Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

28 листопада 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, який уточнила та просила встановити факт її спільного проживання зі спадкоємцем [PERSON] та встановити факт належності [PERSON] державного акту на право приватної власності на землю серія СМ № 037487. Мотивує свої вимоги тим, що 19 жовтня 2005 року померла [PERSON], яка все життя до смерті проживала в [INFO]. Ще за життя вона склала заповіт, згідно якого все майно заповіла позивачу. Після її смерті відкрилась спадщина, що знаходиться на території [PERSON] сільської ради. Про наявність заповіту вона дізналась від працівників [PERSON] сільської ради та сама тоді отримала дублікат заповіту, тому і не зверталась до нотаріуса для оформлення спадщини. При огляді документів виявилось, що в державному акті про право приватної власності на землю допущена помилка. Замість її імя за свідоцтвом про смерть «Афанасія» у державному акті зазначено імя «Охтанашка». Являючись єдиною близькою людиною померлій, яка останні роки за станом здоровя потребувала стороннього догляду, вона проживала разом зі спадкодавцем, вела спільне господарство, доглядала за нею та здійснила її поховання. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Липоводолинського району в судове засідання не зявився, судом отримано заяву відповідача про розгляд справи без присутності представника, позовні вимоги визнані повністю. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] - мешканці с. Русанівка підтвердили факт фактичного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю протягом тривалого часу. За життя [PERSON] отримала державний акт ІІ-СМ № 037487 від 10 травня 2002 року на право приватної власності на землю площею 3,45 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території [PERSON] сільської ради Липоводолинського району Сумської області. В справі міститься його копія (а.с. 9). 6 січня 2005 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений [PERSON] сільською радою Липоводолинського району за реєстровим № 1, дублікат посвідчений [PERSON] сільською радою Липоводолинського району за реєстровим № 57 16 лютого 2016 року, яким все майно, де б воно не було і з чого воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті, заповіла [PERSON] (а.с. 5). 19 жовтня 2005 року в с. Русанівка Липоводолинського району Сумської області померла [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до довідки № 599 від 18 жовтня 2017 року, виданої виконкомом [PERSON] сільської ради Липоводолинського району Сумської області, [PERSON], [INFO], яка проживала в [INFO] та померла 19 жовтня 2005 року та [PERSON] є однією і тією ж особою (а.с. 10). Згідно довідки № 653 від 16 листопада 2017 року, виданої виконкомом [PERSON] сільської ради Липоводолинського району Сумської області, [PERSON], [INFO], фактично проживала разом з [PERSON] за адресою: с. Русанівка вул. Шевченка, 40 до дня її смерті 19 жовтня 2005 року, доглядала її та вела спільне господарство, але зареєстрована була за адресою: с. Русанівка вул. Шевченка, 18 (а.с. 11). Відповідно до довідки № 17 від 19 жовтня 2005 року, виданої виконкомом [PERSON] сільської ради Липоводолинського району Сумської області, [PERSON] проводила похорони своєї тітки [PERSON], яка померла 19 жовтня 2005 року (а.с. 29). З наданих Липоводолинською райдержнотконторою за № 1472/01-16 від 4 грудня 2017 року відомостей вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, спадкоємці з заявами не звертались, відомостей про прийняття спадщини спадкоємцями, які відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину немає, заповіт від імені [PERSON], відповідно до Спадкового реєстру посвідчувався [PERSON] сільською радою Липоводолинського району Сумської області 6 січня 2005 року за реєстровим № 1, та видавався дублікат заповіту 16 лютого 2016 року за реєстровим № 57 (а.с. 20). Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Ч. 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Встановлення факту проживання однією сімєю з [PERSON] на час відкриття спадщини необхідне позивачу для оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] Відповідно до позиції Верховного суду України, коли установи, які видали документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правоустановлюючого документу, що необхідний позивачу для оформлення особистих майнових прав спадкоємця за заповітом, які випливають із цього факту. Суд приходить до висновку, що із матеріалів справи вбачається та доводиться дослідженими доказами, що дійсно позивач та [PERSON] на час смерті останньої проживали разом, вели спільне господарство, спільний побут, що дає правові підстави позивачу прийняти спадщину після смерті [PERSON] Також, на підставі наведених доказів, суд приходить до висновку, що зазначення у державному акті на право приватної власності на землю імя «Охтанашка», замість імя «Афанасія» відбулось внаслідок помилки, а тому необхідно встановити факт того, що державний акт на право приватної власності на землю належить [PERSON].

Outcome: approved