Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

27.02.2018р. [PERSON] звернулась з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], 22.11.2008року народження, в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову та до повноліття дитини, вказуючи, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі та 22.11.2008р. у них народилась донька [PERSON], яка проживає з нею та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач допомоги на утримання дитини не надає. Позивач на підготовче судове засідання не зявилась, надала заяву, в якій позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити його, розглянувши справу в її відсутність. Відповідач на підготовче судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просив розглянути справу в його відсутність, позов визнав, не заперечував проти його задоволення, проте зазначив, що позивач жодного разу не зверталась до нього про надання матеріальної допомоги на утримання дитини, крім того донька часто буває в нього, а тому в цей час він утримує її. Відповідно до ч. 2 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки учасники справи на судове засідання не зявились, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 21.06.2008року було зареєстровано шлюб між сторонами. Під час шлюбу у сторін народилася донька [PERSON], 22.11.2008року народження, актовий запис № 748, її батьками є [PERSON] та [PERSON]. Дитина проживає з матірю. Відповідач проживає окремо. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~ 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи викладене вище, те, що відповідач визнав позов та таке визнання не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе прийняти визнання позову, та вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору під час розгляду справи звільняються. Отже, суд вважає за необхідне на підставі ч.6 ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача судовий збір в сумі 704,80 грн. в доход держави.

Outcome: approved