Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

29.04.2014 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів на дітей і утримання дружини. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 15.12.2001 року з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] Відповідач є батьком дітей, матеріальної допомоги на їх та дружини утримання не надає. У зв'язку з чим, позивач змушена звернутися до суду з позовом. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття та аліменти своє утримання у розмірі 16 частини його заробітку (доходу), починаючи від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною трирічного віку, уточнивши позовні вимоги. У судове засідання позивач не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі суду не надав. Таким чином, в порядку ч. 2 ст. 77 ЦПК України, суд визнає, що відповідач не з'явився до суду без поважних причин та у відповідності до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України, вважає можливим ухвалити заочне рішення по справі. Вивчивши матеріали справи, аналізуючи їх у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що з 15.12.2001 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.4). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], відповідно свідоцтв про народження (а.с.4,5). Позивач не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. Відповідач є батьком дитини, матеріальної допомоги на їх утримання не надає, працює ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», щомісячно отримує заробітну плату, має стабільний дохід, інших стягнень з нього не проводиться. Позивачу коштів на утримання дитини не вистачає, дитина фактично знаходиться на її утриманні. Відмова відповідача у добровільний спосіб надавати їм допомогу ставить позивача у скрутне матеріальне становище, в зв'язку з чим вона змушена звернутись до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов'язок покладається на обох батьків у рівних частка. Згідно ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч. 2, 4 ст. 84 СК України - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття та на утримання дружини в розмірі 16 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 243,60грн., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду. На підставі викладеного і

Outcome: approved