Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

27.03.2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору дарування нерухомого майна недійсним, визнання права власності на нерухоме майно та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що відповідач по справі - його колишня дружина. Від цього шлюбу вони мають двох доньок Юлію, 1981р.н. та [PERSON], 1986р.н. Шлюб з відповідачем було укладено в 1986р. В 1987 році ним було розпочато будівництво будинку №6А по провулку Центральному у місті Кривому Розі, в якому він зараз мешкаю. В той час відповідач проживала в місті Жовті Води. З літа 1987 р. шлюбні відносини між ними були припинені. В цей період відповідач створила сімю з іншим чоловіком і проживала в цьому цивільному шлюбі до кінця 1991року. Остаточно впевнившись в тому, що їх сімя розпалася остаточно він влітку 1992р. подав позовну заяву до Жовтоводського міського суду про розірвання нашого шлюбу, у вересні 1992 р. їх шлюб було розірвано. Приблизно в цей же період відповідач з дітьми переїхала в спірний будинок і стала проживати в цьому будинку. В 1994 р. ним було закінчено будівництво будинку, а в 1997 він був прийнятий в експлуатацію. Восени 2002 року колишній прокурор Тернівського району м. Кривого Рогу [PERSON] стала вимагати з нього хабар «за кришу» по його роботі, але він відмовився давати хабарі і вона стала порушувати проти нього кримінальні справи. Всього було порушено 7 кримінальних справ по 9 епізодах, тобто фактично 9 кримінальних справ. Кожна з норм кримінального кодексу України, по яких було порушено кримінальні справи, передбачали конфіскацію його майна. Він був абсолютно впевнений в повній відсутності його вини у вчинені тих кримінальних злочинів по яких [PERSON] і та слідчий Журков порушили кримінальні справи. 24.12.2002р. слідчий прокуратури Тернівського району [PERSON] виніс постанову про накладення арешту на все його майно (в тому числі і на спірний будинок). Мотивував слідчий цю постанову можливістю забезпечення у майбутньому конфіскації майна. З цією постановою слідчого він був ознайомлений в той же день і в той же день розповів про це відповідачу. Приблизно в січні 2003р. відповідач стала наполягати, щоб будинок він повністю переоформив на неї, вона сказала, що вона вступила з кимось з нотаріусів у перемовини і залучилася підтримкою нотаріуса, тому є можливість вивести будинок з під конфіскації. Навесні 2003р. відповідач запевнила йог, що вона гарантує уникнення від конфіскації будинку, якщо він погодиться оформити будинок на неї. Вона запевнила його, що як тільки він доведу свою невиновність, вона переоформить будинок на нього. Він змушений був погодитися, оскільки, знаючи той шалений тиск, якому [PERSON] піддавала суддів Тернівського району, він не міг виключити свого незаконного засудження і конфіскації майна. В процесі своєї професійної діяльності він неодноразово стикався з фактами судових помилок, коли люди піддавалися кримінальному покаранню за повної відсутності їх вини. Таким чином, прокурором Тернівського району він був поставлений у край тяжке становище і змушений був оформити на відповідача по справі у 2003 році ? частину як виділення часток у праві власності будинку (хоч відповідач не мала ніякого відношення до будівництва спірного будинку), та укласти договір дарування на 1/2 частину будинку відповідачу. Таким чином, на даний час право власності на будинок належить відповідачу. Збором і оформленням всіх необхідних документів необхідних для виділення часток та договору дарування займалася відповідач. Починаючи з осені 2002р., коли було порушено першу кримінальну справу він став вести боротьбу за те, щоб довести свою невинуватість. [PERSON], щоб зламати його використовувала працівників інших прокуратур, працівників [PERSON] На протязі 2-3 років, бригади працівників [PERSON] безперервно відряджались в інші регіони країни, щоб хоч десь знайти кримінал в його діях. Він звертався неодноразово до суду з вимогою скасувати її постанови про порушення кримінальних справ. Декілька кримінальних справ було обєднаної в одну і направлені для розгляду в Джержинський районний суд. Кримінальну справу було повернуто на додаткове досудове розслідування і в кінці кінців [PERSON] змушена була закрити цю кримінальну справу за відсутності складу злочину. Всі кримінальні справи були обєднані в одну і ця обєднана кримінальна справ ще декілька років перекидалася з однієї районної прокуратури до іншої, доки в липні 2007р. ця кримінальна справа була закрита остаточно Тернівським районним судом з реабілітуючих підстав, тобто за повної відсутності будь-якого складу злочину в його діях по всіх порушених проти нього кримінальних справах. Всі його спроби добитися порушення кримінальної справи і притягти [PERSON] до кримінальної відповідальності за її злочинні дії відносно нього з причини тотальної корумпованості прокуратури виявилися безрезультатними. Після закриття кримінальних справ він став нагадувати відповідачу про її обіцянку переоформити будинок у зворотному порядку. Вона під різними приводами зволікала, а потім стала говорити, що це ніякого значення не має, вона складе заповіт на дочок і т.д. Я не став наполягати, однак останні декілька місяців стосунки між нами стали напруженими, а в грудні 2012 р. йому стало відомо, що відповідач має намір продати будинок і купити собі на отримані від продажу кошти квартиру. Для нього виникла реальна загроза опинитися у віці 73 років буквально на вулиці. Він вважає, що відповідач володіє спірним домоволодінням без законних на те підстав, а саме. В 1992 році, коли було розірвано їх шлюб, будівництво будинку було ще не завершено, будинок ще не був зареєстрований. Це означає, що з цих підстав будинок повинен належати виключно йому, як єдине ціле. Також, він свідомий того, що ні він, ні відповідач, завідомо знаючи, що на все його майно накладено арешт слідчим прокуратури, не мали право здійснювати будь які правочини з арештованим майном. Тим не менш, після накладення арешту на його майно, в тому числі і на спірний будинок, цей будинок було переоформлено у 2 етапи на відповідача і вона протизаконно в даний час володіє цим будинком. З цієї причини він вважає, що за таких обставин договір про виділення часток в спірному будинку в результаті чого відповідач стала власницею ? частини будинку №6А по провулку Центральний в місті Кривому Розі та договір дарування ? частини спірного будинку, укладений між ним та відповідачем по справі, повинні бути визнанні недійсними, а сторони повернуті в первісний стан. Крім того згідно ст.233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Це означає, що йому повинен повністю належати спірний будинок, тобто він повинен бути єдиним власником цього будинку. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 ЦК України. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобовязана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у звязку з вчиненням цього правочину. А тому йому повинні на даний час належати як подарована ? частина будинку так і виділена їй ? частина як доля в спільному майні подружжя, оскільки обидва ці правочини були здійснені ним під впливом тяжкої обставини. Він вважає, що цими діями відповідач завдала йому значної моральної шкоди. Нещодавно відповідач стала вимагати від нього, щоб він знявся з реєстрації в спірному будинку і знайшов собі інше житло, оскільки вона має намір продати спірний будинок. Він категорично відмовився і відповідач з цього дня майже кожної ночі стала викликати наряд міліції, заявляючи працівникам міліції, що він начебто погрожую їй вбивством, влаштовує дебоші і т.д. Все це вона робить для того, щоб змусити його знятися з реєстрації з будинку і переселитися в інше житло, якого він не має, та не перешкоджав продажу будинку. Він працює адвокатом, його знають багато жителів району, знають практично всі працівники правоохоронних органів і така поведінка відповідача дискредитує його в очах цих людей, принижує його людську гідність та честь. Все це викликає у нього почуття розпачу, гніву та постійного нервового напруження Заподіяну йому моральну шкоду він оцінює у 5000грн. На підставі викладеного просить суд визнати недійсним договір про виділення ? частки в спільному майні подружжя укладений між ним та відповідачем та визнати недійсним договір дарування, від 02.04.2003р. згідно якого він - [PERSON] подарував [PERSON] ? частини будинку № 6А (шість А) по провулку Центральний в місті Кривому Розі та стягнути з [PERSON] на його - [PERSON] користь 5000грн. моральної шкоди, а також судовий збір в розмірі 50 грн. та 115грн., а всього 5165грн. В судовому засіданні позивач підтвердив свої позовні вимоги та відмовився від стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн. Відповідач [PERSON] не визнала позовні вимоги, вказавши на добровільність складення договорів позивачем, а на останні три засідання розгляду справи була належно повідомлена, але в суд не зявлялася. Вислухавши сторони, свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] найшли своє підтвердження під час судового розгляду справи та підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруду, тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно рішення Виконавчим комітетом [PERSON] районної ради народних депутатів про узаконення та прийняття до експлуатації індивідуальних жилих будинків № 347 було прийнято 28.11.1997р., а ще 14.09.1992 році було розірвано шлюб між сторонами, коли будівництво будинку було ще не завершено та будинок ще не був зареєстрований, тобто через 5 років після розірвання шлюбу між сторонами а.с.. 62,116,188. Згідно ч. 1 ст.228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Відповідно до ст.233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Судом було встановлено, що на момент вчинення спірних договорів, а саме договору від 02.07.2003 р. про виділення часток в спірному будинку, в результаті чого відповідач стала власницею ? частини будинку № 6А по провулку Центральний в місті Кривому Розі ( а.с.25) та договору дарування ? частини спірного будинку від 10.07.2003 р. (а.с.27), відносно позивача були вже порушені кримінальні справи 03.10.2002 року, 21.10.2002 р., 06.11.2002 р., 23.12,2002 р., 15.01.2003р., 02.02.2003 р. ( а.с.106-112), які згодом але вже в 2006-2007 роках були скасовані (постановами слідчого та судом а.с.113-117). Саме ці факти, які їй було відомо з розмови між батьками позивачами по справі, в судовому засіданні підтвердила свідок [PERSON], яка також засвідчила, що в цій тяжкій ситуації батьки домовились переоформити домоволодіння за адресою № 6А по провулку Центральний в місті Кривому Розі на [PERSON], на випадок конфіскації. Оскільки жити було ніде, другого житла у батька не було, а загроза така була, хоча і знала, що батько ні у в чому не винен. Також була домовленість, що у випадку вирішення всіх питань, мати поверне все майно батькові. Крім того, на момент спору у суді позивач [PERSON] за спірною адресою зареєстрований тільки сам, а відповідач [PERSON] знята з реєстрації ще 2008 році та їх діти в 2011 році а.с.36. Доводи відповідача [PERSON], щодо добровільності складення договорів у суду не викликає сумніву, однак життєві обставини які передували в звязку з порушенням кримінальних справ: накладення арешту на майно, відсутність іншого житла, змусили позивача під впливом тяжких для нього обставини укласти спірні договори, що доказано в судовому засіданні як документально так і показом свідка. На підставі вище викладеного, суд вважає позовні вимоги позивачем обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі крім моральної шкоди, від стягнення яких відмовився сам позивач. На підставі ст.ст.223, 228, 331 ЦК України,

Outcome: partial