Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

27.04.2015 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача - ПАТ «АТ Науково-дослідчий інститут радіотехнічних вимірювань» про стягнення заробітної плати, компенсації та відшкодування моральної шкоди. В подальшому позивач в судовому засіданні уточнив позов та остаточно просив суд стягнути суму заборгованості по заробітній платні у розмірі 29 221,00 грн., компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату у розмірі 11 452,09 грн. та моральну шкоду у розмірі 1000 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на наступне. Позивач з 11.03.2003 р. був прийнятий на роботу слюсарем механіко зборочних робіт 3 розряду до ВАТ «АТ Науково-дослідчий інститут радіотехнічних вимірювань», яке було у державній власності. Наказом Фонду державного майна України від 19.03.2014 р. № 839 Про завершення приватизації, ПАТ «АТ Науково-дослідчий інститут радіотехнічних вимірювань» стало правонаступником ВАТ «АТ НДІРВ». В подальшому з 20.01.2014 р. позивача було переведено контролером на контрольно-пропускному пункті в охоронну службу на ПАТ «АТ НДІРВ». Однак відповідач починаючи з липня 2013 р. по травень 2015 р. заробітну плату позивачу не виплачує, у наслідок чого утворилась заборгованість. Крім того, позивачу було нанесено моральну шкоду, оскільки невиплата заробітної плати не дала змоги позивачу повноцінно вести громадське життя. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача, будучи допитаною в судовому засіданні, позов визнала. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Наказу № 77-к від 06.03.2003 р., позивач з 11.03.2003 р. був прийнятий на роботу слюсарем механіко зборочних робіт 3 розряду до ВАТ «АТ Науково-дослідчий інститут радіотехнічних вимірювань», яке було у державній власності (а.с.10). Наказом Фонду державного майна України від 19.03.2014 р. № 839 Про завершення приватизації, ПАТ «АТ Науково-дослідчий інститут радіотехнічних вимірювань» - відповідач по справі, стало правонаступником ВАТ «АТ НДІРВ». Згідно до наказу № 4-к від 20.01.2014 р., з 20.01.2014 р. позивача було переведено контролером на контрольно-пропускному пункті в охоронну службу на ПАТ «АТ НДІРВ» (а.с.10, зворотна сторінка). Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Однак відповідач, у порушення вимог зазначених норм КЗпП України, заробітну плату позивачу не виплатив. Згідно до довідки № 05/441 від 21.05.2015 р., сума заборгованості по заробітній платі за період з липня 2013 р. по травень 2015 р. складає 29 221 грн. 00 коп. (а.с.27). Крім того, відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Так, компенсація за несвоєчасно виплачену заробітну плату складає 11 452,09 грн. 97 коп. (а.с.31). Тому позовні вимоги позивача в зазначеній частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника в сфері трудових відносин (невиплати належних йому грошових сум, тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган. Так, Преамбула до Загальної декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім'ї, та рівних і невід'ємних їхніх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності». Зазначене також відображено й у Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини - головним обов'язком держави ( ст. 3 Конституції України). Саме закріплення за державою обов'язку забезпечення прав і свобод людини дає можливість, у випадку порушення останніх, звернутися до суду з метою їх захисту та відновлення, а також за компенсацією шкоди, завданої таким порушенням. У зв'язку з викладеним, позивач має право на компенсацію моральної шкоди. При визначенні її розміру враховуються вимоги розумності та справедливості. За моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває в трудових відносинах. Так, згідно наданих суду доказів, позивач не отримує заробітну плату з липня 2013 р., але відповідач не виплачує позивачу заробітну плату і він вимушений звертатися до суду з позовом про стягнення невиплаченої заробітної плати. Суд вважає, що діями відповідача, пов'язаними з порушенням його прав, як працівника, позивачу нанесено моральну шкоду, оскільки в зв'язку з невиплатою заробітної плати, змінився уклад його життя, він змушений докладати додаткових зусиль для відновлення колишнього укладу життя, коли він отримував заробітну плату, переносить у зв'язку з цим переживання та незручності, нервові струси, він не має можливості користуватися заробленими грішми, сплачувати комунальні послуги, що створює йому незручності та труднощі. Крім того, він повинен був витрачати свій особистий час на звернення з позовом до суду, витрачати свої особисті кошти, в зв'язку із зверненнями за допомогою до юристів. Тому, позов про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню і при визнанні його обсягу суд враховує як тривалість перенесених страждань і незручностей, так і матеріальну можливість відповідача до відшкодування шкоди. Таким чином, суд вважає, що маються підстави для задоволення позову. При подачі позовної заяви судовий збір не сплачено, в зв'язку з чим суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави. У відповідності зі ст.367 п.2 ч.1 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 367 ЦПК України, ст. 115, 116, 117, 237-1 КЗпП України, суд, -

Outcome: approved