Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

27.03.2015 року позивач ТОВ «Богдан-Авто Одеса» звернувся до суду із позовом до відповідачів, який 10.11.2016 року уточнив та просить визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки Hyundai Santa Fe DM CRDi Yop AT 2014 року випуску, № [NUMBER] від 18.12.2014 року, укладений між ТОВ «Богдан-Авто Одеса» та [PERSON]; скасувати державну реєстрацію автомобіля марки Hyundai Santa Fe DM CRDi Yop AT 2014 року випуску, д/н [NUMBER]. При цьому, позивач посилається на те, що обставини, викладені у договорі не відповідають дійсності, відповідач вступив у зговір з менеджером по продажу щодо купівлі вказаного вище автомобіля. Оскільки, кошти за автомобіль у повному обсязі сплачені не були та автомобіль був зареєстрований за відповідачем на підставі сфальшованих документів, позивач змушений звернутися ло суду із позовом. 24.04.2015 року відповідач [PERSON] надав зустрічну позовну заяву, в якій просить визнати дійсним та укладеним договір купівлі-продажу автомобіля № [NUMBER] марки Hyundai Santa Fe DM CRDi Yop AT 2014 року випуску, укладений між ТОВ «Богдан-Авто Одеса» та [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки Hyundai Santa Fe DM CRDi Yop AT 2014 року випуску, д/н [NUMBER]; витребувати у ТОВ «Богдан-Авто Одеса» автомобіль марки Hyundai Santa Fe DM CRDi Yop AT 2014 року випуску, д/н [NUMBER]; повернути [PERSON] автомобіль марки Hyundai Santa Fe DM CRDi Yop AT 2014 року випуску, д/н [NUMBER]; стягнути судовий збір. При цьому позивач за зустрічним позовом посилається на те, що договір купівлі-продажу був укладений згідно з чинним законодавством України, настали реальні правові наслідки даної угоди. Однак, 06.03.2015 року він, як власник, пригнав автомобіль в салон ТОВ «Богдан - Авто Одеса» для встановлення додаткового обладнання (передній парк-тронік), проте автомобіль в нього забрали працівники товариства, мотивуючи тим, що гроші за автомобіль не надійшли на розрахунковий рахунок підприємства. У зв'язку із чим [PERSON] змушений звертатися до суду із зустрічною позовною заявою. Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 16.09.2015 року відмовлено у задоволені первісного позову та задоволено зустрічний позов. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17 грудня 2015 року рішення Київського районного суду міста Одеси від 16 вересня 2015 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 червня 2016 року рішення Київського районного суду міста Одеси від 16 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 17 грудня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. 29.07.2016 року справу прийнято до провадження судді Київського районного суду міста Одеси Чаплицького В.В. В зв'язку із рішенням зборів суддів від 29.11.2016 року справу передано до авторозподілу. За результатами реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду зазначену справу передано на розгляд судді Васильків О.В., та ухвалою від 05.12.2016 року справу прийнято до провадження. У судовому засіданні представник позивача ТОВ «Богдан-Авто Одеса» - Тоцький Б.А. первісний позов у редакції від 10.11.2016 року підтримав та просить його задовольнити, при цьому представник заперечував проти задоволення зустрічного позову. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні підтримала зустрічний позов та просить відмовити у задоволенні первісного позову. Представник третьої особи Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області до судового засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином. Матеріали справи містять письмові заперечення представника центру, в яких представник просить справу розглядати за її відсутності. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні 19.04.2017 року заперечував проти задоволення первісного позову. При цьому [PERSON] пояснив суду, що не був знайомий із сім'єю [PERSON] до їх звернення до автосалону ТОВ «Богдан - Авто Одеса», покупцям не було відомо, що він не мав права укладати та підписувати договори від імені товариства. В подальшому до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 18.12.2014 року між ТОВ «Богдан - Авто Одеса» в особі [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу № [NUMBER] автомобіля марки Hyundai Santa Fe DM CRDi Yop AT 2014 року випуску № кузову: [NUMBER], номер двигуна: [NUMBER], колір - ceramic white (а.с. 7-9). Пуктом 2.1 вказаного договору визначено вартість придбаного автомобіля - 753 100,00 гривень. Крім того, того ж дня 18.12.2014 року між вказаним ТОВ «Богдан - Авто Одеса» в особі [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу № 1812/3 автомобіля марки Hyundai і 20 F/L 1.4 Style 4AT (blue) № кузову: [NUMBER], № двигуна: [NUMBER], колір: mystic blue. Вартість автомобіля склала 323400 гривень. У ході розгляду справи представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] стверджувала, що в купівлі-продажу вказаних автомобілів [PERSON] допомагав його син, [PERSON], який безпосередньо займався усіма питаннями, особисто рахував та передавав грошові кошти. Вказана обставина підтверджується, зокрема, розпискою [PERSON] від 15.12.2014 року, наявною в матеріалах справи /том 1 а.с. 83-84/, в якій зазначено, що він, являючись співробітником ТОВ «Богдан-Авто Одеса» - менеджером з продажу, отримав від [PERSON] в присутності [PERSON] та [PERSON] грошову суму у розмірі 46 100 доларів США в салоні ТОВ «Богдан-Авто Одеса» за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 114, що еквівалентна 101400 гривень, у якості повної оплати клієнтами вартості автомобілів Hyundai Santa Fe та Hyundai і 20, що зафіксовано в договорах купівлі-продажу підписами клієнта та печаткою підприємства. В розписці зазначається, що передача грошових коштів відбулась в присутності менеджерів по продажам ТОВ «Богдан - Авто Одеса» - [PERSON] та [PERSON] Судом встановлено, що 11.02.2015 року [PERSON] зареєстрував автомобіль Santa Fe DM CRDi Yop AT 2014 року випуску, в органах ДАІ, про що отримав Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Серії [NUMBER] /том 1 а.с. 10/. Положеннями п. 3.1 Договору передбачено, що після передачі Автомобіля за Актом приймання - передачі, Продавець втрачає право власності на Автомобіль, а Покупець приймає автомобіль у власність та без законодавчих обмежень користується та розпоряджається Автомобілем та зобов'язаний зареєструвати Автомобіль в уповноважених державних органах та оформити свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на Автомобіль у порядку та строки визначені діючим законодавством. В ході розгляду справи сторона відповідача пояснювала, що 06.03.2015 року [PERSON] пригнав автомобіль в салон ТОВ «Богдан - Авто Одеса» для встановлення додаткового обладнання (передній парк-тронік), однак автомобіль в нього забрали працівники ТОВ «Богдан -Авто Одеса». 20.03.2013 року син відповідача за первісним позовом [PERSON] звернувся до Директора ТОВ «Богдан -Авто Одеса» [PERSON] з заявою про повернення автомобіля (том 1 а.с. 85), проте у видачі автомобіля було відмовлено, про що свідчить лист директора від 31.03.2015 року. На вищевказану заяву [PERSON] отримав листа, вих. № 31/03/15, в якому директор ТОВ «Богдан - Авто Одеса» - [PERSON] відмовив йому у видачі спірного автомобіля, з посиланням на те, що [PERSON] не мав права видавати автомобіль (том 1 а.с. 86). Відповідно до ст. ст. 626 та 627 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Стаття 628 ЦК України встановлює, що зміст договору становлять умови визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно положень ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами цивільно-правового договору є умова про предмет договору; умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду; усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди. Як на підставу своїх позовних вимог про визнання договору недійсним позивач ТОВ «Богдан-Авто Одеса» в позовній заяві від 10.11.2016 року посилається на положення ч.2 ст. 203, ч.2 ст.215 ЦК України. Відповідно до пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Таким чином, законом встановлена презумпція правомірності правочину і він може бути визнаний судом недійсним тільки з передбачених законом підстав. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлено статтею 203 ЦК України. Положеннями п. 8 Пленуму Верховного Суду України №9від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що підстави, передбачені ч.1 ст. 215 ЦК України, мають бути встановлені саме на момент вчинення правочину. Стаття 203 ЦК України визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч.1 ст.203 ЦК України), особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності ( ч. 2 ст. 203 ЦК України), волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3ст. 203 ЦК України), правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5 ст. 203 ЦК України), правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6 ст. 203 ЦК України). Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Судом встановлено, що у провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувало кримінальне провадження, за результатами якого вироком Київського районного суду м. Одеси від 23.06.2016 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 5 ст. 191 КК України. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10.01.2017 року скасовано вирок Київського районного суду м. Одеси від 23.06.2016 року та призначено новий судовий розгляд в суді першої інстанції за стадії підготовчого провадження в іншому складі суду. У судовому засіданні 19.04.2017 року третя особа [PERSON] пояснив суду, що дійсно, не був знайомий із сім'єю [PERSON] до їх звернення до автосалону ТОВ «Богдан - Авто Одеса», покупцям не було відомо, що він не мав права укладати та підписувати договори від імені товариства. Так як він, як менеджер, салону мав доступ до бланків суворої звітності, оформив договір купівлі продажу, виписав довідку-рахунок та скріпив вищевказані документи печаткою товариства, а також вільно видав покупцям автомобіль, на якому вони покинули автосалон. Також [PERSON] вказав, що дана практика в салоні була повсякденною та сталою. Отже, [PERSON] у судовому засіданні фактично визнав, що він ввів в оману покупців, так як насправді кошти, які ним були отримані за продаж автомобіля, не були внесені до каси товариства. Частиною 3 ст. 92 ЦК України визначено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою тієї обставини, що особа знала або повинна була знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але незважаючи на це, вчинила з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Таким чином, доводи сторони позивача, що [PERSON] вступив у злонавмисну змову з [PERSON] не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи. Оскільки належних доказів на підтвердження даної обставини суду не надано, та напроти даний факт спростовується поясненнями самого [PERSON], які узгоджуються із дослідженими судом матеріалами справи. Стосовно доводів представника ТОВ «Богдан - Авто Одеса» щодо недійсності договору купівлі-продажу автомобіля з підстав відсутності повноважень у [PERSON] на підписання договору, суд враховує правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-62цс16. Так, у постанові вказано, що договір може бути визнаний недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що сама третя особа, контрагент юридичної особи за договором, діяла недобросовісно і нерозумно. Тобто третя особа знала або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не могла не знати про обмеження в повноваженнях виконавчого органу товариства. Закон не установлює виключного переліку обставин, які свідчать про недобросовісність чи нерозумність дій третьої особи у відносинах із юридичною особою. Тому з огляду на загальні засади здійснення цивільних прав (стаття 12 ЦК України) висновок про добросовісність поведінки третьої особи залежить від того, чи відповідало укладення договору її внутрішній волі, чи бажала третя особа реального настання правових наслідків, що обумовлені договором, і чи настали такі наслідки насправді. Таким чином, підлягає оцінці не лише поведінка третьої особи до та в момент укладення оспорюваного договору, але й після його укладення, зокрема чи виконала третя особа свої обов'язки за договором, у який спосіб, як у подальшому третя особа розпорядилася одержаним за оспорюваним договором, чи не було залучення третьої особи до участі в укладенні договору формальною дією, спрямованою на подальше відчуження предмета договору з метою протиправного позбавлення юридичної особи права власності на майно. Зокрема, у разі вчинення правочину представником суду слід з'ясувати чи був наділений представник його довірителем повноваженнями на вчинення правочину, чи діяв він у межах наданих йому повноважень, а якщо ні, то чи схвалив в подальшому довіритель укладений представником в його інтересах правочин. У ході розгляду справи судом досліджено Статут ТОВ «Богдан - Авто Одеса», затверджений 29.11.2015 року, відповідно до п. 9.2.7 якого, Директор, керівники структурних підрозділів … інші посадові особи товариства не мають права без попередньої письмової згоди Загальних Зборів Учасників Товариства, зокрема, укладати та підписувати, відповідно до вимог діючого законодавства України, правочини з купівлі-продажу автомобілів, які належить Товариству або які Товариство реалізовує як посередник, при цьому загальна сума кожного окремого правочину не може перевищувати 1 000 000 грн. З довідки АА № 975216 з ЄДРПОУ слідує, що директором ТОВ «Богдан - Авто Одеса» є [PERSON]. Таким чином, суд робить висновок, що [PERSON], укладаючи оспорюваний договір із [PERSON], який відповідно до Статуту Товариства не являється директором установи, діяв добросовісно та бажав реального настання правових наслідків, що обумовлені договором. Вказана обставина підтверджується поясненнями самого [PERSON], та не спростована належними доказами стороною ТОВ «Богдан - Авто Одеса». Суд погоджується із доводами сторони відповідача за первісним позовом, що ТОВ «Богдан - Авто Одеса» фактично схвалило оспорюваний договір, оформлений службовою особою без наявних повноважень. Проте, підставою для звернення до суду стало лише недовнесена у касу ТОВ «Богдан - Авто Одеса» з вини [PERSON] суми вартості автомобіля. Окрім того, суд зазначає, що ТОВ «Богдан - Авто Одеса» оспорює лише договір купівлі-продажу № [NUMBER], проте не оспорює договір купівлі-продажу № 1812/3, укладений при аналогічних умовах, що свідчить про схвалення товариством договору № 1812/3. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання договору купівлі-продажу № [NUMBER] від 18 грудня 2014 року недійсним, у зв'язку із чим, позовні вимоги ТОВ «Богдан - Авто Одеса» про скасування реєстрації та визнання права власності не підлягають задоволенню, як похідні від позовної вимоги про визнання договору недійсним. Та судом однозначно встановлено, що [PERSON] є законним власником автомобіля Hyundai Santa Fe DM CRDi Yop AT 2014 року випуску, так як сторонами належним чином виконані всі умови, передбачені Договором купівлі-продажу № [NUMBER] від 18 грудня 2014 року, зокрема, за договором було сплачено повну вартість спірного автомобіля, авто було передано покупцю, право власності зареєстровано відповідно до Порядку реєстрації транспортних засобів, та відповідач у повній мірі користувався автомобілем з лютого по березень 2015 року. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Богдан-Авто Одеса» не підлягають задоволенню, так як необґрунтовані та недоведені. При цьому, суд зазначає, що [PERSON] не може нести відповідальність за протиправні дії працівника ТОВ «Богдан-Авто Одеса», який отримавши кошти за автомобіль, незаконно привласнив їх. Так, з досліджених матеріалів справи, вбачається, що [PERSON] 27.01.2015 року вніс на рахунок товариства кошти за спірний автомобіль у розмірі 21 600,00 грн., 10.03.2015 року - 115 600,00 грн., та 12.03.2015 року у розмірі 175 000,00 грн., що разом становить 312 200,00 грн. Стосовно зустрічного позову [PERSON], суд зазначає наступне. З урахуванням встановленої судом обставини щодо відсутності підстав вважати недійсним договір купівлі-продажу № [NUMBER] від 18 грудня 2014 року, суд вважає, що зустрічні позовної вимоги [PERSON] про визнання дійсним та укладеним договір купівлі-продажу автомобіля, а також визнання за [PERSON] право власності на автомобіль заявлені некоректно та надмірно. Так, як на теперішній час саме [PERSON] є законним власником спірного автомобіля, на підставі договору, який не визнано судом недійсним, тобто договір є чинним. Щодо зустрічної вимоги [PERSON] про витребування у ТОВ «Богдан-Авто Одеса» автомобіля, суд зазначає наступне. Положеннями ч. 1 та 2 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності до частин 1, 4 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. З урахуванням вказаного, враховуючи висновок суду про дійсність договору купівлі-продажу № [NUMBER] від 18 грудня 2014 року, та приймаючи до уваги, що законним власником спірного автомобіля на підставі вказаного договору є [PERSON], суд встановлює, що позивач за зустрічним позовом правомірно звернувся до суду саме на підставі ст. 387 ЦК України із вимогою про витребування автомобіля, який як встановлено судом знаходиться у позивача ТОВ «Богдан-Авто Одеса». Разом із тим, суд зазначає, що позивачем за зустрічним позовом [PERSON] надмірно заявлено позовну вимогу щодо повернення йому автомобіля, так як витребування майна реалізується саме шляхом повернення його власнику. Проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що первісний позов ТОВ «Богдан-Авто Одеса» не підлягає задоволенню, так як необґрунтований та недоведений, а зустрічний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, так як частково обґрунтований та частково доведений. Окрім того, судом встановлено, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27.03.2015 року вжито заходи забезпечення позову, а саме накладено арешт на автомобіль марки Hyundai Santa Fe DM CRDi Yop AT 2014 року випуску № кузову: [NUMBER], № двигуна: [NUMBER], колір: ceramic white (білий), державний номерний знак [NUMBER], який належить [PERSON], з подальшою передачею автомобіля на відповідальне зберігання до ТОВ «Богдан-Авто Одеса». У ході розгляду справи судом встановлено, що позивач ТОВ «Богдан-Авто Одеса» порушило ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 27.03.2015 року. Оскільки до вирішення спору по суті спірний автомобіль на відповідальному зберіганні мав знаходитися за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 114. Однак як пояснював представник ТОВ «Богдан-Авто Одеса» автомобіль на разі знаходиться у м. Києві. Тобто, товариством на свій розсуд без належного звернення до суду було змінено адресу зберігання транспортного засобу. Відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. З урахуванням вказаного, приймаючи до уваги, що по справі ухвалюється рішення суду, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для застосування заходів забезпечення позову, вжитих по справі. У зв'язку із чим, суд вважає, що заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27.03.2015 року, підлягають скасуванню.

Outcome: partial