Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

28 лютого 2017 року Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, що діє в інтересах дитини [PERSON], звернулись до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просила позбавити останніх батьківських прав стосовно їх дитини - [PERSON], [INFO] року, та стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менш 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення нею повноліття на її особовий рахунок. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 квітня 2016 року відповідачі звернулись до служби у справах дітей адміністрації Заводського району із заявою про влаштування дитини [PERSON] до будинку дитини за станом здоров'я та необхідністю медичної реабілітації. Після закінчення строку перебування дитини [PERSON] у будинку дитини, батьки відмовились забирати дитину, тому рішенням виконкому Миколаївської міської ради від 13.01.2017 року №16 термін перебування дитини було продовжено. Вказали, що відповідачі систематично ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклуються про дитину, не проявляють зацікавленості щодо подальшої долі, не турбуються про здоров'я, фізичний та духовний розвиток, не забезпечують необхідним харчуванням, медичним доглядом та лікуванням. Вказані обставини і стали підставою звернення до суду з вказаним позовом. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити. Підтвердила фактичні обставини, що викладені в позовній заяві. Просила суд про задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що відповідачі постійно ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково, суду пояснила, що від своїх батьківських обов'язків наміру ухилятись вони не мають. Вказала, що дитина є тяжко хворою і про неї піклуватись самостійно немає можливості, оскільки потрібна допомога спеціалістів та постійний нагляд. Також суду пояснила, що відвідує дитину по можливості і батько також має намір відвідувати дитину. Просила суд не позбавляти їх батьківських прав, вказала, що планують майбутньому доглядати за дитиною, відвідувати його, по можливості ходити на прогулянки. Щодо стягнення аліментів просила стягнути їх лише з відповідача [PERSON] в твердій грошовій сумі, посилаючись на те, що є безробітною та доглядає за хворою матір'ю. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їх дитини [PERSON], посилаючись на те, що батьки не ухиляються від виконання своїх обов'язків, оскільки, враховуючи тяжкий діагноз дитини, він не може проживати вдома, так як у нього постійно відмирають клітини мозку та йому потрібна допомога спеціалістів. Також просила не позбавляти дитину батьківського піклування, посилаючись на те, що дітей з таким діагнозом рідко усиновлюють і дитина може бути взагалі позбавлення батьківського піклування. Крім того, просила суд не стягувати аліменти з [PERSON], так як вона не працює та вже сплачує аліменти на двох інших дітей. Посилаючись на наведене, просила позов задовольнити частково, а саме в частині стягнення аліментів на утримання дитини лише з відповідача [PERSON] в твердій грошовій сумі. Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] народився [INFO] року. Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] (актовий запис №212 від 17.03.2016 року). Судом встановлено, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 13.05.2016 року за №431 дитину [PERSON], [INFO] року на 6 місяців було влаштовано до Миколаївського обласного будинку дитини на повне державне утримання. 16 серпня 2016 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали нотаріальну заяву щодо згоди на усиновлення свого сина [PERSON], [INFO] року. Рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 13.01.2017 року за №16 продовжено термін перебування дитини [PERSON], [INFO] року в Миколаївському обласному будинку дитини. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Згідно вимог ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Згідно ст. 18 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги. Вимогами ст. 27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини. Відповідно до роз'яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості за нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Ухилення від виконання юридичного обов'язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. п. 16, 18 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» за №3 від 30 березня 2007р., ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них. Звертаючись з позовом до суду Орган опіки та піклування зазначає, що відповідачі систематично ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклуються про дитину, не проявляють зацікавленості щодо подальшої долі, не турбуються про здоров'я, фізичний та духовний розвиток, не забезпечують необхідним харчуванням, медичним доглядом та лікуванням. В судовому засіданні головний лікар Миколаївського обласного будинку дитини [PERSON] суду пояснила, що дитина [PERSON] був влаштований до Миколаївського обласному будинку дитини у зв'язку із тяжкими вадами здоров'я, однак з січня 2017 року спостерігається позитивна динаміка. Зазначила, що, враховуючи стан дитини, йому буде краще залишатись під наглядом спеціалістів, однак батьки можуть та повинні відвідувати [PERSON] кожного дня. Крім того, батьки мають право забирати його на декілька днів додому. Пояснила, що на сьогоднішній день у дитини спостерігаються психологічні покращення і він здатний сприймати спілкування з ним, також з [PERSON] можна ходити на прогулянки. Вказала, що на даний час батьки почали відвідувати дитину, стан його дещо покращився, однак краще для нього залишитись під наглядом лікарів. В судовому засіданні лікар-педіатр Миколаївського обласного будинку дитини [PERSON] суду пояснила, що дитина [PERSON] був влаштований до Миколаївського обласному будинку дитини у зв'язку із тяжкими вадами здоров'я в травні 2016 року. Вказала, що у [PERSON] ряд хвороб і у зв'язку із цим йому було оформлено інвалідність. Зазначила, що дитина на даний час, коли йому виповнилось 1 рік і 3 місяці вміє лише перевертатися та тримати голову, також у нього правостороння кульгавість та дефекти серця, є підозра на захворювання головного мозку, пов'язаного з відмиранням його клітин, а отже, неможливо однозначно спрогнозувати тривалість життя дитини. Однак вказала, що батьки можуть приймати участь в його вихованні, дитина бачить та чує, реагує на дотики, посміхається. Пояснила, що дитині краще знаходиться в Будинку дитини під наглядом спеціалістів з постійною участю батьків в його догляді. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, статтею 9 Конвенції ООН про права дитини від 27 лютого 1991 року визначено неможливість розлучення дитини з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Пунктами 4,5 ст. 19 Сімейного кодексу України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з матеріалів справи, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] стосовно їх дитини, [PERSON], [INFO] року (висновок №1132/02.02-01-22 на №22/14/17 від 31.05.2917 року). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Згідно ч. 6 ст. 19 Сімейного кодексу України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази, суд не погоджується з висновками щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідачів та ставиться до них критично, оскільки такі висновки винесено немотивовано, вони не містять обґрунтування доцільності прийняття такого рішення з точки зору захисту інтересів дитини, наявного в неї захворювання та інших обставин справи. Враховуючи зазначені обставини, а також зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, суд розцінює поведінку відповідачів як помилку щодо способу участі у вихованні дитини, оскільки малолітній [PERSON] має тяжкі вади здоров'я, на даний час потребує постійного професійного догляду з боку спеціалістів, лікарі не можуть надати прогнози щодо його фізичного і психічного розвитку, та тривалості життя, за такого суд дійшов висновку, що факт неналежного виконання відповідачами своїх батьківських обов'язків не знайшов свого підтвердження в ході судового розгляду, а тому позбавлення відповідачів батьківських прав є передчасним. Вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав, суд приймає до уваги, що заперечення відповідачами проти позовної заяви про позбавлення батьківських прав також свідчить про їхній інтерес до дитини, бажання приймати активну участь у вихованні сина та бажанням бути матір'ю та батьком. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про її інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). У матеріалах справи відсутні переконливі докази винної поведінки відповідачів щодо умисної протиправної поведінки відповідачів що свідчила б про їх ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Навпаки, на думку суду в даному випадку мається помилка відповідачів щодо визначення способів своєї участі у вихованні однорічної дитини, яка з народження хворіє на тяжку хворобу, яка викликає певні суттєві психофізичні вади у її розвитку та внаслідок цього потребує довготривалого лікування і перебування під постійним медичним наглядом в умовах медчиної установи. Вказана помилка батьків, їх бажання піклуватись про дитину, висловлене в суді, та дії вчиненні ними під час розгляду справи щодо відвідування дитини, в сукупністю з діагнозом, що встановлений дитині, свідчить, що в даному випадку відсутні підстави для застосування такого виключного заходу впливу на батьків, як позбавлення їх батьківських прав, що буде відповідати і інтересам дитини. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав не підлягають задоволенню. Разом з цим, суд вважає за необхідне попередити відповідачів про необхідність змінити ставлення до виховання сина, виконуючи в подальшому обов'язки щодо виховання та утримання дитини, передбачені сімейним законодавством, поклавши контроль за виконанням ними батьківських обов'язків на органи опіки та піклування. Вирішуючи питання стосовно вимоги щодо стягнення аліментів із [PERSON], [PERSON], на користь дитини, суд вважає за необхідне частково задовольнити дану частину позову, виходячи з наступного. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно зазначеної норми та з урахуванням положень ч. 2 ст. 182 СК України, суд визначає аліменти у твердій грошовій сумі в чітко визначеному розмірі, який не залежить від розміру прожиткового мінімум для дитини відповідного віку чи відсотків на нього. За рішенням суду аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі згідно ст. 181 СК України. Конституцією України визначено основні права й обов'язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч. 2 ст. 51 Основного Закону - батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до положень ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У частині 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що сім'я є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів, інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що відповідачі сплачують аліменти на утримання малолітнього [PERSON] в розмірі 250,00 грн. з кожного щомісячно, на даний час мають заборгованість по аліментам у розмірі 3166,67 грн., добровільно не надають матеріальну допомогу на утримання сина, який перебуває в будинку дитини, суд приходить до обгрунтованого висновку про необхідність стягнення аліментів на користь дитини у твердій грошовій сумі, яка відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України не залежить від розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку чи відсотків на нього. Таким чином, виходячи з того, що батьки зобов'язані забезпечувати рівень життя їхньої дитини, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також враховуючи, що дохід батьків має мінливий (непостійни) характер, суд вважає необхідним стягнути аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 300,00 грн. з кожного з батьків щомісячно. Такий розмір аліментів враховую наявність інших фінансових зобов'язань у батьків по утриманню інших дітей і буде відповідати принципу відповідальності відповідачів за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку малолітнього сина і він не погіршить критично матеріальний стан відповідачів, буде відповідати принципу справедливості, соціальної захищеності і розумності. Крім того, у відповідності до вимог ст.. 88 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 грн. з кожного в зв'язку із задоволенням позовних вимог про стягнення аліментів. На підставі вищезазначеного та

Outcome: partial