Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

28 листопада 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики. Свої вимоги мотивує тим, що 27 червня 2018 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики, за яким, він передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 26000,00 гривень, які остання зобов`язався повернути їх до кінця 2018 року, однак не зробила це, тим самим не виконавши взятих на себе грошових зобов`язань. Тому, враховуючи, що відповідач свої договірні зобов`язання у встановлений договором строк, не виконала, позивач просить стягнути з останньої на його користь суму боргу за договором позики. Представник позивача до суду не з`явився, направивши заяву про підтримку позову та слухання справи у його відсутність. Відповідач, повідомленийпро час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, і не повідомивсуд про причини неявки. Згідно з ст. 224 ЦПК України суд вважає за необхідне заочно розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що 27 червня 2018 року сторони уклали договір позики, згідно якого [PERSON] передав [PERSON] гроші в сумі 26000,00 гривень в строк до 31 грудня 2018 року. На підтвердження даного договору [PERSON] надала розписку (а.с. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред`явлення на підтвердження укладання договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Як вбачається з матеріалів справи, що між сторонами 27 червня 2018 року було укладено договір позики та [PERSON] отримала гроші в сумі 26000,00 гривен. На підтвердження даної обставини [PERSON] була надана розписка. Таким чином, розписка [PERSON] є договором позики, укладеним у простій письмовій формі, відповідають змісту ст. 1047 ЦК України. В силу ст. 1049 ЦК України [PERSON] , як позичальник, зобов`язана повернута позикодавцеві - [PERSON] позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк, що встановлений розпискою. Однак [PERSON] цього обов`язку не виконала. Основний борг відповідача за Договором складає 26000,00 гривень. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 768грн. 40коп. в відшкодування судового збору.

Outcome: approved