overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

28 жовтня 2015 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визначення розміру часток у спільній сумісній власності. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебувала в шлюбі з 1999 року, в січні 2013 року рішенням Нововолинського міського суду шлюб між ними розірвано. Від шлюбу у них є двоє неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить їй та відповідачу [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності. Частки учасників спільної сумісної власності КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» не визначались, як і не визначені вони сторонами. Між нею та відповідачем не досягнуто згоди у розподілі вищевказаної квартири, тому змушена звернутися з позовом до суду та просить визначити, що їй належить 1/2 частина квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, будучи повідомленою про час і місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву, в якій просить суд позов розглядати у його відсутності, позов визнає повністю, не заперечує проти задоволення позову. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст.370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитись своєю часткою у праві спільної часткової власності. Враховуючи визнання позову відповідачем, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити та встановити, що [PERSON] належить 1/2 частина квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

28 жовтня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що вона є дочкою [PERSON] До досягнення нею повноліття відповідач виплачував на її утримання аліменти. В цей час вона є студентом 4-го курсу денного відділення Національного університету «Одеська юридична академія», потребує допомоги на проїзд, проживання, харчування, оплату вартості підручників, одяг, але відповідач добровільно такої допомоги їй не надає. З цих підстав позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на період навчання у розмірі ? частини усіх видів його місячного заробітку до закінчення нею навчання. В судовому засіданні позивач позов підтримала. Відповідач позов визнав повністю. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню наступних підстав. Відповідно до ст. 199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Статтею 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доїоду) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітнім дочкою, сином. Відповідач є батьком позивачки. (а.с. 4) З довідки Національного університету «Одеська юридична академія» слідує, що позивачка є студентом 4-го курсу денного відділення цього навчального закладу, запланований термін навчання до 02.07.2016 р. (а.с. 7) Постійно проживає позивачка в с. Барабой, а тому вимушена нести щоденно витрати на проїзд до навчального закладу, потребує допомоги на харчування, одяг, підручники. Відповідач працює і взмозі виплачувати аліменти на користь позивачки. За таких обставин суд дійшов до висновку, що позовні вимоги обгрунтовані і підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір 487 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

28 жовтня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що їй на праві власності належить жилий будинок з господарчими спорудами, що розташований в смт Овідіополі, вул. Т. Шевченка, буд. №180. В цьому будинку з 1996 року зареєстрований її колишній співмешканець [PERSON], який з 2003 року в будинку без поважних причин не проживає. Реєстрація відповідача в будинку перешкоджає їй в розпорядженні цим майном. З наведених підстав позивач просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням в належному їй будинку. В судовому засіданні позивач позов підтримала. Відповідач позов визнав частково і пояснив, що 12 років не проживає в належному позивачці жилому будинку, але не бажає щоб позивачка розпорядилась належним їй будинком без врахування інтересів його та позивачки спільних дітей. Заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною другою статті 405 ЦК України визначено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання і Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Право власності позивачки на жилий будинок про вул. [PERSON], (колишня вул. Леніна), буд №180 в смт овідіополі підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом. (а.с. 60, З будинкової книги слідує, що [PERSON] зареєстрований в належному позивачці будинку з 1996 року. (а.с. 7-8) Реєстрація відповідача в житловому будинку тягне для позивача додаткові витрати з оплати житлово-комунальних послуг, перешкоджає йому в розпорядженні цим майном. З наведених підстав суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

28 жовтня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 28 квітня 2012 року, про що було зроблено актовий запис № 365. Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину доньку Вікторію, [INFO]. Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини припинили своє існування з 2014 року, спільне господарство не ведеться. За таких обставин вважає збереження шлюбу неможливим. Звертаючись до суду позивач просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] 24 квітня 2012 року. Позивач в судове засідання не зявилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Додатково зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином в порядку, встановленому ст. 74 ЦПК України. Причини неявки суду невідомі. Суд вважає за можливе відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України розглянути справу у відсутність відповідача та на підставі ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки всі особи, що беруть участь у справі в судове засідання не зявились, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 28 квітня 2012 року, про що було зроблено актовий запис № 365 (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину доньку Вікторію, [INFO]. (а.с. 5). Суд, приймаючи до уваги обставини справи, письмові пояснення сторін, які визнаються судом достовірними, дійшов висновку, що шлюб на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України належить розірвати, оскільки перебування сторін у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям неможливо і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам дитини, що підтверджено дослідженими судом доказами. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені документально підтверджені (а.с. 1) судові витрати в сумі 487 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

28 жовтня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], про стягнення аліментів, посилаючись на те, що вона перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 20.10.2012 року. Відповідач є батьком їх неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка знаходиться на її утримання. Дитина хворіє. Вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 26.04.2016 року. Відповідач добровільно матеріальну допомогу їй не надає. Її доходів в теперішній час не достатньо для свого самостійного утримання. Тому, просить суд стягнути з відповідача на її утримання аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно до досягнення донькою 3-річного віку, тобто до 26.04.2016 року. У судове засідання сторони не зявилися, до суду надали заяви про розгляд справи у їх відсутність: [PERSON] на позові наполягає, [PERSON] проти позову не заперечує ( а.с. 13,14 заяви). Відповідно ч.2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи проводиться без здійснення фіксування процесу за допомогою звукозаписувального засобу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 20.10.2012 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що Довгинцівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, зроблено актовий запис № 547 ( а.с. 5 копія свідоцтва про шлюб). В період спільного проживання у шлюбі у них народилась донька [PERSON], [INFO] ( а.с. 6 копія свідоцтва про народження). Дитина проживає разом з матірю, хворіє має численні вроджені пороки розвитку, вроджений комбінований сколіоз 3 ступеню, дихальна недостатність 2 ступеню, правостороння діафрагмінтарна грижа, СПО ( операція правого купола діафрагми), що підтверджується виписним епікризом Комунального закладу «Обласна дитяча клінічна лікарня Дніпропетровської обласної ради» від 27.10.2015 року ( а.с. 7 копія виписного епікризу). Відповідач матеріальну допомогу на утримання дружини до досягнення донькою 3-х років не надає. Відповідно до\~ст. 75 СК України\~дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до\~ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягненням дитиною трьох років. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Виходячи\~\~з\~\~ дійсних\~\~ обставин\~\~ справи,\~\~матеріального\~\~ становища відповідача, який є повнолітньою, працездатною особою, а отже має можливість вирішити питання відносно свого матеріального забезпечення, суд, з урахуванням принципу розумності та справедливості,\~\~вважає можливим задовольнити позовні вимоги повністю. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

28 жовтня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], про стягнення аліментів, посилаючись на те, що вона перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 29.06.2013 року. Відповідач є батьком їх неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], який знаходиться на її утриманні. Вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 26.11.2016 року. Відповідач добровільно матеріальну допомогу їй не надає. Її доходів в теперішній час не достатньо для свого самостійного утримання. Тому, просить суд стягнути з відповідача на її утримання аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно до досягнення сином 3-річного віку, тобто до 26.11.2016 року. У судове засідання сторони не зявилися, до суду надали заяви про розгляд справи у їх відсутність: [PERSON] на позові наполягає, [PERSON] проти позову не заперечує ( а.с. 12,13 заяви). Відповідно ч.2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи проводиться без здійснення фіксування процесу за допомогою звукозаписувального засобу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 29.06.2013 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що Довгинцівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, зроблено актовий запис № 251 ( а.с. 5 копія свідоцтва про шлюб). В період спільного проживання у шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO] ( а.с. 6 копія свідоцтва про народження). Дитина проживає разом з матірю. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дружини до досягнення сином 3-х років не надає. Відповідно до\~ст. 75 СК України\~дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до\~ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягненням дитиною трьох років. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Виходячи\~\~з\~\~ дійсних\~\~ обставин\~\~ справи,\~\~матеріального\~\~ становища відповідача, який є повнолітньою, працездатною особою, а отже має можливість вирішити питання відносно свого матеріального забезпечення, суд, з урахуванням принципу розумності та справедливості,\~\~вважає можливим задовольнити позовні вимоги повністю. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

28 жовтня 2015 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON] Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 01 березня 2008 року в Іванівській сільській раді Очаківського району Миколаївської області. Від шлюбу з відповідачем має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Через відсутність взаєморозуміння, втрату поваги, любові одне до одного сумісне життя є неможливим. Просила розірвати їхній з відповідачем шлюб та залишити їй прізвище, взяте при реєстрацїї шлюбу [PERSON]. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Крім того, зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України, до суду не з'явився, про причини своєї неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності суду не подавав. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 01 березня 2008 року в Іванівській сільській раді Очаківського району Миколаївської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 02. Зазначений факт підтверджуються дослідженим у судовому засіданні свідоцтвом про шлюб серії І-ФП № 034378. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ФП № 064309. Причинами розпаду сімї стали відсутність взаєморозуміння, втрата поваги та любові між подружжям. Враховуючи викладене, суд вважає, що шлюб, укладений між сторонами, фактично розпався, та що за зазначених обставин їх подальше сумісне життя і збереження сімї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, вимоги позивачки про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

28 жовтня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказала, що вони з відповідачем [PERSON], з 15 жовтня 1999 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів громадянського стану м.Дятлово, Гродненської області, р.Білорусь, актовий запис №92. Від шлюбу мають дитину, сина - [PERSON], [INFO]. Позивачка вважає, що їх сімя розпалася остаточно, примирення неможливе. На підставі наведеного, позивачка просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивачка через канцелярію суду надала письмову заяву, якою свої позовні вимоги підтримує, наполягає на розірванні шлюбу та просить суд розглянути справу за її відсутності. Відповідач також надав суду письмову заяву, якою позовні вимоги визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує, просить розглянути справу за його відсутності. Суд вирішив можливим розглянути справу за відсутності сторін. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 15 жовтня 1999 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів громадянського стану м.Дятлово, Гродненської області, р.Білорусь, актовий запис №92 (а.с.5). Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. (а.с.6). Сім'я розпалася і її збереження неможливо. Причиною розпаду сімї стали різні погляди на сімейне життя, шлюб і подружні відносини. За змістом ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вказана норма кореспондується з абз. 6 п.11 розяснень Пленуму Верховного Суду України « Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 14. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. Суд приймає визнання позову відповідачем, так як визнання позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та не суперечить закону. За наявності зазначених вище обставин збереження цього шлюбу надалі є недоцільним, що є підставою для задоволення даного позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

28 жовтня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивує тим, що вона зареєстрована та проживає в квартирі №78 в житловому будинку №13 по вул. Новосодівська м. Словянська, де зареєстрований її батько - відповідач [PERSON] Останній не проживає в квартирі без поважних причин з 2010 року. В звязку з викладеним просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила визнати відповідача втратившим право користування житловим приміщенням. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не зявився, про час, дату і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи, [PERSON], не заперечувала проти задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. У ході судового засідання встановлено, що [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [INFO]. Відповідач, [PERSON], зареєстрований за адресою: [INFO], що підтверджується ксерокопією домової книги та довідкою ОСББ «Даурія» про склад сімї від 28.10.2015 року. Судом встановлено, що відповідач вибув з даної квартири за власним бажанням. [PERSON] не проживає в спірній квартирі з 2010 року, що також підтверджується актом про не проживання від 27.10.2015 року. Перепон у користуванні житлом йому ніхто не чинив. Проте відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст..71,72 ЖК України суд визнає особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни, зокрема , у разі відсутності без поважних причин понад шість місяців. Допитані в судовому засіданні як свідки [PERSON] та [PERSON], які є сусідами сторін, пояснили, що в зазначеній квартирі [PERSON] не мешкає з 2010 року, переїхав на інше місце мешкання. Позивач не чинила йому перешкод в користуванні квартирою. Судом встановлено, що [PERSON] не мешкає без поважних причин в квартирі [ADDRESS] з 2010 року, тобто понад шість місяців без поважних причин, в добровільному порядку виписатися з вказаної квартири не бажає. Виходячи з вищевказаного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані і підлягають повному задоволенню. Позивач не ставить питання щодо відшкодування судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved