Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

28 травня 2019 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшли матеріали позовної заяви [PERSON] до АТ «Укрсоцбанк», держреєстратора ОКП «Софійське БТІ» Волос О.В. про скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2019 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито загальне провадження у цивільній справі. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2019 року було вжито заходи забезпечення позову. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2019 року від державного реєстратора ОКП «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Волос О.В. було витребувано копію реєстраційної справи. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2020 року до участі у розгляді справи було залучено правонаступника відповідача АТ «Укрсоцбанк» АТ «Альфа-Банк». Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2020 року підготовче провадження закрито і справу призначено до розгляду по суті. Позивач у своєму уточненому позові, відповіді на відзив та судовому засіданні 21 жовтня 2020 року, а її представник у ході судового засідання 21 жовтня 2020 року посилалися на те, що 14 квітня 2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено генеральний договір про надання кредитних послуг № 85/045-8, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позивачеві грошові кошти у розмірі 180\~000 доларів США на умовах, визначених договором та додатковими угодами до нього. 14 квітня 2008 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком і позивачем було укладено іпотечний договір № 236 від 14 квітня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гупало К.В. і зареєстрований за реєстровим № 60, предметом якого є нерухоме майно будівля магазину, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] , та нежитлові будівлі, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . У 2009 році, коли позивач не змогла виконувати зобов`язання за кредитним договором, вона запропонувала банкові в рахунок погашення заборгованості забрати предмет іпотеки, проте, банк відмовився. Повідомленням № 19.1-14/96-169 від 10 січня 2012 року банком повідомлено позичальника про повернення кредиту в повному обсязі, сплати відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій за кредитним договором, тобто, 11 січня 2012 року почався перебіг строку позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за кредитним договором. Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку можливе лише у разі досягнення домовленостей між позивачем та відповідачем у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя, що оформлюється письмово. 06 травня 2019 року позивач дізналася, що державним реєстратором ОКП «Софіївське БТІ» Волос О.В. здійснено реєстрацію права власності на нежитлові будівлі, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , підставою якої було повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вважає дії державного реєстратора незаконними, оскільки постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання судових рішень УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області № 52544497 від 21 жовтня 2016 року було накладено арешт на майно боржника [PERSON] . Постановою державного виконавця відділу примусового виконання судових рішень УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області № 54112449 від 12 червня 2017 року було накладено арешт на нерухоме майно боржника. Постановою приватного виконавця № 57010544 від 15 серпня 2018 року накладено заборону на відчуження нерухомого майна. Також, позивачем 18 березня 2019 року та 29 березня 2019 року було подано заяви про заборону вчинення реєстраційних дій. Фактично позивач не погоджується із сумою заборгованості, яку було нараховано кредитором. Також зазначили, що пункт 5.6 договору іпотеки не містить у собі посилання на право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки, а пункт 5.9 дає посилання на пункт 4.6.3, якого договір іпотеки не містить. Крім цього, зазначали, що кредитодавцеві забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, а кредитор 10 січня 2012 року скористався своїм правом вимоги дострокового повернення кредиту, що в свою чергу змінило строк виконання зобов`язання та зумовило початок перебігу позовної давності. Тому у відповідача, державного реєстратора ОКП «Софіївське БТІ» Волос О.В., не було законних підстав для перереєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомого майна. Просили суд скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора ОКП «Софіївське БТІ» Волос О.В. індексний номер 46243591 від 01 квітня 2019 року, запис про право власності № 30964957 від 28 березня 2019 року на об`єкт нерухомого майна торговельний павільйон загальною площею 62,9 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] . У своїй заяві до суду позивач просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник АТ «Альфа-Банк» у відзиві на позовну заяву та у ході судового засідання 21 жовтня 2020 року проти задоволення позовних вимог заперечував. Зазначив, що під час формування та реєстрації заяви державний реєстратор, уповноважена особа обов`язково зазначають відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти, про суб`єктів таких прав, передбачені Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тому на підставі заяви АТ «Укрсоцбанк» державним реєстратором було зареєстровано право власності за АТ «Укрсоцбанк» та жодних порушень допущено не було. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для відмови. При цьому позивач не заперечує, що нею було укладено кредитний договір та договір іпотеки, вона тривалий час користується отриманими коштами. В іпотечному договорі наявне застереження про право кредитора звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку». Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки. Перед реєстрацією права власності за АТ «Укрсоцбанк», було проведено оцінку вартості майна. Станом на проведення реєстраційної дії, арешти були відсутні, про що зазначено у довідці від 05 лютого 2019 року. Також позивачеві було направлено письмове повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язання, яке було отримано позивачем. З приводу пропуску строку позовної давності зазначив, що сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає у можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Законодавством України не визнано сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання, а іпотека має похідний характер і припиняється у разі припинення основного зобов`язання. Також зауважував, що наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотеко держателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно, не є підставою для відмови в державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Представник відповідача надав судові заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Відповідач державний реєстратор ОКП «Софіївське БТІ» Волос О.В. у судове засідання не з`явилася, про час та дату судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 14 квітня 2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» і [PERSON] було укладено генеральний договір про надання кредитних послуг № 085/045-8, відповідно до умов якого банк надав позивачеві грошові кошти у розмірі 180\~000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами строком по 13 квітня 2018 року (а.с. 118-123). 14 квітня 2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» і [PERSON] було укладено додаткову угоду про надання кредитних послуг № 085/045-8-1, якою сторони погодили порядок, строки та розмір щомісячного погашення суми заборгованості (а.с. 124-125). 14 квітня 2008 року в якості забезпечення виконання позичальником зобов`язань за генеральним договором про надання кредитних послуг № 085/045-8 від 14 квітня 2008 року було укладено іпотечний договір № 263, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гупало К.В. і зареєстрований за № 1047, предметом якого є, зокрема, торговельний павільйон загальною площею 62,9 кв.м., який розташовано за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19-20). 21 жовтня 2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» і [PERSON] було укладено договір про внесення змін та доповнень до додаткової угоди № 085/045-8-1 від 14 квітня 2008 року та генеральної угоди № 085/045-8 від 14 квітня 2008 року, яким було визначено розмір відсоткової ставки за умовами генеральної угоди (а.с. 126). Повідомленням (про звернення стягнення на предмет іпотеки) № 19.1-14/96-169 від 10 січня 2012 року ПАТ «Укрсоцбанк» направив вимогу позивачеві про погашення заборгованості (а.с. 127). АТ «Укрсоцбанк» 26 вересня 2018 року було направлено на адресу [PERSON] повідомлення вих. № 13-08/22-17/1 від 03 липня 2018 року про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання (а.с. 53), яку було отримано позивачем (а.с. 54). Відповідно до звіту № ВА 181126-009 вартість торговельного павільйону загальною площею 62,9 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , становить 484\~833 гривні (а.с. 57-78). На підставі рішення державного реєстратора ОКП «Софіївське БТІ» Волос О.В. від 01 квітня 2019 року право власності на спірний об`єкт нерухомого майна торговельний павільйон загальною площею 62,9 кв.м., який розташовано за адресою: [ADDRESS] , було зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк» на підставі повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки № 13-08/22-17/1 від 03 липня 2018 року (а.с. 15 оберт-16). 03 грудня 2019 року юридичну особу АТ «Укрсоцбанк» припинено та її правонаступником є АТ «Альфа-Банк» (а.с. 211-214). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.\~2\~Закону України\~«Про банки\~і банківську\~діяльність» банківський кредит, будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Відповідно до статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. На підставі ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.\~12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частинами першою та третьою статті 33\~ЗУ «Про\~іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Сторона позивача посилалася, що відповідачем державним реєстратором ОКП «Софіївське БТІ» Волос О.В. було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на спірний об`єкт нерухомого майна за відсутності письмової згоди власника такого майна та застереження у самому іпотечному договорі. Також посилалися на відсутність в іпотечному договорі п. 4.6.3 щодо застереження про задоволення вимог кредиторів. Відповідно до положень п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Згідно з умовами іпотечного договору № 263 від 14 квітня 2008 року, зокрема п.п. 5.6.3 та п.п. 5.6.9 п. 5.6. іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку ст. 37 ЗУ «Про іпотеку»; у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», п. 4.6.3 цього договору (застереження про задоволення вимог кредиторів) цей договір є правовстановлюючим документом на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за цим, та є підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за іпотеко держателем в органах БТІ. Згідно з умовами іпотечного договору від 14 квітня 2008 року, сторони погодили підстави та умови звернення стягнення на предмет іпотеки, про що зазначено у п. 5.6 самого іпотечного договору. При цьому суд зауважує, що зазначені твердження позивача про відсутність в іпотечному договорі п. 4.6.3 не можуть бути взятими до уваги, оскільки задоволення вимог кредитора відбулося на підставі ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», оскільки власником майна, яке виступає як предмет іпотеки, раніше надавалася згода на задоволення вимог банку шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, про що зазначено у самому іпотечному договорі від 14 квітня 2008 року, та є лише формальною опискою, яка не змінює умов та не створює правових наслідків для сторін іпотечного договору. Відповідно до\~ч.ч.\~1,\~2\~ст.\~37\~ЗУ «Про\~іпотеку» іпотекодержатель\~може задовольнити\~забезпечену іпотекою\~вимогу шляхом\~набуття права\~власності на\~предмет іпотеки.\~Правовою підставою\~для реєстрації\~права власності\~іпотекодержателя на\~нерухоме майно,\~яке є\~предметом іпотеки,\~є договір\~про задоволення\~вимог іпотекодержателя\~або відповідне\~застереження в\~іпотечному договорі,\~яке прирівнюється\~до такого\~договору за\~своїми правовими\~наслідками та\~передбачає передачу\~іпотекодержателю права\~власності на\~предмет іпотеки\~в рахунок\~виконання основного\~зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Крім цього,\~ст.\~36\~ЗУ «Про\~іпотеку» визначено,\~що сторони\~іпотечного договору\~можуть вирішити\~питання про\~звернення стягнення\~на предмет\~іпотеки шляхом\~позасудового врегулювання\~на підставі\~договору.\~Позасудове врегулювання\~здійснюється згідно\~із застереженням\~про задоволення\~вимог іпотекодержателя,\~що міститься\~в іпотечному\~договорі,\~або згідно\~з окремим\~договором між\~іпотекодавцем і\~іпотекодержателем про\~задоволення вимог\~іпотекодержателя,\~що підлягає\~нотаріальному посвідченню,\~який може\~бути укладений\~одночасно з\~іпотечним договором\~або в\~будь-який\~час до\~набрання законної\~сили рішенням\~суду про\~звернення стягнення\~на предмет\~іпотеки. Договір\~про задоволення\~вимог іпотекодержателя,\~яким також\~вважається відповідне\~застереження в\~іпотечному договорі,\~визначає можливий\~спосіб звернення\~стягнення на\~предмет іпотеки\~відповідно до\~цього Закону.\~Визначений договором\~спосіб задоволення\~вимог іпотекодержателя\~не перешкоджає\~іпотекодержателю застосувати\~інші встановлені\~цим Законом\~способи звернення\~стягнення на\~предмет іпотеки. Договір\~про задоволення\~вимог іпотекодержателя\~або відповідне\~застереження в\~іпотечному договорі,\~яке прирівнюється\~до такого\~договору за\~своїми правовими\~наслідками,\~може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього\~Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Таким чином, іпотекодавець надала добровільну згоду на перереєстрацію права власності за кредитором у разі порушення нею зобов`язань за кредитним договором. Наявність простроченого виконання зобов`язань перед банком позивач не спростовує, а підставою зазначає відсутність її згоди на примусове відчуження належного їй майна та наявність обтяжень на предмет іпотеки, що спростовується наданими до матеріалів цивільної справи доказами. Також [PERSON] було отримано повідомлення банку про намір реалізації свого права на позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки, які було отримано нею особисто та протягом тридцяти днів з дня отримання зобов`язань за генеральним договором виконано не було грошові кошти не повернуто, жодних заперечень кредиторові направлено не було. Натомість позивачем було вчинено дії, спрямовані на вчинення перешкод іпотекодержателю в реалізації свого права на позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом спроби накладення заборони вчинення реєстраційних дій (а.с. 20 оберт, 21). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Щодо порушень державним реєстратором ОКП «Софіївське БТІ» Волос О.В. вимог про перереєстрацію права власності через відсутність письмової згоди [PERSON] , тобто додаткової угоди про задоволення вимог іпотекодержателя на відчуження іпотечного майна, судом вже встановлено, що умовами іпотечного договору від 14 квітня 2008 року сторони погодили, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки здійснюється на підставі задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання та визначено, що зазначений договір є підставою для реєстрації права власності іпотекодерателем на предмет іпотеки (а.с. 20 оберт). Таким чином, суд не вбачає в діях державного реєстратора ОКП «Софіївське БТІ» [PERSON] порушень щодо реєстрації права власності без додаткового договору, згоди або ж довіреності від іпотекодавців. Відповідно до ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач, як сторона по справі, зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст.\~89\~ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, не знайшли підтвердження при розгляді справи та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, підстав, які б дали можливість стверджувати, що відповідачами порушено вимоги чинного законодавства України при реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомого майна, судом встановлено не було. При обґрунтуванні свої позовних вимог позивачем не враховано та не зазначено про наявність укладеного між нею та АТ «Уксоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», іпотечного договору № 263 від 14 квітня 2008 року, яким погодженого умови та підстави позасудового врегулювання спору у випадку його виникнення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме: судовий збір. Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог позивачеві відмовлено, понесені нею судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 1 536 гривень 80 коп. (а.с. 1, 29, 141) слід віднести за її рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed