Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

27.11.2015р. позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В позовній заяві [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини: [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини усіх видів доходів (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі (свідоцтво про одруження серії І-ЖД № 010308) та мають спільну дитину: [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-ЖД № 205962), який проживає разом з позивачем в с. Концеба, пров. Центральний, 8, Савранського району, Одеської області. Сімейно шлюбні відносини між сторонами припинено з лютого 2013 року по теперішній час. Відповідач жодного разу не поцікавився станом здоровя свого сина, не приймає участі у його вихованні та матеріальному забезпеченні при цьому має можливість її надати. Позивач проживає разом із сином у найманій квартирі, ні власного житла ні господарства вона немає, соціальної допомоги від держави не отримує. У звязку з скрутним матеріальним становищем позивач змушена звернутися до суду з даним позовом, оскільки дитині постійно необхідна матеріальна підтримка. 17.12.2015р. позивач в судове засідання не з'явилася. Надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи (а. с. 14). [PERSON] в судове засідання не з'явився. Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не надав суду заяв про розгляд справи за його відсутності, не повідомив про причини неявки (а. с. 13). У відповідності до положень частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Судом встановлено. 23.11.1996р. Гулянською сільською радою Красноокнянського району Одеської області між сторонами був зареєстрований шлюб (свідоцтво про одруження серії І-ЖД № 010308) (а. с. 4). Відповідач є батьком дитини, що підтверджується записом в свідоцтві про народження серії І-ЖД № 205962 видане Виконкомом Концебівської сільської ради Савранського району Одеської області (а. с. 6). Згідно з довідки Концебівської сільської ради Савранського району Одеської області № 1154 від 25.11.2015р., встановлено, що дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її повному утриманні (а. с. 5). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України\~мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Такий принцип рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах\~Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (ст. 21), громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст. 24). Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2\~ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема\~статтею 180 Сімейного кодексу України\~на батьків покладено обов'язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно до\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Отже, обов'язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є\~безумовним. Таким чином, виходячи з аналізу перелічених норм закону, враховуючи обставини та матеріали справи, суд приходить до висновку, що не зважаючи на те, що шлюб між сторонами зареєстрований, але в наявний час вони проживають окремо один від одного, відповідач, проживаючи окремо, будучи батьком дитини, зобов'язаний утримувати свого малолітнього сина, який проживає з матір'ю. Суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів, які відповідач повинен виплачувати на користь позивача на утримання дитини до його повноліття, в твердій грошовій сумі. Відповідно до\~ст. 182 СК України\~суд при визначенні розміру аліментів враховує такі обставини як стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Позивач не надала суду доказів, які б свідчили про доходи відповідача та його спроможності сплачувати їй заявлену суму аліментів на утримання дитини. З огляду на викладене, на стан здоров'я і матеріальне становище дитини, стан здоров'я і матеріальне становище платника аліментів, приймаючи до уваги обов'язок батька утримувати свою дитину, а також розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку,

Outcome: partial