Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

28 грудня 2015 року позивач ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] «ПРИВАТБАНК» в особі представника за довіреністю [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 257373,34 гривень та витрат по сплаті судового збору в розмірі 3860,60 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 18 квітня 2006 року між ним та [PERSON] (надалі позичальник) укладено кредитний договір № GOAWAU00280015, згідно якого банк на умовах цього договору надає позичальнику кредит в сумі 40500 гривень на термін до 18 квітня 2013 року, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в межах строку кредитування, встановленого в договорі. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати [PERSON] повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Позивач свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 40500 гривень. В порушення умов кредитного договору [PERSON] свої зобовязання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором [PERSON] станом на 09 листопада 2015 року має перед позивачем заборгованість на загальну суму 257373,34 гривень, яка складається з наступного: 34985,75 гривень заборгованість за кредитом; 55203,52 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; 2700,40 гривень заборгованість по комісії за користування кредитом; 164483,67 гривень пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. В забезпечення виконання зобовязання за договором № GOAWAU00280015 між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИМ БАНКОМ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено договір поруки в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором [PERSON] Відповідно до умов договору поруки, а саме п. 5 позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобовязань за договором GOAWAU00280015. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю. Стягнуто солідарно з: [PERSON] та [PERSON] на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № GOAWAU00280015 від 18 квітня 2006 року в розмірі 257373 гривні 34 копійок та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3860 гривень 60 копійок. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 05 липня 2017 року вищевказане заочне рішення від 05 лютого 2016 року скасовано, справу призначено до розгляду на 25 липня 2017 року. 25 липня 2017 року, 15 серпня 2017 року судові засідання відкладалась у звязку з неявкою сторін та клопотаннями представника відповідачів [PERSON] щодо відкладення розгляду справи через її перебування у відпустці та зайнятість у іншому процесі відповідно. 02 жовтня 2017 року засідання не відбулось через знаходження судді у нарадчій кімнаті по кримінальній справі. 27 жовтня 2017 року та 11 грудня 2017 року засідання не відбулись через неявку сторін. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 04 січня 2018 року, у відповідності до п.п. 9 п. 1 Розділу ХІII Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України), ст. 19 ЦПК України, прийнято рішення про подальший розгляд справи в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 30 січня 2018 року. 24 січня 2018 року до суду надійшов відзив представника відповідачів [PERSON] на позовну заяву, згідно якого зазначено, що 08 квітня 2006 року між [PERSON] та ЗАТ «КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № GOAWAU00280015, за яким в подальшому у [PERSON] виникла заборгованість, у звязку з чим рішенням Індустріального суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2012 року задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] та звернуто стягнення на рухоме майно за договором застави рухомого майна, а саме автомобіль Daewoo, модель Т13110, рік випуску 2006, для задоволення грошових вимог банку «ПриватБанк» за кредитним договором GOAWAU00280015 від 18 квітня 2006 року в розмірі 107427,23 грн. На виконання вказаного рішення вказаний автомобіль було передано в заклад ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», про що було складено відповідний акт від 27 червня 2013 року, після чого відповідачі вважали та були повністю переконані в тому, що заборгованість за кредитним договором погашена в повному обсязі. Крім того, представник відповідачів не погоджується з доданим розрахунком заборгованості за тілом кредиту та вимогою позивача про стягнення з відповідача пені за несвоєчасність виконання зобовязання за договором у сумі 164483,67 грн. та комісії 2700 грн. Так, відповідач зареєстрований та фактично проживає у м. Бахмут (Артемівськ) Донецької області, який, відповідно до Додатку до розпорядження Кабінету міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р відноситься до населених пунктів на території яких здійснюється антитерористична операція, а тому на підставі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» вимоги позивача щодо стягнення пені не підлягають задоволенню. Також, представник відповідачів вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності. З урахуванням викладеного просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Ухвалою суду від 30 січня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26 лютого 2018 року, одночасно задоволено клопотання представника відповідачів від 24 січня 2018 року про витребування доказів. 26 лютого 2018 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив, згідно якої позивачем зазначено, що відповідач свої зобовязання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого банк був змушений звернутись до суду із позовом про звернення стягнення з метою захисту власних прав та інтересів. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2012 року звернуто стягнення на автомобіль. На сьогоднішній день позивачем заставне майно не реалізовано, але вживаються всі необхідні заходи для здійснення реалізації. Враховуючи, що відповідач продовжує ухилятися від виконання умов кредитного договору, а заборгованість тільки зростає, банк змушений звернутись до суду з метою стягнення заборгованості за кредитним договором. Таким чином, раніше винесене рішення суду про звернення стягнення не позбавляє відповідача відповідальності за взяті зобовязання за договором. З приводу проживання відповідача на території зони АТО позивачем зазначено, що при зверненні до суду з позовом у банку була відсутня достовірна інформація про адресу, за якою на час початку проведення антитерористичної операції проживав відповідач, просив задовольнити позовні вимоги в цій частині в повному обсязі, а після отримання достовірної інформації про адресу реєстрації, проживання/перебування боржника, банком буде виконано вимоги, передбачені ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». З приводу заяви представника відповідачів про застосування строку позовної давності позивачем зазначено, що згідно умов договору строк виконання зобовязання спливає 18 квітня 2013 року, а позивач звернувся до суду з позовом 21 грудня 2015 року, тобто до спливу трирічного строку позовної давності. Враховуючи викладене, позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою суду від 26 лютого 2018 року задоволено заяву представника позивача [PERSON] про відкладення розгляду справи через хворобу представника позивача [PERSON], наступне засідання призначено на 28 березня 2018 року. 28 березня 2018 року судове засідання не відбулось через зайнятість головуючого судді у розгляді іншої справи. 19 квітня 2018 року в судовому засіданні заслухані пояснення представників сторін та досліджено письмові докази. Так, представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. При цьому зауважив, що оцінка автомобіля не відбувалась, оскільки банком не було знайдено покупця. Працівником банку неодноразово здійснювались спроби через сайт planetavto.ua, проте вони виявляються марними, але надати докази щодо намагань реалізації заставного майна представник позивача не зміг, пояснивши, що вони відсутні. Також зауважив, що у разі сплати відповідачами у добровільному порядку заборгованості, автомобіль буде їм повернуто. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві, наполягала на відмові у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки автомобіль був вилучений на підставі рішення суду, а тому відповідачі вважали, що таким чином заборгованість за кредитним договором погашена. Крім того, позивачем жодними доказами не підтверджена сума заборгованості, не проведена оцінка заставного майна, яке було вилучено та з незрозумілих причин до теперішнього часу не реалізовано. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд дістається висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно частини 1 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (ч. 2 ст. 263 ЦПК України). Частиною 5 статті 263 ЦПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України), за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Згідно ч. 4 ст. 14 ЦК України звільнення особи від цивільного обовязку або його виконання може мати місце тільки у випадках, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобовязання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обовязку. При цьому відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. А відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані та обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Судом встановлено, що 18 квітня 2006 року між позивачем та [PERSON] (надалі позичальник) укладено кредитний договір № GOAWAU00280015, згідно п. 1.1 якого банк зобовязується надати позичальникові кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк до 18 квітня 2013 року включно у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 40500 гривень на наступні цілі: купівля автомобіля, а також у розмірі 14742 гривень на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених договором, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,32 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0 % від суми вказаного кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,25 % від суми виданого кредиту, комісії за дострокове погашення кредиту (а.с. 10-11). З умовами надання кредиту позичальник погодився, про що підписався в договорі. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № GOAWAU00280015 18 квітня 2006 року між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИМ БАНКОМ «ПРИВАТБАНКОМ та [PERSON] (надалі поручитель) 18 квітня 2006 року укладено договір поруки № GOAWAU00280015/1 (надалі договір поруки), згідно до п. 2 якого поручитель зобовязується перед кредитором відповідати за виконання позичальником зобовязань по кредитному договору № GOAWAU00280015 від 18 квітня 2006 року. Пунктом 4 зазначеного договору передбачено, що поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за виконання зобовязань по кредитному договору. Згідно з п. 2 договору поруки поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором у тому ж обсязі, що і позичальник (а.с. 12). Згідно копії статуту у новій редакції ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» за рішенням загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року тип Банку з Закритого акціонерного товариства змінено на Публічне акціонерне товариство. У звязку із зміною типу Банку, змінено найменування банку з Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] «ПРИВАТБАНК», яке є правонаступником всіх прав та зобовязань Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (а.с. 18). Відповідно до копії свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 № 054809, ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КБ «ПРИВАТБАНК» знаходиться за адресою: 49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50 (а.с. 17). Згідно копії банківської ліцензії № 22 від 05 жовтня 2011 року, наданої Національним банком України, ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] внесено до державного реєстру банків 19 березня 1992 року за № 92 на право надання банківських послуг, визначених частиною третьою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (а.с. 17). З копії довідки серії АА № 241170 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України вбачається, що ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] «ПРИВАТБАНК» є юридичною особою, його керівником є [PERSON], та видами діяльності за КВЕД (класифікація видів економічної діяльності) 65.12.0 є інше грошове посередництво та інституційний сектор економіки за КІСЕ (класифікація інституційних секторів економіки) S.12202 інші приватні депозитні корпорації (а.с. 15). З розрахунку заборгованості за договором № GOAWAU00280015 від 18 квітня 2006 року вбачається, що станом на 09 листопада 2015 року відповідач має заборгованість в розмірі 257373,34 гривень, яка складається з наступного: 34985,75 гривень заборгованість за кредитом; 55203,52 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; 2700,40 гривень заборгованість по комісії за користування кредитом; 164483,67 гривень пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором (а.с. 4-6). Також з матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2012 року частково задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», [PERSON] про звернення стягнення та звернуто стягнення на рухоме майно за договором застави рухомого майна, а саме: автомобіль Daewoo, модель Т13110, рік випуску 2006, тип ТЗ: легковий сєдан, № кузова/шасі: Y6DT1311060267597, реєстраційний номер: АН 4248 ВС, що належить на праві власності [PERSON] для задоволення грошових вимог банку Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» за кредитним договором № GOAWAU00280015 від 18 квітня 2006 року в розмірі 107427,23 грн. (а.с. 148). Згідно копії акту ІНН [NUMBER] прийому в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» автомобіля, 27 червня 2013 року в м. Артемівськ працівники ПриватБанкув присутності позичальника [PERSON] оглянули та прийняли в заклад автомобіль марки Daewoo, реєстраційний номер: АН 4248 ВС, рік випуску 2006, № кузова: Y6DT1311060267597, що знаходиться в заставі в ПриватБанку, згідно кредитного договору (номер якого не зазначено в акті) від 15 квітня 2006 року, та який належить на праві власності [PERSON] (а.с. 149). При огляді автомобіля встановлено, що він перебуває в хорошому стані, має незначні подряпини. Акт підписаний двома працівниками ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], що не заперечували представники сторін. З інформації, наданої ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за № 10494-ВБ від 12 лютого 2018 року, вбачається, що банком заставне майно не реалізовано, але вживаються всі необхідні заходи для здійснення реалізації, авто знаходиться на майданчику банку (а.с. 180). Відповідно до інформації наявних баз даних РПС та НАІС ГСЦ МВС України, станом на 06 лютого 2018 року територіальний сервісний центр № 1442 повідомив, що транспортний засіб ЗАЗ-DAEWOO Т13110, 2006 року випуску, сірого кольору, номерний знак [NUMBER], VIN: Y6DT1311060267597, кузов № [NUMBER], зареєстрований на імя [PERSON], [INFO], з 15 квітня 2006 року по теперішній час (а.с. 182). В матеріалах справи відсутні докази того, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з часу набрання законної сили рішенням суду від 18 грудня 2012 року та з моменту фактичного отримання у заклад заставного автомобіля 27 червня 2013 року скористався своїм правом і здійснював будь-які дії, повязані з реалізацією вищевказаного автомобіля. В матеріалах справи, окрім повідомлення від 19 листопада 2005 року (а.с. 7), направленого безпосередньо перед зверненням до суду з позовом, відсутні також інші письмові докази звернення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] та [PERSON] щодо погашення заборгованості за кредитним договором. Зазначені обставини дають суду підстави для застосування до правовідносин по даній справі положень ст. 613 ЦК України. Так, за змістом частини четвертої статті 613 ЦК України боржник за грошовим зобовязанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора, тобто у випадку, якщо кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобовязання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обовязку (частина перша цієї статті). Якщо боржник доведе, що не виконав грошового зобовязання через прострочення кредитора, він звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України, оскільки порушення грошового зобовязання у вигляді його прострочення боржником не настало і в такому разі вважається, що виконання зобовязання відстрочено на час прострочення кредитора (частина друга статті 613 цього Кодексу). Таким чином, ураховуючи суть взаємоповязаних кредитних і заставних зобовязань, факт ухвалення 18 грудня 2012 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська рішення, яким звернено стягнення на рухоме майно за договором застави для задоволення грошових вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», породжує для кредитора обовязок вчинити необхідні для цього дії протягом розумного строку (якщо відповідний строк не визначено законом або договором). Ухилення від учинення таких дій зумовлює виникнення прострочення з боку кредитора. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі №6-2387 цс15 від 06 квітня 2016 року. Ураховуючи зазначене, суд дістається висновку щодо неправомірності дій ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо нарахування процентів за кредитним договором № GOAWAU00280015від 18 квітня 2006 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», оскільки ухилення кредитора від реалізації предмета застави і неможливість вчинити боржникові аналогічні дії, спрямовані на задоволення вимог заставодержателя, має кваліфікуватися як невжиття заходів щодо зменшення збитків, завданих порушенням зобовязання, та призводить до прострочення кредитора. При цьому зобовязання з погашення тіла кредиту в такому разі не припиняється. А згідно розяснень, викладених у пункті 9 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішені спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5 позивач не обмежений правом вибору механізму судового захисту, та може одночасно подавати позов як на звернення стягнення на предмет застави, так і позов на стягнення заборгованості. Проте, звертаючись до суду з позовом про стягнення суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 34985 грн. 75 коп. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надав розрахунку фактичної суми заборгованості станом на 09 листопада 2015 року з урахуванням набрання чинності заочним рішенням суду першої інстанції від 18 грудня 2012 року і здійснення заходів для виконання зазначеного рішення в частині вилучення автомобіля у [PERSON] і звернення стягнення шляхом укладення договору купівлі-продажу із зарахуванням суми, одержаної при продажу автомобіля, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Одночасно позовні вимоги про стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом та пені за несвоєчасність виконання зобовязання за договором також не підлягають задоволенню, як і вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя [PERSON] Оскільки в позові позивачу відмовлено, судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, у розмірі 3860 гривень відповідно до статті 141 ЦПК України відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed