Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-28 00:00:00

28.10.2021 року заявник [PERSON] звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису стосовно свого сина [PERSON] , на обґрунтування якої вказала, що вона фактично проживає з останнім у одній квартирі. Разом з ними також мешкають її мати [PERSON] та малолітня донька [PERSON] . За час спільного проживання вона неодноразово зверталася на службу «102» з приводу вчинення її сином відносно неї та інших членів сім`ї домашнього насильства. Крім того, мала місце ситуація із самочинним заволодінням її особистим майном та винесення продуктів харчування з дому для цілей, які їй не відомі та [PERSON] не повідомлялися. Зазначає, що її син зловживає алкогольними напоями та психотропними речовинами, у зв`язку з чим має певні порушення психіки та вже близько 4 років стоїть на обліку в КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцька» Волинської обласної ради, де час від часу проходить стаціонарне лікування. Також, [PERSON] неодноразово притягався до юридичної відповідальності за різного роду правопорушення. Постійне зловживання алкогольними напоями та психотропними речовинами роблять поведінку сина неадекватною, що здійснює негативний вплив на ще несформовану психіку малолітньої доньки та несуть загрозу пошкодження здоров`я усіх членів сім`ї. Враховуючи наведене, просить суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити перебувати в місці спільного проживання (перебування) разом з нею, її донькою [PERSON] та матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити наближення більш як на 200 метрів до будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , де вони разом проживають. До початку судового засідання заявник подала заяву про розгляд справи у її відсутності, заяву підтримує та просить її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засіданні не з`явився, хоча був належним чином судом повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] є матір`ю заінтересованої особи [PERSON] . Зазначене підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 5). Заявниця [PERSON] , її син [PERSON] , донька [PERSON] та мати [PERSON] проживають разом за адресою: [ADDRESS] . Доказів іншого суду надано не було. У своїй заяві про видачу обмежувального припису [PERSON] зазначає, що її син систематично вчиняє домашнє насильство відносно неї та інших членів сім`ї, чим здійснює негативний вплив на малолітню доньку та несе загрозу завдання шкоди здоров`я їх усіх. На підтвердження вищевказаних обставин заявниця надала повідомлення про реєстрацію її звернень до Луцького РУП ГУНП у Волинській області, відповідні рапорти про отримання її викликів на службу «102», протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а також листи органу Національної поліції. Розділом IV глави 13 ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон). Пунктами 3, 6, 7, 8 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст. 3 Закону визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких колишнє подружжя і дитина (діти). Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Так, суд не приймає до уваги надані [PERSON] листи Луцького РУП ГУНП у Волинській області № М-1413/58/01-2020 від 08.10.2020 року та № 31340/58/04-20 від 02.09.2020 року (а.с. 7, 13-14), рапорти чергового Луцького ВП ГУНП у Волинській області від 22.08.2020 року, від 23.08.2020 року та від 25.08.2020 року (а.с. 8-11), а також протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 528506 від 25.08.2020 року (а.с. 12), оскільки усі перелічені документи стосуються події, які мали місце в період з 22.08.2020 року по 02.09.2020 року. Відтак, зазначені вище докази жодним чином не свідчать про вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно заявниці [PERSON] та членів її сім`ї. Разом з тим, як вбачається із листа Луцького РУП ГУНП у Волинській області № М-1929/50/01-2021 від 22.10.2021 року, орган Національної поліції підтвердив факт звернення [PERSON] на службу «102» - 15.09.2021 року, 16.09.2021 року та 12.10.2021 року (а.с. 6). Однак, виклик, який мав місце 15.09.2021 року, залишений за ініціативою [PERSON] без реагування, а за наслідками розгляду звернень 16.09.2021 року та 12.10.2021 року, будь-яких рішень (постанов уповноваженого органу), які мають преюдиційне значення для розгляду даної справи не приймалося. Таким чином, заявницею [PERSON] не надано суду жодних доказів того, що станом на день подачі даної заяви про видачу обмежувального припису та протягом останнього року до цього часу, [PERSON] вчинялися відносно неї та членів її сім`ї будь-які неправомірні дії, які містять ознаки домашнього насильства будь-якого характеру. При цьому, вірогідність продовження чи повторного вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно [PERSON] , що може призвести до настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, грунтуються виключно на припущеннях заявниці. Отже, суд вважає, що беззаперечних доказів на підтвердження факту вчинення або намагання вчинити [PERSON] домашнього насильства у розумінні\~ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~заявницею суду не надано, а тому підстави вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявниці чи членів її сім`ї у зв`язку з відмовою суду у видачі обмежувального припису відсутні. Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. За таких обставин суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису слід відмовити за необгрунтованністю. На підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,

Outcome: dismissed