Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

27.08.2013 року до Бахчисарайського районного суду АРК звернувся [PERSON] із позовною заявою до [PERSON], третя особа - приватний нотаріус Бахчисарайського районного нотаріального округу [PERSON] про тлумачення заповіту. Позовні вимоги мотивовані тим, що після смерті [PERSON], яка залишила заповіт на ім'я позивача, відповідно до якого заповідала йому земельний пай площею 2,2536 га, який належав їй на праві власності на підставі державного акту серії ЯД № 584833, виданий 06.08.2007 року на підставі розпорядження Бахчисарайської райдержадміністрації № 50 від 16.01.2007 року, кадастровий номер земельної ділянки 0120481900110010332, відкрилась спадщина, але при зверненні до приватного нотаріуса Бахчисарайського нотаріального округу [PERSON] для оформлення свідоцтва про права на спадщину йому було відмовлено, у зв'язку з чим [PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання права власності на земельну ділянку. Рішенням Бахчисарайського районного суду АРК від 16.02.2012 року по справі № 2-216/2012 було відмовлено в задоволені позову, та роз'яснено право на звернення до суду із заявою про тлумачення тексту заповіту. Представник позивача вважає, що порівнюючи словосполучення «земельний пай» зі змістом інших частин правочину, усім його змістом, намірами заповідача, майном, що заповідано [PERSON] в заповіті [PERSON] є земельна ділянка з кадастровим номером 0120481900110010332, а не земельна частка (пай), що узгоджується, на думку представника позивача, з приписами ст. 213 ЦК України. У ході судового розгляду представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності № 3733 від 19.11.2011 року, наполягав на задоволенні позову, посилаючись на те, що заповіт складений не коректно, але зазначено конкретне майно з усіма ідентифікуючими ознаками земельної ділянки, заповідач мала на увазі саме земельну ділянку, а не пай. Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, направив до суду заяву про розгляду справи за його відсутністю, позовні вимоги визнає. Третя особа - приватний нотаріус Бахчисарайського районного нотаріального округу [PERSON] проти задоволення позову заперечувала та пояснила, що при вирішення питання про спадкування права на земельну частку (пай) документом, що підтверджує таке право, є сертифікат на право на земельну ділянку (пай). Сертифікат на право на земельну ділянку (пай) є дійсним до виділення власником земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та видачі йому державного акту на право власності на земельну ділянку. Оскільки заповідач розпорядилась конкретним належним їй правом на земельну частку (пай), а після відкриття спадщини з'ясувалось, що вона набула права власності на земельну ділянку, заповіт у частині розпорядження правом на земельну ділянку (пай) є нечинним, і нотаріус не має права оформлювати на користь спадкоємця -позивача у справі свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку за цим заповітом. Також нотаріус зазначила, що тлумачення заповіту не може змінювати цивільні права та обов'язки, але запропоноване позивачем тлумачення заповіту передбачає по суті зміну предмета спадкового майна. Суд, заслухавши представника позивача, третю особу, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно заповіту, посвідченого 27.08.2007 року виконавчим комітетом Голубинської сільської ради Бахчисарайського району АРК [PERSON], [INFO], уродженка с. Полоузівка Осипенковського району Запоріжської області, Україна, зареєстрована [ADDRESS], ІПН № [NUMBER] відповідно картки фізичної особи - платника податків, виданої Державною податковою інспекцією в Бахчисарайському районі 18.05.2000 року на випадок смерті заповіла земельний пай площею 2,2536 га, який належав їй на праві власності на підставі державного акту серії ЯД № 584833, виданий 06.08.2007 року на підставі розпорядження Бахчисарайської райдержадміністрації № 50 від 16.01.2007 року, кадастровий номер земельної ділянки 0120481900110010332 гр. [PERSON], [INFO] (а.с. 3). Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 584833 від 06.08.2007 року [PERSON] на підставі розпорядження Бахчисарайської райдержадміністрації № 50 від 16.01.2007 року передано у власність земельну ділянку площею 2,2536 га, що розташована на території Голубинської сільської ради Бахчисарайського району АРК з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0120481900110010332 (а.с. 4) [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. 12.05.2011 року приватним нотаріусом Бахчисарайського районного нотаріального округу АРК [PERSON] заведено спадкову справі до майна померлої [INFO] [PERSON], про що свідчить витяг зі Спадкового реєстру № 26901314. Судом також встановлено, що 22.11.2011 року приватним нотаріусом [PERSON] була ухвалена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме: було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом за зазначену земельну ділянку, у зв'язку із тим, що в заповіті йдеться мова про земельний пай, і тому вирішення питання про спадкування права на земельну ділянку (пай) документом, який підтверджує дане право, є сертифікат на право на земельну частку, який є дійсним до виділення власником земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та видачі йому державного акту на право власності на земельну ділянку. Оскільки заповідач розпорядилася правом на земельну частку (пай), то видати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку нотаріус не може, так як на час відкриття спадщини з'ясувалося, що спадкодавець за життя отримала державний акт на спірну земельну ділянку. Рішенням Бахчисарайського районного суду АРК від 16.02.2012 року у цивільній справі №2-216/2012 в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], треті особи -Приватний нотаріус Бахчисарайського районного нотаріального округу [PERSON], Голубінська сільська рада Бахчисарайського району АРК, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування відмовлено, зазначене рішення набрало законної сили. 02.04.2012 року [PERSON] представник позивача за довіреністю звернувся до приватного нотаріусу Бахчисарайського районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про тлумачення заповіту, видачу свідоцтва про право на спадщину [PERSON], зазначивши у заяві, що порівнюючи словосполучення «земельний пай» зі змістом інших частин правочину» усім його змістом, намірами заповідача, він дійшов висновку, що майном, що заповідано [PERSON] в заповіті [PERSON] є земельна ділянка з кадастровим номером 0120481900110010332. 02.04.2012 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріусу Бахчисарайського районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про тлумачення заповіту, зазначивши, що [PERSON] заповіла [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 0120481900110010332, а не земельний пай. Постановою приватного нотаріусу Бахчисарайського районного нотаріального округу [PERSON] № 184/02-31/2012 від 06.04.2012 року відмовлено у вчинені нотаріальної дії з мотивів того, що земельна частка (пай) та земельна ділянка не є синонімами чи тотожними поняттями, Земельний кодекс України чітко розмежує поняття цих видів власності. Відповідно до приписів ст.. 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до ст. 213 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема заяв [PERSON], [PERSON] представника позивача за довіреністю, від 02.04.2012 року про тлумачення заповіту, поданих до приватного нотаріусу Бахчисарайського районного нотаріального округу [PERSON] та заяв відповідача, що надійшли до суду про визнання позовних вимог, спір між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту відсутній, оскільки обидва спадкоємця згодні з тлумаченням заповіту щодо заповідання спадкодавцем саме земельної ділянки , а не земельної частки (паю). Виходячи з аналізу положень норм ст. ст. 213, 1256 ЦК України тлумачення заповіту здійснюється з метою встановлення точної волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт викликає питання у спадкоємців, має суперечливий характер, у зв'язку з чим необхідно уточнити його зміст. При цьому ч. 2 ст. 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину. Таким чином, при тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у сам зміст заповіту, ураховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав і обов'язків на випадок своєї смерті ( ст. 1233 ЦК України). Зазначені висновки викладені в рішенні Верховного суду України від 27 серпня 2008 року у цивільній справі № 6-11329 св 08. Відповідно до Указу Президента України від 10.11.1994 р. № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» земельна частка (пай) - це оцінена в грошовому виразі та визначена в грошовому виразі та визначена в умовних кадастрових гектарах частина переданих у колективну власність сільськогосподарських угідь сільськогосподарського підприємства , яка визначає рівновелику долю участі члена підприємства в земельному пайовому фонді господарства і може бути в установленому чинним законодавством порядку витребувана в натурі (на місцевості) у самостійну земельну ділянку. Відповідна державна адміністрація видає громадянинові сертифікат на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка і проводить його реєстрацію за місцем знаходження реформованого сільськогосподарського підприємства, з земель якого виділені земельні частки (паї). Сертифікат фіксує право на ідеальну частку землі без реального виділення. За заявою власника здійснюється відведення земельної ділянки в натурі, в установленому порядку і видається державний акт на право власності на земельну ділянку. Після видачі державного акту на право власності на земельну ділянку сертифікат на право власності на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. Відповідно до ст.126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Отже, оскільки за своєю правовою природою земельна ділянка - це майно, а право на земельну частку (пай) - майнове право, запопоноване сторонами тлумачення змісту заповіту по суті зводиться до внесення змін у сам зміст заповіту шляхом підміни майнового права на майно, що є недопустимим у розумінні приписів ст. 213, 1256 ЦК України, та зумовлює відмову у задоволені позову. При цьому, позивач в майбутньому не позбавлений можливості звернення до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом в порядку та у спосіб, передбачені діючим цивільним і цивільно-процесуальним законодавством України. За змістом приписів ст. 88 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову питання про розподіл судових витрат судом не вирішується. Повний текст рішення суду складений відповідно до приписів ч. 3 ст. 209 ЦПК України 22.01.2014 року На підставі викладеного та

Outcome: dismissed