Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

27 січня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із зазначеним вище позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.02.2011 року в сумі 14294,59 грн та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 17.02.2011 [PERSON] отримала кредит у розмірі, що зазначений у довідці Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 5000 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. 17.02.2011 відповідачем також була підписана Довідка про умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». Свої зобов`язання за договором та угодою банк виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Свої ж зобов`язання за кредитним договором [PERSON] належним чином не виконує, у зв`язку із чим станом на 30.11.2020 виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 14294,59 грн з яких: 11207,56 грн - заборгованість за тілом кредита, в т.ч. 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредита; 11207,56 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 3087,03 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2021 року було відкрито провадження по даній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 10 березня 2021 року від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач зазначає, що у заяві позичальника від 17.02.2011 року процентна ставка не зазначена, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги посилається на Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, проте позивач жодним чином не надає підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву. Крім того, позивач вважає, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій банку. Також, відповідач зазначає, що кредитна картка «Універсальна» була видана їй на 3 роки строком дії до 2014 року. Таким чином, на думку відповідача, на дату звернення позивача до суду сплив строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дана норма також закріплена у ст. 12 ЦПК України. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Судом встановлено, що 17.02.2011 сторони уклали кредитний договір б/н шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, в якій [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становить між сторонами Договір про надання банківських послуг (а.с.16-17). Позивач свої зобов`язання за Договором виконав, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Свої ж зобов`язання за кредитним договором [PERSON] належним чином не виконує, у зв`язку із чим станом на 30.11.2020 виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 14294,59 грн з яких: 11207,56 грн - заборгованість за тілом кредита, в т.ч. 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредита; 11207,56 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 3087,03 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії (а.с.5-13). Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.21) не містить жодного посилання на Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, що діяли на час її складання, а загальне зазначення у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть свідчити про той факт, що саме ці Умови та Правила надавались відповідачу, що саме ці Умови та Правила мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, оскільки не надано позивачем підписані Умови та Правила. У зв`язку із цим, такі Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною, укладеного між сторонами договору від 17 лютого 2011 року. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року №6-2320цс16 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, відповідно до якого суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам. Разом із тим, відповідач не спростував той факт, що отримав від позивача кредитну картку та проводив з її застосуванням певні операції. Згідно з випискою за договором №б/н станом на 03.12.2020 року [PERSON] починаючи з лютого 2011 року по грудень 2020 року використовувала у побутових цілях кредитну картку (а.с.52-62). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Проте, у порушення умов договору та чинного законодавства, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав та не повернув використані ним кредитні кошти, а доказів іншого суду не надано. Крім того, з довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів льотного періоду», підписаної відповідачем 17.02.2011, вбачається, що сторони погодили розмір штрафу при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, який складає 500 грн (фіксована частина) та 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій (а.с.18). Оскільки, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків за недоведеністю в цій частині, то 5% штрафу мають бути стягнуті з відповідача лише за суму тіла кредиту, яка стягується судом без урахування нарахованих відсотків. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11207,56 грн, фіксованої частини штрафу у розмірі 500 грн та процентної складової штрафу (5% від тіла кредиту) у розмірі 560,37 грн. Щодо заявленої відповідачем у письмовій заяві позовної давності суд зазначає наступне. За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. З огляду на положення ст. 264 ЦК України суд відхиляє доводи відповідача щодо пропуску банком позовної давності, оскільки відповідно до дослідженої судом виписки за договором №б/н станом на 03.12.2020 року відповідач [PERSON] протягом 2011-2019 років регулярно і активно користувалась наданими їй кредитними коштами, при цьому періодично здійснювала погашення заборгованості на різні суми та користувалась кредитними коштами особисто. Останнє не автоматичне зарахування переказу на кредитну картку № [NUMBER] відбулось 20.12.2019 року на суму 900 грн (а.с.52, зворот). На підставі положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно 82,32 % задоволеним позовним вимогам, що складає 1730 грн 36 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial