Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

28 листопада 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Зміївської ТЕС, в якій просить зобов'язати відповідача здійснити переведення його з посади слюсаря з ремонту котельних та пило заготівельних цехів Зміївської ТЕС на посаду сторожа автотранспортного цеху Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго»; визнати наказ директора Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго» № 333 від 27 червня 2013 року незаконним; зобов'язати відповідача здійснити нарахування заробітної плати з врахуванням посадового окладу слюсаря з ремонту котельних та пило заготівельних цехів Зміївської ТЕС в розмірі 4009 грн. з 01 липня 2013 року по день винесення судового рішення; стягнути з відповідача різницю у посадовому окладі слюсаря з ремонту котельних та пило заготівельних цехів Зміївської ТЕС в розмірі 6681,15 грн. за період з 01 липня 2013 року по 01 грудня 2013 року; стягнути з відповідача компенсацію за спричинену моральну шкоду в сумі 10 000 грн. Ухвалити окрему ухвалу відносно посадових осіб Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго» для вжиття заходів щодо усунення причин та умов порушення діючого законодавства України та його законних трудових прав. Позивач посилався на те, що 31 березня 2011 року його було незаконно звільнено з посади слюсаря з ремонту котельних та пило заготівельних цехів 5 розряду. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 07.11.2012 року його було поновлено на роботі, фактично він був допущений до роботи 07.03.2013 року. Відповідно до висновку Центральної лікарсько - експертної комісії від 04 червня 2013 року № 18/864 йому було встановлено професійне захворювання, у зв'язку з чим йому були запропоновані вакантні посади для переведення, згідно медичного висновку. Ним була обрана посада сторожа в автотранспортний цех зі збереженням заробітної плати. 26 червня 2013 року він був направлений на обов'язків попередній медичний огляд для визначення придатності виконувати роботу сторожа. Відповідно до висновку медичної комісії він визнаний придатним для виконання роботи сторожа, але наказом № 333 від 27.06.2013 року його було відсторонено від роботи слюсаря з ремонту котельних та пило заготівельних цехів 5 розряду до вирішення питання щодо переведення на іншу роботу або звільнення. , та згідно ст.. 113 КЗпП України вирішено нараховувати заробітну плату в розмірі 2/3 від посадового окладу. На неодноразові звернення на ім.»я директора Зміївської ТЕС, йому було повідомлено про те, що звільнений у зв'язку з тим, що ним не було надано згоди на переведення. Позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у ньому. Крім того, представником позивача надано додаткові пояснення з приводу заявлених вимог, які приєднані до матеріалів справи. В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, та пояснив, що відповідно до ч. 1 ст. 170 КЗпП України зазначено, що працівників, які потребують за станом здоров'я надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку. Тобто, як вбачається з цієї норми, тільки медичний орган зазначає у своєму висновку строк, на який необхідно перевести працівника на легшу роботу. Але такого медичного висновку не було. А тому, якщо відповідач видав би наказ про переведення позивача на посаду сторожа автотранспортного цеху за його вищезазначеною заявою, то у цьому разі відповідач узяв би на себе обов'язок зберігати його середній заробіток постійно, на залежно від медичного висновку (як би у висновку зазначався строк) або у разі встановлення інвалідності, оскільки уклав би з ним трудовий договір. Крім того, приймаючи до уваги приписи ст. 170 КЗпП, ст. 31 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ст. 6, 17 ЗУ «Про охорону праці», п. 2.13 «Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян», затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13.11.2001 N 455, відповідач взагалі не мав законного права без належного медичного висновку переводити позивача, у якого вже було встановлене професійне захворювання та інші захворювання, які могли суттєво вплинути на його працездатність та на безпечне виконання ним своїх обов'язків, на робоче місце, яке знаходиться у зоні дії таких небезпечних джерел, як транспортні засоби, які можуть спричинити шкоду, як здоров'ю та життю самого позивача, так і іншим працівникам (особам) у разі, якщо позивач із-за свого стану здоров'я буде неспроможний виконати певні правила (техніки безпеки, дорожнього руху тощо). Також у позивача було встановлено професійне захворювання органів слуху, а саме хронічна двостороння сенсоневральна туговухість. При наявності таких хвороб позивач не може належним чином виконувати функціональні обов'язки сторожа автотранспортного цеху Зміївської ТЕС, оскільки відповідно до робочої інструкції ця робота пов'язана з нічними змінами, постійним обходом досить великої охоронюваної території, а також безпосередньо пов'язана з наявністю на робочому місці транспортних засобів, які є джерелами підвищеної небезпеки та можуть спричинити певну шкоду у разі, якщо Позивач, наприклад, із-за плохого слуху не почує наближення транспортного засобу або втратить орієнтацію чи свідомість із-за підвищення артеріального тиску тощо. Нормами діючого законодавства не передбачено, що за працівником, який відповідно до медичного висновку підлягав переведенню на легшу роботу, але відмовився від такого переведення, зберігається середній заробіток. А тому встановлення позивачу оплати праці в розмірі 2/3 посадового окладу було здійснено Відповідачем законно та правомірно, зокрема, у відповідності до ст. 113 КЗпП України. Крім того, відповідно до листа КЗОЗ «Зміївська центральна районна лікарня» від 17.01.2014 р. № 83 (на запит Зміївської ТЕС № 25/876-7453 від 09.12.2013 р.) було повідомлено відповідача про те, що позивач, маючи такі хвороби та враховуючи умови праці, не може працювати сторожем автотранспортного цеху, однак надати відповідний висновок (довідку) ЛКК не може, оскільки він не з'являється на засідання комісії. Суд, вислухавши пояснення сторін, заслухавши свідків, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши кожен доказ окремо та в їх сукупності, дійшов наступного. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що [PERSON] з 12 грудня 1995 року до 31 березня 2011 року працював на посаді слюсаря з ремонту котельних та пило заготівельних цехів 5 розряду. Наказом № 183к від 31 березня 2011 року його було звільнено з займаної посади на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України (а.с. 4-5) Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 07.11.2012 року звільнення [PERSON] за п. 2 ст. 40 КЗпП України, згідно наказу № 183/к від 31.03.2011 року Зміївської ТЕС ВАТ «Центренерго» визнано незаконним, та поновлено [PERSON] на посаді слюсаря по ремонту обладнання котельних та пило заготівельних цехів 5 розряду котельного цеху № 5 Зміївської теплової електричної станції Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (а.с. 6-8) У зв'язку з чим, наказом № 142к від 07.03.2013 року [PERSON] було поновлено на посаді слюсаря з ремонту обладнання котельних та пило заготівельних цехів 5 розряду (а.с. 4-5) Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 726 [PERSON] встановлені трудові рекомендації: протипоказана робота в умовах впливу шуму, фізичних навантажень, вимушеної робочої пози несприятливого мікроклімату (а.с. 9), що підтверджено медичним висновком Центральної лікарсько - експертної комісії про наявність професійного захворювання від 04 червня 2013 року № 18/864, відповідно до якого, у [PERSON] встановлена хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість. Значна (ІV) ст.. за кваліфікацією [PERSON] та [PERSON] захворювання професійне встановлене вперше в клініці професійних захворювань державної установи «Інститут медицини праці НАМН України» (а.с. 10) 26 червня 2013 року [PERSON] звернувся з заявою на ім.»я директора ПАТ «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Зміївської ТЕС про переведення його в автотранспортний цех сторожем зі збереженням заробітної плати у зв'язку з встановленням професійного захворювання (а.с.11) Проте, наказом директора Публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Зміївської ТЕС № 333 від 27.06.2013 року [PERSON] відсторонений від роботи з 01.07.2013 року зслюсаря по ремонту обладнання котельних та пилозаготівлених цехів 5 розщряду цеху централізованого ремонту котельного обладнання № 1 до вирішення питання про переведення на іншу роботу або звільнення. Відповідно до ст.. 113 КЗпП України, на період відсторонення від роботи слюсаря з ремонту обладнання котельних та пило заготівельних цехів 5 розряду централізованого ремонту котельного обладнання № 1 [PERSON] заробітну плату нараховувати в розмірі 2/3 посадового окладу (а.с. 14) Після чого, 03.07.2013 року, 02.10.2013 року, 21.10.2013 року, 15.11.2013 року [PERSON] звертався з заявами на ім.»я директора ПАТ «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Зміївської ТЕС, в яких просив повідомити підстави відсторонення його від роботи та незаконне зменшення заробітної плати. Директором ПАТ «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Зміївської ТЕС була надана відповідь, з якої вбачається, що відсторонення [PERSON] від роботи за професією слюсаря з ремонту обладнання котельних та пило заготівельних цехів 5-го розряду ЦЦРКО-1 відбулося в зв'язку з тим, що не було надано згоди на переведення на легшу роботу. Яка була запропонована у відповідності з висновком центральної лікарсько - експертної комісії від 04.06.2013 року протокол № 18/864, згідно з яким була протипоказана робота в умовах впливу шуму, фізичних навантажень, вимушеної робочої пози, несприятливого мікроклімату. Що стосується оплати праці в розмірі 2/3 тарифної ставки встановленог працівникові розряду (окладу) на час відсторонення від роботи, то таке рішення було прийнято відповідно до ч. 1 ст. 113 КЗпП України (а.с. 20) 21 жовтня 2013 року директор ПАТ «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Зміївська ТЕС звернувся до Зміївської районної МСЕК з письмовим запитом щодо підтвердження можливості виконувати [PERSON] роботи сторожа (а.с. 21) Згідно копії виписки із протоколу рішення обласної ВКК № 3431 від 24.10.2013 року виконувати роботу сторожа [PERSON] працездатний (а.с. 22) Положеннями ст. 170 КЗпП України передбачено обов'язок роботодавця переведення працівника на іншу легшу роботу відповідно до медичного висновку тимчасово або без обмеження строку. Вказана норма кореспондується із приписами ч.5 ст.6 ЗУ «Про охорону праці», де: працівника, який за станом здоров'я відповідно до медичного висновку потребує надання легшої роботи, роботодавець повинен перевести за згодою працівника на таку роботу на термін, зазначений у медичному висновку, і у разі потреби встановити скорочений робочий день та організувати проведення навчання працівника з набуття іншої професії відповідно до законодавства. Дані норми матеріального права мають бути застосовані до спірних правовідносин. Та, оскільки її конструкція має банкетний характер, і відсилає до інших нормативних актів, які регулюють процедуру надання медичного висновку про необхідність тимчасового або без обмеження строку переведення працівника на легшу роботу за станом здоров»я. Таким спеціальним нормативним актом є «Положення про експертизу тимчасової непрацездатності», затверджене наказом Міністерства охорони здоров»я України від 09 квітня 2008 року № 189, зареєстроване у Міністерстві юстиції України 04 липня 2008 року за № 589/15280. Автентичне визначення поняття експертизи тимчасової непрацездатності - це комплексна оцінка порушень функціонального стану організму та інших причин, якими вона обумовлена, що визначають факт тимчасової втрати працездатності, установлення строку непрацездатності, визначення клінічного та трудового прогнозу відповідно до встановленого діагнозу. Відповідно до п.5.3.1. вказаного Положення лікарсько-консультативна комісія закладу охорони здоров»я: вирішує питання експертизи тимчасової непрацездатності за поданням лікуючого лікаря та завідувача відділення після особистого огляду та вивчення даних медичної облікової документації хворого щодо обстеження, подальшого лікування, надання рекомендацій щодо раціонального працевлаштування. Згідно п. 5.3.5. наказу Міністерства охорони здоров'я України № 189 від 09 квітня 2008 року «Про затвердження положення про експертизу тимчасової непрацездатності» до компетенції ЛКК відноситься видача рекомендацій щодо раціонального працевлаштування. Відповідно до п.5.3.9 названого Положення надає висновки або рекомендації про необхідність тимчасового чи постійного переведення на роботу з полегшеними умовами праці за станом здоров»я ( за згодою хворого) чи з усуненням протипоказаних виробничих факторів, визначити характер роботи, що рекомендується, з урахуванням професії хворого. Таким чином, предметом доказування в даній справі є: факт тимчасової втрати працездатності, установлення строку непрацездатності, визначення клінічного та трудового прогнозу відповідно до встановленого діагнозу. Факт професійного захворювання та втрати працездатності позивача [PERSON] встановлено на підставі відповідних медичних висновків. Так, згідно медичного висновку Центральної лікарсько - експертної комісії (ЦЛЕК) про наявність професійного захворювання від 04.06.2013 року № 18/864, виданого Державною установою «Інститут медицини та праці НАМН України» клініка професійних захворювань, [PERSON] встановлено основне захворювання: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, значна (ІV) ст.. за класифікацією [PERSON] та [PERSON] захворювання професійне встановлене вперше в клініці професійних захворювань Державної установи «Інститут медицини праці НАМН України». Підгрунтям для визначення професійної категорії хронічної двобічної сенсоневральної приглухуватості є: дані проведеного клінічного обстеження, типові для професійної патології, в тому числі, дані аудіо метричного обстеження, підтверджені заключенням ДУ «Інститут отоларингології ім.. проф.. О.С.Коломійченка АМН України», розвиток захворювання в період роботи та його динаміка, умови праці, що представлені в санітарно - гігієнічній характеристиці від 10.04.2013 року, згідно яких хворий підлягав впливу шуму, параметри якого перевищували допустимі рівні, професійний маршрут (стаж в професії слюсаря з ремонту устаткування близько 17 років) ( а.с. 9, 10) та сторонами не оспорювався. З листа голови Комунального закладу охорони здоров»я «Обласний центр медико - соціальної експертизи» № 110 від 11.11.2013 року вбачається, що [PERSON] оглянутий 18.09.2013 року обласною МСЕК № 1 по діагнозу: «Хронічна двостороння сенсоневральна туговухість вираженого ступеня (ІV ст.), захворювання професійне». [PERSON] інвалідом не визнаний, встановлено 30 відсотків втрати працездатності за профзахворюванням з 18.09.2013 року по 01.10.2014 рік, згідно наказу МОЗ України від 05.06.2012 року № 420 «Про затвердження Порядку та Критеріїв встановлення медико - соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров»я, пов»язане з виконанням трудових обов'язків». Рекомендовано обмеження в праці по лінії ЛКК. Враховуючи, що [PERSON] інвалідом не визнаний, питання переведення його на іншу роботу необхідно вирішувати на ЛКК лікувально - профілактичного закладу за місцем проживання (а.с. 65) Однак, позивачем та його представником у судовому засіданні на доведено наявність письмового висновку або рекомендації про необхідність тимчасового чи постійного переведення на роботу з полегшеними умовами праці за станом здоров»я ( за згодою хворого) чи з усуненням протипоказаних виробничих факторів, визначити характер роботи, що рекомендується, з урахуванням професії хворого, зокрема на посаду сторожа автотранспортного цеху, про що він написав заяву від 26.06.2013 року (а.с.11) у відповідності до вимог «Положення про експертизу тимчасової непрацездатності», затверджене наказом Міністерства охорони здоров»я України від 09 квітня 2008 року № 189, зареєстровано у Міністерстві юстиції України 04 липня 2008 року за № 589/15280. Доводи позивача та його представника про наявність позитивних медичних рекомендацій щодо переведення позивача на легшу роботу на посаду сторожа АТЦ Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго» від 26.06.2013 року та висновку обласної ЛКК № 3431 від 24.10.2013 року про те, що в професії сторож - працездатний ( а.с.12,.22), судом оцінюються критично, так як вони проводились без урахування тимчасового чи постійного переведення на роботу з полегшеними умовами праці за станом здоров»я ( за згодою хворого), без визначення характеру роботи, що рекомендується, з урахуванням професії хворого. Про наведене свідчить лист головного лікаря Комсомольської міської лікарні № 140 від 28.01.2014 року та лист в.о. головного лікаря КОЗ «Обласна клінічна лікарня -центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ( а.с.128-129, 141). Із яких вбачається, що предметом дослідження не були термін переведення на легшу роботу (постійний чи тимчасовий) та не враховано характер роботи сторожа саме автотранспортного цеху Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго». Вказана неповнота медичних досліджень не узгоджується із вимогами «Положення про експертизу тимчасової непрацездатності», затверджене наказом Міністерства охорони здоров»я України від 09 квітня 2008 року № 189, зареєстровано у Міністерстві юстиції України 04 липня 2008 року за № 589/15280, та свідчить про неналежний медичний висновок щодо рекомендації переведення працівника на більш легку роботу у зв»язку із професійним захворюванням. Крім того, відповідно до лікувальних і трудових рекомендацій від 19.06.2013 року Науково-дослідного інституту гігієни праці та професійних захворювань Харківського національного медичного університету, [PERSON] із урахуванням основного та супутніх захворювань, протипоказана робота в умовах впливу шуму, фізичних навантажень, вимушеної робочої пози , неблагоприємного мікроклімату ( а.с.89). Отже вказані фактори мають бути виключені при дачі рекомендації для переведення на більш легку роботу з визначенням характеру конкретного робочого місця. Із висновку обласної МСЕК від 18.09.2013 року вбачається, що [PERSON] із 18.09.2013 року по 01.10.2014 року втратив 30% працездатності через професійне захворювання. Та йому рекомендовано медичне забезпечення за наслідками професійного захворювання за висновком ВКК за місцем проживання. Сурдопротезований саппур, реабілітація (а.с. 18) В судовому засіданні свідок [PERSON], котра працює заступником головного лікаря Зміївської ЦРЛ з питань тимчасової непрацездатності пояснила, що перевести [PERSON] на легшу роботу у зв»язку із професійним захворюванням можна тільки на підставі висновку ЛКК в якому буде вказаний термін тимчасової непрацездатності та надані рекомендацій із визначенням характеру роботи, що рекомендується. За наведеного, відповідач законно відмовив у переведенні позивача на роботу сторожа автотранспортного цеху Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго». Після встановлення професійного захворювання у позивача, відповідач не припинив трудові відносини із [PERSON], а відсторонив його від роботи на підставі ст. 31 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ст. 6, 17 ЗУ «Про охорону праці» Простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами (ст. 34 КЗпП України). Статтею 113 КЗпП України передбачено, що час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб. Час простою з вини працівника не оплачується. У п. 31 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що згідно з ч. 3 ст. 32 КЗпП України в межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці: систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміни розрядів і найменування посад та інших - допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці та що про ці зміни працівник був повідомлений не пізніше ніж за 2 місяці. Якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов'язку поновити працівникові попередні умови праці. Отже, наказ №333 від 27.06.2013 року директора Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго» є законним. Частина 1 ст. 170 КЗпП України формулює обов'язок власника переводити працівника на іншу, більш легку роботу відповідно до медичного висновку. Висновок про необхідність тимчасового переведення на іншу роботу надає ЛКК лікувальної установи за місцем проживання або роботи працівника. Частина 2 ст. 170 зазначеного Кодексу передбачає збереження за працівниками, переведеними на більш легку нижчеоплачувану роботу згідно з медичним висновком, попереднього середнього заробітку упродовж 2 тижнів з дня переведення, якщо інше не передбачено законодавством. Інше передбачено законодавством лише для працівників, що втратили працездатність у зв'язку із захворюванням на туберкульоз або у зв'язку з нещасним випадком на виробництві чи професійним захворюванням, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2000 року № 1662, і переведених у зв'язку із цим на іншу більш легку роботу. Для таких працівників зберігається попередній середній заробіток на весь час виконання нижчеоплачуваної роботи або надається матеріальне забезпечення за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням. Норма ч. 2 ст. 170 КЗпП України відповідає загальному положенню ч. 1 ст. 114 цього Кодексу. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки висновок ЛКК про переведення позивача на легшу роботу є обов'язковим для виконання роботодавцем, а такого висновку позивачем не надано, а тому підстав для відшкодування позивачу майнової та моральної шкоди не вбачається.

Outcome: dismissed