Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

29.01.2014р. позивач звернулася до Полтавського районного суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи позовні вимоги, тим, що відповідач не виконує свої батьківські обов'язки відносно своє неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], так яка остання проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні, батько жодної участі у піклуванні та вихованні дитини не бере, так, як веде аморальний спосіб життя, що і стало підставою звернення до суду. В судове засідання позивач не з'явилась надавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити та додатково просила стягнути з відповідача на її користь понесені витрати за подачу оголошення виклику відповідача в газету в розмірі 120 грн. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Прокурор позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи у відповідності до положень ч.9 ст. 76 ЦПК України, у судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав. За таких обставин, за згодою позивача, проводиться заочний розгляд справи. Від третьої особи: Служби у справах дітей Полтавської райдержадміністрації до суду надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, за згодою позивача, проводиться заочний розгляд справи. Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина 3 ст. 27 визначає, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, але відповідач в судові засіданні не з'являвся, докази про неявку з поважних причин не надавав, клопотань та заяв від нього не надходило, що суд вважає за умисне затягування судового процесу. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що [PERSON], перебувала у шлюбі з відповідачем, [PERSON] з 28.06.1997 року по 20.06.2000 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] (а.с. 9). Відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої доньки, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER](а.с. 8). Як вбачається з листа державного виконавця заборгованість [PERSON] по аліментам станом на 01.12.2013 року становить 16092,57 грн. (шістнадцять тисяч дев'яносто дві грн., 57 коп.) (а.с. 25). Згідно довідки № 14 від 16.01.2014р. виданої Полтавською ЗОШ І-ІІІ ступенів № 29, встановлено, що батько [PERSON] за час навчання дочки [PERSON] не з»являвся до шкоди та не цікавився її навчанням(а.с. 16). Відповідно довідки № 141 від 25.12.2013р. виданої Аграрним коледжем управління і права ПДАА , встановлено, що батько [PERSON] студентки 26-ЮП групи [PERSON] за час навчання дочки не з'являвся до навчального закладу та не цікавився у викладачів навчанням і поведінкою дитини(а.с. 17). Згідно письмових пояснень свідків: [PERSON], [PERSON],[PERSON], які засвідчили про те, що гр. [PERSON] проживав в сім'ї з дружиною [PERSON] та їхньою дитиною близько 2-х років та протягом часу проживання зловживав алкогольними напоями, коли дочці виповнилось два роки покинув сім'ю та виїхав в невідомому напрямку. З того часу мати [PERSON] самостійно виховує доньку, батько у вихованні дитини участі не брав та матеріально не допомагав, долею дитини не цікавиться (а.с. 19, 20, 21). Виконавчим комітетом Щербанівської сільської ради Полтавського району надано довідку № 6150 від 30.12.2013р. якою зазначено, що неповнолітня дитина [PERSON], фактично проживає за адресою [ADDRESS] та області з своєю матір'ю - [PERSON] та перебуває на її утриманні(а.с. 10) Службою у справах дітей Полтавської РДА 03.01.2014р. здійснено виїзд адресою місця проживання позивачки та обстежено умови проживання дитини, складено акт в якому вказано, що дійсно [PERSON] знаходиться на утриманні позивачки, яка самостійно займається виховання та утриманням дитини та умови проживання для дитини сприятливі(а.с.11-12). Згідно ст. 18 Конвенції ООН про права дитини, батьки несуть відповідальність за виховання дитини, її інтереси повинні бути предметом їх основного піклування. Згідно ст. 150 СК України на батьків покладається обов'язок виховувати, ростити дитину, турбуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та інше. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність, готувати її до самостійного життя, праці. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний, духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Відповідно до п. 7 вищезазначеної Постанови, факт ухилення від виховання може бути підтверджено наведеними доказами. Згідно ст. 164 СК України, однією з підстав позбавлення батьків батьківських прав є ухиляння від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Відповідно п.8 Постанови КМУ від 24.09.2008 року (зі змінами та доповненнями) «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини», якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов'язана вжити заходів до позбавлення їх батьківських прав. [PERSON], не має постійного місця проживання, злісно ухиляється від сплати аліментів, протягом 14 років, вихованням дитини не займався. Не приймав участі в оздоровленні дитини, яка знаходилась на диспансерному обліку. Допомоги на лікування дитини в медичних установах, санаторно-курортних закладах та оздоровлення в таборах відпочинку на період літніх канікул від [PERSON] не отримувала. Суд, дослідивши докази зібрані по справі, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає задоволенню відповідно до вимог ст. 164 СК України, оскільки однією з підстав позбавлення батьків батьківських прав є ухиляння від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, що доведено позивачем в судовому засіданні на підставі ст. 60 ЦПК України наявними доказами у справі. Згідно ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав , не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавлення батьківських прав суд може на вимогу позивача вирішити питання про стягнення аліментів. Відповідно до ч.4 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому ст. 199 цього Кодексу - до досягнення нею двадцяти трьох років. Судовий збір підлягає стягненню на користь Держави із відповідача відповідно ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved