Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

28 вересня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до територіальної громади м. Дружківки в особі Дружківської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, в якому вказав, що його матері [PERSON] належав будинок [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на будівлю, виданого на підстав рішення виконкому Дружківської міської ради від 17 жовтня 1951 року. Земельна ділянка під забудівлю надавалася їй як колгоспниці у 1939 році і на цій ділянці [PERSON] побудувала самановий будинок [ADDRESS], а у 1961 році номер будинку змінився на [ADDRESS]. У 1957 році позивач [PERSON] зробив перебудову саманового будинку та побудував цегляний житловий будинок [ADDRESS]. Після смерті матері [PERSON] [INFO] та рідної сестри [PERSON] [INFO] позивач фактично вступив у управління, користування та володіння цим будинком. За весь час користування будинком позивач декілька разів за власні кошти робив капітальні та поточні ремонти будинку, вів господарство, обробляв земельну ділянку. Позивач вважає, що він набув право власності за набувальною давністю на будинок з надвірними будівлями та земельною ділянкою по [ADDRESS], тому що відкрито, добросовісно та безперервно володіє, користується та розпоряджається будинком, надвірними будівлями та земельною ділянкою більше 10 років. Просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на будинок з надвірними будівлями та земельною ділянкою [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги з підстав, викладених позові, просить його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав клопотання про розгляд справи без його присутності. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини справи. Будинок [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на будівлю, виданого на підставі рішення виконкому Дружківської міської ради народних депутатів від 17 жовтня 1951 року. Цим будинком з 1957 року користується позивач [PERSON], що підтверджується його реєстрацією у зазначеному будинку та наявністю у нього усіх документів щодо будинку - технічного паспорта, домової книги, генерального плану, рішень виконкому Дружківської міської ради про визнання права власності на цей будинок тощо. Відповідно до стаття 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Пунктом 8 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» встановлено, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Виходячи із встановлених обставин, суд вважає, що позивач набув право власності на будинок [ADDRESS], оскільки він добросовісно заволодів чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років. Відповідно до статті 119 Земельного кодексу України, який набув чинності з 01 січня 2002 року, громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом. Як вбачається із положень вищенаведеної норми, право на земельну ділянку за давністю користування не виникає автоматично. Наявність у сукупності всіх зазначених умов, передбачених ст. 119 Земельного Кодексу України, породжує у громадянина право на звернення до уповноваженого органу з клопотанням про передачу відповідної земельної ділянки у власність або надання у користування. Право на звернення до уповноваженого органу, у віданні якого перебуває земельна ділянка, виникає у громадянина з моменту закінчення 15-річного строку добросовісного, відкритого і безперервного користування земельною ділянкою. Початок цього строку має бути пов'язаний з моментом, коли громадянин приступив до використання земельної ділянки. Право на звернення громадянина до уповноваженого органу щодо передачі йому земельної ділянки на підставі набувальної давності може бути реалізовано ним у встановленому порядку. Оскільки норма статті 119 Земельного Кодексу України набула чинності 01 січня 2002 року, то право на звернення до уповноваженого органу з клопотанням про передачу відповідної земельної ділянки у власність або надання у користування може бути реалізовано не раніше січня 2017 року. Тому, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позову в частині визнання за ним права власності на земельну ділянку за набувальною давністю.

Outcome: partial