Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

29.01.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати за ним право власності на наступне нерухоме майно: - садовий будинок загальною площею 166,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS], літ. «А»; - садовий будинок загальною площею 75,2 кв.м. за адресою: [ADDRESS], літ. «Б»; - садовий будинок загальною площею 84,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS], літ. «В». При цьому [PERSON] вказує на те, що 19.01.2009 року уклав з відповідачкою [PERSON] Інвестиційний договір, відповідно до якого, він (позивач) взяв на себе зобов»язання організувати будівельні роботи із спорудження садових будинків у складі трьох будівель за адресою: [ADDRESS], та передати відповідачу створений об»єкт інвестування на умовах визначених у договорі, а [PERSON] зобов»язалася здійснити фінансування Об»єкта інвестування у порядку, передбаченому цим Договором. Об»єктом інвестування за Договором визначено три садові будинки за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] також зазначає, що земельна ділянка по [ADDRESS], на якій ним організовано будівельні роботи із створення Об»єкта інвестування, належить йому (позивачу) на праві власності відповідно до умов договору купівлі продажу земельної ділянки від 28.05.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим номером 2029. Згідно з пунктом З договору купівлі продажу земельної ділянки від 28.05.2013 року цільове призначення земельної ділянки - для ведення індивідуального будівництва, кадастровий номер - 8000000000:62:192:0001. Відповідно до пункту 2.3. Договору Відповідач зобов»язався здійснити фінансування Об»єкта інвестування в повному обсязі не пізніше 5 (п'яти) місяців з моменту підписання Договору Сторонами, тобто до 19.06.2009 року. Проте, Відповідачем в обумовлені в Договорі строки, фінансування не здійснено, навіть, на момент звернення до суду з даним позовом, що негативно вплинуло на його (позивача) фінансовий стан, внаслідок чого він не зміг організувати будівництво Об»єкта інвестування відповідно до п. 1.2. Договору, орієнтовною загальною площею 420 кв.м. Як зазначає [PERSON], ним за власні кошти організовано будівництво трьох житлових будівель за адресою: [ADDRESS], а саме: садовий будинок літера «А», загальною площею 166,5 кв.м; садовий будинок літера «Б», загальною площею 75,2 кв.м.; садовий будинок літера «В», загальною площею 84,9 кв.м. Площі садових будинків підтверджується технічним паспортом від 12.11.2010 року № 41021, виготовленим Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна». Як вказує позивач, будівництво вказаних садових будинків було завершено 10.08.2009 року. Про завершення будівництва об»єкта інвестування він письмово повідомив відповідачку [PERSON] При цьому в листі він зазначив, що остаточна загальна площа Об»єкта інвестування складає 326,6 квадратних метрів, вартість якого становить 261.280,00 гривень. Ним, також, було запропоновано відповідачці протягом одного календарного місяця проінвестувати будівництво Об»єкту інвестування. Однак, [PERSON] його пропозицію не прийняла, а звинуватила його у порушенні взятих на себе зобов»язань за Договором та вимагала від нього зменшити вартість об»єкта інвестування на 30 відсотків, посилаючись на п. 6.3 Договору. На думку відповідачки, вартість об»єкта інвестування із загальною площею 326,6 кв.м. становить 215.556,00 гривень, про що свідчить її лист від 26.05.2011 року. У вказаному листі [PERSON], також, наполягала на передачі їй протягом 10 календарних днів в порядку, визначеному в розділі 4 Договору, побудованого ним (позивачем) Об»єкта інвестування. Як зазначає позивач, він не погоджується з вимогами відповідачки [PERSON] та вважає їх необгрунтованими з наступних підстав. Пунктом 3.1. Договору визначено, що об»єкт інвестування передається Відповідачу за умови належного і реального виконання останнім взятих на себе зобов»язань за Договором. Згідно із п. 3.2. Договору, Позивач має право на продовження терміну передання Об»єкта інвестування за умови порушення (невиконання або неналежного виконання) Відповідачем істотних умов Договору, зокрема, умов щодо здійснення фінансування Об»єкта інвестування. На думку позивача, враховуючи зміст вищенаведених пунктів Договору, зобов»язання у Позивача перед Відповідачем щодо передачі об»єкта інвестування виникає лише після здійснення Відповідачем його фінансування в повному обсязі, тому висновок про належність Відповідачу створеного Позивачем нерухомого майна є необгрунтованим, та таким що суперечить змісту Договору інвестування. [PERSON] також вказує на те, що пунктом 6.3. Договору, на який посилаєтеся відповідачка в обґрунтування своїх вимог щодо зменшення вартості Об»єкта інвестування на 30 відсотків, викладений у такі редакції: «Якщо Об»єкт містобудування (Об»єкт інвестування) передано площею, що є меншою на 60 