Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

26 червня 2018 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до Деснянського районного суду м. Києва в порядку окремого провадження із спільною заявою про розірвання шлюбу. На обґрунтування своєї заяви заявники зазначили, що 25 грудня 1999 року між ними було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження 25 грудня 1999 року було зроблено запис № 1783. Шлюб був зареєстрований у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з філією Державного центру розвитку сім'ї. Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей: неповнолітнього [PERSON], [INFO] та малолітню [PERSON], [INFO]. Спільне життя сторін не склалося через різні погляди на життя та не сумісністю характерів, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки. Шлюб на теперішній час є формальним, тому вони за спільною згодою вирішили розірвати шлюб. Також, між ними досягнуто згоди, щодо постійного проживання дітей неповнолітнього [PERSON] та малолітньої [PERSON] з матір'ю, а батько бере на себе обов'язок приймати участь у вихованні та утриманні доньки та сина, про що свідчить договір між батьками про проживання, виховання дитини та сплату аліментів на дітей від п'ятнадцятого червня дві тисячі вісімнадцятого року, засвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фесік С.В., зареєстровано у реєстрі за № 2300. Заявники в судовому засіданні заяву підтримали, просили шлюб між ними розірвати. Заслухавши думку заявників, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини заяви про розірвання шлюбу, суд вважає, що заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із ч. 3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Відповідно до свідоцтва про одруження [NUMBER], виданого Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з філією Державного Центру розвитку сім'ї, [PERSON] та [PERSON], 25 грудня 1999 року зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за № 1783. Прізвище після одруження чоловіка - «[PERSON]», дружини «[PERSON]» (а.с.13). Від шлюбу подружжя має двох спільних дітей: -неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданого 01.11.2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінського районного управління юстиції у м. Києві, про що 01.11.2000 року складено відповідний актовий запис за №1804 (а.с.15); -малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданого 17.02.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, про що 17.25.209 року, складено відповідний актовий запис за №443 (а.с.10). Між [PERSON] та [PERSON] 15.06.2018 року укладено «Договір між батьками про проживання, виховання дитини та сплату аліментів на дітей», засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фесік С.В., зареєстровано у реєстрі за № 2300. Зі змісту даного Договору вбачається, що сторони досягли згоди щодо постійного проживання дітей неповнолітнього [PERSON] та малолітньої [PERSON], а саме з матір'ю за адресою: [ADDRESS], а батько бере на себе обов'язок приймати участь у вихованні та утриманні доньки та сина та сплачувати аліменти. Таким чином, спорів щодо порядку виховання та утримання дітей між заявниками немає. В силу ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року N 11, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст.109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, у суду немає підстав для вжиття додаткових заходів для примирення подружжя, оскільки це буде суперечити моральним засадам суспільства і інтересам обох з подружжя, а тому відповідно до ст. 109 Сімейного Кодексу України, такий шлюб розривається судом. Враховуючи обставини наведені вище, з врахуванням, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі заявників, суд вважає про наявність правових підстав для задоволення заяви [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу. Згідно ч. 2ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved