Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

28.02.2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розподіл майна подружжя та визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки, в якому вказала, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 10.02.2007 року було розірвано. В період шлюбу сторонами за спільні кошти було придбано житловий будинок, розташований в [ADDRESS], право власності на 1/3 частину якого визнано за позивачем [PERSON] З моменту придбання і по сьогоднішній день [PERSON] проживає у даному домоволодінні, а [PERSON] мешкає окремо. Крім житлового будинку, сторонами за спільні кошти було придбано земельну ділянку, площею 0,2498 га для обслуговування даного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами. Право власності на земельну ділянку підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, серія Р1 № 690307. Оскільки земельна ділянка придбана в період шлюбу, то вона належить [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах, тобто по 1/2 частині кожному, в розмірі 0,1249 га. Враховуючи, що в добровільному порядку даний спір вирішити неможливо, [PERSON] просила визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,2498 га, яка розташована за адресою [ADDRESS], в порядку розподілу спільного майна подружжя. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, уточнила свої позовні вимоги та додатково просила визнати Державний акт на право приватної власності на землю, а саме на спірну земельну ділянку, недійсним в частині права приватної власності [PERSON] на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої за адресою [ADDRESS]. Позовні вимоги [PERSON] підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій позов [PERSON] визнав в повному обсязі, в т.ч. і уточнені позовні вимоги, справу просив розглядати за його відсутності. Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку: Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], який відповідно до копії Свідоцтва про розірвання шлюбу, серія [NUMBER], було розірвано, актовий запис № 300 /а.с. 18/. В період шлюбу сторонами було придбано житловий будинок та земельну ділянку, площею 0,2498 га, розташовані за адресою [ADDRESS], що підтверджується відповідними копіями Договорів купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та купівлі-продажу земельної ділянки від 15.05.2001 року /а.с. 10, 21/. Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 29.10.2008 року спільне майно подружжя, а саме житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS], було розділено та визнано право власності на [PERSON] на 1/3 частину вказаного домоволодіння з відповідною частиною надвірних будівель і споруд /а.с. 11/. Своє право власності на вказану частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами позивач оформила, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.11.2008 року та копією технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] /а.с. 12-16, 17/. Крім того, з матеріалів справи, а саме копії Державного акту на право приватної власності на землю, серії Р1 № 690307, від 22.05.2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 6095, копії Витягу від 10.02.2014 року № 01-15.1/395 та копії технічного звіту від 2001 року, вбачається, що [PERSON] є власником земельної ділянки, загальною площею 0,2498 га, яка розташована за адресою [ADDRESS], з цільовим призначенням - «обслуговування житлового будинку і господарських будівель» /а.с. 8, 9, 19-20/. Дана земельна ділянка була придбана сторонами в період шлюбу, оскільки на момент її придбання Сімейний кодекс України не набрав чинності, то до даних правовідносин застосовуються положення Кодексу про шлюб та сім'ю України. Відповідно до ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно зі ст. 28, 29 цього ж Кодексу в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення. Аналогічні положення містить Сімейний кодекс України, а саме згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Державний акт на землю виготовляється та видається на підставі Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорі оренди землі, затвердженою Наказом Державного комітету України по земельним ресурсам від 04.05.1999 року № 43, зареєстрованого в Мін'юсті України 04.06.1999 року за № 354/3647, яка діє по теперішній час, в частині порядку розроблення технічної документації та проектів відведення на земельні ділянки. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, земельна ділянка, розташована за адресою [ADDRESS], була придбана в період шлюбу [PERSON] та [PERSON], але оформлена на ім'я відповідача, що не позбавляє позивача права власності на дану земельну ділянку. Крім того, враховуючи те, що виправлення помилок, внесення будь-яких дописок до Державного акту на право власності на землю чинним законодавством не передбачено, а також враховуючи, що відповідач визнав позов в повному обсязі, суд прийшов до висновку про можливість його задоволення.

Outcome: approved