Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

27 березня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання права власності, мотивуючи свої вимоги тим, що їй та громадянину [PERSON] 25 травня 1960 року виконкомом Слов'янської міської ради була виділена земельна ділянка, яка розташована за адресою: [ADDRESS], для будівництва житлового будинку. 22 червня 1960 року виконкомом Слов'янської міської ради на підставі договору № 287 дана земельна ділянка була надана у безстрокове користування. 16 червня 1960 року було узгоджено проект забудови. У травні 1966 року шлюбні відносини між нею та [PERSON] були припинені. 27 липня 1966 року [PERSON] отримав від неї 1000 рублів, про що склав розписку, як половину вартості будинку в грошовому еквіваленті. Будь-яким чином будинок не ділили. Для будівництва будівельні матеріали та грошову позичку вона отримувала на Слов'янському керамічному комбінаті, де працювала у той час. У 1969 році нею самостійно було побудовано житловий будинок з господарськими та побутовими будовами. У жовтні 2010 року КП «БТІ» видало висновок про відповідність будинку будівельним та технічним нормам. Однак, право власності по законодавству, яке діяло до 2011 року, вона не зареєструвала. У березні 2014 року звернулася до реєстраційної служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції із заявою про реєстрацію. Проте, у зв'язку з відсутністю в неї копії паспорту іншого співвласника майна [PERSON], їй відмовлено в державній реєстрації. З 1966 року [PERSON] у будинку не мешкає, не зареєстрований в ньому, не утримує його. Поточний та капітальний ремонт у будинку здійснює позивач, як і щомісячні комунальні платежі. Оскільки, вона добросовісно заволоділа майном відповідача, а саме ? частини будинку, та продовжує відкрито та безперервно володіти нерухомим майном протягом сорока восьми років, вважає що набуло право власності на нього, посилаючись на положення ст. 344 ЦК України. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON], який діє на підставі договору на представництво інтересів у суді від 26 березня 2014 року, підтримали заявлені позовні вимоги, просили їх задовольнити, пояснення надали аналогічні викладеним в позові. Відповідач - Слов'янська міська рада, повідомлена належним чином про дату, час і місце судового розгляду, явку свого представника в судове засідання не забезпечила, свого ставлення до заявлених позовних вимог не висловила, суду надано заяву з проханням розгляд справи проводити без участі їхнього представника, винести рішення на розсуд суду, із урахуванням наявних у справі матеріалів (а.с.33). Відповідач - відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції, повідомлений належним чином про дату, час і місце судового розгляду, явку свого представника в судове засідання не забезпечив, суду надано заяву з проханням розгляд справи проводити без участі їхнього представника, винести рішення на розсуд суду, із урахуванням наявних у справі матеріалів (а.с.47). Відповідач [PERSON], повідомлений належним чином про дату, час і місце судового розгляду, у судове засідання не з'явився, з заявою про розгляд справи без його участі не звертався. Вислухавши пояснення позивача та її представника, допитавши свідків, дослідивши надані докази і вивчивши матеріали справи, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Рішенням виконкому Слов'янської міської ради депутатів від 25 травня 1960 року виділено земельну ділянку для будівництва будинку по [ADDRESS], площею 453 м2 громадянам [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). 16 червня 1960 року головним архітектором м. Слов'янська було затверджено проект забудови земельної ділянки, виділеної рішенням виконкому Слов'янської міської ради від 25 травня 1960 року (а.с. 7 зв.б.). Згідно договору № 287 від 22 червня 1960 року, посвідчено нотаріусом першої Слов'янської державної нотаріальної контори, виконкомом Слов'янської міської ради депутатів надано у безстрокове користування земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS], громадянам [PERSON] та [PERSON] для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності з кількістю кімнат від однієї до п'яти включно (а.с. 8). Розпискою від 27 липня 1966 року посвідчено факт отримання [PERSON] від [PERSON] однієї тисячі рублів, як вартості частки чоловіка у домоволодінні (а.с. 13). Згідно довідки № 325 від 10 серпня 1966 року, виданої Слов'янським керамічним комбінатом, [PERSON] дійсно виписувала будівельні матеріали за готівковий рахунок зі Слов'янського керамічного комбінату для будівництва приватного будинку (а.с. 19). Згідно свідоцтву про шлюб серії [NUMBER] 24 серпня 1968 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], прізвище після державної реєстрації шлюбу «[PERSON]» (а.с. 6). Згідно довідки від 17 квітня 1981 року, виданої Слов'янським керамічним комбінатом забудовнику [PERSON], позичка, яка надавалася на будівництво приватного житлового будинку в [ADDRESS] повернута повністю (а.с. 15). КП «Бюро технічної інвентаризації» виготовлено станом на 27 жовтня 2010 року технічний паспорт на садибний житловий будинок по [ADDRESS]. Згідно висновку КП «БТІ», виданого [PERSON] технічний стан житлового будинку задовільний та на підставі наявних документів може бути оформлено право власності на ? частку житлового будинку з господарськими будівлями(а.с. 20-22). Згідно інформації КП «БТІ» від 11 квітня 2014 року, наданої на запит суду, станом на 31 грудня 2012 року, право власності на житловий будинок, розташований у [ADDRESS], не зареєстровано (а.с. 44). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05 серпня 2014 року відносно об'єкта нерухомості - будинку [ADDRESS] відомості про права власності та інші речові права відсутні. Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР, який був чинним на момент побудови будинку, право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Судом встановлено, що спірний житловий будинок був збудований у 1969 році. У 1969 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року N 8502-II, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за пунктом 10 цього Переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. Аналогічне положення міститься й в умовах договору № 287 від 22 червня 1960 року, посвідченого нотаріусом першої Слов'янської державної нотаріальної контори, згідно якого, по закінченню будівництва побудовані на земельній ділянці будівлі вводяться в експлуатацію та становляться приватною власністю «Забудовника» після визнання приймальною комісією місцевої ради депутатів повної готовності побудованих будівель, оформленого актом комісії. Проте, з моменту завершення будівництва будинку до теперішнього часу він не був зданий у експлуатацію. Суду не було надано ані затвердженого виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акта державної комісії про прийняття збудованого у 1969 році житлового будинку, ані сертифікату відповідності. На теперішній час процедура прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів визначена Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, згідно якому прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до І - ІІІ категорії складності, та об'єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами (далі Інспекція) поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації (далі декларація). У разі прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорії складності, побудованих без наявності дозволу на виконання будівельних робіт до 31 грудня 2009 року, особливості реєстрації декларації та її форма визначаються Міністерством будівництва та житлово-комунального господарства. Позивачем та його представником не надано суду доказів про прийняття спірного нерухомого майна в експлуатацію, а також, що позивач звертався з питанням щодо прийняття будинку в експлуатацію до компетентних органів виконавчої влади. До завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК). Отже, визнання у судовому порядку права власності на збудоване нерухоме майно без прийняття його в експлуатацію діючим цивільним законодавством не передбачено. Якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво є незавершеним. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Набувальна давність не застосовується до об'єктів, виключених із цивільного обороту (ст. 178 ЦК), або до таких об'єктів, щодо яких не може бути встановлене право власності як абсолютне речове право (майнові права, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація тощо). Оскільки, спірний житловий будинок є незавершеним будівництвом та не є об'єктом цивільного обороту, вів не може бути набутий у власність таким способом, як набувальна давність. Отже, таке визнання права власності суперечило би закону. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed