Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

27.03.2017 року позивач звернулась до суду із зазначеною заявою, в якій просить встановити факт, що вона за національністю є «полька». В обґрунтування своєї заяви заявник зазначила, що її батьками є: мати [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) та батько [PERSON]. Національність батьків заявника, як убачається зі свідоцтва про їх народження, кожного зазначена відповідно як «росіянин» та «українка». Хоча її дід , батько матері позивачки [PERSON] зазначений в документах, як українець завжди вважав, що його національність «поляк», оскільки його батько [PERSON] за національність був поляком. [PERSON] народився 18.05.1937 року на х. Товстий Корінь. Його батьками були батько: [PERSON] поляк, [PERSON] молдованка. Як вбачається з матеріалів справи у свідоцтві про народження позивачки не зазначається її національність, оскільки законодавством на той час не передбачалось зазначення національності дитини, під час реєстрації її народження. Встановлення вказаного факту необхідно заявнику для того, щоб відновити та зберегти етнічне походження свого роду, оскільки її предки були поляками, що для заявника є дуже важливим. Заявниця у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та просила задовольнити заяву з підстав зазначених у ній. Представник заінтересованої особи у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, при вирішенні справи поклалась на розсуд суду. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. 11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України. Згідно ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни, які належать до національних меншин, національні громадські об'єднання мають право у встановленому в Україні порядку вільно встановлювати і підтримувати зв'язки з особами своєї національності та їх громадськими об'єднаннями за межами України, одержувати від них допомогу для задоволення мовних, культурних, духовних потреб, брати участь у діяльності міжнародних неурядових організацій. Відповідно до ст. 300 Цивільного кодексу України фізична особа має право на індивідуальність. Фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до положень ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Так, факт того, що національність заявника є «полька», підтверджується письмовими доказами, копії яких є в матеріалах даної справи, а саме домовою книгою, де дід заявниці був зареєстрований разом зі своїми батьками, де зазначеного, що його батько, тобто прадід заявниці [PERSON] за національністю «поляк» (а.с. 8-10), що дає суду підстави для встановлення даного факту. Встановлення вказаного факту необхідно заявнику для того, щоб відновити та зберегти етнічне походження свого роду, оскільки її предки були поляками, що для заявника є дуже важливим. На підставі викладеного,

Outcome: approved