Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

27 листопада 2017 року ПАТ КБ ПриватБанк звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що відповідно до укладеного 21.02.2014 року між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] кредитного договору № б/н відповідач [PERSON] отримав кредит в розмірі 8000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач взяв на себе зобов'язання щомісячно сплачувати кредит, відсотки за його користування, комісію, а також інші витрати згідно договору. Однак у зв'язку з тим, що відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, станом на 24.10.2017 року виникла заборгованість на загальну суму 17590,31 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом на суму 432,70 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом 9524,17 гривень, заборгованості за пенею 6319,62 гривень, штрафу (фіксована частина) 500,00 гривень та штрафу (процентна складова) 813,82 гривень. Враховуючи вищевикладене, представник позивача просив суд стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати. В судове засідання представник позивача ПАТ КБ ПриватБанк [PERSON] не з'явилась, в поданій заяві просить суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі,\~не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчить оголошення на веб-сайті судової влади Любешівського районного суду Волинської області від 23 лютого 2018 року про виклик відповідача в судове засідання. За таких обставин, суд провів заочний розгляд справи в порядку\~ст.280 ЦПК України\~без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч.2\~ст.247 ЦПК України. Відповідно до п.9 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, який набрав чинності 15.12.2017 року, справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Дослідивши подані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ ПриватБанк підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н від 21.02.2014 року. Позивачем було надано відповідачу кредит у розмірі 8000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач взяв на себе зобов'язання щомісячно сплачувати кредит, відсотки за його користування, комісію, а також інші витрати згідно договору. Однак відповідачем не виконуються вищевказані умови кредитного договору та згідно наданого представником позивача розрахунком станом на 24.10.2017 року\~\~виникла заборгованість на\~\~загальну суму 17590,31 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом на суму 432,70 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом 9524,17 гривень, заборгованості за пенею 6319,62 гривень, штрафу (фіксована частина) 500 гривень та штрафу (процентна складова) 813,82 гривень. В силу положень ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов?язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Невиконання відповідачем умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів у встановлений кредитним договором термін, надає право позивачу вимагати від нього вчинення цих дій у судовому порядку. Згідно ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Разом з тим позивач заявляє вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за пенею та штрафу. Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя ст.549 ЦК України). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору, а саме пунктами 1.1.5.21, 1.1.5.25, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно з пунктами 1.1.5.20, 2.1.1.12.7.4, 2.1.1.12.8.1 Умов та правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, постанові від 11 жовтня 2017 року №347/1910/15-ц. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Частина 6 статті 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів вказує на те, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Тому відповідно до зазначеного вище суд вважає, що штраф в розмірі 500,00 грн. та 813,82 грн. не підлягає до стягнення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь ПАТ КБ ПриватБанк слід стягнути судовий збір у розмірі 1600,00 гривень, сплачений позивачем при поданні позову. Належна оцінка зібраних у справі доказів вказує на наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача. А тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ ПриватБанк заборгованість по кредитному договору від 21.02.2014 року в розмірі 16276 грн. 49 коп., яка складається з наступного: 432 грн. 70 коп. заборгованість за кредитом; 9524 грн. 17 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 6319 грн. 62 коп. заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом. В іншій частині задоволення позовних вимог суд вважає слід відмовити. На підставі ст.ст.509, 526, 527, 530, 549, 551, 599, 616, 1049, 1054 ЦК України, ст.61 Конституції України та

Outcome: partial