Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

28.07.2015 позивач звернулась до суду з позовом до ТДВ «ТК «Уманьхліб» (код юридичної особи 31275189), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача [PERSON], про визнання договору позики від 30.11.2012 між сторонами дійсним та про стягнення боргу за вказаним договором позики в сумі 50\~000,00\~грн. 07.04.2016 за заявою позивача суд своєю ухвалою залишив без розгляду позовну вимогу про визнання договору позики від 30.11.2012, укладеного між сторонами, дійсним. Позивач свою вимогу обґрунтовує посиланням на такі обставини. У листопаді 2012\~року [PERSON], яка була керівником ЗАТ «ТК «Уманьхліб», запропонувала їй, як і іншим працівникам, для підтримки підприємства, яке було на грані банкрутства, внести поворотну фінансову допомогу в розмірі 50\~000 гривень. Оскільки фінансовий стан ЗАТ «ТК «Уманьхліб» в дійсності був важкий, позивач погодилась на пропозицію [PERSON] 30.11.2012 в звязку з відсутністю в неї особисто такої суми коштів, вона оформила договір №\~001-23504-301112 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки, по якому вона отримала кредит в сумі 50\~000 гривень. У цей же день кошти в сумі 50\~000\~грн. були внесені в касу відповідача, і перед цим між ними [PERSON] та ЗАТ «ТК «Уманьхліб» в особі голови правління [PERSON] був укладений договір позики (поворотної фінансової допомоги). Окрім вказаного договору та в його підтвердження керівником ЗАТ «ТК «Уманьхліб» [PERSON] було написано розписку про те, що вона, як голова правління ЗАТ «ТК «Уманьхліб» дає позивачу розписку про те, що отримала від [PERSON] в якості позики кошти в сумі 50\~000 гривень, для виробничих потреб ЗАТ «ТК «Уманьхліб» на умовах повернення до 30.07.2014. Термін повернення позики пройшов, ТДВ «ТК «Уманьхліб», що є правонаступником ЗАТ «ТК\~«Уманьхліб», позичені кошти не повертає, що змусило позивача звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів і просити суд стягнути з ТДВ «ТК «Уманьхліб» на її користь суму позику в розмірі 50\~000,00\~гривень. Позивач [PERSON] в суді підтримала поданий нею позов, підтвердила викладені в позовній заяві обставини та просила задовольнити її позовну вимогу про стягнення коштів. Пояснила, що кошти вона передала на підставі підписаного нею та [PERSON] як керівником ЗАТ «ТК «Уманьхліб» договору позики від 30.11.2012. На підтвердження отримання коштів [PERSON] видала їй розписку від 30.11.2012, оригінал якої перебуває в неї на руках. Станом на цей час жодних коштів на повернення позики Товариство їй не передавало. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовну вимогу про стягнення суми позики з відповідача підтримала, посилаючись на наведені в позовній заяві обставини. Представник відповідача ТДВ «ТК «Уманьхліб» [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, подав письмові заперечення проти позову і просив суд відмовити в їх задоволенні. Посилався на те, що договір позики (поворотної фінансової допомоги) від імені ЗАТ «ТК «Уманьхліб» було укладено [PERSON] Ані договір, ані розписка про отримання коштів, на яку посилається позивач, не знаходяться в Товаристві, тому виникає питання про походження таких документів. Позивач жодних коштів до каси ЗАТ «ТК «Уманьхліб» не вносила. Відповідно до даних каси за 30.11.2012 до каси ЗАТ «ТК «Уманьхліб» було внесено [PERSON] 195\~000 грн., згідно з прибутковим касовим ордером №\~14789. У призначенні даної грошової операції чітко вказано «Прийнято від [PERSON] Підстава внесено позику [PERSON]О.». За період з 01.11.2012 по 31.12.2012 жодних надходжень від [PERSON] до каси ЗАТ «ТК «Уманьхліб» не було, в тому числі позик чи поворотної фінансової допомоги. Відповідач жодних коштів від [PERSON] не отримував, а сам позивач також не надав доказів передачі коштів ЗАТ «ТК «Уманьхліб». ЗАТ\~«ТК «Уманьхліб» отримувало позику від [PERSON], а тому розрахунок здійснювався між ЗАТ «ТК «Уманьхліб» та [PERSON] За час виконання повноважень Голови правління ЗАТ\~«ТК\~«Уманьхліб» неодноразово вносила до каси та брала з каси товариства кошти шляхом оформлення позики та поворотної фінансової допомоги та підписання відповідних прибуткових і видаткових касових ордерів. ТДВ «ТК «Уманьхліб» та її учасники здійснили розрахунок з [PERSON], про що нею власноручно написано розписку. Тому просив суд в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі через їх безпідставність. Третя особа [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позов [PERSON] і вважали її позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. [PERSON] підтвердила, що брала як позику кошти в [PERSON] від імені ЗАТ\~«ТК\~«Уманьхліб» як його керівник, про що були складені договір позики та видана розписка від 30.11.2012. Кошти, отримані від позивача в сумі 50\~000\~грн. та від Коваленко в сумі 45\~000\~грн., і свої гроші в сумі 100\~000\~грн., в загальній сумі 195\~000\~грн. були 30.11.2012 внесені до каси підприємства із заповненням прибуткового касового ордеру про внесення позики від [PERSON], однак вважалося, що позика не від неї особисто, а від позичальників, від [PERSON] Про це також був зроблений від руки запис на квитанції до вказаного прибуткового ордеру зазначено чиї і в якій сумі кошти були внесені до каси підприємства. На час її звільнення з роботи позика позивачу не була повернута. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі. дослідивши письмові докази, надані сторонами, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 30.11.2012 між [PERSON] як позикодавцем та ЗАТ\~«ТК\~«Уманьхліб» (правонаступником якого є ТДВ «Трудовий колектив «Уманьхліб») в особі виконуючої обов'язки голови правління [PERSON] як позичальником був укладений Договір позики (поворотної фінансової допомоги) (далі Договір позики) (а.с.8). Вказаний договір підписаний сторонами: [PERSON] і в.о.\~голови правління ЗАТ\~«ТК\~«Уманьхліб» [PERSON], діючої на підставі Статуту Товариства. Згідно з п.1.1, 1.2 цього Договору позикодавець зобов'язався надати позичальнику позику в сумі 50\~000,00 грн., а останній зобов'язується прийняти ці кошти і повернути їх позикодавцеві у визначений Договором строк, а також сплатити проценти за весь термін надання позики. Пунктом 4.1, 4.2 Договору визначено, що позика надається протягом 2-х днів з моменту підписання цього Договору у готівковому порядку шляхом передачі коштів позичальнику. Повернення коштів позикодавцю має здійснюватися шляхом передачі готівкових коштів позичальником або за згодою сторін перераховуватися на його рахунок. Підтвердженням виконання позикодавцем [PERSON] умов вказаного Договору позики є розписка від 30.11.2012. Так, згідно з розпискою від 30.11.2012 [PERSON], як виконуюча обов'язки голови правління ЗАТ «ТК «Уманьхліб» та діючи на підставі Статуту цього Товариства, отримала від [PERSON] кошти в якості позики в сумі 50\~000,00\~грн. для виробничих потреб підприємства ЗАТ «ТК\~«Уманьхліб» на умовах повернення коштів в строк до 30.07.2014 з виплатою 3% за місяць за користування зазначеними коштами. На час розгляду справи в суді оригінал цієї розписки був у позивача і в подальшому розписка була долучена судом до справи. Те, що отримані від [PERSON] в якості позики кошти в сумі 50\~000\~грн. були передані [PERSON] до каси підприємства підтверджується в сукупності: прибутковим касовим ордером №\~14789 від 30.11.2012 про внесення коштів позики [PERSON] в загальній сумі 195\~000\~грн., квитанцією до вказаного прибуткового касового ордеру, згідно з якою ЗАТ «ТК «Уманьхліб» прийнято від [PERSON] позику в сумі 195\~000\~грн. із записом від руки про те, що до вказаної суми входять кошти Коваленко в сумі 45\~000, [PERSON] в сумі 50\~000 та [PERSON] в сумі 100\~000; а також поясненнями [PERSON], що тримані від [PERSON] кошти вона внесла до каси Товариства разом зі своїми коштами і коштами Коваленко за одним прибутковим касовим ордером. Повноваження [PERSON] станом на 30.11.2012 як виконуючої обов'язки голови правління ЗАТ\~«ТК «Уманьхліб» сторони не оспорюють. Доказів того, що Товариство повернуло особисто [PERSON] суму позики готівкою в обумовлений сторонами строк до 30.07.2014, або через іншу особу, у тому числі через [PERSON], відповідач суду не надав. За наведених вище обставин суд вважає, що ТДВ «ТК «Уманьхліб» як позичальник прострочив виконання свого грошового зобов'язання перед позивачем [PERSON] До правовідносин, що виникли та існують між сторонами, підлягають застосуванню такі норми цивільного законодавства України. Статтею 1046 ЦК України (тут і далі в редакції, чинній на день укладення Договору позики) передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Договір позики як визначено в ст. 1047 ЦК України, укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частин 1, 3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Статтями 526, 527, 530 ЦК України встановлено, що зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст.\~610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.\~612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України в постанові від 18.09.2013 у справі №6-63цс13, який в силу ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для судів України, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За захистом особа може звернутися до суду. Одним зі способів захисту цивільного права є примусове виконання обов'язку в натурі. На підставі наведеного вище, суд дійшов висновку, що у відповідача ТДВ «ТК «Уманьхліб» як позичальника існують грошові зобов'язання перед позивачем [PERSON] як позикодавцем, які виникли з Договору позики, умови якого про повернення суми позики відповідач у визначений Договором строк до 30.07.2014 не виконав, що є підставою для примусового стягнення суми боргу. Отже, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтвердженими належними і допустимими доказами, а посилання відповідача про відсутність у нього будь-яких договірних зобов'язань перед відповідачем не знайшли свого підтвердження. За таких обставин позов [PERSON] підлягає задоволенню повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача суд стягує понесені останнім і документально підтверджені судові витрати на сплату судового збору в сумі 500,00\~грн. та витрати на правову допомогу в сумі 4\~000,00 грн.

Outcome: approved