Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

28.07.2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою в обґрунтування якої зазначила, що з 15.11.1997 року він перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, за час якого у них [INFO] народилася спільна дитина - донька [PERSON] . Вказала, що на даний час вони з відповідачкою припилили шлюбні відносини через різні погляди на шлюб та сімейне життя. На даний час ведення спільного господарства між ними припинено, подружні відносини не підтримуються та протягом п`яти останніх років вони проживають окремо. Вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим, а тому просить суд розірвати шлюб, який 15.11.1997 року було укладено між ним та відповідачкою [PERSON] , що зареєстрований Відділом ДРАЦС реєстраційної служби Луцького МУЮ Волинської області за актовим записом № 1384. До початку судового засідання від позивача надійшла заява, у якій він просить розгляд справи проводити у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 14). Відповідач в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про день, час, місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, яке міститься у матеріалах справи (а.с. 13), клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позов від неї на адресу суду не надходили. Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 15.11.1997 року, який зареєстровано Відділом ДРАЦС реєстраційної служби Луцького МУЮ Волинської області за актовим записом № 1384. Зазначене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яке міститься в матеріалах справи (а.с. 4). Зі змісту позовної заяви слідує, що у сторін за час шлюбу [INFO] народилася спільна дитина - донька [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки через втрату почуття поваги один до одного, відсутності взаєморозуміння, різні погляди на шлюб та сімейне життя. На даний час шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, кожен з них живе своїм життям та має окремий бюджет. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя сторін є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб підлягає розірванню. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу в повному обсязі. На підставі ст.ст. 24, 56, 110, 112 СК України,

Outcome: approved