Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

27.09.2016 позивач [PERSON] в особі свого представника [PERSON], звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], ПАТ страхова компанія «Україна» про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяних в результаті ДТП. Позовні вимоги мотивував тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 27.09.2013 приблизно о 13 год. 10 хв. між автомобілем «Hyundai Santa Fe», н/p В644АН77 під його керуванням та автомобілем ВАЗ під керуванням [PERSON], він отримав матеріальні збитки, оскільки його автомобіль отримав механічні пошкодження. [PERSON] постанови Саксаганського району м. Кривого Рогу від 23.10.2013 дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія [PERSON] та його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 12.05.2017 представник позивача [PERSON] [PERSON] уточнив позовні вимоги, шляхом предявлення вимог лише до заподіювача шкоди, а саме [PERSON], з якого просить суд стягнути майнову шкоду в сумі 37261 грн. 55 коп., моральну шкоду в сумі 20000 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 573 грн. В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав, просив задовольнити уточнений позов. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, вважав, що розмір моральної шкоди завищений. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що 27.09.2013 приблизно о 13 год. 10 хв. [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], з причепом РТ н.з. 24431 АА в с. Жовтневому Софіївського району по вул. Колгоспна, відїжджаючи від правого узбіччя, не переконавшись в безпеці руху для інших учасників, не надав дорогу автомобілю «Hyundai Santa Fe», н/p В644АН77, що рухався позаду, під керуванням [PERSON], якому даний автомобіль належить на праві приватної власності (а.с.15 зворотній бік). Чим порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху, та скоїв ДТП. Внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. [PERSON] постанови Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.10.2013 по справі № 214/8074/13-п [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП, що мала місце 27.09.2013 (а.с.7). На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Hyundai Santa Fe», н/p В644АН77, була застрахована за полісом RUS/013/08438984 у Страховій компанії «Согласие» з 22.09.2013 по 06.10.2013 (а.с.15). На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ВАЗ 2103, д/н 09853АН, була застрахована за полісом №АС/3942425 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПрАТ «СК «Україна» з 20.08.2013 до 19.08.2014. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну встановлено у 50000 грн., франшиза (страхове відшкодування за шкоду, заподіяну майну потерпілих, завжди зменшується на суму франшизи) - 1000 грн. (а.с.53) [PERSON] №09/010 автотоварознавчого дослідження від 28.09.2013 вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Hyundai Santa Fe», н/p В644АН77становить 37261 грн. 55 коп. (а.с.12-13). Жодних доказів на підтвердження отримання позивачем від страхової компанії відповідача страхового відшкодування суду надано не було. [PERSON] мотивував уточнений позов від 12.05.2017 до [PERSON] тим, що саме діями відповідача йому завдано матеріальної шкоди у розмірі 37261 грн., які фактично понесені на ремонт автомобіля, пошкодженого в ДТП, спричиненого відповідачем. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України, факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобовязання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим, правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV). Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). [PERSON] зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. [PERSON] з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні. Таким чином потерпілому, як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика, як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобовязання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобовязання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обовязку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Тобто, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року (справа №6-2808цс15) і в силу ст.214, 360-7 ЦПК Україну він має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин. Таким чином суд дійшов висновку, що сума завданих в результаті ДТП збитків, хоч і завдана [PERSON], як особою, відповідальність якої застрахована, все рівно має бути стягнута саме з нього, як із заподіювача даної шкоди. З матеріалів справи вбачається, що дорожня транспортна пригода, яка мала місце 27 вересня 2013 року приблизно о 13-10 год. між транспортними засобами ВАЗ 2103 д/н 09853АН, з причепом РТ, н/з 24431АА під керуванням водія [PERSON] та «Hyundai Santa Fe», н/p В644АН77 під керуванням [PERSON], сталася з вини водія [PERSON], і даний факт підтверджується Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 23.10.2013. В результаті вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль «Hyundai Santa Fe», н/p В644АН77, який належить на праві власності [PERSON] Відповідно до [PERSON] №09/010 автотоварознавчого дослідження від 28.09.2013 ПП «Ліалекс-Експерт», який є субєктом оціночної діяльності, матеріальний збиток, спричинений власнику автомобіля «Hyundai Santa Fe», н/p В644АН77, в результаті пошкодження його при ДТП складає 37261 грн. 55 коп. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе забезпечити реалізацію абсолютного права позивача на відшкодування шкоди, завданої майну в результаті ДТП, безпосередньо особою, яка завдала шкоди відповідачем [PERSON] на підставі передбаченої ст.1194 ЦК України та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП - 37261 грн. 55 коп., що не позбавляє відповідача [PERSON] права порушувати питання про захист його майнового інтересу як страхувальника. Щодо позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди, яка полягає в отриманні позивачем сильних душевних стражданнях, пов'язаних із переживанням через пошкодження його майна, неможливості тривалий час користуватись своїм автомобілем, що призвело до порушення нормального ритму життя, пережитий психологічний шок через дорожньо-транспортну пригоду, то суд виходить з того, що ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, суд вважає доведеним в ході судового розгляду, що у результаті ДТП позивачу було завдано моральної шкоди та, враховуючи вимоги розумності і справедливості, характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, та вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 1000 гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Так позивачем, при поданні позову 27.09.2016 сплачено судовий збір (згідно редакції Закону України «Про судовий збір», яка була чинною на дату подання позову) в розмірі 573 грн. з розрахунку 1% ціни позову. При цьому ціна позову вказана 57261 грн. 55 коп. Суд задовольнив позовні вимоги частково: з 57261 грн. 55 коп. лише 37261 грн. 55 коп. У відсотковому співвідношенні це 66,82% від суми позову. В звязку з чим до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору пропорційно задоволених вимог, а саме 66,82% від суми сплаченого судового збору, яка складає 382 грн. 88 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial