Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

29.03.2017 року до суду звернувся позивач ФГ «Дамія» з позовом про відшкодування збитків до відповідача [PERSON] 20.04.2017 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21.04.2017 року відкрите провадження у цивільній справі та справа призначена до розгляду на 22.05.2017 року. 22.05.2017 року розгляд справи відкладений. Справа призначена до розгляду на 03.07.2017 року. 03.07.2017 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області розгляд справи зупинений до набрання законної сили рішенням суду за іншою справою. 27.05.2019 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області розгляд справи поновлений. Справу призначено до розгляду на 22.08.2019 року. 22.08.2019 року розгляд справи відкладений, у зв`язку із відрядженням судді. Справа призначена до розгляду на 24.09.2019 року. 24.09.2019 року розгляд справи відкладений та позивачеві наданий строк для подання заяви про зменшення позовних вимог. Справа призначена до розгляду на 30.10.2019 року Сторонам та учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 30.10.2019 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача на його користь 47841 грн. 61 коп., де 47735 грн., 23 коп.. сума неотриманого доходу, 106 грн. 38 коп., податок за землю за 2016 рік. В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: на підставі договору оренди земельної ділянки від 25.12.2003 року згідно Державного акту про право власності на земельну ділянку № 040409 від 2003 року землевласник [PERSON] передала ФГ «Дамія» в оренду земельну ділянку у визначених межах з метою ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Зарічанської сільської ради, загальна площа земельної ділянки - 4.190 га.. з яких 4.190 га., рілля. Земельна ділянка згідно вищевказаного договору була передана в користування строком на 10 років, починаючи з моменту державної реєстрації договору, яка була здійснена 10.04.2009 року. Був складний акт прийому - передачі земельної ділянки в оренду, де зазначалось, що земельна ділянка передана в оренду ФК «Дамія». Відповідач [PERSON] , в 2015 році без дозволу самовільно зайняв вищевказану земельну ділянку, за яку вноситься орендна плата і сплачується податок на землю. Відповідач в добровільному порядку відмовляється звільнити земельну ділянку та повернути її в користування ФГ «Дамія». В зв`язку з чим ФГ «Дамія» спричинені збитки в сумі 47841 грн. 61 коп., де 47735 грн., 23 коп.. сума неотриманого доходу, 106 грн. 38 коп.. податок за землю за 2016 рік, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивача позовні вимоги підтримав, також пояснив, що в 2013 році відповідач звернувся до нього з проханням надати йому в користування земельну ділянку, яка належить його матері і яка перебувала в оренді ФГ «Дамія» . Вони погодили дане питання і він не заперечував проти обробітку позивачем даної земельної ділянки. Потім в 2016 році його викликали до податкової інспекції і спитали чому він сплачує податки за даною земельною ділянкою. Він пояснив, що погодив питання користування земельної ділянки з його власником. Але йому пояснили, що він не звільняється від сплати податку поки земельна ділянка перебуває у нього в оренді. Тому йому спричинені збитки, які полягають у сплачених ним податках, які нараховуються на орендну плату,що підлягала сплаті за договором оренди, військовий збір, а також неотриманий прибуток, які він просить стягнути з відповідача. Відповідач і представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, посилаючись на те, що сторони погодили сам факт передачі земельної ділянки в користування позивача, але не оформили належним чином розірвання договору оренди земельної ділянки. Крім того позивачем не надано належних доказів понесених збитків. Тому в задоволенні позовних вимог просили відмовити. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що на підставі договору оренди земельної ділянки від 25.12.2003 року згідно державного акту про право власності на земельну ділянку № 040409 від 2003 року землевласник [PERSON] передала ФГ «Дамія» в оренду земельну ділянку у визначених межах з метою ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Зарічанської сільської ради, загальна площа земельної ділянки - 4.190 га.. з яких 4.190 га., рілля. Земельна ділянка згідно вищевказаного договору була передана в користування строком на 10 років, починаючи з моменту державної реєстрації договору, яка була здійснена 10.04.2009 року, що підтверджується копією договору оренди земельної ділянки та державного акту про право приватної власності на земельну ділянку.. Між сторонами договору оренди земельної ділянки був складний акт прийому -передачі земельної ділянки в оренду, де зазначалось, що земельна ділянка передана в оренду ФК «Дамія», що підтверджується актом прийому - передачі земельної ділянки. Також судом встановлено, що в 2013 році сторони погодили питання передачі зазначеної земельної ділянки в користування позивачеві, який є сином [PERSON] Відповідно з 2013 року відповідач користувався земельною ділянкою за згодою позивача. Тобто відповідач не самовільно заволодів спірною земельною ділянкою. В 2017 році позивач почав оспорювати правомірність користування відповідачем спірною земельною ділянкою і на даний час просить стягнути з відповідача спричинені йому збитки. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України- Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до ч.1,2,3 ст. 22 ЦК України Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Позивач обґрунтовує, що спричинені йому збитки полягають у у неотриманому прибутку в сумі 47735 грн., 23 коп., і 106 грн. 38 коп. податок за землю за 2016 рік. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України - Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Суд вважає, що спричинені позивачеві збитку, які виразились у неотриманому позивачем доході в сумі 47735 грн., 23 коп., задоволенню не підлягають, оскільки для відшкодування даних збитків необхідно, щоб поведінка особи, яка їх спричинила була неправомірною. Однак поведінка відповідача не була неправомірною. Оскільки останній почав користуватись земельною ділянкою [PERSON], з дозволу позивача. Даний факт позивачем підтверджений. Таким чином відсутня основана, як протиправна поведінка, для притягнення відповідача до відповідальності. Крім того позивачем не надані докази того, що ним понесені збитки саме в такому розмір. Позивач лише навів розрахунок спричинених збитків, але не надав доказів на підтвердження сум, які взяті ним при розрахунку спричинених збитків. Також суд вважає, що не підлягають задоволенні вимоги в частині стягнення з відповідача 106 грн. 38 коп. податок за землю за 2016 рік. Так як позивачем не надані докази на його сплати. Надану позивачем довідка Зарічанської сільської ради про сплату ФГ «Дамія» податку в зазначеному розмірі, суд вважає неналежним доказом, оскільки до компетенції сільської ради не відноситься стягнення податків і зборів. В свою чергу позивач посилається на те, що претензії щодо несплати податків до нього пред`являлись податковою інспекцією, а не сільською радою. Крім того позивач просить стягнути несплачений податок за землю, а обґрунтовує, що він поніс затрати у вигляді несплати податку, що нараховуються на орендну плату і військовий збір. Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів. Відпровідно до ст.ст 77-78 ЦПК України - Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не надано будь - яких доказів на підтвердження спричинених йому збитків тому числі і по сплаті податків. Відповідач надав суду копії чеків, які підтверджують, що протягом часу користування ним земельною ділянкою він сплачував податок за землю. За наведених вище обставин суд приходить до висновку що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи, що судом ухвалюється рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, суд у відповідності із положеннями ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати за рахунок відповідача не відшкодовує та покладає на позивача.

Outcome: dismissed