Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

28 січня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного між ними. Позовні вимоги обґрунтував тим, що подружні відносини з відповідачем не склались через відсутність взаєморозуміння та розбіжності в характерах. З грудня 2014 року подружжя проживає окремо один від одного. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої вимоги підтримав, зазначив, що з відповідачем спільно не проживає на протязі 2-х місяців, збереження сім'ї вважає неможливим за будь-яких умов. Жодних майнових претензій до відповідача він не має, неповнолітній дитина проживає та буде проживати разом з матір'ю, проти чого він не заперечує за умови того, що відповідач буде надавати йому можливість спілкуватись з дитиною. Судові витрати та витрати по оформленню розірвання шлюбу просив віднести на свій рахунок. Відповідач [PERSON] позов визнала, зазначила, що не заперечує проти розірвання шлюбу, збереження сім'ї вважає не можливим. Пояснила, що не проживає разом з позивачем на протязі 2-х місяців, подружні відносини вони не підтримують, домогосподарство ведуть окремо. Майнових претензій до позивача вона не має. У стані вагітності не перебуває. Після розірвання шлюбу просила залишити за собою прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, є безумовним, а тому позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] 03 листопада 2012 року уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим у день укладення шлюбу відділом ДРАЦС по місту Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 326 (а.с.11). Від шлюбу сторони мають спільну доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER], виданим відділом ДРАЦС РС Шишацького районного управління юстиції у Полтавській області 23 квітня 2013 року, актовий запис № 11 (а.с.11). У шлюбі сторони перебувають вперше, проти розірвання шлюбу не заперечують. Причиною розірвання шлюбу є втрата взаємоповаги та довіри, розбіжності у характерах. Подружжя проживає окремо один від одного на протязі 2-х місяців, кожен веде домогосподарство окремо один від одного, а отже шлюб має формальний характер. Майнових претензій сторони один до одного не висловлюють, ними досягнуто домовленість про подальше місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON], 2013 р.н. разом з матір'ю, а також участь батька у матеріальному утримані дитини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За змістом ст. ст. 54, 55 СК України базовою засадою побудови сімейних відносин є рівність чоловіка і жінки, взаємні почуття любові і поваги, взаємодопомоги і підтримки. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що подальше спільне життя подружжя неможливе, оскільки це суперечило б волі та інтересам кожного з них, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. На прохання відповідача, відповідно до вимог ст. 113 СК України, суд вважає необхідним залишити за нею після розірвання шлюбу прізвище «[PERSON]». Зважаючи на позицію позивача та

Outcome: approved