Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

28.07.2017 року [PERSON] звернулась із вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 29.03.2017 року у м. Одесі на вул. Овідіопольська дорога відбулась дорожньо-транспортна пригода. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 25.04.2017 року винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнана [PERSON], яка керувала автомобілем [NUMBER]. В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль марки «Toyota», державний номерний знак [NUMBER], власником якого є позивач. Згідно експертного звіту №5907 від 17.04.2017 року розмір збитків, завданих власнику автомобіля марки «Toyota», державний номерний знак [NUMBER] складає 68\~259, 03 грн. На момент скоєння ДТП цивільно правова відповідальність автомобіля [NUMBER] була застрахована в ПрАТ «Європейський страховий союз». На час вирішення спору виплата страхового відшкодування позивачу товариством не здійснена. Посилаючись на те, що праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди), позивачем був обраний такий спосіб захисту права як відшкодування збитків безпосередньо відповідачем - [PERSON] Враховуючи викладене,позивач просила стягнути з відповідача : -суму страхового відшкодування в розмірі 68\~259, 32 грн. - витрати на проведення експертного дослідження та відправлення телеграм в розмірі 1\~406, 40 грн. Крім того, позивач просила присудити з відповідача на її користь судовий збір в розмірі 710 грн. та витрати на правничу допомогу. Позивач в судове засідання не з'явилась, представником подана заява, в якій він позов підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. [PERSON] в судове засідання не зявилась, повідомлялась про розгляд справи, про причини неявки не повідомила, заяв про відкладення розгляду справ не надавала. ПрАТ «Європейський страховий союз» в судове засідання не зявилось, повідомлялось про розгляд справи, про причини неявки не повідомило, заяв про відкладення розгляду справ не надавало. Зясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 29.03.2017 року о 17 годині 00 хвилин [PERSON], керуючи автомобілем марки «Toyota», державний номерний знак [NUMBER] по вул. Овідіопольська дорога у м. Одесі порушила п.12.1, п.13.1 ПДР, внаслідок чого скоїла зіткнення з автомобілем марки «Toyota», державний номерний знак [NUMBER]. Власником транспортного засобу марки «Toyota», державний номерний знак [NUMBER] є [PERSON], що підтверджується технічним паспортом СХХ 047696. В результаті ДТП транспортні засоби отримали пошкодження механічного характеру. Характер пошкоджень визначений актом огляду транспортного засобу №5907 від 05.04.2017 року. Вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди встановлена постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 25.04.2017 року. Постанова суду набрала законної сили. Згідно експертного звіту №5907 від 17.04.2017 року розмір збитків, заподіяних власнику автомобіля марки «Toyota», державний номерний знак [NUMBER] складає 68\~259, 03 грн. Експертне дослідження проведене за рахунок позивача, в тому числі і щодо повідомлення відповідача про його проведення шляхом направлення телеграм. Витрати, понесені позивачем на експертне дослідження складають 1.200 грн. + 206, 40 грн. та підтверджуються квитанціями від 31.03.2017 року, 30.03.2017 року. На момент скоєння ДТП цивільно правова відповідальність транспортного засобу марки «Toyota», державний номерний знак [NUMBER] була застрахована в ПрАТ «Європейський страховий союз» згідно договору страхування №АК/3289763. 31.03.2017 року [PERSON] звернулась до ПрАТ «Європейський страховий союз» із заявою про виплату страхового відшкодування. На час вирішення спору виплата страхового відшкодування позивачу товариством не здійснена. В порядку Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» оцінена шкода, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю позивача на час вирішення спору судом не відшкодована. При вирішенні спору суд враховує, що нормами ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин містить Закон України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. За ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до частини 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як вбачається із положень ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно Постанови Верховного Суду України №6-2808цс15 від 20.01.2016 року завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобовязанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання - первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Так, відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Враховуючи викладене, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом предявлення позову до [PERSON] відповідає вимогам закону, кореспондує з обовязком відповідача відшкодувати завдану внаслідок ДТП шкоду в загальному розмірі 71\~079, 23 грн. Судові витрати на оплату судового збору в розмірі 710 грн., документально підтверджені позивачем (квитанція №0.0.816488949.1) підлягають присудженню на її користь в порядку ст. 141 ЦПК України. Поряд із тим, суд не погоджується із доводами позивача про стягнення на її користь понесених витрат на правничу допомогу, оскільки : Відповідно до ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат. Судові витрати розподіляються між сторонами в порядку ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ст. 139 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем наданий договір про надання правової допомоги від 24.07.2017 року, укладений між позивачем та ТОВ «ГРАНД АСІСТАНС», за умовами якого визначені повноваження виконавця, склад, обсяг, вартість послуг. Поряд із тим, позивачем в процесі розгляду справи не визначений конкретний розмір витрат, який вона просить стягнути на свою користь, не наданий детальний опис робіт (наданих послуг), фактично виконаних адвокатом, як і не надано доказів, які підтверджують фактичне здійснення відповідних витрат позивачем. Вищевикладене виключає вирішення судом питання про розподіл судом витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved