Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

28.082017 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просила визначити порядок користування земельною ділянкою домоволодіння за адресою: [ADDRESS] між співвласниками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відповідно до порядку користування земельною ділянкою, що склався та земельно-технічною експертизою. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власницею 22/100 часток домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що було виділено в окрему адресу: [ADDRESS] . Іншими співвласниками домоволодіння по [ADDRESS] є [PERSON] (26/100 часток, які виділені в окрему адресу: [ADDRESS] ), [PERSON] (частка виділена в окрему адресу: [ADDRESS] ), [PERSON] (6/25 часток), [PERSON] (15/100 часток), [PERSON] (13/100 часток). Земельна ділянка за вказаною вище адресою, в тому числі під будівлями та спорудами, перебуває у загальному користуванні усіх співвласників. За багать років склався певний порядок користування спірною земельною ділянкою, тому вважає доцільним визначити порядок користування згаданою земельною ділянкою за порядком користування, що склався. Ухвалою суду від 31.08.2017 р. (головуючий суддя Біцюк А.В.) відкрито провадження у справі. Розпорядженням керівника апарату Заводського районного суду м. Миколаєва №386 від 08.05.2019 року призначено повторний автоматизований розподіл справи в зв`язку з тим, що указом Президента України від 11.04.2019 року №128/2019 суддю [PERSON] призначено на посаду судді Вищого антикорупційного суду, тому вказаний суддя не зможе брати участь у розгляді даної цивільної справи. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.05.2019 р. головуючим суддею по зазначеній справі призначено суддю Боброву І.В. Ухвалою суду від 20.05.2019 р. цивільну справу прийнято до провадження та поновлено провадження. Ухвалою суду від 12.06.2019 р. до участі у справі у якості співвідповідача залучено ТОВ «Торгінвест», у зв`язку з чим відкладено підготовче судове засідання. 21.08.2019 р. [PERSON] до канцелярії суду надала зустрічну позовну заяву, в якій просила визначити порядок користування земельною ділянкою домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , між співвласниками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відповідно до порядку користування земельною ділянкою, що склався, та земельно-технічною експертизою (Т.2 арк. спр.8-9). Ухвалою суду від 04.09.2019 р. замінено первісних відповідачів [PERSON] , ТОВ «Торгінвест» на належного - [PERSON] ; прийнято до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визначення меж та порядку користування земельною ділянкою. Ухвалою суду від 31.10.2019 р. закрито підготовче провадження та справу призначено розгляду по суті. Ухвалою суду від 02.12.2019 р. в судовому засіданні оголошено перерву для виклику експерта, спеціаліста КП «ММБТІ», витребування з Миколаївської обласної державної адміністрації доказів. Ухвалою суду від 02.03.2020 р. в судовому засіданні оголошено перерву для витребування інформації з Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області. Ухвалою суду від 24.03.2020 р. призначено додаткову судову земельно-технічну експертизу та зупинено провадження у справі. Ухвалою суду від 26.10.2020 р. провадження у справі поновлено. Позивач (за первісним позовом) до судового засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила визначити порядок користування спірною земельною ділянкою за третім варіантом, викладеним у висновку додаткової судової земельно-технічної експертизи. Відповідач (за первісним позовом) [PERSON] до судового засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила визначити порядок користування спірною земельною ділянкою за третім варіантом, викладеним у висновку додаткової судової земельно-технічної експертизи. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила визначити порядок користування спірною земельною ділянкою за третім варіантом, викладеним у висновку додаткової судової земельно-технічної експертизи. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду були повідомлені своєчасно належним чином, причини неявки суду не повідомили, відзивів на позовні заяви до суду не направляли. Суд, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги первісного позову [PERSON] та зустрічного позову [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до листа директора КП ММБТІ від 02.03.2017 р. №591 нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , знаходиться у спільній частковій власності [PERSON] (22/100 часток), [PERSON] (6/25 часток), [PERSON] (15/100 часток), [PERSON] (13/100 часток). Згідно з рішенням ВК ММР від 25.05.2012 за №545 нерухомому майну, яке складало 26/100 часток, що належало [PERSON] , надано нову адресу: [ADDRESS] . Відповідно до рішення ВК ММР від 26.08.2016 за №819 нерухомому майну, яке складало частку 22/100, яка належала [PERSON] , було надано адресу: [ADDRESS] (т.1 арк.спр.15, 38). Як вбачається з матеріалів архівної інвентаризаційної справи КП ММБТІ співвласникам в домоволодінні [ADDRESS] належать: співвласникові [PERSON] - 22/100 частини ( [PERSON] - 14/100 частини, [PERSON] - 8/100 частини) на підставі договору дарування від 16.03.2006 р., договору міни від 07.06.2002 р. №5390; співвласникові [PERSON] - 26/100 частин ( [PERSON] - 9/100, [PERSON] 7/100, [PERSON] - 10/100 частин) на підставі договору купівлі-продажу №2-22 від 22.02.2001 р. та договору купівлі-продажу від 14.03.2001 р. №1302; співвласникові [PERSON] - 24/100 частин ( [PERSON] -16/100, [PERSON] - 8/100 або 2/25 частин) на підставі договору купівлі-продажу від 07.07.1987 р. №2-2334, рішення нарсуда від 27.09.1979 р.; співвласникові [PERSON] - 15/100 частин ( [PERSON] ) на підставі договору дарування від 11.09.1987 р. №2-2941; співвласникові [PERSON] - 13/100 частин - помер, ТОВ «Торгінвест» на підставі договору дарування від 10.10.1975 р. №2-1425. За договором купівлі-продажу житлового будинку від 25.11.2016 р. [PERSON] передав у власність, а [PERSON] прийняла у власність житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] (т.1 арк.спр.26). Зазначене також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.1 арк.спр.27). За договором оренди землі від 05.08.2003 р. ММР передала, а ПП [PERSON] прийняла в оренду із співвласниками будівель земельну ділянку площею 500 кв.м з визначенням ідеальної частки ПП [PERSON] від земельної ділянки площею 500 кв.м у розмірі 116 кв.м, зарахувавши її до земель комерційного використання для обслуговування приміщення магазину ті підсобних приміщень по [ADDRESS] (т.1 арк.спр.11-12). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.08.2016 р. №65468386 нежитлове підвальне приміщення по [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] (т.1 арк.спр.203). Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У ч.ч.1, 3 ст. 358 ЦК України зазначено, що право спільної часткової власності здійснюється власниками за їх згодою. Кожен з співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Частиною 1 статті 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 09 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), N 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II). Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці рішення від 13 травня 1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі Наталія Михайленко проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. За змістом частини першої статті 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). У відповідності до ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Згідно з ч.4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. При пред`явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. В роз`ясненнях, наданих судам у пункті 21 Постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 №7 зазначено, якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Відповідно до п.25 Постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 №7, суд приймає рішення щодо встановлення порядку користування, зокрема, на підставі: документів про надання земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку й господарських будівель та споруд; плану земельної ділянки, відведеної в натурі (на місцевості); план цієї ділянки із зазначенням її частин, що перебувають у фактичному користуванні кожного із співвласників житлового будинку, а також розташованих на ній будівель, плодоягідних насаджень; правовстановлюючих документів на будинок із зазначенням розміру часток кожного із співвласників. Задля забезпечення повного та всебічного розгляду справи судом було призначено судову земельно-технічну експертизу. При цьому висновки, зроблені експертом (висновок експерта від 20.03.2019 р. №125-110) не в повній мірі відповідають обставинам справи, оскільки не відображають ідеальної частки власності, що належить [PERSON] , варіанти визначення порядку користування земельною ділянкою з урахуванням її частки (т.1 арк.спр.153-171). Згідно з висновком додаткової судової земельно-технічної експертизи від 04.08.2020 р. №125-110/1 були запропоновані варіанти для визначення судом порядку користування земельною ділянкою по [ADDRESS] , між співвласниками відповідно до ідеальної частки кожного із співвласників вказаного домоволодіння (т.2). [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у своїх заявах підтримали третій варіант порядку користування (по приближеному до ідеальних часток співвласників, згідно побажань [PERSON] , відносно до другого варіанту порядку користування), відповідно до якого запропоновано виділити в користування співвласника [PERSON] частину земельної ділянки площею 20,43 кв.м. розмірами 5,3 х 3,85м. , при цьому загальне користування між співвласниками [PERSON] та [PERSON] залишиться площею - 21,19 кв.м.; виділити співвласнику [PERSON] , згідно її побажання, частину земельної ділянки площею 22,25 кв.м. розмірами 5,3 х 3,32м. та 1,5 х 3,12м. На підставі вимірів, виконаних розрахунків, площі земельних ділянок, що будуть знаходитися в користуванні кожного співвласників: [PERSON] - 114,89 кв.м., зокрема: під будівлями - 102,84 кв.м., під інд землею - 12,05 кв.м. в т.ч. загальне з [PERSON] , - 10,59 кв.м.; [PERSON] - 111,47 кв.м., зокрема: - під будовами - 98,04 кв.м., під інд землею - 13,43 кв.м., в т.ч. загальне з [PERSON] - 10,59 кв.м.; [PERSON] -65,47 кв.м., зокрема: під будовами - 45,04 кв.м.; під інд землею - 20,43 кв.м.; [PERSON] - 111,73 кв.м., зокрема: під будовами - 84,7 кв.м., під інд землею - 27,03 кв.м.; [PERSON] ( [PERSON] ) - 52,68 кв.м.,зокрема: під будовами - 30,43 кв.м., під інд землею - 22,25 кв.м. Ділянка загального користування між співвласниками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - 29,7 кв.м., т.т. по 7,43 кв.м. Фактично співвласники будуть користуватися земельними ділянками в домоволодінні: [PERSON] - 122,32 кв.м., що на 15,4 кв.м. більше від ідеальної долі -106,92 кв.м.; [PERSON] - 118,9 кв.м., що на 7,46 кв.м. менше від ідеальної частки - 126,36 кв.м.; [PERSON] - 72,9 кв.м., що відповідає ідеальної частки -72,90 кв.м.; [PERSON] - 111,73 кв.м., що на 4,91 кв.м. менше від ідеальної частки - 116,64 кв.м.; [PERSON] - 60,11 кв.м., що на 3,07 кв.м. менше від ідеальної частки - 63,18 кв.м. Відповідно до ч.1 ст. 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Зазначені положення щодо користування власністю цілком повинні застосовуватись до майнових прав на майно (зокрема до права користування земельною ділянкою). Відтак право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п`ята статті 319 ЦК України). Отже, при вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою,погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном. Згідно з ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи викладені обставини, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача за первісним та зустрічним позовом, встановивши порядок користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , відповідно до третього варіанту порядку користування (по приближеному до ідеальних часток співвласників, згідно побажань [PERSON] , відносно до другого варіанту порядку користування), запропонованому у висновку додаткової судової земельно-технічної експертизи від 04.08.2020 р. №125-110/1

Outcome: approved