Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

28 квітня 2020 року позивач\~ [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про виділ в натурі майна, що є об`єктом права спільної часткової власності. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві власності належить 7/10 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Власником іншої 1/3 частини вищевказаного домоволодіння є [PERSON] . Зазначає, що житловий будинок, в якому їй на праві спільної часткової власності належить частка, перебуває в занедбаному стані та потребує ремонту. Наразі вона обмежена в праві користування та розпорядження часткою житла на власний розсуд, оскільки проведення будь-яких робіт в ньому потребує попередньої згоди іншого співвласника цього нерухомого майна. [INFO] [PERSON] померла. По спливу шести місяців після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась, коло її спадкоємців не встановлено. На думку позивача, належним відповідачем у цій справі є [PERSON] , який є спадкоємцем першої черги після смерті спадкодавця [PERSON] (як син спадкодавця), прийняв спадщину після смерті матері шляхом спільного проживання зі нею на момент смерті та у встановлений законом шестимісячний строк не заявив про відмову від спадщини. Вважає, що виділ в натурі належної їй 7/10 частин житлового будинку не вплине на цільове призначення житла в цілому, адже кожен із співвласників має окремі ізольовані квартири, окремо облаштовані входи до цих квартир, що, в свою чергу, свідчить про наявність технічної можливості переобладнання будинку у відповідності до часток кожного із співвласників у праві спільної часткової власності на вказаний будинок. Враховуючи вищенаведене та з врахуванням уточнених позовних вимог, позивач просить виділити [PERSON] в натурі та визнати особистою приватною власністю 7/10 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , які складаються з самостійно ізольованої квартири [ADDRESS] площею 86,5 м кв, до складу якої входять такі приміщення : 1-3 кімната площею 7,1 м кв., 1-4 кімната площею 10,6 м кв., 2-1 кухня площею 3,8 м кв., 2-2 кімната площею 12,9 м кв., 2-3 кімната площею 10.1 м. кв., 3-1 коридор площею 4,0 м кв., 3-2 кухня площею 8,0 м. кв., 3-3 кімната площею 5,4 м кв., 3-4 кімната площею 10,1 м. кв., 3-5 кімната площею 14,5 м кв., допоміжні приміщення: погріб під частиною будівлі «а5», сарай «Б-1», Ѕ частина огорожі «1-2», Ѕ частина сходів «1а», відповідно до І варіанту виділу, вказаного у висновку №31 судової будівельно-технічної експертизи. Також позивач просить вирішити питання про стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації за відступ від ідеальної частки та припинити право спільної часткової власності на вищевказане домоволодіння. Ухвалою судді від 08 травня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. У встановлений судом строк від відповідача [PERSON] відзив на позовну заяву до суду не надійшов. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, її представник адвокат Мозольська\~О.М. 23 лютого 2021 року подала суду заяву про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, зокрема шляхом направлення судової повістки за місцем його реєстрації та шляхом розміщення судового оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Встановивши, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 223 ЦПК України. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явилися в судове засідання, відзиву на позов не подав та враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені в справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що позивачу [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 7/10 частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Наведене підтверджується копією нотаріально посвідченого договору дарування від 28 березня 2018 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 9,10). Також встановлено, що іншим співвласником домоволодіння є [PERSON] , якій належить 3/10 частки вказаного вище житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами (а.с. 15). Також встановлено, що [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується інформацією, наданою Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації ГТУЮ у Волинській області (а.с. 20). За відомостями Першої Луцької державної нотаріальної контори від 06 лютого 2020 року спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась (а.с. 21). Разом з тим, встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 14 липня 1992 року (а.с. 28). Також встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується інформацією, наданою Управлінням державної міграційної служби України у Волинській області на вимогу суду, зокрема, копією заяви про видачу паспорта громадянину [PERSON] (а.с. 87, 88-89). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Суд враховує доводи позивача, що належним відповідачем у цій справі є [PERSON] , який, як спадкоємець першої черги після смерті спадкодавця [PERSON] , прийняв спадщину шляхом спільного проживання зі спадкодавцем на момент смерті та у встановлений законом шестимісячний строк не заявив про відмову від спадщини. Вказані обставини відповідачем не спростовані. З дослідженої судом копії технічного паспорту на спірне домоволодіння встановлено, що фактично будинок складається з чотирьох квартир, дві з яких перебуває у власності та користуванні позивача (а.с. 13). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч.2, ч.3 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Таким чином житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить сторонам на праві спільної часткової власності. Як вже встановлено судом частка [PERSON] в будинковолодінні по [ADDRESS] становить 7/10 частини. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (частина перша статті 358 ЦК України). Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (частини перша, третя статті 364 ЦК України). Згідно п. 6 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру); виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання. У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Технічна можливість поділу спірного будинковолодіння відповідно до часток співвласників встановлена висновком експерта №53 судової будівельно-технічної експертизи за зверненням [PERSON] від 01 вересня 2020 року та додатками до нього (а.с. 53-67). Будівельно-технічною експертизою визначено два можливі варіанти розподілу житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Обидва запропоновані експертом варіанти виділу передбачають відхилення від ідеальних часток співвласників домоволодіння та необхідність здійснення певних перепланувань чи переобладнань Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини 1,2 статті 89 ЦПК України). Суд враховує, що серед запропонованих варіантів поділу спірного будинковолодіння, варіант поділу [ADDRESS] є таким, що відповідає фактичному порядку користування позивачем своєю часткою у цій власності. Таким чином,\~враховуючи право\~позивача на\~виділ у\~натурі частки\~із майна,\~що є\~у спільній\~частковій власності та ту\~обставину,\~що виділ\~належної їй\~частки є\~технічно можливим, суд приходить\~до висновку,\~що слід\~виділити позивачу\~частку вищезазначеного\~будинковолодіння у\~власність у\~відповідності до\~варіанту №\~1,\~запропонованого висновком експерта №31 судової будівельно-технічної експертизи від 01 вересня 2020 року. За вказаним варіантом поділу частка будинковолодіння, яка виділяється в натурі позивачу [PERSON] , є меншою від ідеальної, а тому з відповідача (частка якого збільшується) в користь позивача слід стягнути грошову компенсацію, розмір якої за розрахунками експерта становить 15\~647 гривень. Частка позивача в домоволодінні після проведення виділу становитиме 27/50. Крім того, визначений судом варіант виділу передбачає такі перепланування (ремонтно-будівельні роботи) в житловому будинку: ліквідувати дверний проріз між приміщеннями 1-1 та 1-3; влаштувати дверний проріз між приміщеннями 1-3 та 2-2; влаштувати дверний проріз між приміщеннями 1-2 та 4-2; горище підлягає виділу відповідно до вертикальної проекції суміжних стін житлового будинку. Також сторонам належить розробити проект та виконати забезпечення кожної квартири інженерними мережами з метою забезпечення кожної квартири інженерними мережами з метою забезпечення їх автономності відповідно до діючих норм і правил, технічних умов експлуатуючих організацій. Підсумовуючи наведене, визначившись з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, враховуючи обраний варіант розподілу спірного будинковолодіння, суд дійшов висновку про задоволення позову. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд встановив, що позивач, звертаючись до суду з цим позовом, сплатила судовий в розмірі 1914,92 грн. (а.с.1). Здійснюючи розподіл судових витрат, суд дійшов висновку, що сплачений судовий збір в розмірі 1914,92 гривень слід стягнути з відповідача на користь позивача, як сторони на користь якої ухвалено рішення.

Outcome: approved