реєстраційний номер [NUMBER] з причіпом «КМЗ», реєстраційний номер [NUMBER], виконаного року судовим експертом спеціалістом - автотоварознавцем [PERSON], вартість спричиненої власнику автомобіля «ВАЗ-21093», державний реєстраційний номер [NUMBER], матеріальної шкоди становить 29 552,76 гривень (а.с.14-18). Відповідно до платіжного доручення №1429 від 27.03.2012 року (а.с.22) згідно наказу № 996 від 27.03.2012 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, виданого заступником Генерального директора МТСБУ (а.с.11), було виплачено страхове відшкодування в розмірі 25 500 гривень. Позивач звертався до [PERSON] з вимогою добровільно відшкодувати йому витрати, пов'язані з регламентною виплатою [PERSON] шкоди, спричиненій їй в результаті ДТП, попереджав про звернення до суду, однак [PERSON] заходів до погашення заборгованості не вжила (а.с.23-24). На запит суду ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» вих. № 15-074 від 14.04.2015 року повідомила, що поліс серії ВВ №7795469 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладений між ЗАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та [PERSON] - поліс страхування ІІІ типу (ст. 15.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхування відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу, визначеного в договорі страхування, особою, вказаною в договорі страхування, або однією з осіб, зазначених у договорі (договір ІІІ типу), і оскільки водій - [PERSON] не вписана у вказаний поліс страхування, у виплаті страхового відшкодування зазначеною страховою компанією було відмолено. Згідно ст.22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. На підставі ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1 статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що діяльність, пов'язана з експлуатацією транспортного засобу є джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України до страхувальника, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ст.1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 1191 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Так як, винною особою у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 02.10.2009 року є саме [PERSON], що підтверджено письмовими доказами у справі, її показаннями, даними у судовому засіданні, остання на правовій підставі керувала автомобілем «Ланос», державний реєстраційний номер [NUMBER] (нотаріально посвідчена довіреність від 22.07.2008 року від власника автомобіля - [PERSON] на право керування вказаним автомобілем), суд вважає, що [PERSON] є неналежним відповідачем по даній справі і тому не може відповідати за пред'явленим позовом. Відповідно до ч.3 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. На підставі п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно п.38.2.1 ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, зокрема, до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду та не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Таким чином, на думку суду, позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування ґрунтуються на законі та підтверджуються зібраними у справі доказами, тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Також, відповідно до ч.1 ст.88 Цивільно-процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Щодо позовних вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення з [PERSON] витрат на правову допомогу у сумі 2 000 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем в галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Згідно ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи належать витрати на правову допомогу. На підставі ч.1 ст.84 Цивільно-процесуального кодексу України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. З матеріалів справи вбачається, що позивачем надано договір про надання правової допомоги від 09.06.2009 року, розрахунок по договору про надання юридичних послуг від 09.06.2009 року, прибутковий касовий ордер №000\\15\\08 від 24.02.2015 року свідчить про сплату 2 000 грн. (підстава: за надання правової допомоги адвоката по договору про надання юридичних послуг від 09.06.2009 року та розрахунку юридичних послуг від 24.02.2015 року з питання, що стосуються спору про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування з [PERSON] в сумі 25 500 гривень). Таким чином, суд вважає, що відповідно до ст. 10 ЦПК України позивач довів витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги, отже зазначені позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільно-процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial