Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

28 травня 2015 року КП «Коменергосервіс» Дніпропетровської міської ради звернулося до суду з позовом до відповідачів [PERSON] і [PERSON] про стягнення збитків в вигляді заборгованості за спожиту теплову енергію та судових витрат. В обґрунтування позову посилався на те, що відповідачі є власниками нежитлового приміщення [ADDRESS], з відповідачами не було укладено договір на постачання теплової енергії до вказаного їх приміщення через незгоду на це відповідачів, але послуги теплопостачання їм надаються, оплата за які позивачу не надходить. Під час планової перевірки стану виконання надання цих послуг і з метою укладання договору за вказаною адресою, абонентом по якій є відповідачі, було виявлено, що поставлена відповідачам теплова енергія належним чином не обліковується, оплати за спожиту теплову енергію немає, внаслідок чого теплопостачальнику завдано матеріальної шкоди, про що був складений акт. Вартість збитків позивача з урахуванням часу користування тепловою енергією відповідачами, сезонності та показників лічильника з урахуванням уточнень і перерахунків складає 9853 грн. 69 коп.. Позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів вказану суму збитків, а також всі витрати на оплату судового збору, задовольнивши позов в повному обсязі (а.с.2-4). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2015 року позовні вимоги Комунального підприємства «Коменергосервіс» Дніпропетровської міської ради до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволенні. Стягнуто солідарно з [PERSON] і [PERSON] на користь Комунального підприємства «Коменергосервіс» Дніпропетровської міської ради збитки в вигляді заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 9853 грн. 69 коп. Також вирішено питання щодо судового збору (а.с.74-76). В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 78-82). Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід скасувати, ухваливши нове рішення про часткове задоволення позовних вимог. Судом 1 інстанції встановлено, що відповідно до рішення № 39/48 Дніпропетровської міської ради від 15 липня 2009 року «Про створення Комунального підприємства «Коменергосервіс» Дніпропетровської міської ради» КП «Коменергосервіс» визначено виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання споживачів лівобережної частини м. Дніпропетровська з функцією транспортування та постачання теплової енергії. На підставі вказаного рішення позивач з жовтня 2011 року по жовтень 2014 року надавав послуги теплопостачання у нежитлове приміщення [ADDRESS] з дотриманням вимог закону. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 06 жовтня 2011 року є власниками нежитлового приміщення [ADDRESS], з відповідачами не було укладено договір на постачання теплової енергії до вказаного їх приміщення через незгоду на це відповідачів, але послуги теплопостачання їм фактично надаються, оплата за які позивачу не надходить. Під час планової перевірки стану виконання надання цих послуг і з метою укладання договору за вказаною адресою, абонентом по якій є відповідачі, було виявлено, що поставлена відповідачам теплова енергія належним чином не обліковується, оплати за спожиту теплову енергію немає, внаслідок чого теплопостачальнику завдано матеріальної шкоди, про що був складений акт, надсилалися попередження щодо заборгованість по сплаті спожитої теплової енергії. Оскільки відповідачі належним чином свої обов'язки по оплаті за надані послуги не виконують, то з урахуванням часу користування тепловою енергією відповідачами, сезонності та показників лічильника й з урахуванням уточнень і перерахунків заборгованість за надані послуги складає 9853 грн. 69 коп. за період з жовтня 2011 року по жовтень 2014 року. Задовольняючи позовні вимоги суд 1 інстанції, виходив з того, що відповідачі зобов'язані оплачувати надані позивачем послуги з теплопостачання, а у зв'язку із невиконанням відповідачами зобов'язань щодо оплати за надані позивачем послуги з теплопостачання, ними завдано позивачу збитки, оскільки виникла заборгованість за надані послуги за період з жовтня 2011 року по жовтень 2014 року в розмірі 9853,69 грн., яка й підлягає стягненню з відповідачів на користь поповича. Висновки суду 1 інстанції щодо обов'язку відповідачів оплачувати за надану теплову енергію, є обґрунтованими і ґрунтуються на вимогах закону. Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги (до яких відповідно до ст..1 цього ж закону віднесено і послуги з теплопостачання) у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, форма та зміст (умови) типового договору затверджуються постановою Кабінету Міністрів України. Доводи апеляційної скарги щодо відсутності обов'язку оплачувати за теплову енергію через відсутність договору між позивачем та відповідачами не є підставою для скасування рішення, оскільки відсутність договору не звільняє відповідачів від обов'язку оплачувати за послугу, які фактично позивачем їм надаються. Крім того, укладання договору є не правом споживачів послуг, а їх обов'язком, який вони відмовилися виконати й не уклали відповідний договір з позивачем. Щодо незгоди відповідачів з розрахунком суми заборгованості, виходячи з площі, яка враховується при цьому, то колегія суддів до уваги зазначене не приймає, оскільки розрахунок здійснювався відповідно до норм споживання теплової енергії та опалення приміщень (СНиП 2.04.05.91) та Рішення Дніпропетровської міської Ради № 333 від 21.08.2013 року. Однак, з висновками суду щодо періоду та суми стягнутої заборгованості повністю погодитися не можна, враховуючи наступне. Так, вирішуючи питання щодо стягнення з відповідачів заборгованості, суд 1 інстанції не в повній мірі з'ясував обставини, які мають значення для вирішення справи по суті та не взяв до уваги заяву відповідачів про застосування позовної давності, чим допустив порушення норм матеріального права (не застосував закон, який підлягав застосуванню). Статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, згідно з якою це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Статтею 257 Цивільного кодексу України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, є підставою для відмови у позові. Початок перебігу строку позовної давності відповідно до ст. 261 Цивільного кодексу України співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами, які випливають з порушення боржниками щомісячних платежів, починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість в розмірі 9853,69 грн. нарахована за період з жовтня 2011 року по жовтень 2014 року і складається з щомісячних окремих платежів. Позивач звернувся до суду з даним позовом 28 травня 2015 року, якому передувало звернення до суду 22 січня 2015 року з заявою про видачу судового наказу за період з жовтня 2011 року по жовтень 2014 року, у прийнятті якої ухвалою від 23 січня 2015 року було відмовлено (матеріали наказаного провадження були оглянуті в суді апеляційної інстанції), чим, відповідно до ст. 264 ЦК України, було перервано перебіг позовної давності. В суді першої інстанції відповідачами було заявлено про застосування позовної давності на підставі ч. 3 ст. 267 ЦК України, однак суд безпідставно не застосував позовну давність, згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, та стягнув заборгованість у повному обсязі за весь період зазначений в позові. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог КП «Коменергосервіс» Дніпропетровської міської ради, яким, з урахуванням заяви відповідачів про застосування позовної давності, слід солідарно стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь КП «Коменергосервіс» Дніпропетровської міської ради заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 7716, 57 грн. за період з лютого 2012 року по жовтень 2014 року та судові витрати.

Outcome: partial