квадратних метрів від проінвестованої Інвестором площі - вартість одного квадратного метра, заявленого в п. 2.1. цього Договору, зменшується на 30 % (тридцять відсотків). Ціна Договору в даному випадку визначається з урахуванням положень п. 2.1. та п. 6.3. цього Договору. Різниця, що виникла внаслідок зменшення ціни за один квадратний метр та наявної фактичної загальної площі повертається Стороні 2». Посилаючись на даний пункт Договору, позивач вважає, що вартість одного квадратного метра об»єкта інвестування зменшується лише в тому випадку, якщо площа буде меншою на 60 квадратних метрів від площі, що фактично була проінвестована. Відповідачкою не проінвестовано жодного квадратного метру Об»єкта інвестування, а саме, трьох садових будинків загальною площею 326,6 квадратних метрів, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Отже, санкції передбачені п. 6.3. Договору інвестування на нього (позивача) не розповсюджуються, а загальна вартість об»єкта інвестування визначається з розрахунку 800,00 гривень за один квадратний метр, без будь якої заявленої Відповідачем знижки у 30 відсотків. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] вважає, що підстав для пред»явлення вимоги щодо зниження вартості одного квадратного метру та ціни Договору інвестування в цілому - у Відповідачки [PERSON] немає. Крім того, позивач зазначає, що використовуючи своє право на дострокове розірвання Договору в односторонньому порядку за умови порушення Відповідачем своїх істотних зобов»язань щодо забезпечення своєчасноого фінансування, прострочення строку фінансування більш ніж на 2 (два) календарних місяців, відповідно до п. 7.1. Інвестиційного договору, ст. 651 ЦК України ним було прийнято рішення розірвати Договір, укладений між ним та [PERSON], з 05 липня 2011 року, про що він письмово повідомив Відповідачку листом від 05.07.2011 року. Як вказує позивач, навпаки, [PERSON] в своєму листі від 12.02.2013 року наполягала на дійсності Договору, посилаючись на ч. І ст. 651 ЦК України та п. 10.1 Договору, а саме, що Договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов»язань, взятих за Договором або до моменту його дострокового розірвання, та зробила висновок, що Договір, укладений між ними, є чинним, оскільки Сторони фактично не досягли того результату, якого бажали досягти в момент погодження всіх істотних умов Договору інвестування. [PERSON] також зазначає, що земельна ділянка по [ADDRESS], на якій ним організовано будівельні роботи із створення Об»єкта інвестування, на даний час належить йому (позивачу) на праві власності відповідно до договору купівлі продажу земельної ділянки від 28.05.2013 року. Згідно з пунктом З договору купівлі продажу земельної ділянки від 28.05.2013 року цільове призначення земельної ділянки - для ведення індивідуального будівництва. Посилаючись на викладені обставини, [PERSON] зазначає, що з метою забезпечення за ним права власності на нерухоме майно, що побудовано за його (позивача) кошти на належній йому на праві власності земельній ділянці, а також недопущення порушення свого права власності в майбутньому, він змушений звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали. При цьому позивач підтвердив обставини, викладенні ним в позовні заяві, та просив задовольнити їх в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] проти позову заперечують. При цьому [PERSON] посилається на невиконання позивачем умов Договору інвестування, укладеного між ними 19.01.2009 року, зокрема, на меншу площу Об»єкту інвестування, побудованого позивачем, тому вважає, що ціна об»єкту згідно п.6.3 договору має бути зменшена та становити 2.155.560 грн. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 вказаної статті передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, визнання права. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати за ним право власності на садовий будинок літера «А», загальною площею 166,5 кв.м., садовий будинок літера «Б», загальною площею 75,2 кв.м. та садовий будинок літера «В», загальною площею 84,9 кв.м за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що вказане нерухоме майно побудовано за його (позивача) кошти на належній йому на праві власності земельній ділянці, в той час як відповідачка [PERSON] пред»являє до нього неправомірну вимогу передати їй у власність об»єкт інвестування, посилаючись на умови укладеного ними 19.01.2009 року Договору інвестування. Вказані доводи позивача суд вважає обґрунтованими, виходячи з наступного. Відповідно до положень ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Частиною 1 ст. 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 375 Цивільного кодексу України, власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Стаття 392 Цивільного кодексу України передбачає право власника майна пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Судом встановлено, що відповідачці [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 04.08.2008 року належала земельна ділянка площею 0,0576 га, розташована на [ADDRESS] (а.с.7). 19.01.2009 року [PERSON] уклала з [PERSON] Договір інвестування, згідно якого останній зобов»язався організувати будівельні роботи із спорядженням садових будинків у кількості трьох штук, загальною площею орієнтовно 420 кв.м. за адресою: [ADDRESS] та передати відповідачці створений об»єкт інвестування на умовах, визначених у цьому договорі. [PERSON], в свою чергу, зобов»язалась здійснити фінансування об»єкта інвестування у порядку, передбаченому цим Договором (а.с.8-10). Згідно п.п. 2.1.,2.2 Договору вартість одного квадратного метру Об»єкта інвестування за цим Договором становить 8000 грн. з ПДВ. Приблизна вартість Об»єкта інвестування - 3.366.000 грн. Відповідно до пункту 2.3. Договору Відповідачка [PERSON] зобов»язалась здійснити фінансування Об»єкта інвестування в повному обсязі не пізніше 5 (п»яти) місяців з моменту підписання Договору Сторонами, тобто до 19.06.2009 року. Розділом 3,4 Договору інвестування передбачені умови та строк створення Об»єкта інвестування, а також порядок передання об»єкта інвестування Інвестору за цим договором та оформлення на нього права власності. Зокрема, п.3.1 Договору передбачено, що Об»єкт інвестування позивачем передається [PERSON] не пізніше 01.02.2011 року, за умови належного і реального виконання відповідачкою взятих на себе зобов»язань за цим Договором щодо фінансування Об»єкта інвестування. Згідно п.4.4. Договору, зобов»язання у [PERSON] щодо передання Об»єкта інвестування виникає лише за умови належного і реального виконання Інвестором своїх зобов»язань за цим договором щодо об»єкта інвестування. Як встановлено судом, відповідачка [PERSON] в обумовлені в Договорі строки, фінансування не здійснила. В судовому засіданні [PERSON] стверджує, що ним за власні кошти організовано будівництво трьох житлових будівель за адресою: [ADDRESS], а саме: садовий будинок літера «А», загальною площею 166,5 кв.м; садовий будинок літера «Б», загальною площею 75,2 кв.м.; садовий будинок літера «В», загальною площею 84,9 кв.м. Зазначені обставини не заперечує в судовому засіданні і відповідачка [PERSON] Площі садових будинків підтверджується технічним паспортом від 12.11.2010 року № 41021, виготовленого Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» (а.с. 15-23). Відповідно до п.7.1 Договору інвестування сторона має право в односторонньому порядку розірвати цей Договір, якщо друга сторона порушить свої зобов»язання за цим Договором. Сторонами погоджено, що істотним порушенням зобов»язання за цим Договором є пропущений строк фінансування та передання Об»єкта інвестування більш ніж на 2 (два) календарних місяці, а також недофінансування Об»єкта інвестування більш ніж на 25% від заявленої орієнтовної вартості Об»єкта інвестування згідно п.2.2. цього Договору. Про дострокове розірвання цього Договору зацікавлена сторона повідомляє іншу сторону письмово, із зазначенням дати розірвання цього Договору. Як вказує в судовому засіданні [PERSON], відповідачка не виконала свої зобов»язання Договором інвестування, не здійснила фінансування Об»єкта інвестування на умовах, визначених цим договором, у зв»язку з чим він розірвав Договір інвестування в односторонньому порядку з 05.07.2011 року, про що письмово повідомив [PERSON] На час розгляду справи в суді відповідачка жодних зустрічних вимог за Договором інвестування від 19.01.2009 року до позивача не висуває. Таким чином, у [PERSON] відсутні правові підстави для отримання Об»єкту інвестування за Договором інвестування від 19.01.2009 року. Крім того, суд враховує, що на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.05.2013 року відповідачка [PERSON] продала [PERSON] належну їй земельну ділянку площею 0,0576га за адресою: [ADDRESS]. Право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.5,6). Частиною 1 ст. 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 375 Цивільного кодексу України, власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Як вбачається з Висновку експерта Київської незалежної судово-експертної установи [PERSON] за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження № 0787 від 20.03.2014 року на момент складення даного висновку садові будинки за адресою: [ADDRESS] мають 100% будівельну готовність, відповідають вимогам ДБН і пожежної безпеки по загальним даним, характеристикою конструктивних елементів, будівельній готовності та технічному стану; наявністю інженерних комунікацій та придатні до експлуатації (а.с. 37-47). Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що відповідно до вимог ст.ст. 331,375 ЦК України позивач набув право власності на виготовлені ним садові будинки за адресою: [ADDRESS], тому вимоги [PERSON] суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved