Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

27 червня 2017 року [PERSON] звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON], в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: Донецька область м. Добропілля, вул. Хмельницького, буд.84. В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником житлового будинку № 84, що по вул. Хмельницького у м. Добропіллі. 04 березня 2015 року з її дозволу в житловому будинку була зареєстрована відповідачка, яка не членом її сімї чи родичем. Будь-яких усних чи письмових домовленосте з відповідачем щодо проживання у будинку не існує, відповідач більш ніж один рік у даному житловому будинку не проживає, оскільки переїхала до іншого міста до свого цивільного чоловіка, особистих речей немає. На усні прохання позивача щодо зняття з реєстрації відповідач не відреагувала, тому позивач звернулась до суду про захист її прав як власника вказаного житлового будинку. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, шляхом опублікування оголошення в газеті «Урядовий Курєр» № 166 (6035) від 07 вересня 2017 року, в газеті «Донеччина» № 31 (15960) від 31 серпня 2017 року, шляхом розміщення інформації про час і місце судового засідання на сторінці Добропільського міськрайонного суду Донецької області офіційного веб-порталу «Судова влада в Україні» в мережі Інтернет, шляхом направленням судових повісток на адресу мешкання, телефонограмами. Причину своєї неявки суду не повідомила. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлений ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого, позивач не заперечував. Суд, дослідивши надані до матеріалів справи письмові докази зазначає наступне. [PERSON], [INFO], з 27.06.1998 року зареєстрована та проживає за адресою: [INFO]., що підтверджується домовою книгою та копією паспорта. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 21.05.1998 року, який зареєстровано у реєстрі за номером 1523, [PERSON] купила житловий будинок номер 84 по вул. Хмельницького в місті Добропілля Донецької області. Відповідно до державного акту серії ЯИ № 382077 на право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: м. Добропілля, вул. Хмельницького Богдана, буд. 84, виданого [PERSON] на підставі рішення Добропільської міської ради від 23.12.2009, № 5/57-48, остання є власником земельної ділянки площею 0,0630 га. Згідно домової книги, 04.03.2015 року у будинку за адресою м. Добропілля, вул. Хмельницького, буд.84, було зареєстровано місце проживання [PERSON], [INFO]. Довідкою № 3222 від 22.06.2017 року, яка була видана головою квартального комітету, підтверджено, що за адресою м. Добропілля, вул. Хмельницького, буд. 84 зареєстрована [PERSON], але не проживає за цією адресою з червня 2016 року. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~\~статтями 383 ЦК України та 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Позивач зазначає про відсутність будь-яких домовленостей i зобовязань стосовно\~ мешкання відповідача в його квартирі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Позивач як власник спірного житла не порушує прав фізичних та юридичних осіб, за захистом своїх прав звернувся до суду. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.\~\~ Судом встановлено, що понад один рік відповідач у квартирі позивача не проживає, перешкод їй в цьому не чиниться, на житло не претендує, її реєстрація в квартирі порушує охоронюване законом право власності позивача, позивач заперечує проти реєстрації відповідачки у її житлі, суд вважає, що [PERSON] слід визнати такою, що втратила право на користування житлом позивача. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю їх між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved