Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-02 00:00:00

26 червня 2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про повернення боргу за договором позики. В позовній заяві зазначає, що між ним, [PERSON] та [PERSON] ( [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Радехівським РВ УМВС України у Львівській області), 10.04.2017 року був укладений договір позики. Згідно даного договору, що підтверджено розпискою від 10.04.2017 р. та свідками: [PERSON] та [PERSON] , що [PERSON] отримав від позивача у борг позику в сумі 1000 (одна тисяча) дол. США, що еквівалентно до курсу НБУ станом на 21.06.2019 р. становить (26,37 *1000) 26 370 грн. Згідно даного договору [PERSON] зобов`язувався чесно повернути борг в термін до 01.09.2017 року. Однак в зазначені терміни, [PERSON] борг не повернув. Дана розписка була надана позивачу у присутності двох свідків, а саме: [PERSON] та [PERSON] та скріплена їхніми підписами. Після 01.09.2017 року, позивач неодноразово звертався до [PERSON] , як в усному порядку так і в телефонному режимі про повернення зазначеної суми, однак кожного разу у відповідь були пояснення та запевнення в тому, що найближчим часом дану суму буде повернуто. 16.07.2018 року він звернувся із письмовою вимогою до [PERSON] про повернення позики в термін до 10-ти днів. Звернення позивач надіслав рекомендованим листом, про що має підтверджуючі квитанції. У своїй вимозі він зазначив суму, яка підлягає поверненню, однак, жодної відповіді від [PERSON] так і не отримав. З огляду на вище наведене, беручи до уваги те, що зобов`язання має виконуватися належним чином, а у випадку неналежного виконання чи невиконання зобов`язання боржник має понести відповідальність перед кредитором. Відповідно сума, яка підлягає стягненню становить 1000 дол. США, що еквівалентно до курсу НБУ станом на 21.06.2019 року становить 26 370 грн. та 3% річних від простроченої суми за 659 днів на підставі ст. 625 ЦК України - становить 1428 грн. Просить ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] у його користь за договором позики суму у розмірі 27 798 грн., а саме: 1000 (одна тисяча) дол. США, що еквівалентно до курсу НБУ станом на 21.06.2019 р. становить 26 370 грн., 1 428 грн., враховуючи 3 % річних від простроченої суми неповернутого боргу за 659 днів, а також судові витрати та понесені витрати на правову допомогу (а.с.4-7). Позивач та його представник подали суду заяви, в яких просять розгляд справи проводити у їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити, щодо винесення заочного рішення не заперечують (а.с.26-28). Відповідач в строк, встановлений судом, відзив на позовну заяву до суду не подав та в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином (а.с.23-24). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалася позивач. Із врахуванням наведеного, на підставі ч.4 ст.223 та ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів. Згідно з ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних доказів, які знаходяться у матеріалах справи, чого не заперечила позивач. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд встановив, що 10 квітня 2017 року [PERSON] передав у власність [PERSON] автомобіль ВАЗ 2108, що еквівалентно 1000 (одна тисяча) доларів США, які останній зобов`язався повернути до 01.09.2017 року, на підтвердження чого надано договір позики від 10 квітня 2017 року, який підписаний сторонами власноручно в присутності свідків, які письмово засвідчили в даній розписці вищевказане зобов`язання (а.с.9). Оскільки відповідач [PERSON] у строк визначений у договорі, тобто до 01.09.2017 року, зобов`язання за договором не виконав, то 16.07.2018 року позивачем надіслано відповідачу вимогу про повернення коштів в термін 10 днів з дати отримання вимоги, однак останній зобов`язання не виконав (а.с.10,11). Таким чином, вимоги щодо повернення грошових коштів у строки, зазначені у вищевказаному договорі відповідачем не виконані. Відповідно до статті 1046 ЦК України, нормами якої позивач обґрунтовує свої вимоги, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За правилами ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 02 липня 2014 року при розгляді цивільної справи №6-79цс14, - відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Відповідно до ст. 1048 ЦПК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як вбачається зі змісту договору позики, позика надається строком до 1 вересня 2017 року, за домовленістю сторін вважається датою укладання договору позики між позичальником і позикодавцем, тобто позику було надано 10 квітня 2017 року, кінцевий термін повернення позики є 01.09.2017 року. Щодо заявлених вимог в частині стягнення заборгованості по відсоткам суд виходить з наступного. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За змістом ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За правилами ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Суд, як зазначено вище в рішенні, зробив висновок, що між сторонами виникло зобов`язання із договору позики, за яким боржник (відповідач) зобов`язався повернути позикодавцю суму грошових коштів (суму позики), яка ним отримана від позивача. Зазначений договір оформлений розпискою, складеною відповідачем, яку було передано позивачу, та який є борговим документом. Згідно з ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч.1 ст.192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст. 192 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Разом із тим ч.2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому випадку, сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Предметом позики є грошові кошти в сумі 1000 доларів США, які відповідно до курсу валют Національного Банку України станом на 21.06.2019 року є еквівалентом 26 370 гривень та 3 % річних від простроченої суми неповернутого боргу (а.с.12). У зв`язку з цим, суд робить висновки, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] боргу в сумі 27 798 (двадцять сім тисяч сімсот дев`яносто вісім) гривень, а саме: 1000 (одна тисяча) дол. США, що еквівалентно до курсу НБУ станом на 21.06.2019 р. та 1 428 грн. - 3 % річних від простроченої суми неповернутого боргу за 659 днів, необхідно задовольнити. Згідно з ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог статті 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Що стосується вимог позивача в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то судом не встановлено наявності доказів, які підтверджують фактичне здійснення позивачем таких витрат, зокрема, суду не надано відповідного розрахунку, акту виконаних робіт, банківські виписки, та на якій підставі здійснені відповідні платежі. За відсутності доказів здійснення позивачем витрат на професійну правничу допомогу суд позбавлений можливості здійснити розподіл судових витрат в цій частині, відтак немає підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача необхідно також стягнути судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок.

Outcome: approved