Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

27 грудня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача на її користь заборгованість за договором позики від 30.01.2017 року у сумі 171393 грн. 75 коп., що складаються з: заборгованості за договором позики - 3460 доларів США, що в гривневому еквіваленті - 94485 грн. 91 коп.; суми відсотків за користування грошовими коштами у сумі 5102 грн. 00 коп.; суми боргу з урахуванням індексу інфляції від простроченої заборгованості - 20061 грн. 71 коп.; пені за несвоєчасне виконання зобов`язань - 51744 грн. 13 коп. А також просила стягнути з відповідача на її користь сплачений нею судовий збір у розмірі 1733,95 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. Посилаючись на те, що відповідач запозичив у неї грошові кошти у сумі 3460 доларів США до 28 лютого 2017 року, проте, по закінченню зазначеного строку відповідач борг не повернув. На її чисельні звернення про повернення боргу та врегулювання спору в позасудовому порядку, відповідач безпідставно ігнорував. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. На позовних вимогах наполягає, просить позов задовольнити. Від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що вона перебуває у відрядженні. Проте, на підтвердження зазначеного представником відповідача доказів не надано, тому суд не приймає вказану заяву у якості підтвердження поважності причини неявки в судове засідання. Правом на подання відзиву на позов відповідач не скористався, строк подання відзиву закінчився. Відповідач у судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Як вбачається із розписки від 30.01.2017 року, [PERSON] засвідчив, що отримав грошові кошти в сумі 3460 доларів США. Зобов`язався повернути борг до 28.02.2017 року. Дана розписка складена в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Таким чином, на підтвердження укладення договору позики, представлена розписка від 30.01.2017 року, в якій визначена сума позики та зобов`язання відповідача повернути грошові кошти, а також зазначена дата отримання позики. Відповідачем до теперішнього часу борг не повернуто, натомість відповідач ігнорує його численні звернення щодо повернення боргу в добровільному порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 209 Цивільного кодексу України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За положеннями частини другої статті 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частинами першою та другою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. За правилами статей 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частин першої та другої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За приписами статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Офіційний курс валют станом на 27.12.2018 року становить 1 долар США - 2726,7788 грн., що підтверджується скриншотами з офіційного сайту Міністерства Фінансів України. Враховуючи, що розписка від 30 січня 2017 року підтверджує не лише укладення договору позики, а й отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів із зобов`язанням повернути їх, порушення [PERSON] умов договору позики і не повернення отриманої грошової суми, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 3460 доларів США, що еквівалентно на дату подання позову до суду (27.12.2018 року) 94319 грн. 60 коп. Щодо позовних вимоги про стягнення суму пені за несвоєчасне виконання зобов`язання за вказаний період у розмірі 51744,13 грн., суд приходить до наступного. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України). Як вбачається з ч. 3ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд може прийняти рішення про зменшення розміру неустойки як за обґрунтованим клопотанням сторони, так і з власної ініціативи. Вирішуючи питання про можливість зменшення розміру неустойки, необхідно, перш за все, враховувати, що неустойка не повинна перетворюватися в джерело збагачення, оскільки правила норми ч. 3 ст. 551 ЦК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні боржником своїх зобов`язань. Законодавець не наводить переліку «інших обставин», які мають істотне значення. Це питання вирішується із врахуванням конкретної ситуації. В той же час, під процентами, в даному випадку, треба розуміти: проценти за користування чужими грошовими коштами, стягнення яких передбачене ст. 536 ЦК України . Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Тому, суд приходить до висновку, що договором позики (розпискою) від 30.01.2017 року не передбачено стягнення пені за користування кредитом, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача суми боргу з урахування 3 % річних від прострочення суми заборгованості у розмірі 5102,00 грн. та суми боргу з урахуванням індексу інфляції від простроченої заборгованості у розмірі 20061,71 грн., суд приходить до наступного. За змістом ст.1 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» № 1282-ХІІ від 3 липня 1991 р. індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні. За приписами статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що відповідач [PERSON] не виконав свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів за борговим зобов`язанням перед позивачем, тому позовні вимоги в частині стягнення суми боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 5102,00 грн. та суми інфляційних витрат в розмірі 20061,71 грн., нараховані за період з 01.03.2017 по 18.12.2018 року підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн., суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 3 ,4 ,5 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження судових витрат, суду надано договір про надання правової допомоги адвокатом від 01.07.2018 року; ордер серії МК № 99795 від 01.07.2018 року; копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії МК № 001304. Доказів щодо надання адвокатом Когіним А.В. юридичних послуг (а саме: найменування послуг та їх розцінка, квитанції про сплати за послуги адвоката, іншого платіжного документа, тощо) суду не надано, а тому суд вважає, що вимога про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу не підлягає задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (68,9%), а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1194,84 грн..

Outcome: partial