overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

27.10.2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем перебуває в шлюбі з 07 вересня 1998 року, актовий запис №31, місце реєстрації: Лиманська селищна рада Роздільнянського району Одеської області. Мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю. Спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів, різних поглядів та інтересів. Сторони проживають окремо з 2008 року. Спору про поділ майна немає.. Просить суд розірвати його шлюб із [PERSON], витрати по справі покласти на нього. Позивач [PERSON] підтримав свою позовну заяву, просив строк на примирення не призначати, справу розгянути у його відсутності, про що надав суду заяву. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибула, будучи належним чином сповіщена про час, дату і місце розгляду справи зам ісцем реєстрації, заперечень на позов не надала. Суд, за згодою позивача, ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, оцінивши всі докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено наступне. [PERSON], [INFO], перебуває в зареєстрованому шлюбі із [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами зареєстровано 07 вересня 1998 року, актовий запис №31, місце реєстрації: Лиманська селищна рада Роздільнянського району Одеської області. Мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з відповідачем та знаходиться на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося через втрату почуття кохання один до одного, різні характери та погляди на сімейне життя, в зв'язку з чим вони стали проживати окремо з 2008 року, жодних відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, що не заперечує і позивач, і відповідач. Шлюб між сторонами носить формальний характер. Суд вважає, що сторони не мають наміру відновлювати сімейні стосунки, на примирення не згодні. Спір про місце проживання дитини та про поділ майна відсутній. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін та інтересам неповнолітньої дитини. Судовий збір у повному обсязі сплачено позивачем при подачі позовної заяви.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

27.10.2015 року позивач звернувся з позовом і вимоги мотивує тим, що з відповідачем має дочку [PERSON], [INFO]. Дочка повністю перебуває на утриманні позивача і навчається у Опольському Університеті в м. Ополі, Польща. У звязку з навчанням дитина потребує матеріальної допомоги. Позивач вважає, що відповідач здатен надавати допомогу дитині. Тому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1 / 4 частини усіх видів доходу щомісяця до закінчення навчання 31.08.2018 року. Сторони в судове засідання не зявилися, але подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивач позов підтримав. Відповідач визнав. Третя особа до суду не зявилася. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони мають спільну дитину, дочку [PERSON], [INFO]. Дитина повністю перебуває на утриманні позивача. Окрім того з 01.10.2015 року дочка навчається у Опольському Університеті в м. Ополі, Польща. Кінцевий строк навчання 31.08.2018 року. Стипендії вона не отримує і у звязку з навчанням потребує матеріальної допомоги. Відповідач здатен надавати допомогу дитині. Встановлені факти визнаються сторонами та підтверджуються свідоцтвом про народження дочки/а.с.3/, довідкою з учбового закладу/а.с.6-7/. З встановленого вбачається, що спірні правовідносини між сторонами є сімейними і врегульовані ст.ст. 198-201 Сімейного кодексу України, відповідно до положень яких якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років або до закінчення навчання за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Враховуючи встановлені факти та вказані положення закону, суд вважає, що відповідач здатен надавати допомогу на утримання дочки у заявленому розмірі на, що згодні сторони. У звязку з викладеним суд вважає за можливе задовольнити заявлений позов у заявленому розмірі, обмежившись строком навчання дочки, починаючи з дня подачі позову до суду. Така частка розміру стягнення аліментів на думку суду є найбільш приємною для позивача, відповідача і третьої особи. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судові витрати на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

27.10.2015 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який зареєстровано 23 жовтня 2010 року виконавчим комітетом Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області, актовий запис за №31, зазначивши в обґрунтування позову, що у шлюбі прожили до квітня 2015 року. З того часу шлюбні відносини припинили, спільного господарства не ведуть. Шлюб розпався тому, що за весь час спільного проживання вони з відповідачем так і не змогли порозуміти один одного. Кожен з них жив своїм життям та згодом вони втратили почуття поваги та любові один до одного та припинили шлюбні стосунки. На теперішній час їх шлюб носить формальний характер. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], який проживає разом з матір'ю. Строк на примирення просить не надавати, оскільки наміру зберегти сім'ю вони не мають, тому збереження їх шлюбу суперечить їхнім інтересам. В судове засідання позивач не з'явилася, направивши на адресу суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутністю /а.с.17/. Відповідач в судове засідання не з'явився, направивши на адресу суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутність /а.с.18/. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно із ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Судом установлено, що 23 жовтня 2010 року виконавчим комітетом Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис за №31. Після реєстрації шлюбу дружина перейшла на прізвище чоловіка - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] /а.с.14/. Від шлюбу подружжя мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] /а.с.10/. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Виходячи з позовної заяви суд вважає, що збереження шлюбу між сторонами не можливо, оскільки шлюбні відносини між ними припиненні з квітня 2015 року, разом подружжя не проживають, спільного господарства не ведуть, тому збереження шлюбу суперечить їх обопільним інтересам, у зв'язку з чим, позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

27.10.2015 року позивач звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з [PERSON] в якому вказала, що 23.09.1995 р. між сторонами було укладено шлюб і вони проживали разом до 05.03.2015 р. Під час реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на «Корнієнко». Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя у сторін не склалося у звязку з відсутністю взаєморозуміння між ними. Шлюбні відносини між сторонами припинені з часу переїзду позивача на інше місце мешкання 05.03.2015 р., спільне господарство не ведеться. Подальше проживання разом та збереження шлюбу не можливі. Спору про поділ майна, що є спільною власністю, не має. У звязку з цим позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем, після розірвання шлюбу залишити теперішнє прізвище. Позивач в судове засідання не з'явилася, в своїй заяві позовні вимоги підтримала повністю, просила суд справу розглянути в її відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, в своїй заяві позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив суд справу розглянути без його участі. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, судом у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає повному задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 23.09.1995 р., що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб від 16.07.2015 р. серії 1-ЖС№155050. Шлюбні стосунки припинено остаточно, збереження сім'ї неможливе, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому суд вважає за потрібне шлюб між сторонами розірвати, прізвище після розірвання шлюбу сторонам залишити без змін, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 487,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

27.10.2015 року позивач звернулася до суду з позовною заявою та просить стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, на її користь на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], 02.09.1999 р. н., [PERSON], 11.03.2005 р. н., [PERSON], 20.07.2008 р. н., [PERSON], 25.12.2014 р. н., до їх повноліття., мотивуючи тим, що діти знаходяться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Позивач надала суду заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про одержання їм судової повістки, причину своєї неявки суду не повідомив. Суд, проаналізувавши наявні докази, приходить до наступного. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідач є батьком неповнолітніх [PERSON], 02.09.1999 р. н., що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-КЕ №044040; [PERSON], 11.03.2005 р. н., що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-КЕ №001564; [PERSON], 20.07.2008 р. н., що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-КЕ №073468; [PERSON], 25.12.2014 р. н., що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ТП №231519. Відповідно до ст.ст. 182, 183 СК України суд враховує ряд істотних обставин, з яких витікає розмір аліментів, які підлягають стягненню в частині визначеній судом, проте мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду з дня предявлення позову. Позов позивачкою подано 27.10.2015 року (а.с. 1). Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України рішення суду в справі про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідачем не надано письмових заперечень проти позову і доказів, які б підтверджували незаконність вимог позивача або їх необґрунтованість. З огляду на це, суд вважає, що, згідно із ст. 183 СК України, розмір аліментів може бути визначений у розмірі 1/2 заробітку (доходу) відповідача. Позивач при зверненні до суду від сплати судового збору була звільнена на підставі п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому у відповідності із ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави у розмірі 487,20 грн..

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

27.10.2015 року позивач звернулася до суду з позовом і, уточнивши 30.11.2015 року раніше заявлені вимоги, просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 2901 грн 54 коп., середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 01 травня по 03 грудня 2015 року включно в сумі 22092 грн 23 коп., а також 2000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням законодавства про оплату праці. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач в день звільнення не провів повний розрахунок і не виплатив усі належні їй суми, чим порушив її трудові права. Сторони в судове засідання не зявилися, при цьому надіслали заяви про розгляд справи за їх відсутності. У запереченнях проти позову відповідач послався на невірний розрахунок позивачем суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відсутність доказів завдання їй моральної шкоди. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач працювала у відповідача гальваніком 4 розряду. Наказом відповідача від 30.04.2015 року № 137/к позивача звільнено з роботи 30.04.2015 року в звязку зі скороченням штату та чисельності працівників, згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. В порушення вимог закону, в день звільнення відповідач не провів з позивачем повний розрахунок, внаслідок чого виникла заборгованість по заробітній платі в сумі 2901 грн 54 коп. Розмір заборгованості підтверджується довідкою відповідача (а. с. 35), що є підставою для її стягнення в судовому порядку. Згідно із статтею 117 цього Кодексу в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум в день його звільнення, підприємство повинно сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як слідує з довідки відповідача (а. с. 33), правильність якої позивачем не спростовано, середньоденний і середньомісячний заробіток позивача (без відрахування податків і зборів) становив 110 грн 43 коп. і 1822 грн 09 коп. відповідно. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 01 травня по 03 грудня 2015 року включно в сумі 13085 грн 92 коп. [(1822.09 х 7) + (110.43 х 3)], де: 7 кількість повних місяців прострочення розрахунку при звільненні позивача, а 3 кількість днів прострочення розрахунку при звільненні позивача в грудні 2015 року. В силу вищевикладеного і положень статті 2371 КЗпП України доведення факту порушення трудових прав позивача є підставою для відшкодування завданої цим моральної шкоди. Враховуючи характер правопорушення, глибину та тривалість завданих позивачеві душевних страждань, суд вважає достатньою сатисфакцією стягнення з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 500 грн. Таким чином, заявлений позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

27.10.2015 року позивач звернулася до суду та просить стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини його доходів щомісяця до його повноліття. Позивач позовні вимоги підтримала. Відповідач позовні вимоги визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідно до ч. 4 та 5 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи, що батьки повинні утримувати неповнолітніх дітей, що відповідач визнав позов, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини його доходів щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Також з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

27.10.2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилається на те, що вони з відповідачем одружилися 02.09.2006 року. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Сторони припинили спільне життя, у звязку з відсутністю взаєморозуміння по більшості питань, що стосуються сімейного життя та взаємовідносин подружжя, відносини між ними погіршилися. Спільного господарства не ведуть. Позивачка вважає, що шлюб розпався остаточно й родину зберегти неможливо. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов просила задовольнити у повному обсязі. У судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ст.ст. 224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 02 вересня 2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м.Ясинувата Ясинуватського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис за № 194, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія І-НО №048575 (а.с.9). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], 14.03.2008 (а.с.3-4). Згідно ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й жінки, та збереження родини стали неможливими. Суд вважає, що доводи позивачки про розпад родини й неможливості надалі зберігати сімейні відносини знайшли підтвердження в судовому засіданні. Таким чином, суд вважає, що подальше збереження сімейних відносин при сформованих взаєминах між сторонами неможливо, позивачка категорично наполягає на розірванні шлюбу, перспектива відновлення родини втрачена. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

27.10.2015 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, пояснюючи, що в зареєстрований шлюб з відповідачем вони вступили 03.08.1996 року. Від спільного шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, тому просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини його заробітку, до повноліття дитини. Позивачка у судове засідання не зявилась, але надала заяву, у якій просить суд розглянути справу за її відсутністю, на позові наполягає, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення судової повістки, будь-яких заперечень до суду не надав, тому суд вважає можливим розглядати справу за його відсутністю, оскільки в матеріалах справи є для цього достатньо підстав без особових пояснень відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. ст. 180, 183 СК України батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як вбачається з копії свідоцтва про народження дитини, сторони є батьками [PERSON], яка мешкає з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні, а відповідач зобовязаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини у розмірі 1/3 частини заробітної плати та інших доходів. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 487, 20 грн. до спеціального фонду Державного Бюджету України. На підставі ст. ст.ст. 180, 183 СК України, ст. 88 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

27.10.2015 року позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом, вказавши, що перебувала у шлюбних відносинах з відповідачем, від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], 26 серпня 2014 р. н. Так як відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, просила стягнути з нього аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до повноліття дитини, але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позивачка у судовому засіданні пояснила, що підтримує заявлені вимоги з підстав вказаних в позові. Відповідач у судовому засіданні визнав позовні вимоги. Вивчивши матеріали справ суд встановив наступні обставини. Позивач і відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах від спільного життя мають малолітню дитину: [PERSON], 26 серпня 2014 р. н. який проживає з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідач добровільної допомоги на утримання дитини не надає, що порушує права позивачки передбачені ст. 180 Сімейного кодексу України відповідно до якої батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, тому позов про стягнення аліментів необхідно задовольнити та стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до повноліття дитини, але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Outcome: approved