Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

28 квітня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до [PERSON] з вказаним позовом, який 27 червня та 13 вересня 2017р. уточнив. В уточненій позовній заяві просив стягнути з відповідачки суму боргу в розмірі 84960 гривен, що еквівалентно 3200 доларам США, індекс інфляції та 3% річних, а також судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 27 листопада 2015 року між ним та відповідачкою було укладено договір позики на суму 3200 доларів США, строком повернення грошових коштів за договором визначено 1 січня 2016 року, що підтверджується письмовою розпискою відповідачки. Станом на 28 квітня 2017 року 3200 доларів США по курсу НБУ становило 84960 грн. Однак, не зважаючи на те, що строк виконання зобовязання вже сплинув, відповідачка до теперішнього часу грошові кошти, отримані в борг, не повернула. Просив стягнути із відповідачки заборгованість у розмірі 107 448,10 грн., яка складається з: 84 960 грн. сума основаного боргу; 18\~181,44 грн. сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 4306,66 грн. 3% річних від простроченої суми, а також судовий збір. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не зявилися, в письмовій заяві просили розглядати справу за їх відсутності, повністю підтримали уточнені позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідачка [PERSON], будучі повідомленою про час і місце розгляду справи, не зявилася в судове засідання з невідомих суду причин, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ч.1\~ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобовязанням її повернення та дати отримання коштів. Такий висновок суду повністю узгоджується с правовою позицією викладеній в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року за №6-1967цс. Дослідивши боргову розписку [PERSON], суд дійшов висновку, що 27 листопада 2015 року між сторонами був укладений договір позики, за яким позивач [PERSON] передав відповідачці [PERSON] у якості займу 3200 доларів США, а остання зобовязалася повернути зазначену суму до 1 січня 2016 року. Таким чином суд встановив, що укладений сторонами письмовий договір позики є не лише фактом укладення договору, а й передачі позикодавцем [PERSON] суми 3200 доларів США позичальнику [PERSON], а тому у відповідачки виникло боргового зобовязання перед позивачкою. Спір про розмір отриманої відповідачем суми не підлягає доказуванню, оскільки сторони уклали угоду у письмовій формі, що підтверджується розпискою від 27 листопада 2015 року. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строки, обумовлені у розписці, сплинули, отже позивачка вправі звернутись за судовим захистом. За таких підстав, суд стягує із відповідача, як особи відповідальної за невиконання боргового зобовязання, суму боргу в розмірі 84 960 гривен, що згідно офіційного курсу Національного Банку України еквівалентно 3200 доларам США, на момент звернення з позовом до суду. (1 долар США -26,55 грн.) На підставі ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку наданого позивачем, сума 3 % річних від простроченої суми заборгованості, за договором позики від 27 листопада 2015 року, за період з 2 січня 2016 року по 13 вересня 2017 року складає 4306,66 грн. Згідно наданого позивачем розрахунку індекс інфляції на суму заборгованості за період за період з 1 січня 2016 року по 1 вересня 2017 року складає 18 181,44 грн. Судом перевірено та встановлено, що наданий позивачем розрахунок відповідає порядку нарахування інфляційних витрат та трьох відсотків річних та повністю узгоджуються з «Рекомендаціями щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», викладених в листі Верховного суду України від 03.04.97 р. №62-97р. Водночас, відповідачка [PERSON] не бажаючи приймати участь у судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування виконання нею зобовязань за договором позики, тим самим не оспорює підстав позову. За таких підстав, з відповідачки, як особи відповідальної за невиконання зобовязання за договором позики, підлягає стягненню сума боргу на користь позивача в загальному розмірі 107\~448,10 грн., яка складається: з суми основаного боргу - 84960 грн.; суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції за період 1 січня 2016 року по 1 вересня 2017 року в розмірі 18 181,44 грн. та 3% річних від простроченої суми, за період з 2 січня 2016р. по 13 вересня 2017р. в розмірі 4306,66 грн. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, а саме по оплаті судового збору в загальній сумі 1074,48 гривень.

Outcome: approved