Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

27.01.2021 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до суду до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, у якому просить суд визнати недостовірною та такою, що порушує права позивача на повагу до честі, гідності та недоторканості ділової репутації, розповсюджену [PERSON] [INFO] , о 14:35 год. серед учасників групи «[INFO]», мережі Viber, а саме: «Да! Да и я когда вела документацию наш уважаемый [PERSON] своровал у меня 7000 грн. И до настоящего времени не вернул. Хотя я неоднократно и даже в письменном виде обращалась к председателю [PERSON] и членам совета. Но все так и ушло в историческую давность», переклад позивачем українською мовою «Так! Так і я коли вела документацію наш шановний [PERSON] украв у мене 7000 грн. і до теперішнього часу і не повернув. Хоча я неодноразово і навіть у письмовому вигляді зверталася до голови [PERSON] і членам ради. Але все так і пішло в історичну давність». Також, просив зобов`язати [PERSON] спростувати поширену щодо позивача інформацію, шляхом опублікування поширення мережі інтернет серед учасників групи «[INFO]» мережі Viber та оголошення на найближчих зборах членів ГО «[INFO]», які відбудуться після набрання судовим рішенням у справі, резолютивної частини судового рішення. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що має у власності земельну ділянку разом із садовим будинком на території Молодіженської сільської ради Овідіопольського району Одеської області. Як садівник, позивач є членом Громадської організації «Феміда-2», до того ж є учасником групи «[INFO]» мережі Viber. У цій групі на час розповсюдження інформації було 45 учасників. Відповідач також є садівником, членом ГО «[INFO]» та учасником групи «[INFO]», мережі Viber. [INFO] , о 14:35 год., [PERSON] поширила та розповсюджувала серед учасників групи «ОО Федима» мережі Інтернет недостовірну інформацію, яку позивач вважає наклепом, що також порушує його немайнові права на захист честі, гідності та ділової репутації. Зазначив, що [PERSON] не скоїв злочину, відсутні будь-які рішення про скоєння позивачем порушень, а тому зазначена інформація є недостовірною, оскільки не відповідає дійсності. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 04.02.2021 року у цивільній справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала у повному обсязі. Надала до суду відзив, у якому вказала, що позивач зазначає підставою звернення його до суду порушення його честі, гідності та ділової репутації, без документального визначення підтвердження суті, цілі та наслідків порушення його прав, у зв`язку з чим вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, нормативно та документально недоведеними. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що [INFO] в мережевій програмі Вайбер групи ОО «[INFO]» відповідачем було розміщено повідомлення наступного змісту: «Да! Да и я корда вела документацию наш уважаемый [PERSON] своровал у меня 7000 грн. И до настоящего времени не вернул. Хотя я неоднократно и даже в письменном виде обращалась к председателю [PERSON] и членам совета. Но все так и ушло в историческую давность», переклад українською мовою «Так! Так і я коли вела документацію наш шановний [PERSON] украв у мене 7000 грн. і до теперішнього часу і не повернув. Хоча я неодноразово і навіть у письмовому вигляді зверталася до голови [PERSON] і членам ради. Але все так і пішло в історичну давність». [PERSON] є членом громадської організації «Феміда-2» з січня 2000 року, що підтверджується членською книгою садівника. Протоколом загальних зборів № 10 загального збору ГО «Федмида» від 03.11.2012 року було обрано головою правління ГО «[INFO]» [PERSON] . Також вирішено питання щодо вибору членів правління. Рішенням зборів було обрано наступний склад правління: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 03.09.2012 року позивачем було видано розпорядження до відповідача, як бухгалтера організації, про видачу наявних грошових коштів, що належать організації. Відповідно до розпорядження від 03.09.2012 року голові правління [PERSON] було видано грошові кошти у розмірі 48793 грн. Відповідно до ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частинами першою, другою статті 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ст. 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і частин другої та третьої статті 34 Конституції України, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до статті 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі статтею 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі, підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Також, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (частина сьома статті 277 ЦК України). Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто, доведення її до відома хоча б одної особи у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Розповсюджена відповідачем інформація щодо позивача а саме те, що він: «… [PERSON] украв у мене 7000 грн. і до теперішнього часу і не повернув.…» є такою, що ображає честь та гідність позивача, відповідачем не надано суду належних допустимих та достатніх доказів на підтвердження її достовірності, у зв`язку із чим така інформація підлягає спростуванню. Надані відповідачем копії протоколів не оформлені належним чином, зокрема не містять його підпису, як голови правління ГО «Феміда», оригінали вказаних протоколів відсутні. Також відсутні в матеріалах справи відомості про притягнення позивача до відповідальності за скоєння правопорушень, зазначених в повідомленні відповідача в у груповому чаті Громадського об`єднання «[INFO]» у мережі «Vіber». Водночас, суд дійшов висновку, що частина повідомлення «… і до теперішнього часу і не повернув. Хоча я неодноразово і навіть у письмовому вигляді зверталася до голови [PERSON] і членам ради. Але все так і пішло в історичну давність» є думками та оціночним судженням відповідача, у зв`язку із чим не може вважатись недостовірною інформацією, що порушує права позивача, у зв`язку із чим спростуванню не підлягає. Відповідно до ч. 7 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Твердження відповідачки, що вона не розповсюджила зазначені відомості та висловлювала свої особисті твердження, суд не приймає до уваги, оскільки фактичні обставині справи свідчать про доведеність факту розповсюдження, а у частині позовної заяви де дійсно були вісловлені думки суд відмовляє. Враховуючи спосіб розповсюдження інформації, суд дійшов висновку про необхідність її спростування шляхом публікації відповідачем в груповому чаті месенджера Viber ОО «[INFO]» резолютивної частини цього судового рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати зі сплати судового збору у розмірі 908 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача - [PERSON] .

Outcome: partial