Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

28 грудня 2019 року, позивач - [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття з реєстрації. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що вона є власницею квартири [ADDRESS]. Відповідач по справі є колишнім власником даної квартири, та з листопада 2015 року фактично в ній не проживає, особистих речей в квартирі не має. У зв'язку із знаходження відповідача на реєстраційному обліку по зазначеній адресі, позивач не може володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеним майном самостійно та на власний розсуд. На підставі вищевикладеного позивач просить суд: усунути їй перешкоди в праві власності на квартиру [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] У судове засідання позивач не з'явилася, але до суду від її представника надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, доводи наведені в обґрунтування позовних вимог підтримала, просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення суду не заперечувала (а.с. 34). У судове засідання відповідач не з'явився, хоча про час, день та місце слухання справи був повідомлений в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. Заяв, клопотань, які б перешкоджали розгляду справи суду або заперечень стосовно позовних вимог позивача не надав. У судове засідання представник третьої особи - Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради не з'явився, але до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності (а.с. 29). У зв'язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.01.2019 року провадження у цій справі відкрито, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 20). Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст.ст. 128,131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з'явився у судове засідання без поважних причин. Прийнявши до уваги заяву представника позивача, суд ухвалою від 25.02.2019 року постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяви представника позивача та представника третьої особи, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 05.11.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Щербиною В.С., зареєстровано в реєстрі за № 1830 (а.с. 14-16); витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 47020266 від 05.11.2015 року (а.с. 17). Відповідно до п. 3 вищезазначеного договору купівлі-продажу продавці зобов'язані передати покупцю квартиру для вільного користування і безперешкодного володіння нею у стані, що відповідає санітарним та технічним нормам щодо житлових приміщень, разом з при належностями та документами до цієї квартири (технічним паспортом, ключами, тощо) строком до 01.12.2015 року; попередити покупця про всі відомі недоліки відчужуваної квартири; звільнити квартиру від наявних в ній речей домашнього вжитку та побуту строком до 01.12.2015 року; сплатити вартість спожитих до моменту передачі нерухомого майна, тобто до 01.12.2015 року, комунальних послуг (електро-, газо-, водопостачання, тощо); зняти з реєстраційного обліку усіх зареєстрованих у відчужуваній квартирі осіб строком до 01.12.2015 року. [PERSON], [INFO], зареєстрований в квартирі [ADDRESS] з 02.04.2004 року по теперішній час, що підтверджується відповіддю на запит № 01-71/432 від 09.01.2019 року, наданою головним спеціалістом юридичного відділу Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради (а.с. 25), проте останній фактично не проживає за даною адресою з червня 2010 року, що підтверджується актом від 27.12.2018 року, що міститься в матеріалах справи (а.с. 21). Відповідно до ст.. 13 Конституції Україна, держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності. Згідно зі ст.. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ст.. 319 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст.. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності зі ст. 71 ЖК України відсутність особи в житловому приміщенні без поважних причин понад шість місяців є підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, у суду є всі підстави визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS], оскільки останній не мешкає по зазначеному адресу понад вісім років. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житлом. Аналізуючи перелічені норми цивільного права, взявши до уваги надані стороною позивача докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Позивачем зазначена вимога не заявлена, тому суд вважає за можливе не стягувати з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved