Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

28 березня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно з моменту подання позову і до досягнення дитиною повноліття. А також звільнити його від сплати аліментів на користь дитини, стягнутих за рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2007 року по справі №2-6233/2007 р., припинивши стягнення аліментів з нього з 01 травня 2012 року, а виконавчий лист, виданий Заводським районним судом м. Миколаєва від 10 грудня 2007 року про стягнення з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], аліментів у розмірі 450,00 грн. щомісячно, починаючи з 29 жовтня 2007 року і до його повноліття, визнати таким, що не підлягає виконанню, починаючи з 01 травня 2012 року. В обґрунтування позову позивач вказував, що від шлюбу з відповідачем у них народився син - [PERSON], [INFO]. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2007 року з нього на користь [PERSON] на утримання сина були стягнуті аліменти в розмірі 450.00 грн., щомісячно, починаючи з 29 жовтня 2007 року і до його повноліття. Проте з 1 травня 2012 року син проживає разом з ним в м. Мартенсвил, провінції Саскатчеван, Канада. Між сторонами був спір про визначення місця проживання дитини та рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 06 жовтня 2017 року, яке залишено без змін апеляційною інстанцією, у задоволенні позову [PERSON] про визначення місця проживання сина разом із матір'ю, відмовлено. Син проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні, в той же час він за рішенням суду зобов'язаний сплачувати відповідачу аліменти на утримання дитини. Матеріальної чи іншої допомоги на утримання дитини відповідач не надає, а тому позивач вимушений звернутись до суду. Ухвалою судді від 13 квітня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач не з'явився, його представник надіслала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просила справу розглянути за її відсутності та відсутності позивача, не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомила, відзив не подала. Ухвалою суду від 13 червня 2018 року постановлено розгляд справи здійснювати в заочному порядку за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню, з огляду на наступне. Згідно свідоцтва про народження від 7 червня 2002 року [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.4). Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2007 року по справі №2-6233/2007р. з позивача на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON], [INFO], стягнуті аліменти в розмірі 450,00 грн., щомісячно, починаючи з 29 жовтня 2007 року і до його повноліття (а.с.6). 06 жовтня 2017 року рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області, яке залишено без змін ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області від 14 грудня 2017 року,відмовлено у задоволенні позову [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітнього сина -[PERSON], [INFO], разом із нею (а.с.53-55, 56-58). Вказаним рішенням суду встановлено, що неповнолітній [PERSON], [INFO], проживає в Канаді разом з батьком [PERSON] з 2012 року, з дозволу відповідача [PERSON] Незаконного переміщення дитини та незаконне її утримання батьком без згоди відповідача, матері дитини, не констатовано. Судом також встановлено, що дитина бажає проживати з батьком за місцем його проживання, тобто в Канаді. Згідно частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно частини 2 статті 188 СК України, батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Відповідно до частини 4 статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. З досліджених письмових доказів встановлено, що з 01 травня 2012 року дитина - [PERSON] проживає разом з батьком - [PERSON], та перебуває на його утриманні. Матір дитини матеріальної чи іншої допомоги на утримання сина не надає. Будь-яких належних та допустимих доказів, що спростовують зазначений висновок суду матеріали справи не містять, не надала таких доказів й відповідач. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про звільнення позивача від сплати аліментів на користь відповідача на утримання їх сина та вважає, що таке звільнення не суперечать вимогам сімейного права і відповідає інтересам дитини. Разом з цим,батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України). Мати і батько, відповідно до приписів частини 1 статті 141 СК України мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, відповідно обов'язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з положеннями частини 1 статті 182 цього ж Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до положень, викладених в статті 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідач відзив на позовну заяву не надіслала, а також не надала доказів наявності обставин, які можуть вплинути на розмір аліментів. На підставі викладеного, враховуючи обов'язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття, передбачений статтею 180 СК України та вимоги статті 182 СК України щодо врахування матеріального становища дитини, стану здоров'я і матеріального становища відповідача, суд прийшов до висновку, що відповідач як особа працездатного віку спроможна сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 28 березня 2018 року. На підставі частини 6 статті 141 ЦПК України, частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved