Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

28 березня 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 16 вересня 2000 року уклав шлюб з [PERSON], який був зареєстрований у Відділі реєстрації актів громадянського стану Охтирського міськвиконкому Сумської області, актовий запис № 196. Від спільного життя з відповідачем мають доньку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося. Останній час в сім'ї немає взаємопорозуміння, виникають сварки. Тому, вважає, що в подальшому підтримувати сімейні відносини сенсу немає. Просить розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] До початку судового засідання позивач надав письмову заяву, в якій позов підтримав повністю, справу просив розглянути без його участі. Відповідачка до початку судового засідання також надала суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнала повністю, проти розірвання шлюбу не заперечувала, справу просила розглянути без її участі. В судове засідання сторони не з'явилися, надали суду заяви, в яких просять справу розглядати без їх участі. Позивач позов підтримує, відповідач позовні вимоги визнала. В зв'язку з чим, суд вважає, за доцільне відповідно до вимог ст. ст. 169, 197 ЦПК України розглянути справу у відсутність сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про одруження (а.с.3), 16 вересня 2000 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований у Відділі реєстрації актів громадянського стану Охтирського міськвиконкому Сумської області, актовий запис № 196. Згідно свідоцтва про народження (а.с.4) сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до Ст. 55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 3 Ст. 56 Сімейного Кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 4 ст. 56 СК України примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до Ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно роз'яснення Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року суд не може примушувати жити подружжя однією сім'єю, якщо хоч одна із сторін цього не бажає. Судом встановлено, що спільне господарство сторони не ведуть, подружні стосунки між ними припинені місяць тому, відновлювати їх сторони не бажають. Від надання судом строку на примирення відмовилися. Сторони наполягали на розірванні шлюбу. Фактично сім'я більш не існує. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін у справі. На підставі вищеозначеного та

Outcome: approved