Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

27.04.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно, в порядку спадкування за законом, після померлого брата [PERSON], в обґрунтування якого зазначав наступне. 06 вересня 2016 року в с. Солодководне Розівського району Запорізької області у віці 52 років помер його брат - [PERSON]. За життя спадкодавцем не було складено заповіт. Після смерті [PERSON], він став єдиним спадкоємцем другої черги за законом, оскільки спадкоємці першої черги відсутні. Інший спадкоємець другої черги рідний брат спадкодавця, та відповідно його брат, - [PERSON], спадщину не прийняв та звернувся до нотаріуса із заявою про пропуск строку на прийняття спадщини. Звернувшись до Розівської державної нотаріальної контори Запорізької області із заявою про прийняття спадщини нотаріусом було заведено спадкову справу. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 13 квітня 2017 року Розівською районною державною нотаріальною конторою Запорізької області, позивач успадкував житловий будинок № 89 по вулиці Миру в с. Солодководне Розівського району Запорізької області з господарськими будівлями та спорудами, який належав померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 жовтня 2006 року, зареєстрованого в реєстрі за № 699. Також, на підставі цього ж свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 жовтня 2006 року, зареєстрованого в реєстрі за № 699, померлому [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,524 га, розташована на території с. Солодководне та передана для присадибної ділянки та ведення особистого підсобного господарства. Раніше власником цієї земельної ділянки у відповідності до державного акту на право приватної власності на землю серії ЗП 000017 № 0007911, виданого 01 грудня 1994 року Солодководненською сільською радою Розівського району Запорізької області, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 23, був їх батько [PERSON], який помер 28 листопада 1996 року. Після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, [PERSON] з метою оформлення правовстановлюючого документу на успадковану земельну ділянку уклав договір про виконання робіт від 18 грудня 2006 року з Розівським відділом Запорізької регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», але через тривалу процедуру розроблення технічної документації з землеустрою та інших обставин, не встиг отримати державний акт на своє імя. Через вказані обставини оформлення спадкових прав на вказану земельну ділянку в Розівській районній державній нотаріальній конторі Запорізької області виявилося неможливим, про що нотаріусом 13 квітня 2017 року було винесено відповідну постанову. На підставі викладеного, позивач просив визнати за ним, в порядку спадкування за законом право власності на вказану вище земельну ділянку. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, при цьому надав повноваження на представництво його інтересів в суді адвокату [PERSON] Крім того, позивач зазначав, що повністю підтримує позовні вимоги, обставини викладені в позовній заяві підтверджує, у звязку з чим, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача територіальної громади в особі Солодководненської сільської ради Розівського району Запорізької області та представник третьої особи Розівської районної державної нотаріальної контори Запорізької області, в судове засідання не зявились, подали до суду заяви, в яких просили розглядати справу у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечували. Враховуючи наведене, та вимоги ч. 2 ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю зазначених осіб. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] повністю підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, визнавши за [PERSON] право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Заслухавши в судовому засіданні представника позивача, перевіривши матеріали цивільної та спадкової справи, суд доходить наступного висновку. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~ Виходячи з положень, викладених в частині 1 статті 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Статтею 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України, передбачено що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно статті 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно частини 1 статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини 1 статті 1225 ЦК України та розяснень, викладених в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Статтею 1299 ЦК України передбачено, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець є нерухоме майно, спадкоємець зобовязаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкодавця з моменту державної реєстрації цього майна. Судом встановлено наступні правовідносини. 06 вересня 2016 року в с. Солодководне Розівського району Запорізької області у віці 52 років помер [PERSON] (а.с. 6). Виходячи з свідоцтв про народження, батьками померлого [PERSON] та позивача [PERSON] зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7, 12). Відповідно до свідоцтв про смерть, [PERSON] помер 28 листопада 1996 року у віці 72 років, а [PERSON], 27 жовтня 2003 року у віці 78 років. (а.с. 8, 9). Згідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.10.2006 року, зареєстрованого в реєстрі за № 699, [PERSON] успадкував усе майно після смерті батька [PERSON], зокрема і земельну ділянку передану для присадибної ділянки та ведення особистого підсобного господарства, площею 0,524 га, розташовану на території с. Солодководне Солодководненської сільської ради Розівського району Запорізької області, що належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЗП 000017 № 0007911, виданого Солодководненською сільською радою 01 грудня 1994 року, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватною власності на землю за № 23 (а.с. 17). 19 вересня 2016 року [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після померлого брата [PERSON] (а.с. 33). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, про що свідчить Витяг про реєстрацію спадкової справи № 99/2016 у Спадковому реєстрі під № 59515981 (а.с. 36 зворотна сторона). Згідно довідки, виданої виконкомом Солодководненської сільської ради Розівського району Запорізької області від 12.09.2016 року за № 322, [PERSON] на час смерті проживав один, а виходячи із заяви [PERSON] останній спадщину після померлого брата не прийняв (а.с. 37). Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем свого рідного брата [PERSON], і успадкував належне останньому майно, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом, виданими йому на інше майно померлого (а.с. 49-50). Водночас, постановою державного нотаріуса Розівської районної державної нотаріальної контори ГУЮ у Запорізькій області від 13.04.2017 року за № 316/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку передану для присадибної ділянки та ведення особистого підсобного господарства, площею 0,524 га, розташовану на території с. Солодководне Солодководненської сільської ради Розівського району Запорізької області, яка залишилась після померлого 06 вересня 2016 року [PERSON], оскільки всупереч пунктів 4.15, 4.20 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 (зі змінами), заявником не надано документів, які б підтверджували державну реєстрацію права власності [PERSON] на зазначену земельну ділянку, а також внаслідок відсутності витягу з Державного земельного кадастру на цю ділянку (а.с. 21). Як було встановлено судом, за життя [PERSON] не встиг оформити належним чином своє право на спадщину, як то вимагає діюче законодавство, внаслідок чого позивач у позасудовому порядку не має можливості реалізувати своє право на спадкування. Пунктом 9 частини 1 статті 27 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року за № 1952-IV, встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. З огляду на зазначене, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову [PERSON], та визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом на зазначену вище земельну ділянку. Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Питання про розподіл судових витрат позивачем не порушувалось.

Outcome: approved