Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

28 липня 2015 року до суду звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. 10 серпня 2015 року позивач подала уточнену позовну заяву, мотивуючи її тим, що 12 травня 2015 року згідно договору купівлі-продажу, вона стала власником житлового будинку № 58 розташованого по вул.Тезікова в с.Жовте, Софіївського району, Дніпропетровської області. Зазначений будинок на праві приватної власності належав відповідачу [PERSON] в розмірі 1/2 частки та [PERSON] також в розмірі 1/2 частки. Договір купівлі-продажу будинку від 12.05.2015 року укладався між нею, як покупцем та власниками будинку [PERSON] та [PERSON]. Від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої [PERSON], тимчасово виконуючою обов'язки нотаріуса Сочінського нотаріального округу Краснодарського краю [PERSON] від 13.12.2013 року, зареєстровано в реєстрі за № 5Д-2898 (бланк серії 23АА 3227390) діє [PERSON]. Згідно з п.7 зазначеного Договору «Сторони домовились про те, що звільнення відчужуваного житлового будинку від наявних в ньому речей, а також виписку з житлового будинку осіб, які в ньому мешкають, буде здійснено протягом тридцяти календарних днів з дня посвідчення цього договору.» Але з моменту укладення договору купівлі-продажу пройшло уже більше тридцяти днів, а колишня власниця 1/2 частини будинку відповідач [PERSON] продовжує бути зареєстрованою в даному будинку і ніяких мір до зняття з реєстраційного обліку в належному [PERSON] на праві приватної власності будинку, не приймає. Представник відповідача [PERSON] пояснює, що відповідач [PERSON]І перебуває за межами України, з липня місяця 2011 року вона проживає в Абхазії, де працює. Спочатку вона періодично приїздила додому, а з 2012 року зовсім не з'являється за місцем своєї реєстрації. При цьому з реєстраційного обліку за місцем своєї реєстрації в будинку № 58 по вул.Тезікова в с.Жовте, Софіївського району Дніпропетровської області не знялась і по теперішній час проживає постійно в Абхазії. Для того, щоб можна було вирішувати питання, які можуть стосуватися справ [PERSON], в тому числі і управління та розпорядження спадковим майном, відповідач [PERSON] надала своїй дочці - представнику відповідача по справі - [PERSON] довіреність від 13 грудня 2013 року, посвідчену [PERSON], тимчасово виконуючою обов'язки нотаріуса Сочінського нотаріального округу Краснодарського краю [PERSON] та зареєстровану в реєстрі за № 5Д-2898. Відповідач [PERSON], приїхати в Україну, щоб знятись з реєстрації в будинку вона не має змоги. Софіївський районний сектор Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області відмовляє представнику [PERSON] за довіреністю від 13.12.2013 року, завірену належним чином, в знятті [PERSON] з реєстраційного обліку і вимагає присутності при цьому [PERSON] особисто, в звязку з цим позивач просить суд визнати [PERSON], [INFO] такою, що втратила право на користування житловою площею в належному позивачу на праві приватної власності житловому будинку № 58 по вул.Тезікова в с.Жовте, Софіївського району, Дніпропетровської області, внаслідок припинення її права власності на житлове приміщення, розташоване за адресою: вул.Тезікова,58, в с.Жовте, Софіївського району, Дніпропетровської області. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та відповідача, проти позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи надала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Суд розглядає справу в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 травня 2015 року згідно договору купівлі-продажу [PERSON] стала власником житлового будинку № 58 розташованого по вул.Тезікова в с.Жовте, Софіївського району, Дніпропетровської області. Зазначений будинок на праві приватної власності належав відповідачу [PERSON] в розмірі 1/2 частки та [PERSON] також в розмірі 1/2 частки. Договір купівлі-продажу будинку від 12.05.2015 року укладався між [PERSON] як покупцем та власниками будинку [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). Від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої [PERSON], тимчасово виконуючою обов'язки нотаріуса Сочінського нотаріального округу Краснодарського краю [PERSON] від 13.12.2013 року, зареєстровано в реєстрі за № 5Д-2898 (бланк серії 23АА 3227390) діє [PERSON]. Згідно з п.7 зазначеного Договору «Сторони домовились про те, що звільнення відчужуваного житлового будинку від наявних в ньому речей, а також виписку з житлового будинку осіб, які в ньому мешкають, буде здійснено протягом тридцяти календарних днів з дня посвідчення цього договору.» 12 травня 2015 року право власності на придбане житлове приміщення за [PERSON] зареєстровано в установленому законом порядку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.05.2015 року (а.с. 6). Але з моменту укладення договору купівлі-продажу пройшло уже більше тридцяти днів, а колишня власниця 1/2 частини будинку відповідач [PERSON] продовжує бути зареєстрованою в даному будинку і ніяких мір до зняття з реєстраційного обліку в належному [PERSON] на праві приватної власності будинку, не приймає. Відповідно до довідки Нововасилівської сільської ради Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2015 року [PERSON] не проживає на території села Жовте Софіївського району Дніпропетровської області з 2011 року (а.с. 11). Відповідач [PERSON]І . не вчиняє дій направлених на скасування реєстрації її місця проживання за зазначеною адресою, чим порушує право власності [PERSON] Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON], як попередній власник житла, яке вона продала, не є членом сім'ї позивача [PERSON] За приписами пункту 3 частини 1 статті 346 ЦК України, право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі. Оскільки відповідач 12 травня 2015 року продала спірний будинок, то він не може за законом належати їй, власником цього будинку є позивач, яка звернулася до суду за захистом свого порушеного права власності. Відповідно до пункту 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення ( пункт 3 частини першої статті 346 ЦК ) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( наприклад, статті 71,72,116,156 ЖК України, статі 405 ЦК ), а саме від вирішення однієї з таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, згідно статті 11 ЦПК України,особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивач, як власник жилого приміщення, звернулася до суду за захистом свого порушеного права користування та розпорядження цим жилим приміщенням саме шляхом визнання попереднього власника будинку відповідачки такою, що втратила право користування цим житлом. Як вбачається з довідки Нововасилівської сільської ради Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2015 року відповідач -[PERSON] не проживає на території села Жовте Софіївського району Дніпропетровської області з 2011 року ( а.с. 11 ). Враховуючи, що відповідач понад рік, а саме з 2011 року, не проживає у будинку, належний позивачці на праві власності, без поважних причин, право власності відповідача на цей будинок припинилось з часу його відчуження за договором купівлі-продажу від 12 травня 2015 року, відповідач не претендує на проживання в цьому будинку, а тому вона втратила право користування жилим приміщенням, що є наслідком припинення її права власності на це житло. \~Судовий порядок визнання особи, такою, що втратила право користування жилим приміщенням, належним особі на праві приватної власності, передбачений ст. ст. 71, 160, 161 ЖК України. При таких обставинах, суд приходить до висновку, що відповідач втратила право користування вказаним жилим приміщенням, у звязку з чим позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved