Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

27 серпня 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON], в якому зазначив, що 7 травня 1998 року між ним та відповідачкою був укладений договір купівлі-продажу № 118, згідно якого він придбав дачу (садовий будинок) [ADDRESS]. Посилаючись на те, що між ними були домовлені та виконані всі істотні умови договору купівлі-продажу, а саме: продавець передав покупцю майно, а покупець прийняв його та сплатив за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору, тому просив визнати дійсним укладений між ними договір купівлі-продажу зазначеної дачі разом з земельною ділянкою та визнати за ним право власності на вказане нерухоме майно. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, але надіслали на адресу суду заяви в яких позов підтримали та просили справу розглянути без їх участі. Відповідачка до суду не з'явилась про його час та місце була повідомлена належним чином причини неявки суду не відомі. Суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, оскільки наявні матеріали і докази у справі достатні для її вирішення по суті. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. 7 травня 1998 року позивач уклав на товарній біржі «Сангай» письмовий договір № 118, за яким придбав у [PERSON] дачу (садовий будинок) [ADDRESS]. При продажу дача належала власнику на підставі свідоцтва на право особистої власності на садовий будинок (дачу) від 29 квітня 1998 року, зареєстрованого в БТІ за № 12 від 29 квітня 1998 року. Земельна ділянка для ведення садівництва, площею 0,04 га належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 15 травня 1995 року серії МК 07357. Однак вказаний договір купівлі-продажу в комунальному підприємстві «Миколаївське МБТІ» зареєстрований не був. В даний час позивач дізнався, що укладений договір про купівлю нерухомості повинен бути нотаріально посвідченим. Однак, на тепер засвідчити його нотаріально у нього не має можливості. Статтею 227 ЦК України 1963 року, який був чинним на час спірних правовідносин, передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку укладається в письмовій формі та підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Недотримання даної вимоги тягне за собою до недійсності договору (ч. 1 ст. 47 ЦК України). Згідно з частиною 2 статті 47 ЦК України 1963 року суд може на вимогу однієї із сторін договору визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від його нотаріального посвідчення за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. Відповідно до матеріалів справи та змісту вказаного вище договору сторони узгодили всі суттєві його умови, в тому числі й ціну, тому суд вбачає достатньо підстав для визнання дійсним договору купівлі-продажу дачі. Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України, до особи, яка набула право власності на будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Крім того на підставі ст. 392 ЦК України, позивач, вправі звернутися до суду за визнанням права власності, якщо це право оспорюється. На підставі викладеного,

Outcome: approved