Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

28 жовтня 2013 року позивачка [PERSON] [PERSON] звернулася до Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам на утримання неповнолітньої дитини і повнолітньої дитини у зв'язку з навчанням та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, мотивуючи свої позовні вимоги ти, що згідно рішеня Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 26травня 2011 року з [PERSON] стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 600 гривень щомісячно до повноліття дитини на її користь. За весь період від винесення рішення до теперішнього часу аліменти не сплачуються у повному обсязі. Згідно довідки сума заборгованості складає 9990 гривень 00 копійок. Просила стягнути з відповідача дану суму заборгованості та пеню з розрахунку 1 % за кожен день від кожного місяця заборгованості у розмірі 47384 гривні 50 копійок, а також судові витрати у розмірі 229 гривень 40 копійок, 343 гривні 85 копійок, та на правову допомогу у розмірі 400 гривень. Позивачка [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі на обгрунтування чого послалася на обставини викладені в позовній заяві та просила позов задовольнити у повному обсязі з підстав, що зазначені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, зазначив, що на сьогоднішній час у нього не больша забогованість так як він сплачує аліменти відповідно до рішення е згоден сплачувати аліменти в такій сумі, у зв'язку з тяжким матеріальним положенням, так як на сьогоднішній день він ніде не працює, і сплачує, аліменти в тій сумі що він може сплачувати, просить суд відмовити в позовних вимогах. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог ( ст. 11 ЦПК України ) установив наступне. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ст. 10 ч. 3 та ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ч. 1, 3 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета спору. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходів їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 4 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадках, передбаченому статтею 199 цього кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Згідно із ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Судом встановлено, що рішенням Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 26 травня 2011 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON], аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 600 гривень щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 12 квітня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Судом також встановлено, що згідно довідки - розрахунку є в наявності заборгованість по сплаті аліментів за [PERSON], сума заборгованості по аліментам згідно виконавчого листа № 2-660 від 26 травня 2011 року станом 01 жовтня 2013 року є 815 гривень 70 копійок, яку відповідач визнав та не оспорює. Судом встановлено, що в провадженні відділу ДВС Ясинуватського міськрайонного управління юстиції перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів № 2-660 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], зазначене виконавче провадження не закінчено. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач протягом усього часу розгляду справи має право змінити підставу або предмет позову (п. 2 ст. 31 ЦПК України). Під предметом позову розуміється матеріально-правова вимога до відповідача, в якій встановлюється спосіб розв'язання спірних правовідносин. Підставою позову визнаються обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (ст. 119 ЦПК). Цими обставинами можуть бути лише юридичні факти, тобто такі факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом було роз'яснено право позивача, відповідача заявляти клопотання про витребування судом доказів, якщо у сторін існують складності в їх отримання, подавати відповідні докази, заявляти клопотання про витребування документів та призначення експертиз по справі. Враховуючи викладене, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, що відповідає ст. 212 ЦПК України, вирішив розглянути справу на підставі наявних у ній доказів. Виходячи з наданих доказів, суд дістається висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до відповідача [PERSON] в частини стягнення заборгованості по аліментам в сумі 9990 гривень 00 копійок не підлягають задоволенню у зв'язку з тим, що на дату винесення судом рішення по справі вказана заборгованість підлягає стягненню державним виконавцем на підставі відкритого виконавчого провадження, виконавче провадження постановою державного виконавця не закінчене, а тому позивачка [PERSON] не позбавлена можливості стягнути вказану суму боргу по аліментам з відповідача [PERSON] при примусовому виконанні судового рішення про стягнення аліментів, на підставі відкритого виконавчого провадження. Суд вважає за необхідне роз'яснити позивачці [PERSON], що вона має право стягнення заборгованості по аліментам на підставі відкритого виконавчого провадження. Що стосується стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментних платежів, то вирішуючи позовні вимоги в цій частині суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотку від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З урахуванням того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується не на всю заборгованість, а на суму несплачених аліментів за той місяць, у якому не проводилось стягнення аліментів. Пеня за один місяць прострочення сплати аліментів становить 1% від добутку простроченої суми аліментного платежу за місяць та загальної кількості днів прострочення. Загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів є сумою пені, нарахованої за кожен місяць періоду, у якому було допущено прострочення сплати аліментів. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 своєї Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках, як вказано в п. 22 зазначеної Постанови, стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Судом встановлено, що заборгованість по аліментам [PERSON] на утримання доньки виникла з вини відповідача, який сплачував аліменти в неповному розмірі, хоча є працездатною особою, не є інвалідом, інших утриманців не має. Тому суд приходить до висновку про те, що підстав для зменшення розміру пені немає. З матеріалів справи вбачається, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась з квітня 2011 року по жовтень 2013 року включно. При цьому в 2011 році відповідачем було сплачено 2100 гривень, в 2012 році відповідачем було сплачено 4360 гривень, по жовтень 2013 року відповідачем сплачено 2750 гривень. Суд вважає за необхідне провести розрахунок пені наступним чином: - з 01 квітня 2011 року до 30 липня 2011 року - 293,10 грн. (*1%) * 122 дня = 1048,07 грн. - з 01 жовтня 2011 року до 31 жовтня 2011 року - 306,6 грн. (*1%) * 31 день = 291, 41 грн. - з 01 лютого 2012 року до 29 лютого 2012 року - 333,6 грн. (*1%) * 29 днів = 322,74 грн. - з 01 травня 2012 року до 31 травня 2012 року - 340,2 грн. (*1%) * 31 день = 358,78 грн. - 3 01 липня 2012 року до 31 липня 2012 року- 343, 2 грн. (*1%) * 31 день = 365,14 грн. - з 01 вересня 2012 року до 31 жовтня 2012 року - 343,2 грн. (*1%) * 61 день = 718,5 грн. - з 01 січня 20123 року до 31 січня 2013 року - 359,10 грн. (*1%) * 31 день = 399,75 грн. - 01 березня 2013 року до 31 березня 2013 року - 363 грн. (*1%) * 31 день = 408,48 грн. - з 01 липня 2013 року до 31 липня 2013 року - 363 грн. (*1%) * 31 день = 408,48 грн. - з 01 вересня 2013 року до 31 жовтня 2013 року - 363 грн. (*1%) * 61 день = 803,79 грн. Таким чином, загальну сума заборгованості з пені складає 5125 гривен 14 копеек, яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Суд також дістався висновку, що відповідач [PERSON] дійсно має заборгованість по оплаті аліментів, але враховуючи матеріальний та сімейний стан відповідача, який не має постійного місця роботи, суд, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства - розумності та справедливості, вважає необхідним визначити неустойку в розмірі 5125 (п'ять тисяч сто двадцать п'ять) гривень 14 копійок. Стосовно вимог про стягнення з відповідача 400 гривень витрат за надання правової допомоги при складанні позовної заяви, ці вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до Постанови КМ України № 590 від 27 квітня 2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних справ...» та Додатку -витрати, пов'язані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень не повинні перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Таким чином, оскільки фахівець у галузі права не приймав участі в судовому розгляді цивільної справи з боку позивача, то вимоги про відшкодування витрат за надання правової допомоги задоволенню не підлягають. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом були понесли судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 229 гривень 40 копійок та 343 гривні 85 копійок, і при цьому, виходячи з вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені ним документально підтвердженні судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволенних позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно дотієї частини пощзовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, в зв'язку з чим суд вважає за необхідне стягнути частково з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений ним судовий збір у розмірі 343 гривні 85 копійок. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial