Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

28 липня 2017р. в суд надійшла позовна заява Виконавчого комітету Новодністровської міської ради Чернівецької області як органу опіки та піклування в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна. В обґрунтування позову зазначено, що відповідач [PERSON] самоусунувся від догляду за дитиною, не забезпечує матеріально, з трьох років не проживає із сином та має значну заборгованість по виплаті аліментів. З огляду на зазначене, Виконавчим комітетом Вербовецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області як органом опіки та піклування і Мурованокуриловецькою районною державною адміністрацією Вінницької області було надано висновки про доцільність позбавлення батька батьківських прав та призначення опікуна. Просять суд позов задоволити, позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON] та встановити над ним опіку, призначивши опікуном його бабусю [PERSON] Представник позивача [PERSON] позов підтримала з підстав, зазначених в позовній заяві. Додатково пояснила, що Виконавчий комітет Новодністровської міської ради Чернівецької області як орган опіки та піклування не надавав висновку щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки дитина проживала на території Муровано-Куриловецького району Вінницької області. Вказала, що комісія при міській раді проводила обстеження умов проживання бабусі хлопчика [PERSON] та прийшла до висновку, що остання може забезпечити дитині належні умови проживання. Також повідомила, що була очевидцем неналежної поведінки відповідача, зокрема, у вересні 2017р. останній прийшов до сина у нетверезому стані, поводився некоректно, вживав нецензурну лайку, а тому хлопчик виглядав переляканим та не бажав спілкуватись із батьком. Уточнила, що у разі задоволення позову з відповідача слід стягувати аліменти на утримання дитини, які зараховувати на спеціально відкритий рахунок у банку. Просить позов задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання 29.09.2017р. не з'явився, проте подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Під час розгляду справи [PERSON] спочатку проти позову заперечував, однак в подальшому змінив свою позицію та подав письмову заяву про визнання позову, зазначивши, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав та призначення опікуном дитини [PERSON] (а.с. 93). В судових засіданнях відповідач пояснив, що після розлучення син проживав спочатку із матір'ю, а потім - із прабабусею. Зазначив, що після смерті [PERSON] прописав сина до себе у гуртожиток, однак хлопчик з ним не проживав та не проживає. Вказав, що не має постійного місця праці, займається сезонними підробітками, а тому не мав можливості відвідувати сина, поки той проживав в с. Вербовець, Муровано-Куриловецького району, Вінницької області. За сім років був у селі лише тричі, в тому числі, у 2015р. на дні народження хлопчика та у 2017р. на засіданні опікунської ради сільської ради. Також повідомив, що інколи спілкується із дитиною по телефону, однак, надавати фінансову підтримку сину не може через своє скрутне матеріальне становище. Третя особа [PERSON] пояснила, що дитина з другого класу проживала із її матірю в с. Вербовець, Муровано-Куриловецького району, Вінницької області, за рішенням доньки, що було зумовлено необхідністю навчання в сільській школі. Вказала, що за цей час (близько 7 років) батько дитини не виявляв та й зараз не виявляє інтересу до сина, дитину не відвідує, навчанням не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. Зазначила, що хлопчик не бажає спілкуватись із батьком, уникає зустрічей та розмов. Вказала, що на даний час дитина проживає із нею у м. Новодністровськ, Чернівецької області, ходить у школу, потребує переведення на індивідуальну форму навчання. Вважає, що для забезпечення повноцінного життя та створення належних умов як для проживання, так і навчання дитини, їй необхідно оформити над внуком опіку, а батька - позбавити батьківських прав. Наголошує, що на даний час уже оформила опіку над двома іншими внуками та може створити усім дітям належні умови для проживання, виховання та навчання. Зазначила, що у разі задоволення позову з відповідача слід стягувати аліменти на утримання дитини, які зараховувати на спеціально відкритий рахунок у банку. Позов підтримує та просить задоволити. Представник третьої особи [PERSON] пояснив, що поведінка батька свідчить про його свідоме ухилення від виконання батьківських обов'язків, а слова про бажання займатись дитиною залишаються виключно словами, непідкріплені жодними реальними діями. Вважає, що для всебічного розвитку дитини, створення належних умов для проживання, виховання та навчання, в тому числі представництва інтересів дитини, необхідно позбавити [PERSON] батьківських прав, призначити опікуном [PERSON] При вирішенні питання про стягнення аліментів просить визначити їх розмір не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Представник третьої особи [PERSON] пояснив, що при наданні висновку адміністрацією було взято до уваги, що дитина тривалий час проживає у селі із прабабусею, яка ним й опікується, а батько дитину не відвідує, навчанням не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. Зазначив, що батька запрошували на засідання опікунської ради, однак такий відмовився приїхати, вказавши, що йому байдуже до прийнятого рішення. Вважає позов підставним та просить його задоволити. Представник третьої особи Виконавчого комітету Вербовецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області як органу опіки та піклування в судове засідання не з'явився, проте надіслав матеріали справи, на підставі яких було прийнято рішення № 7 від 23.02.2017р.; позов підтримує та просить справу розглянути у відсутності представника третьої особи (а.с. 94). Свідок малолітній [PERSON] показав, що на даний час проживає у м. Новодністровськ, Чернівецької області разом із бабусею [PERSON], з якою бажає проживати й надалі; навчається у новій школі, де йому подобається та цікаво. Зазначив, що до 2017р. жив із прабабусею в селі та батько до нього не приїжджав, за що він ображається на останнього. Повідомив, що інколи спілкується із батьком по телефону та бажає бачитись та спілкуватись із батьком частіше. Свідок [PERSON], сільський голова с. Вербовець, показав, що [PERSON] проживав без реєстрації в селі разом із прабабусею, де відвідував загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів. Зазначив, що після смерті матері хлопчика було ініційовано питання про позбавлення батьківських прав [PERSON], оскільки останній, на думку представників школи, не виконує своїх батьківських обов'язків, не цікавиться навчанням та вихованням сина. В подальшому до опікунської ради із відповідною заявою також звернулась [PERSON] Повідомив, що [PERSON] заперечував щодо позбавлення його батьківських прав, обіцяючи більше цікавитись життям сина, проте обіцянки не виконав. З огляду на обставини справи та зібрані документи було прийнято рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав та передачу дитини під опіку бабусі [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, третіх осіб та свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим 18.11.2003р. виконавчим комітетом Новодністровської міської ради Чернівецької області (а.с. 5) Батьки хлопчика перебували у зареєстрованому шлюбі до 19 червня 2006р., що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER], виданим 19.06.2006р. відділом реєстрації актів цивільного стану Сокирянського районного управління юстиції Чернівецької області (а.с.15). Також судом встановлено, що [INFO]. померла [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим 08.08.2016р. Виконавчим комітетом Ломачинецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області (а.с. 12). Орієнтовно з 2010р. і до осені 2017р. малолітній [PERSON] проживав із прабабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS]; навчався за місцем свого фактичного проживання у Навчально-виховному комплексі «Загальноосвітній навчальний заклад - дошкільний навчальний заклад» с. Вербовець, Муровано-Куриловецького району Вінницької області (надалі - НВК «ЗНЗ-ДНЗ»), що підтверджується поясненнями [PERSON], показами [PERSON], актом перевірки матеріально-побутових умов від 04.05.2017р., характеристикою на [PERSON], [INFO]. При цьому, у вищезгаданих акті, характеристиці та довідці НВК «ЗНЗ-ДНЗ» №11 від 19.01.2017р. зазначено, що батько участі у навчанні та вихованні дитини не бере (а.с. 16-17, 23). Як встановлено з пояснень представника позивача, відповідача та третьої особи на даний час дитина проживає без реєстрації за адресою [ADDRESS], у квартирі, що належить [PERSON], що підтверджується довідкою № 1640 Відділу ведення реєстру територіальної громади м. Новодністровськ Новодністровської міської ради від 06.10.2016р., свідоцтвом про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 28.12.2010р. (а.с. 21, 30). [PERSON] є бабусею [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим 29.09.1962р. Мурованокуриловецьким ЗАГС, Свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER], виданим 28.02.1987р. Вербовецькою сільською радою народних депутатів, Витягом № 00017929510 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст. 126, 133, 135 СК України від 18.04.2017р., Витягом № 00017929576 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 18.04.2017р. (а.с. 9-10, 13-14). Остання повідомила, що має постійне місце праці, отримує стабільний дохід, здатна утримувати внуків, забезпечивши їм належні умови для проживання, харчування, навчання та розвитку, що не заперечується особами, які беруть участь у справі. На даний час [PERSON] навчається у 8 класі Новодністровської загальноосвітної школи І-ІІІ ступенів, що підтверджується довідкою № 73 від 04.09.2017р. та № 77 від 28.09.2017р.; позитивно характеризується за місцем навчання, що підтверджується характеристикою на [PERSON] та психолого-педагогічною характеристикою (а.с. 57, 98-100). Як вбачається із вказаних довідок та характеристик батько участі у вихованні та навчанні сина не бере. Судом також встановлено, що дитина прописана за адресою [ADDRESS], разом із батьком, що підтверджується довідкою №367 Відділу ведення реєстру територіальної громади м. Новодністровськ Новодністровської міської ради від 17.01.2017р. (а.с. 20). Умови проживання в квартирі належні, однак фактично дитина за адресою реєстрації не проживає, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов від 23.01.2017р. (а.с. 22) та не заперечується особами, які беруть участь у справі. Згідно характеристик № 145 від 22.08.2016р. та №58 від 01.03.2017р. на [PERSON] та [PERSON] відповідно, виданих Виконавчим комітетом Новодністровської міської ради, по місцю проживання обоє характеризуються позитивно (а.с. 18-19). Згідно довідки Новодністровського міського відділу державної служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області №60/14.2-37 від 07.02.17р. у [PERSON] станом на 01.08.2016р. існує заборгованість по сплаті аліментів на користь [PERSON] на утримання сина за виконавчим листом Сокирянського районного суду Чернівецької області у справі №2-271 2006р. в розмірі 23605, 94 грн. (а.с. 24-25). Як вбачається із протоколу № 1 засідання опікунської ради при виконавчому комітеті Вербовецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області від 15.02.2017р. та рішення Виконавчого комітету Вербовецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області як органу опіки і піклування від 23.02.2017р. № 7 «Про виконання батьківських обов'язків гр. [PERSON], 1974р.н., щодо виховання неповнолітнього сина [PERSON], 2003р.н.» орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно його неповнолітнього сина [PERSON], визначити опікуном [PERSON] (а.с. 27-28, 95-96). На підставі зібраних матеріалів Мурованокуриловецькою районною державною адміністрацією Вінницької області надано висновок від 19.05.2017р. №01-31/1191 «Про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] в інтересах малолітнього сина [PERSON], [INFO].», згідно якого доцільно позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно його малолітнього сина [PERSON] (а.с. 29, 68-86). Враховуючи положення ст.ст. 8-11 ЦПК України при вирішенні спору в межах заявлених вимог та відповідно до встановлених обставин справи на підставі доказів сторін суд застосовує закони України, міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Як зазначено у ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-12 від 27.02.1991р. та набрала чинності для України 27.09.1991р., (надалі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У 6 принципі Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної асамблеї ООН від 20.11.1959р., учасником якої є Україна, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналогічні норми закріплені у Сімейному кодексі України, зокрема, згідно ч.ч. 1-5 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, у ч. 2 ст. 141 СК України зазначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не звільняє від обов'язків щодо дитини. У ч. 1 ст. 9 Конвенції вказано, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов'язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 165 СК України мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 2 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору про позбавлення батьківських прав. У п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. При розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав відповідно до ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Як зазначено в Узагальненні Верховного Суду України практики розгляду судами справ, пов'язаних із позбавленням батьківських прав, поновлення батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми від 11.12.2008р. суду слід витребовувати від органу опіки та піклування письмовий висновок відповідно до ч. 5 ст. 19 СК, а також суд може допитати представника цього органу в судовому засіданні. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, дійсні обставини справи (зокрема, відсутність належного спілкування батька і дитини, самоусунення [PERSON] від шкільного життя сина, його виховання та забезпечення належних умов для розвитку, ненадання фінансової допомоги), встановлені на підставі досліджених письмових доказів, пояснень осіб, які беруть участь у справі, а також визнання позову відповідачем, в сукупності свідчать про те, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини [PERSON], [INFO]., які суд вважає винятковими обставинами в розумінні 6 принципу Декларації прав дитини та які дають підстави для висновку про наявність реального порушення прав дитини, що є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до ч. 6 ст. 164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 20 Конвенції дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Держави-учасниці відповідно до своїх національних законів забезпечують зміну догляду за дитиною. Відповідно до ч. 4 ст. 167 СК України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Згідно ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Так, згідно ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 244 СК України опікуном дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа, при призначенні якої органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність встановлення над малолітньою дитиною [PERSON], [INFO]., опіки, призначивши опікуном його бабусю [PERSON], [INFO], щодо якої не встановлені обставини, передбачені ст. 212 СК України. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. При визначенні розміру аліментів суд зобов'язаний у відповідності до ст. 182 СК України враховувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; а також інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017рік» прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років з травня 2017р. становить 1777, 00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач не має постійного стабільного доходу, з нього слід стягувати аліментів на користь малолітньої дитини у твердій грошовій сумі, виходячи з розумності та достатності розміру аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, в розмірі 900, 00 грн. щомісячно, які перераховувати на особовий рахунок дитини в банку. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за три позовні вимоги (про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки, стягнення аліментів) в загальному розмірі 1920, 00 грн. На підставі ст.ст. 3, 9, 18, 20, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-12 від 27.02.1991р. та набрала чинності для України 27.09.1991р., Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної асамблеї ООН від 20.11.1959р., ст.ст. 19, 150, 155, 164-167, 180-182, 184, 191, 212, 243-244 Сімейного кодексу України, ст. 60 Цивільного кодексу України, ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017рік», Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved