Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

27.09.2017 року до суду звернулася позивач [PERSON], з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів до відповідача [PERSON] 01.11.2017 року отримання довідка про реєстрацію місця проживання відповідача фізичної особи Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2017 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 23 листопада 2018 року. 23.11.2017 року відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явився подавши клопотання про відкладення справи на іншу дату. Розгляд справи відкладено на 26.01.2018 року . 19.01. 2018 року від позивача надійшла уточнена позовна заява. Учасникам розгляду справи роз'яснені права та обов'язки відповідно до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. В судовому засіданні 26.01.2018 року оголошена вступна та резолютивна частина рішення Згідно уточнених позовних вимог позивач просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 28 липня 2001 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 65 та збільшити розмір аліментів, стягуваних рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09.02.2009 року на утримання двох неповнолітніх дітей з 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідно вік до 3000 грн., щомісячно з моменту звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття з наступною індексацією В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 28.07.2001 року вона уклала шлюб з відповідачем по справі, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів громадянського стану Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 65. Від шлюбу в них народилось двоє дітей: донька [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO]. Протягом останніх двох років сімейне життя між нею та відповідачем поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті привело до фактичного припинення ними шлюбних відносин. Причиною розпаду сімейних відносин стало відсутність взаємопорозуміння між ними, наявність діаметрально протилежних поглядів на шлюб та сім'ю. Вона втратила надію на щасливе сімейне життя, тому вважає, що збереження шлюбу між ними не можливе, так як це суперечить їхнім з чоловіком інтересам та інтересам їх дітей. За рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09.02.2009 року з відповідача на її користь стягнені аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини в відповідного віку. На даний час змінився відсоток мінімального розміру аліментів на утримання дитини з 30% до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проте відповідач самостійно не бажає збільшувати мінімальний розмір аліментів, тому і інтересах дітей вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Строк для примирення просить не надавати. Та просить збільшити розмір стягуваних аліментів на утримання дітей. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в частині розірвання шлюбу. Просить шлюб між ним та позивачкою розірвати не надаючи строку для примирення, проте посилався, що причина розірвання шлюбу у них інша. В частині збільшення розміру стягуваних на дітей аліментів позовні вимоги не визнав посилаючись на те, що він сплачує аліменти на утримання дітей, тому повторно стягувати з нього аліменти на утримання дітей підстав немає. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з'ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що 28 липня 2001 року позивач уклала шлюб з відповідачем по справі, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів громадянського стану Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 65 що підтверджується свідоцтвом про шлюб. В період шлюбу у сторін народилось двоє дітей: донька [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей , в яких сторони записані батьками дітей. Судом встановлено, що шлюбні відносини, ведення спільного господарства та спільне проживання сторони припинили з червня місяця 2017 року . Причиною розпаду сімейних відносин стало те, що між сторонами відсутнє взаємопорозуміння в результаті діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, що створило неможливі умови для спільного проживання сторін та збереження шлюбних стосунків. Доводи відповідача, що причина розірвання шлюбу між сторонами є іншою ніякими доказами не підтверджується, крім того відповідач навіть не називає причину припинення шлюбних відносин. Також доказів про те. що шлюбні відносини припиненні з жовтня 2017 року відповідач не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з вищевикладеного, а також з позиції обох сторін, які настоюють на розірванні шлюбу суд вважає, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу є обґрунтованими, подальше проживання сторін та їх примирення стало не можливим, сторони проживають окремо одне від одного та не підтримують шлюбні відносини. За даних обставин суд вважає за можливе прийняти рішення про розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше перебування сторін у шлюбі на думку суду суперечитиме їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини. Дане рішення приймається судом у відповідності із способом захисту обраним позивачем та передбаченим нормами Сімейного кодексу України. Після розірвання шлюбу суд відповідно до прохання позивачки вважає за можливе відновити їй дошлюбне прізвище - [PERSON]. Відповідно до ст. 115 СК України рішення суду після набрання ним законної сили надсилається органу державної реєстрації актів цивільного стану громадян для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Враховуючи вину обох із сторін у розірванні шлюбу, суд вважає, що понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають частковому відшкодуванню та вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь позивачки 320 грн. Витрати за реєстрацію розірвання шлюбу в органах державної реєстрації актів цивільного стану, на думку суду також повинні бути покладені на сторони в рівних частинах. Вирішуючи позовні вимоги про збільшення розміру стягуваних аліментів, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09.02.2009 року з відповідача на користь позивачки стягнені аліменти на утримання двох дітей: доньки [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини в відповідного віку. Прохаючи збільшити розмір аліментів позивач посилається на збільшення мінімального розміру аліментів відповідно до змін, внесених до Сімейного кодексу. А також просить змінити спосіб стягнення аліментів з частки від прибутку відповідача на тверду грошову суму. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1. 2 ст. 182 СК України - При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 183 СК України - Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України - Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно правової позиції у справі за № 6-143 цс 13 судової палати з цивільних справ Верховного Суду України від 05.02.2014 року в зв'язку з відсутністю імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 С К України зміна розміру аліментів може мати під собою і зміну способу їх присудження. Таким чином суд вбачає наявність порушення прав позивачки щодо утримання дітей зі сторони батька, так як на даний час дійсно змінився мінімальний розмір аліментів, які стягуються на утримання дитини, тв. Внесені зміни до ст. 182 СК України. Таким чином суд вважає за можливе здійснити захист порушених прав позивачки відповідно до обраного нею способу захисту прав, який передбачений нормами Сімейного кодексу України, та з яким погоджується суд і вважає найбільш ефективним для захисту порушених прав дітей на матеріальне забезпечення. При цьому вирішуючи питання про визначення розміру стягуваних аліментів, суд приймає до уваги, що відповідач працює та отримує заробітну плату в середньому 6500 грн., на місяць. Позивач є приватним підприємцем. Інших неповнолітніх дітей, утриманців сторони не мають. Інших обставин, які впливають на розмір стягуваних аліментів. У відповідності до вимог ст. 182 СК України судом не встановлено, а сторонами не доведено. За даних обставин суд вважає за можливе змінити спосіб стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання двох дітей з 1/3 частини всіх видів заробітку його (доходу) , але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на тверду грошову суму 2500 грн., з наступною індексацією відповідно до закону, щомісячно, починаючи стягнення з 27 вересня 2017 року і до повноліття старшої дитини Після досягнення повноліття найстаршою дитиною повноліття, аліменти стягувати за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, якщо ніхто з батьків не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей . Відповідно до ст. 141 СК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 704.80 грн. Відповідачем також заявлялось клопотання про застосування до позивача заходів процесуального примусу за зловживання процесуальними правами, яке відповідач обґрунтовував поданням безпідставного позову, відсутністю предмету спору, який має штучний характер, перекривання фактів позивачем. Проте суд не вбачає підстав для такого застосування заходів процесуального примусу до позивача [PERSON], так як в процесі розгляду даної цивільної справи встановлено, що між сторонами існує спір як з приводу розірвання шлюбу так і з приводу збільшення аліментів. Нормами Сійного Кодексу України передбачені способи захисту таких прав. Позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу задоволені повністю, про збільшення розміру аліментів - частково, тобто позов поданий позивачем є обґрунтований. Крім того прохаючи застосувати до позивача заходи процесуального примусу, відповідач не зазначає, який саме захід має застосувати суд. За даних обставин заявлене клопотання задоволенню не підлягає. На основі ст. 110, 112,180. 182, 183, Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial