Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

28.08.2015 року позивач звернулася до суду з позовом до Підгороднянської селищної ради Первомайського р-ну Миколаївської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю та на земельну ділянку для його обслуговування, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що з червня 2004 року вона відкрито та добросовісно володіє та користується житловим будинком № 10, що знаходиться по вул. Шевченко в смт. Підгородна, Первомайського району Миколаївської області. Вказаний будинок належав на праві власності [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.10.1999 року виданого державним нотаріусом Другої Первомайської державної нотаріальної контори [PERSON], за реєстровим № 2003. Так, 28 травня 2004 року між позивачкою та [PERSON] був укладений усний договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться по вул. Шевченко 10 в смт. Підгородна, Первомайського району Миколаївської області. На той час нотаріально посвідчити договір було неможливо, оскільки Продавцю необхідно було переоформити на своє імя державний акт на право власності на землю, який вона успадкувала після смерті чоловіка за вказаним вище свідоцтвом. Так, одразу після укладення вище зазначеного договору [PERSON] переїхала до придбаного будинку та стала постійно і безперервно в ньому проживати, а 28.12.2006 року була там зареєстрована. Таким чином, враховуючи той факт, що на сьогоднішній день позивачка продовжує проживати у вказаному житловому будинку, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за будинком та утримує його у належному технічному стані, постійно робить поточний та капітальний ремонт, вважає, що має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-МК № 004751 від 27.01.1995 р. присадибна земельна ділянка розміром 0,0805 га, що знаходиться по вулиці Шевченко, 10 в смт. Підгородна, Первомайського району, Миколаївської області, залишилось зареєстрованим за [PERSON], чоловіком продавця, який помер 24.04.1999 року. Позивачка з моменту придбання будинку та до сьогоднішнього дня, як власник ділянки сплачувала земельний податок, про що свідчить довідка селищної ради. Представник позивачки в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Від відповідача надійшла заява, в якій він вказав, що не заперечує проти задоволення позову та просив розглядати справу у його відсутність. Згідно ст. 174 ч.4 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з червня 2004 року відкрито та добросовісно володіє та користується житловим будинком № 10, що знаходиться по вул. Шевченко в смт. Підгородна, Первомайського району, Миколаївської області, який 28 травня 2004 року купила у [PERSON], але на той час нотаріально посвідчити договір було неможливо, оскільки Продавцю необхідно було переоформити на своє імя державний акт на право власності на землю, який вона успадкувала після смерті чоловіка за вказаним вище свідоцтвом. На даний час оформити договір купівлі-продажу будинку нотаріально неможливо, оскільки колишня власниця будинку, [PERSON] - померла. Спадщину після її смерті ніхто не приймав. Таким чином, позивачка з 2004 року по сьогоднішній день проживає у вказаному житловому будинку, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за будинком та утримує його у належному технічному стані, постійно робить поточний та капітальний ремонт, вважає, що має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю. Крім того, згідно ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Так, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-МК № 004751 від 27.01.1995 р. присадибна земельна ділянка розміром 0,0805 га, що знаходиться по вулиці Шевченко, 10 в смт. Підгородна, Первомайського району, Миколаївської області, залишилось зареєстрованим за [PERSON], чоловіком продавця, який помер 24.04.1999 року. Відповідно до ч.1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. При цьому п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 р., норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 р., а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 1 січня 2011 року. Оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує будь-чиї права, свободи чи інтереси, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved