Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-21 00:00:00

29.05.2018 року (згідно поштового штампу) позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 30 794,08 гривень. Позивач у позовній заяві зазначав, що 20.01.2006 року між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав боржнику кредит у розмірі 6000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобов'язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором, станом на 30.04.2018 року за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 30 794 грн. 08 коп., що складається з: 4597 грн. 08 коп. заборгованості за кредитом, 24 254 грн. 42 коп. заборгованості за процентами, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 1442 грн. 58 коп. штрафу (процентна складова), яку позивач просить стягнути на його користь із відповідача, а також стягнути судові витрати. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2018 року по справі відкрито провадження, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 02.07.2018 року відповідач надав до суду відзив, в якому в задоволенні позовних вимог просив відмовити у зв'язку із пропуском позивачем строку звернення до суду. 22.08.2018 року до суду від представника позивача Гаренко Н.В. надійшла відповідь на відзив, у якій позивач просив відмовити у застосуванні строків позовної давності. Представник позивача у судове засідання не з'явився, але при подачі позову подав клопотання щодо слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. У вступному слові відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] просили відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю на підставах викладених у відзиві. Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, вислухавши вступне слово відповідача та його представника, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Стаття 81 ЦПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 20.01.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав боржнику кредит у розмірі 6000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобов'язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Отже, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії кредитної карти. У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором, станом на 30.04.2018 року за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 30 794 грн. 08 коп., що складається з: 4587 грн. 08 коп. заборгованості за кредитом, 24 254 грн. 42 коп. заборгованості за процентами, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 1442 грн. 58 коп. штрафу (процентна складова). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановленого договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст. 1054 ЦУ України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлені судом обставини свідчать, що відповідно до положень ст.ст. 526, 549, 550, 611, 1054 ЦК України доводи позивача про наявність у [PERSON] обов'язку щодо сплати вищевказаної заборгованості є обґрунтованими. В той же час суд, бере до уваги клопотання відповідача в частині застосування строків позовної давності, які містяться в матеріалах справи. За правилами ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У відзиві відповідач виклав свої заперечення проти позовних вимог позивача, мотивуючи це пропуском трирічного строку на звернення до суду із позовом, із посиланням на відповідні норми цивільного законодавства. Тому суд при вирішенні справи по суті виходить із того, що відповідачем було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. У відповідності до п.3.1 Умов та правил надання банківських послуг датою укладення договору є дата відкриття рахунку, зазначена в розділі «Відмітки банку» заяви. Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Так, згідно частини 1 статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу). З розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви в якості письмового доказу представником позивача, видно, що останній платіж проведено відповідачем 31.01.2011 року, тобто перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, право на звернення до суду з позовом у ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло у лютому 2011 року, проте банк звернувся до суду з позовом лише у травні 2018 року, тобто з пропуском позовної давності. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини 13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Згідно частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Крім того, відповідно до умов договору, укладеного 20.01.2006 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки, який складає 2 роки. Будь-яких доказів, що відповідачу було продовжено строк дії картки позивачем не надано. За таких обставин в даній справі початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд після несплати чергового платежу після 31.01.2011 року. Оскільки позивач звернувся за захистом своїх прав 29.05.2018 року, з пропуском строку позовної давності, передбаченого статтею 257 ЦК України, це є підставою для відмови у задоволені позову у зв'язку із пропуском строку позовної давності. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено 1762, 00 грн. судового збору. У зв'язку із відмовою у задоволенні позову, суд відповідно до ст. 141 ЦПК України відмовляє у стягненні судових витрат з відповідача на користь позивача.

Outcome: dismissed