Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

27.07.2021 [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказано, що [PERSON] , на підставі договору купівлі - продажу житлового будинку від 25.06.2021, укладеного між нею та [PERSON] , [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Сібільовою С.М., реєстровий номер 284, належить житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Оскільки норми чинного законодавства передбачено здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, 25.06.2021 приватним нотаріусом було зареєстровано право власності на вищевказаний житловий будинок на ім`я позивача, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 263215812. Крім того, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.06.2021, посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського району нотаріального округу Харківської області Сібільовою С.М., реєстровий № 285, [PERSON] набула право власності на розташовану під зазначеним будинком земельну ділянку, кадастровий номер 6321786201:01:003:0113, загальною площею 0,2498 га. Разом з цим, з Витягу № 170 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданого 24.06.2021 Відділом реєстраційних послуг Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області вбачається, що у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , станом на момент видачі була зареєстрована одна особа - [PERSON] , [INFO] . Водночас, згідно з пунктом 7 договору купівлі-продажу житлового будинку від 25.06.2021 продавцями ( [PERSON] та [PERSON] ) гарантовано, що зареєстрований у вищевказаному житловому будинку [PERSON] , [INFO] , буде знятий з реєстрації місця проживання до 25.07.2021. Проте, у визначений договором строк відповідач з реєстрації місця проживання у добровільному порядку не знявся, хоча у належному позивачу житловому будинку фактично не проживає, будь-які його особисті речі у цьому домоволодінні відсутні. Більш того, 09.10.2019 вказане домоволодіння було відключене від газопостачання, про що Зміївською дільницею АТ «Харківгаз» складено акт, через що проживання в будинку взагалі є неможливим. Реєстрація члена сім`ї колишнього власника житлового будинку у належному позивачу житловому будинку створює їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження майном. Позивач зазначає, що оскільки колишній власник житлового будинку [PERSON] втратив право власності на це майно у зв`язку з його відчуженням на користь [PERSON] , відповідач, як член сім`ї колишнього власника, відповідно втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 03.08.2021 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 30.09.2021. 30.09.2021 судове засідання відкладено за клопотання відповідача до 21.10.2021. 21.10.2021 належним чином повідомлені учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися Позивач [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі з підстав викладених в позові Відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав (а.с. 39). Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Спірним є право користування житловим приміщенням у вигляді будинку [ADDRESS] . Відповідно до копії Договору купівлі - продажу житлового будинку від 25.06.2021, серії НРА № 383680, посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Сібільовою С.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 284, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 2632215812, дата формування: 25.06.2021, будинок [ADDRESS] , належить в цілому на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 8-10). Відповідно до копії Договору купівлі - продажу земельної ділянки від 25.06.2021, серії НРА № 383682, посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Сібільовою С.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 285, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 263213276, дата формування: 25.06.2021, земельна ділянка площею 0,2498 га, кадастровий номер 6321786201:01:003:0113, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , належить в цілому на праві приватної власності [PERSON] ( а.с. 11-12). З копії Витягу № 170 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої 24.06.2021 головним спеціалістом відділу реєстраційних послуг Зміївської міської ради Демченко Г., вбачається, що в будинку [ADDRESS] з 22.12.2016 зареєстрований [PERSON] , [INFO] (а.с. 13). Разом з тим, з пункту 7 Договору купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] від 25.06.2021, серії НРА № 383680, посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Сібільовою С.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 284, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 2632215812, дата формування: 25.06.2021, вбачається що при укладенні договору сторони обумовили, що продавці [PERSON] та [PERSON] гарантують, що зареєстрований у вищевказаному будинку [PERSON] , [INFO] , буде знятий з реєстрації місця проживання до 25.07.2021 (а.с. 8-9). Позивач зазначає, що [PERSON] , [INFO] за адресою [ADDRESS] , хоча й зареєстрований, однак, фактично не проживає, особистих його речей в домоволодінні не має, даний факт відповідачем не оспорював ся. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини 1 статті Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У зв`язку з тим, що в будинку позивача зареєстрований відповідач, який фактично там не проживає, та який, відповідно до встановленої договором купівлі-продажу домовленості між ним і власником житла, повинен був знятися з реєстрації місця проживання до 25.07.2021, однак, в вказаний строк зобов`язання не виконав, позивач як власник будинку, не може повною мірою реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та законом на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею 317 Цивільного кодексу України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засаді суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі статтю 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з частиною 1 статті 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Виходячи з вказаних положень Конституції України та Цивільного кодексу України, позивач, як власник майна має права безперешкодно користуватись своєю власністю та таке право гарантується державою. Тобто, у разі порушення права власника держава, зокрема, в особі судів, забезпечує захист права власності від порушень з боку іншої особи. Згідно частини 2 статті 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі статтями 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу відповідно до положень Цивільного кодексу України. У разі створення перешкод у користуванні власністю, позивач може звернутися до суду з вимогою про вчинення дій, необхідних для відновлення порушеного права власності, а саме визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Відповідач [PERSON] визнав позов до початку розгляду справи по суті, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, і відповідно до частини 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також визнання відповідачем позовних вимог, суд дійшов висновку про обґрунтованість та можливість задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] на користь [PERSON] належить стягнути сплачений судовий збір. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved