Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

27.06.2017 року [PERSON], звернулась до суду із позовом про стягнення заборгованості із заробітної плати за період з 01.03.2011 року по 31.12.2013 року в сумі 13484,81 гривні; матеріальної допомоги на оздоровлення за 2012 рік у сумі 1073,00гривні; середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2014 року по 18.07.2017 року у сумі 392582,66 гривні; компенсації втрати частини доходу у зв,язку з порушенням термінів їх виплати з 01.03.2011 року по 30.06.2017 року в сумі 15818,50гривень; моральної шкоди в сумі 100000,00гривні. 28.09.2017 року ухвалою Славутицького міського суду Київської області за заявою позивача вказана позовна заява залишена без розгляду. 12 грудня 2017 року [PERSON], повторно звернулася до суду з позовними вимогами до відповідача,просила стягнути: - недоотриману зарплату за період з 01.03.2011року по 31.12.2013року в сумі 8632,89 гривень; - недоотриману матеріальну допомогу на оздоровлення за 2012 рік в сумі 1073,00 гривень; - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 01.01.2014 року по 10.12.2017 року на суму 437 300,42 гривень; - компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати у період з 01.04.2011 року по 31.10.2017 року на суму 8649,04 гривень. Вимогу щодо недоотримання заробітної плати обґрунтувала ухиленням відповідача від виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 16.10.2012 року, яка набрала законної сили. Цією постановою встановлено, що її посадовий оклад з 01.03.2011року був невірно обчислений, що потягло невірно виплату заробітної плати, премії, відпускних тощо. Постановою встановлено, що в період з 2011 року формування тарифної сітки та схем посадових окладів працівникам підприємства проводилось та основі тарифної ставки робітника 1-го розряду, яка була встановлена на рівні прожиткового мінімуму для працездатної особи, а необхідно було забезпечити дотримання вимог розділу 4 «Зобов'язання з питань оплати праці та захисту її виплати» Галузевої угоди між Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій і Профспілкою працівників атомної енергетики та промисловості України на 2009-2010 роки (продовженої на 2011-2012 роки) щодо встановлення мінімального розміру тарифної ставки (окладу) робітника 1-го розряду на рівні не менше 120% прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого відповідно до законодавства. Вимогу щодо недоотримання матеріальної допомоги на оздоровлення обґрунтувала тим, що всупереч вимог діючих колективних договорів ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» в 2012 році їй була виплачена матеріальна допомога на оздоровлення при наданні відпусток у розмірі однієї замість двох мінімальних заробітних плат. Вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з 01.01.2014 року по 10.12.2017 року, обґрунтувала тим, що оскільки при звільненні їй не була надана довідка про заробітну плату за два останні місяці роботи, то вона самостійно відповідно до ч.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995року №100 обчислила суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні виходячи з нарахованої зарплати за листопад та грудень 2013 року. Вимогу про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням терміну їх виплати у сумі 8649 гривень 04 копійки обґрунтувала з посиланням на ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», на постанову КМУ від 21.02.2001року №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» та надані розрахунки із застосуванням індексу споживчих цін за період невиплати доходу з 01.04.2011року по 31.10.2017 року. Відповідач подав відзив на позов, у яких проти позову повністю заперечував, посилаючись на наступне. Щодо вимоги про недоотримання позивачкою заробітної плати з 01.03.2011 по 31.12.2013 року в сумі 8632,89 зазначив, що позивачка була прийнята на роботу в Державне спеціалізоване науково - виробниче підприємство «Чорнобильський радіоекологічний центр» (далі ДСНВП Екоцентр») 10.06.2008 бухгалтером 1 категорії, а з 26.05.2009 переведена на посаду провідного бухгалтера. Після створення шляхом реорганізації - приєднання підприємств, які припиняли діяльність (у тому числі і ДСНВП «Екоцентр») згідно з рішенням органу управління майном був розроблений тимчасовий штатний розпис згідно наказу відповідача від 08.02.2011 №01 «Про введення в дію тимчасового штатного розпису». У тимчасовому штатному розписі були зазначені усі посади всіх працівників підприємств, що припиняли діяльність. Позивачка була зарахована до спискового складу ДСП «ЧСК» провідним бухгалтером із збереженням попередніх умов праці згідно наказу відповідача від 01.03.2011 № 8-ое та її оклад - 3093 грн. До часу зарахування позивачки до спискового складу відповідача (з 01.03.2011) заробітну плату їй нараховували та виплачували в ДСНВП «Екоцентр» виходячи з встановленого посадового окладу 3093 грн., а розміри та складові нарахувань заробітної плати визначались Колективним договором ДСНВП «Екоцентр» від який діяв до 15.03.2011року. Припис державного інспектора праці від 05.04.2012року про забезпечення дотримання п.4.1.4. Галузевої угоди на 2009-2010років (продовженої на 2011-2012 роки) та встановлення мінімального розміру тарифної ставки (окладу) працівника 1-го розряду на рівні не менше 120% прожиткового мінімуму для працездатної особи є помилковим, однак від його виконання підприємство не ухилялось. Судовими рішеннями, на які посилається представник позивача і позивачка, на нього такий обов'язок не покладався, а постановою Іванківського районного суду Київської області від 22.05.2015 року керівника підприємства було звільнено від адміністративної відповідальності у зв'язку з відсутністю підстав для застосування п.4.1.4. Галузевої угоди. Оскільки у новій Генеральній угоді на 2010-2012 р. вже не було передбачено існуючої у Галузевій угоді гарантії, передбаченої п.4.1.4., то до неї були внесені зміни, доповнено перелік додатків додатком 22, у якому збільшено на 20% коефіцієнти співвідношень мінімальних місячних посадових окладів (тарифних ставок) працівників підприємства і мінімальним розміром тарифної ставки (окладу) робітника 1 розряду. Отже за рахунок зміни механізму встановлення посадових окладів фактично було застосовано п.4.1.4. Галузевої угоди, тільки в більш спрощеній формі. 06 квітня 2012 року між ДАЗВ та ЦК Атомпрофспілки була підписана нова Галузева угода на 2012-2013роки, згідно якої розміри заробітної плати у порівнянні з Галузевою угодою на 2009-2010роки (із змінами) залишились однаковими. Щодо вимоги про недоотримання матеріальної допомоги на оздоровлення за 2012, в сумі 1073 гривні, зазначив, що підприємство є одержувачем бюджетних коштів за бюджетними програмами «Підтримка екологічно безпечного стану у зонах відчуження і безумовного (обов'язкового) відселення» та «Підтримка у безпечному стані енергоблоків та об'єкта «Укриття» та заходи щодо підготовки до зняття з експлуатації Чорнобильської АЕС», які фінансуються за рахунок коштів загального та спеціального фондів Державного бюджету України, розпорядником яких є Державне агентство з управління зоною відчуження і зоною безумовного (обов'язкового) відселення (ДАЗВ). Згідно додатку №9 «Положення про виплату матеріальної допомоги працівникам ДСП «ЧСК» Колективного договору одноразова матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за рахунок фонду оплати праці. Враховуючи обмежене бюджетне фінансування видатків на заробітну плату в 2012 році та відсутність позабюджетних коштів було прийнято Спільне рішення керівника представницького органу профспілки та першого заступника директора підприємства від 20.12.2012року №61, відповідно до якого було припинено виплату другої частини одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення. Вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є необґрунтованою, оскільки відповідач здійснив розрахунок з позивачем при звільненні. Відповідно усних пояснень представника відповідача відносно вимоги позивачки про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати у період з 01.09.2011 року по 31.12.2013 рік на загальну суму 8649,04 гривні, представник відповідача вважав необґрунтованою, оскільки відповідно до п.4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ № 159 від 21 лютого 2001 року, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках, поділений на 100. Нарахування позивачкою компенсації є неправильним, оскільки по-перше їй не були нараховані кошти, а по-друге вона нарахована без утримання податків і обов'язкових платежів, що суперечить законодавству. Крім того, матеріальна допомога на оздоровлення має разовий характер і тому згідно п.3 Порядку компенсації не підлягає. Оскільки 06.04.2012року була укладена нова Галузева угода на 2012-2013 роки, то наданий позивачем Розрахунок недоотриманої заробітної плати є необґрунтований. В судовому засіданні позивачка і її представник відповідно довіреності [PERSON], просили позовні вимоги задовольнити посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві та додані до неї розрахунки і розрахункові листки за спірний період, які були надані суду. Представники відповідача позовні вимоги просив залишити без задоволення з посиланням на доводи, викладені у письмових запереченнях та усному поясненні і доданих до них контр розрахунках та документах, наданих суду. Суд, вислухавши доводи та заперечення сторін, дослідивши та оцінивши надані письмові докази, дійшов наступних висновків. З копії трудової книжки вбачається, що [PERSON], з 01.03.2011 року була переведена на роботу з ДСНВП «Чорнобильський радіекологічний центр» в ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» (а.с.11 зворотна сторона). Відповідно наказу № 112 о/с від 14.04.2011 року [PERSON], була переведена на посаду провідного бухгалтера відділу методології, зведеного обліку, контролю та звітності з ОШУП(а.с.107). Наказом № 710 о/с від 15.06.2011 року переведена на посаду начальника відділу обліку капітальних інвестицій, основних засобів, нематеріальних активів, виробничих запасів та калькулювання собівартості (а.с.108). Наказом № 671 о/с від 26.12.2013 року звільнена у зв»язку з переведенням до ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження», п.5 ст.36 КЗпП України (а.с.12). Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум (частина перша). В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму (частина друга). Відповідно до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша). При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (частина друга). 25 квітня 2017 року [PERSON], надіслала до ДСП «ЧСК» заяву про неповний розрахунок при звільненні, яка була отримана підприємством 11.04.2017року. У заяві з посиланням на ухилення підприємства від виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 16.10.2012року, Колективного договору та порушення вимог статті 116 КЗпП України просила: здійснити перерахунок посадового окладу та виплатити починаючи з 2011 року; здійснити перерахунок та виплатити недоотримані премії, відпускні, лікарняні, тощо починаючи з 2011 року; здійснити донарахування та виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення згідно Колективного договору; виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (а.с.13). Згідно листа ДСП «ЧСК» на адресу [PERSON], від 11.05.2017року вих. 213-1232 підприємство в перерахунку та виплати посадового окладу, премії, відпускних, лікарняних починаючи з 2011 року на підставі постанови Київського окружного адміністративного суду від 16.10.2012року та донарахування матеріальної допомоги на оздоровлення згідно Колективного договору за 2012 рік у задоволенні заяви відмовило, оскільки при звільненні всі належні від підприємства кошти їй були виплачені(а.с.15). Таким чином судом встановлено, що неоспорювані суми, належні позивачці при звільненні, були виплачені їй з додержанням вимог статті 116 КЗпП України. Вирішуючи спір щодо належності позивачці оспорюваних сум суд виходить з наступного. Згідно Акту перевірки № 10-04-039/14 дотримання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 5 квітня 2012 року державним інспектором праці Київської області Територіальної державної інспекції з питань праці у Київській області було проведено перевірку на Державному спеціалізованому підприємстві «Чорнобильський спецкомбінат». За змістом акту в результаті перевірки встановлено, що підприємство перебуває в сфері дії Галузевої угоди між Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи і профспілкою працівників атомної енергетики та промисловості України на 2009-2010 роки (дію угоди продовжено на 2011-2012 роки зі змінами, зареєстрованими у Мінпраці 05.09.2011р. за № 47). Пунктом 4.1.4. Галузевої угоди визначено, що мінімальний розмір тарифної ставки (окладу) працівника 1-го розряду встановлюється на рівні не менше 120 відсотків розміру мінімальної заробітної палати, а з 1 грудня 2009 року 120% прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановлених законодавством. Перевіркою встановлено, що в порушення умов колективного договору та п. 4.1.4. Галузевої угоди, в період травень 2011-березень 2012 року формування тарифної сітки та схем посадових окладів працівників ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» проводилось на основі тарифної ставки робітника 1-го розряду, яка була установлена на рівні лише прожиткового мінімуму для працездатної особи. Вказаними діями порушено роботодавцем вимоги ст. 96, 97 КЗпП України та безпідставно занижено розміри заробітної плати працівників ( а.с.52). 05 квітня 2012 року державний інспектор праці за результатами перевірки вніс на ім'я генерального директора ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» Кушніренка С.М. припис № 10-04-039/14-14, згідно п. 1 якого приписав забезпечити дотримання вимог розділу 4 «Зобов'язання з питань оплати праці та захисту її виплати» Галузевої угоди між Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи і профспілкою працівників атомної енергетики та промисловості України на 2009-2010 роки (продовженої на 2011-2012 роки), у т.ч. п.4.1.4. Галузевої угоди щодо встановлення мінімального розміру тарифної ставки (окладу) працівника 1-го розряду на рівні не менше 120 відсотків розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, у строк до 05 травня 2012 року (а.с.50,51). Листом ДСП «ЧСК» від 05.05.2012 року на адресу державного інспектора праці Територіальної державної інспекції з питань праці у Київській області «Про розгляд припису від 05.04.2012 р. щодо додержання законодавства про працю» підприємство повідомило з наведенням відповідних обґрунтувань про те, що вважає помилковим висновок державного інспектора праці про недотримання вимог розділу 4 Галузевої угоди на 2009-2010р. і не може прийняти припис до виконання, оскільки це призведе до порушення бюджетної дисципліни. Крім того, підприємство оскаржило припис в судовому порядку, звернувшись до суду з адміністративним позовом до територіальної державної інспекції з питань праці у Київській області про скасування припису у червні 2012 року. Постановою Київського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2012 року (справа 2а-2869/12/1070), залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2014 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14 травня 2015 року, у задоволенні адміністративного позову було відмовлено (а.с.54-62). Разом з тим, постановою судді Іванківського районного суду Київської області від 22 травня 2012 року (справа № 3-1059/2012) про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.41 КУпАП, Генерального директора ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» Кушніренка С.М., за матеріалами Територіальної державної інспекції праці у Київській області про порушення вимог п.4.1.4. Галузевої угоди щодо незабезпечення дотримання розміру тарифної ставки (окладу) робітника 1-го розряду нарівні не менше 120% прожиткового мінімуму для працездатних осіб Кушніренка С.М. було звільнено від адміністративної відповідальності за ст.41 ч.1 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення та закрито провадження по справі ( а.с.129). Відповідно до частини першої статті 259 КЗпП України нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю здійснюють уповноважені органи, які не залежать у своїй діяльності від власника або уповноваженого ним органу. Згідно п. 1 Положення про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 386/2011, Державна інспекція України з питань праці (Держпраці України) є центральним органом виконавчої влади, входить до їх системи і забезпечує реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням, зокрема, законодавства про працю. До основних завдань Держпраці України належить реалізація „державної політики з питань державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства про працю (п.З Положення), Згідно п.п.1 п.4 Положення Держпраці України відповідно до покладених на неї завдань здійснює, зокрема, державний нагляд та контроль за додержанням підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, законодавства про працю з питань трудових відносин, робочого часу та часу відпочинку, нормування праці, оплати праці, надання гарантій і компенсацій. Відповідно до п.п.7,8 п.6 Положення Держпраці України для виконання покладених на неї завдань має, зокрема, право видавати в установленому порядку роботодавцям обов'язкові до виконання приписи щодо усунення порушень законодавства про працю, складати у випадках, передбачених законом протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення. Згідно п.7 Положення Держпраці України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи. Аналогічні повноваження передбачені і Положенням про Державну службу України з питань праці (Держпраці), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96, яка є правонаступником прав і обов'язків Держпраці України. Статтею 188-6КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за невиконання законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, або створення перешкод для діяльності цього органу. На звернення відповідача до Голови Державної служби України з питань праці про скасування припису йому надано відповідь листом від 17.07.2017року за підписом заступника Голови, у якому зазначено, що контроль виконання припису не здійснювався у зв'язку з прийняттям Галузевої угоди на 2012-2013 роки від 06.04.2012р., укладеної між Державним агентством України з управління зоною відчуження та Атомпрофспілкою, оскільки посадові оклади працівників ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» залишилися на тому ж рівні, а умови оплати праці відповідали прийнятій Галузевій угоді ( а.с.127). Отже Держпраці та її територіальні органи є самостійними суб'єктами правовідносин, які здійснюють державний нагляд і контроль за додержанням роботодавцями законодавства про працю і наділені власними повноваженнями та засобами примусу, здійснення яких забезпечується встановленою законодавством відповідальністю за невиконання їх рішень. Водночас вони не є представниками найманих працівників у їх відносинах з роботодавцями за трудовими договорами, які ті здійснюють самостійно, а також в їх інтересах діють представницькі органи профспілок відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. Так, відповідно до частини першої статті 2 КЗпП України право громадян на працю, - тобто одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Згідно частини другої цієї статті працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Відповідно до статті 9 КЗпП України умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. Згідно статті 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. За правилами частини першої статті 19 цього Кодексу контроль за виконанням колективного договору проводиться безпосередньо сторонами, які його уклали, у порядку, визначеному цим колективним договором. Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до статті 96 КЗпП України основою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники) (частина перша). Тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати (частина друга). Формування тарифної сітки (схеми посадових окладів) провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів) (частина третя). Посадові оклади службовцям установлює власник або уповноважений ним орган відповідно до посади і кваліфікації працівника (частина шоста). Відповідно до частини другої статті 97 цього Кодексу форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Згідно частини третьої цієї статті конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Статтею 5 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на державному рівні; галузевих, регіональних угод; колективних договорів; трудових договорів. Відповідно до статті 6 Закону України «Про оплату праці» основою організації оплати праці є тарифна система, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники). Тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати. Тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі: тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати; міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). Статтею 11 цього Закону передбачено, що мінімальні розміри ставок (окладів) заробітної плати, як мінімальні гарантії в оплаті праці, визначаються генеральною угодою. Відповідно до статті 2 Закону України «Про колективні договори і угоди» колективний договір укладається на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності і господарювання, які використовують найману працю і мають право юридичної особи (частина перша). Угода укладається на національному, галузевому, територіальному рівнях на двосторонній або тристоронній основі: на національному рівні - генеральна угода; на галузевому рівні - галузеві (міжгалузеві) угоди; на територіальному рівні - територіальні угоди (частина третя). Відповідно до статті 8 цього Закону угодою на національному рівні регулюються основні принципи і норми реалізації соціально-економічної політики і трудових відносин, зокрема щодо: мінімальних соціальних гарантій оплати праці і доходів всіх груп і верств населення, які забезпечували б достатній рівень життя; розміру прожиткового мінімуму, мінімальних нормативів (частина перша). Угодою на галузевому рівні регулюються галузеві норми, зокрема щодо: нормування і оплати праці, встановлення для підприємств галузі (підгалузі) мінімальних гарантій заробітної плати відповідно до кваліфікації на основі єдиної тарифної сітки по мінімальній межі та мінімальних розмірів доплат і надбавок з урахуванням специфіки, умов праці окремих професійних груп і категорій працівників галузі (підгалузі); встановлення мінімальних соціальних гарантій, компенсацій, пільг у сфері праці і зайнятості; встановлення міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень в оплаті праці (частина друга). Галузева (міжгалузева) угода не може погіршувати становище працівників порівняно з генеральною угодою (частина третя). Відповідно до п.2.8 Генеральної угоди між Кабінетом Міністрів України, всеукраїнськими об'єднаннями організацій роботодавців та всеукраїнськими профспілками і профоб'єднаннями на 2008-2009 роки, на період до запровадження розміру мінімальної заробітної плати на рівні прожиткового мінімуму для працездатної особи до 1 січня 2009 року установлено мінімальну тарифну ставку робітника 1-го розряду у виробничій сфері (за винятком бюджетних установ) у розмірі 120 відсотків мінімальної заробітної плати. Передбачити у Законі України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» встановлення розміру мінімальної заробітної плати на рівні прожиткового мінімуму для працездатної особи з 1 січня 2009 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо встановлення мінімальної заробітної плати на рівні прожиткового мінімуму для працездатних осіб». Після запровадження мінімальної заробітної плати в розмірі прожиткового мінімуму на працездатну особу мінімальний розмір тарифної ставки робітника 1 розряду (за винятком бюджетних установ) встановлювати вище за вартісну величину прожиткового мінімуму для працездатної особи, а конкретний розмір визначати у галузевих угодах з урахуванням мінімальних галузевих стандартів оплати праці працівників, умові праці, потреб працівника та витрат на утримання непрацездатних членів його сім'ї. Згідно п. 4.1.4. Галузевої угоди між Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи і Профспілкою працівників атомної енергетики та промисловості України на 2009-2010 роки передбачено, що мінімальний розмір тарифної ставки (окладу) працівника 1-го розряду встановлюється на рівні не менше ніж 120 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, а з 1 грудня 2009 року - 120 % прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановлених законодавством . 09 листопада 2009 року між Кабінетом Міністрів України, всеукраїнськими об'єднаннями організацій роботодавців та всеукраїнськими профспілками і профоб'єднаннями було укладено Генеральну угоду про регулювання основних принципів і норм реалізації соціально-економічної політики і трудових відносин в Україні на 2010-2012 роки. Пунктом 2.2. цієї Генеральної угоди було передбачено, що розмір заробітної плати некваліфікованого працівника небюджетної сфери за повністю виконану норму часу в нормальних умовах праці повинен перевищувати фактичний розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розрахований спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі праці та соціальної політики за попередній місяць відповідно до законодавства. Конкретний розмір мінімальних ставок (окладів) заробітної плати, міжпосадові, між розрядні співвідношення встановлюються в галузевих угодах і колективних договорах . 02 серпня 2011 року були прийняті Зміни до Галузевої угоди між Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи і профспілкою працівників атомної енергетики та промисловості України на 2009-2010 роки, згідно яких сторони домовились продовжити на 2011-2012 роки дію Галузевої угоди між Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи і профспілкою працівників атомної енергетики та промисловості України на 2009-2010 роки і внести до неї зміни, зокрема доповнити у п. 4.1.1. перелік додатків додатком 22 «Коефіцієнти співвідношень мінімальних місячних посадових окладів (тарифних ставок) працівників підприємств, які виконують роботи в зоні відчуження (крім ЧАЕС), і мінімальним розміром тарифної ставки (окладу) робітника першого розряду» та ввести цей додаток в дію у редакції, що додається. Разом з тим, п. 4.1.4. Галузевої угоди щодо встановлення мінімального розміру тарифної ставки (посадового окладу) робітника 1-го розряду на рівні не менше 120% законодавчо встановленого прожиткового мінімуму для працездатної особи змін не зазнав . При порівнянні коефіцієнтів співвідношень мінімальних місячних посадових окладів (тарифних ставок) працівників підприємств, які виконують роботи в зоні відчуження (крім ЧАЕС), і мінімальним розміром тарифної ставки (окладу) робітника першого розряду до внесення змін і після їх внесення видно, що вказані коефіцієнти після внесення змін були істотно збільшені. Зокрема для посади провідного бухгалтера відділу, яку займала позивач, він був збільшений з 2,145 до 2.8, що мало наслідком істотне збільшення конкретного розміру посадового окладу (а.с.117,123). Заперечуючи проти позову, представники відповідача посилались на те, що у такий спосіб фактично було враховано положення п. 4.1.4. Галузевої угоди, оскільки в результаті збільшення міжкваліфікаційних співвідношень тарифні ставки (посадові оклади) працівників, в т.ч. позивачки, фактично були збільшені на 20 відсотків, підтвердивши їх наданими поясненнями та розрахунками (а.с.121-125). Київський окружний адміністративний суд у постанові від 16 жовтня 2012 року (справа 2а-2869/12/1070), даючи оцінку законності спірного припису державного інспектора праці та відмовляючи у його скасуванні, виходив з того, що з урахуванням норми закону, яка передбачає установлення тарифної ставки робітника першого розряду у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, Галузева угода не може погіршувати становище працівників у порівнянні з Генеральною угодою, оскільки регулює норми соціального захисту найманих працівників підприємств і включає вищі, порівняно з Генеральною угодою, соціальні гарантії, компенсації, пільги (а.с.54). Суд при розгляді цієї справи не вправі переоцінювати висновки Київського окружного адміністративного суду та адміністративних судів вищого рівня, що набрали законної сили, які відповідно до конституційного принципу, закріпленого у статті 124 Конституції України ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. В процесуальному аспекті судові рішення у зазначеній справі не створюють преюдиції у цій справі і встановлені у зазначеній справі обставини не звільняють сторони від передбаченого статтею 60 ЦПК України обов'язку доведення у цій справі тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, оскільки сторони у зазначеній справі були інші. Разом з тим, ні припис державного інспектора праці, ні судові рішення, на які посилається позивачка як на підставу своєї вимоги, не містять висновку про те, що внаслідок недодержання п. 4.1.4 Галузевої угоди посадовий оклад позивачки було занижено на 20% та відповідного обов'язку відповідача підвищити його на 20%, як вважає позивачка. Зі змісту дослідженого акту перевірки Територіальної державної інспекції з питань праці в Київській області та припису державного інспектора праці від 5 квітня 2012 році вбачається, що перевірка проводилась вибірково, а висновок про те, що недодержання п. 4.1.4. Галузевої угоди призвело до погіршення умов оплати праці працівників ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» є умовним, оскільки відповідні розрахунки посадових окладів конкретних працівників під час перевірки не здійснювались (а.с.51-53). Відсутні такі висновки та обов'язки відповідача і у судових рішеннях, на які посилається позивачка (а.с.54-62). Постановою Іванківського районного суду Київської області було відмовлено у притягненні керівника підприємства до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 41 КУпАП, за порушення вимог законодавства про працю, а саме п. 4.1.4. Галузевої угоди, у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення (а.с.129). Підприємство не змінювало тарифну ставку (посадовий оклад) робітника 1-го розряду у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вважаючи, що виконало вимоги п. 4.1.4. Галузевої угоди шляхом збільшення на 20% міжкваліфікаційних співвідношень мінімальних місячних посадових окладів (тарифних ставок) і мінімального розміру тарифної ставки (окладу) робітника 1-го розряду, посилаючись на те, що інакше буде порушено бюджетну дисципліну (а.с.101-106,126-129). Водночас Держпраці не порушувала провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.188-6 КУпАП, у зв'язку з невиконанням припису державного інспектора праці, а також не зверталась з відповідним адміністративним позовом до суду з вимогою про зобов'язання відповідача виконати вимоги припису державного інспектора праці і не здійснювала контроль за виконанням припису, посилаючись на прийняття Галузевої угоди на 2012-2013 роки від 06.04.2012р., укладеної між Державним агентством України з управління зоною відчуження та Атомпрофспілкою, згідно якої посадові оклади працівників ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» залишилися на тому ж рівні, а умови оплати праці відповідали прийнятій Галузевій угоді (а.с.127,128). Як зазначалось вище, Держпраці та її територіальні органи є самостійними суб'єктами правовідносин, які здійснюють державний нагляд і контроль за додержанням роботодавцями законодавства про працю і їх дії та рішення не застосовуються безпосередньо до конкретних прав та обов'язків сторін трудового договору. Разом з тим позивачка не скористалась своїм правом оскаржити до адміністративного суду бездіяльність Держпраці чи її територіального органу, якщо вважала протиправною їх бездіяльність щодо невжиття заходів з примусового виконання припису. Водночас відносини між роботодавцем та найманим працівником є самостійними і їх регулювання здійснюється відповідно до вимог законодавства про працю та умов укладеного трудового договору. Заперечуючи проти позову, представники відповідача стверджували з посиланням на надані розрахунки, що застосування тарифної ставки (посадового окладу) робітника 1-го розряду на рівні 120% прожиткового мінімуму для працездатних осіб не призводить до автоматичного збільшення розміру посадового окладу позивачки на 20%, оскільки встановлений в межах мінімального та максимального розмірів схеми посадових окладів конкретний розмір посадового окладу значно перевищував мінімальний розмір, передбачений схемою (а.с.83-86). Суд погоджується з цими доводами, взявши до уваги п.4.2., 4.3., 4.4. Галузевої угоди між Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи і профспілкою працівників атомної енергетики та промисловості України на 2009-2010 роки. Так, відповідно до п. 4.2. Галузевої угоди верхня межа схеми посадових окладів не повинна перевищувати нижньої межі посадового окладу конкретного працівника (по горизонталі) більш як на 36%. Згідно п. 4.3. Галузевої угоди підприємства одночасно із введенням нових тарифних ставок і посадових окладів здійснюють заходи щодо упорядкування діючих норм і нормативів та систем матеріального заохочення. Відповідно до п.4.4. Галузевої угоди сторони домовились вважати для підприємств оптимальним співвідношенням посадового окладу (тарифної ставки) у середній заробітній платі працівників не менше 70 відсотків. Підвищення частки тарифів у середньомісячній заробітній платі здійснювати за рахунок зменшення інших складових заробітної плати в межах коштів на оплату праці. Відповідно до статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Відповідно до статті 14 цього Закону договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на національному (генеральна угода), галузевому (галузева угода), територіальному (територіальна угода) та локальному (колективний договір) рівнях відповідно до законів. Згідно статті 15 цього Закону форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотримання норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевою і територіальними угодами. У разі коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов'язаний погодити це питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом (частина перша). Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті (частина друга). Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Виходячи з викладеного, є необґрунтованими доводи позивачки про те, що постановою Київського окружного адміністративного суду від 16.10.2012 р. встановлено невірне обчислення її посадового окладу з 01.03.2011р., що в свою чергу тягне за собою невірне обчислення заробітної плати, премії, відпускних тощо і потребує збільшення її посадового окладу на 20% починаючи з 01.03.2011року по 31.12.2013 року згідно розрахунку на загальну суму 8632,89 грн., наслідком чого є неповне проведення розрахунку при звільненні. За вирішенням індивідуального трудового спору щодо перегляду розміру оплати праці з урахуванням встановлених порушень вимог Галузевої угоди та припису державного інспектора праці позивач відповідно до глави XV КЗпП України не зверталась, а обов'язку відповідача підвищити позивачеві розмір посадового окладу на 20% безпосередньо з припису державного інспектора праці та постанови Київського окружного адміністративного суду не виникає. Крім того, судом встановлено, що 06 квітня 2012 року була укладена нова Галузева угода між Державним агентством України з управління зоною відчуження і Профспілкою працівників атомної енергетики та промисловості України на 2012-2013 роки, якою передбачено інший мінімальний розмір тарифної ставки (окладу) працівника 1-го розряду. З дня підписання цієї угоди Галузева угода між Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи і профспілкою працівників атомної енергетики та промисловості України на 2009-2010 роки (продовжена на 2011-2012 р.) припинила свою дію, а додержання нової Галузевої угоди не була предметом перевірки Держпраці та оцінки Київського окружного адміністративного суду (а.с.111-122). Таким чином, у задоволенні позову в частині вимог про стягнення недоотриманої заробітної плати за період з з 01.03.2011року по 31.12.2013 року згідно розрахунку на загальну суму 8632,89 грн., та похідних від неї вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 01.01.2014 року по 10.12.2017 року на суму 437000,42 гривні, та похідної від неї вимоги про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати з 01.04.2011 року по 31.10.2017 року на суму 8649,04 гривні необхідно відмовити за їх безпідставністю та недоведеністю. Вирішуючи спір в частині вимоги про стягнення недоотриманої матеріальної допомоги на оздоровлення за 2012 рік в сумі 1073 гривні суд виходить з наступного. Згідно п.5 додатку 9 «Положення про виплату матеріальної допомоги працівникам ДСП «Чорнобильський спецкомбінат»» Колективного договору ДСП «Чорнобильський спецкомбінат», зареєстрованого Іванківською районною державною адміністрацією Київської області, реєстраційний номер 603 від 07 червня 2012 року, при наданні щорічної відпустки працівнику виплачується одноразова матеріальна допомога на оздоровлення: за рахунок фонду оплати праці всім працівникам, крім ВВО-1 та ВВО-2 підприємства в розмірі посадового окладу (ЧТС) але не більше двох мінімальних заробітних плат на початок року за умови, що основна безперервна части на відпустки становитиме не менше 20 календарних днів для працівників, які працюють в зоні відчуження, та не менше 14 календарних днів - за межами зони відчуження ( а.с.47,48). Згідно Витягу з протоколу конференції трудового колективу ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» від 20 грудня 2012 року у зв'язку з обмеженим бюджетним фінансуванням видатків на заробітну плату по програмі 3202110 в 2012 році було постановлено припинити нарахування та виплату другої частини одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки за 2012 рік (а.с.132). Спільним рішенням адміністрації та профспілкового комітету ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» від 20 грудня 2012 року № 61 постановлено припинити виплату другої частини одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення згідно пункту 5 додатку 9 «Положення про виплату матеріальної допомоги працівникам ДСП «Чорнобильський спецкомбінат»» Колективного договору (а.с.133). Відповідно до статті 14 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою. Згідно Колективного договору ДСП «Чорнобильський спецкомбінат», якщо внесення змін та доповнень до Договору поліпшують раніше чинні норми та положення Договору, рішення про запровадження цих змін приймається спільним рішенням уповноваженого власника та спільного представницького органу. У всіх інших випадках пропозиції сторін про внесення змін та доповнень до договору після проведення попередніх консультацій і переговорів виноситься на схвалення загальних зборів (конференції) для прийняття остаточного рішення. Прийняті спільне рішення є невід'ємною частиною Договору і діє протягом терміну його дії, якщо у спільному рішенні не встановлені інші терміни. Як вбачається з наданих доказів, зміни до Колективного договору щодо невиплати другої частини матеріальної допомоги до відпустки у 2012 році були внесені за погодженням обох сторін з дотриманням порядку внесення змін, передбачених Колективним договором і були обумовлені фінансовими труднощами підприємства. Відсутність даних про реєстрацію змін в Іванківській районній державній адміністрації не позбавляє ці зміни дійсності. Виплата матеріальної допомоги на оздоровлення є додатковою соціальною гарантією і її реалізація залежить від результатів господарської діяльності та фінансового становища підприємства. Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 06.12.2016 р. № 1774-VIII установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання ним чинності не застосовується як розрахункова величина у колективних договорах і угодах усіх рівнів. Сторонам, які уклали колективні договори і угоди, у тримісячний строк привести їх норми у відповідність з цим Законом згідно із законодавством. До внесення змін до колективних договорів і угод усіх рівні щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Виходячи з викладеного, суд погоджується з доводами відповідача про те, що він не порушив права позивачки щодо нарахування та виплати матеріальної допомоги на оздоровлення на 2012 рік, тому вимога про її стягнення з відповідача є безпідставною і задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed