Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

28 липня 2016 року позивач [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом, вселення неповнолітньої дитини в квартиру. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона являється матірю неповнолітнього [PERSON], [INFO]. В період з 1997 року по 2007 рік вона разом з сином і відповідачем проживали однією сімєю за адресою: [ADDRESS]. В 2009 році шлюб було розірвано між сторонами і з 2007 року [PERSON] знаходився на утриманні позивача і проживав разом з нею за місцем її реєстрації за адресою: [ADDRESS], де мешкають батьки позивача, зокрема мати, яка перенесла інсульт і потребує на постійний догляд, та батько, який зловживає спиртними напоями. Через це перебування позивача та її сина в зазначеній квартирі стало нестерпним. Відповідачу належить вищевказана квартира за адресою: мкрн. Індустріальний, 78/3, і в якій зареєстрований [PERSON], однак відповідач перешкоджає синові користуватися квартирою. Вважає, що [PERSON] і позивач, як законний представник неповнолітньої дитини, мають право на проживання в цій квартирі, в звязку з чим позивач і звернулася до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, пояснила, що в квартирі за місцем її реєстрації, де вона мешкає разом з сином на теперішній час, нестерпні умови для перебування дитини, для його навчання та психологічного стану. Крім того, зазначила, що оскільки [PERSON] досяг лише 15-річного віку, то вона як його матір, яка утримує і виховує сина, повинна проживати разом із дитиною, а єдиним місцем, де син може проживати це місце його реєстрації. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти вселення сина до квартири, однак заперечив проти вселення колишньої дружини. Також, зазначив, що на теперішній час спірна квартира знаходиться в незадовільному стані, потребує на ремонт. Крім того, зауважив, що в майбутньому планує мешкати в цій квартирі зі своєю цивільною дружиною, яка являється інвалідом, і перебування колишньої дружини в квартирі, вважає неможливим. Стосовно доводів позивача про нестерпні умови проживання в квартирі за її місцем проживання, пояснив, що вважає ті умови ліпшими ніж в його квартирі, оскільки у сина є окрема кімната і усе необхідне, а також в телефонній розмові син йому повідомив про те, що ніяких сварок або скандалів вдома не відбувається і він там почувається добре. Представник третьої особи Служби у справах дітей виконкому Жовтневої районної у м. Кривому Розі ради, в судове засідання не зявився, в наданій суду письмовій заяві просив розглянути справу за відсутності представника третьої особи, просив позовні вимоги задовольнити, оскільки, на його думку, для повноцінного розвитку дитини у неї повинно бути постійне місце проживання, неповнолітній має законне право мешкати разом з матірю за адресою своєї реєстрації. Свідок [PERSON] суду показав, що він рідний дядько позивача, яка проживає з батьками в чотирикімнатній квартирі, яка належить батькам позивача, і в якій окрім позивача з сином, ще мешкають її батьки, сестра з двома дітьми. Батько позивача зловживає спиртними напоями, а мати хвора людина, яка потребує на догляд. У [PERSON] з сином окрема кімната, в якій є необхідні меблі. В квартирі дуже напружена обстановка через постійні скандали, які влаштовує батько позивача, і під час яких ображає свого онука [PERSON], заставляючи його вчити уроки, прибирати. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі в період з 25 січня 1997 року по 25 травня 2008 року (а.с. 67). Під час перебування у шлюбі у сторін народився син [PERSON], [INFO] (а.с. 4), і який зареєстрований в [INFO] і цей факт сторонами не оспорювався. Як вбачається з копії договору дарування квартири від 09.10.2001, посвідченого завідуючою Сьомою криворізькою державною нотаріальною конторою [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2-4310 та в Криворізькому БТІ за № 453 в реєстровій книзі 93Ж 453, квартира за адресою: [ADDRESS], належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 62). Позивач була зареєстрована за вказаною вище адресою в період з 19 липня 2001 року по 23 квітня 2007 року, а з 04.09.2007 зареєстроване місце проживання позивача в [ADDRESS] (а.с. 26 зворотній бік). Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, з огляду на наведене, суд вважає, що позовні вимоги в частині усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення та зобовязання відповідача не чинити перешкод в користуванні спірною квартирою не підлягають задоволенню, так як право такої вимоги має власник житла, яким позивач не являється. Крім того, суд вважає необґрунтованими посилання позивача на положення статті 405 ЦК України як на правові підстави для відновлення порушеного права неповнолітньої дитини, оскільки вказана стаття ЦК України передбачає, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Однак, як встановлено судовим розглядом позивач [PERSON] та неповнолітній [PERSON] на час звернення до суду з цим позовом не проживали разом із відповідачем власником житла понад 8 років, а тому позивач [PERSON] втратила право користування житлом. Що стосується позовних вимог про вселення неповнолітнього до спірної квартири суд виходить з такого. Відповідно до Інформаційної довідки № 69218426 від 28.09.2016 квартира за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності (а.с. 64-65). Згідно копії Акту обстеження житлово-побутових умов, проведеного 17 листопада 2016 року головними спеціалістами служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради, квартира за адресою: [ADDRESS] має задовільний стан, за адресою проживає 7 осіб, в тому числі [PERSON] та [PERSON], останній займає з матірю окрему кімнату, в якій два окремих спальних місця, робочий стіл з персональним компютером, настінні книжкові полиці (а.с. 60-61). Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно (ч. 2 ст. 156 ЖК УРСР). Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються\~законом. Згідно із ч. 3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. В ході судового розгляду позивачем не було надано доказів на підтвердження факту чинення відповідачем перешкод у праві користування неповнолітнім [PERSON] квартирою, в якій він зареєстрований, більш того відповідач неодноразово заявляв в ході судового засідання про те, що він не заперечує і не перешкоджає своєму синові оселитися в спірній квартирі. Крім того, позивачем не доведений і той факт, що неповнолітній проживає в непридатних для життя умовах і що він сам бажає проживати за місцем своєї реєстрації, а не реєстрації матері, тобто позивача, оскільки досяг 15-річного віку і сам має право вирішувати це питання відповідно до закону. Доводи позивача про нестерпні умови проживання в квартирі за місцем її реєстрації, не знайшли свого підтвердження, і були спростовані зібраними по справі доказами: актом обстеження житлово-побутових умов, в якому викладений висновок про задовільний стан житла, в якому проживає неповнолітній, без будь-яких застережень, а також показами свідка, який зазначав, що сварки, які відбуваються між дідом і онуком [PERSON] виникають з приводу побутових питань, іншого судом не встановлено. Отже, на підставі викладеного суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Згідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, в звязку з тим, що позовні вимоги залишені без задоволення в повному обсязі, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: dismissed