Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

28.08.2015 року представником позивача Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» передано до поштового відділення для направлення до Голосіївського районного суду міста Києва позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів нарахованих за користування кредитом та пені, який отримано Голосіївським районним судом м. Києва 01.09.2015 року В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 12.12.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11266397000, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит (грошові кошти) в сумі 196 775, 00 грн., а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит в повному обсязі не пізніше 12.12.2014 року, згідно з Графіком погашення кредиту, якщо тільки не буде застосовано інший термін повернення кредиту відповідно до умов Договору, та сплачувати протягом 30 календарних днів , рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 13,00% річних. У відповідності до п. 4.1. Кредитного договору, за порушення термінів повернення кредиту, та/або процентів за кредит, та/або комісії, відповідач сплачує позивачу додатково до процентної ставки за кредит пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на день нарахування такої пені. На виконання умов Кредитного договору, позивачем було надано позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позивальника № [NUMBER] у Банку для подальшого їх використання за цільовим призначенням. Разом з тим, відповідач порушує взяті на себе договірні зобов'язання та не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту у встановлені Договором строки та розмірі. З огляду на зазначені в позовні заяві порушення відповідачем зобов'язань за Кредитним договором, станом на 06.07.2015 року у відповідача виникла заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом у розмірі 438 242,00 грн., з яких 173 348, 42 - кредитна заборгованість, 264 893,58 - заборгованість по процентам, а також заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредитом у розмірі 159 244, 26 грн., з яких 66 660, 87 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту, 92 583, 39 - пеня за прострочення сплати процентів, яку позивач просив стягнути з відповідача, а також просив стягнути з відповідача понесені витрати по сплаті судового збору. 17.03.2016 року справу прийнято в провадження судді Антонової Н.В. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Зазначив, що позивачем виконано свої зобов'язання до Кредитним договором, грошові кошти зараховано на рахунок позивача, що підтверджується випискою, однак відповідач свої зобов'язання в повному обсязі не виконала, що відображено у відповідних довідках - розрахунках заборгованості. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог категорично заперечував. Зазначив, що Кредитний договір між позивачем та відповідачем є неукладеним, хоча й підписаний позивачем, оскільки відповідач ні готівки за договором, ні транспортного засобу не отримувала, про що свідчить відсутність як заяви про видачу готівки так і акту-прийому передачі транспортного засобу. Крім того,зауважив, що позивачем не з'ясовано чи є на рахунку вказаному в договорі грошові кошти. Також просив застосувати до заявлених вимог строк позовної давності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтримала свого представника та просила у задоволенні позову відмовити. Вказала, що мала намір укласти кредитний договір з метою купівлі транспортного засобу, однак виключно підписала копію договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, довірившись працівнику позивача, жодних коштів за вказаним договором, як і транспортного засобу, не отримала, а з приводу шахрайських дій працівника банку внесе нот відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п. 14 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року кредитний договір, є неукладеним (не відбувся), у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК). Сторонами в судовому засіданні не заперечувалося, що 12.12.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», в особі начальника відділення № 882 АКІБ «УкрСиббанк» [PERSON] та [PERSON] було підписано Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11266397000 з Додатком № 1 та Додатковою угодою від 12.12.2007 року до нього. (а.с. 24-40). Відповідно до умов вказаного Кредитного договору сторони погодили, що Банк зобов'язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) в сумі 196 775, 00 грн., та сплатити плату за кредит в порядку і на умовах , зазначених договором (п.1.1). Також сторони узгодили строк кредитування (п. 1.2), а саме, що надання кредиту здійснюється у термін: 12.12.2007 року (п. 1.2.1), а його повернення має бути здійснено позичальником у терміни та в розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до Договору, але в будь-якому випадку не пізніше 12.12.2014 року (п.1.2.2). Відповідно до п. 1.3 Кредитного договору сторони погодили плату за кредит, зокрема те, що за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмір 13,00% річних. Відповідно до п. 1.5 сторони також погодили порядок надання позичальнику кредиту, а саме, що зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] у банку, код Банку (МФО) 351005. Зважаючи на викладене, з огляду на те, що позивач та відповідач при підписанні Договору про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу № 11266397000 з Додатком № 1 та Додатковою угодою від 12.12.2007 року до нього досягли у письмовій формі згоди щодо істотних умов договору кредиту, судом не можуть бути прийняті посилання сторони відповідача на його неукладеність. Посилання відповідача на те, що нею було виключно підписано Кредитний договір, грошових коштів за договором вона не отримала, як і транспортного засобу, не можуть бути підставою для тверджень про неукладеність договору, оскільки по-перше, відповідач не скористалася своїм правом і у передбачені законом строки не відмовилась від одержання кредиту, а по-друге, умовами укладено між нею та позивачем договору чітко передбачено порядок його надання у безготівковій формі шляхом переведення на рахунок позичальника № [NUMBER] у банку, код Банку (МФО) 351005. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконанням або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом або пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до п. 4.1. Кредитного договору передбачено, що за порушення Позивачальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, апередбачених Кредитним договором, зокрема термінів погашення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні. Пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи ден. погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування. Згідно довідок-розрахунків заборгованості долучених позивачем до позовної заяви станом на 06.07.2015 року заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором № 0011266397000 від 12.12.2007 року складає 173 348, 42 грн., по процентам за користування кредитом - 264 893, 58 грн., по пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 66 660,87 грн., по пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом - 92 583,39 грн. Стороною відповідача правильність розрахунків заборгованості за кредитним договором № 0011266397000 від 12.12.2007 року в судовому засіданні не оспорювалась, будь-яких розрахунків та доказів наявності меншого розміру заборгованості, суду надано не було. Разом з тим, враховуючи, що представником відповідача заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, який у відповідності до вимог ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) становить один рік, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом шляхом її стягнення за період з 15.08.2014 року по 06.07.2015 року, а саме пені за прострочення сплати кредиту у розмірі 62537,99 грн., пені за прострочення сплати процентів у розмірі 87190,81 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного-процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. За таких обставин суд, враховуючи, що стороною відповідача в судовому засіданні не спростовано обставини, що стали підставою для звернення до суду з позовом про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів нарахованих за користування кредитом та пені, не надано доказів оспорення в судовому порядку дійсності договору укладеного між позивачем та відповідачем, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору при зверненні до тсуду з позовною заявою. На підставі викладеного,

Outcome: partial