Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

27.04.2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 04 липня 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №б/н (далі - Договір), за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 2890,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач особистим підписом підтвердив, що заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між ним та банком кредитний договір. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг (п.2.1.1.5.5) позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. При порушенні строків платежів більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Оскільки відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, станом на 31.03.2018 року має заборгованість за договором у розмірі 40323,06 грн., із яких: 4733,56 грн. заборгованість за кредитом; 30593,16 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2600,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1896,34 грн. - штраф (процентна складова). Просить суд стягнути з відповідача 40323,06 грн. заборгованості по кредитному договору та судові витрати у розмірі 1762 грн. 27.06.2018 року судом ухвалено заочне рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором від 04 липня 2013 року у розмірі 37 926, 72 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 762 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. 02.06.2020 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 27.06.2018 року (а.с.120-133 том 1). Ухвалою Іванівського районного суду Херсонської області від 09.06.2020 року поновлено [PERSON] пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду від 27.06.2018 року та прийнято заяву до розгляду (а.с.164 том 1). Ухвалою Іванівського районного суду Херсонської області від 18.06.2020 року заява [PERSON] про перегляд заочного рішення суду задоволена та скасовано заочне рішення суду від 27.06.2018 року та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.173 том 1). 14.08.2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги банку не визнає повністю, оскільки він заперечує щодо здійснення видачі банком та отримання ним у своє користування та розпорядження грошової суми, яка була заявлена позивачем у якості тіла кредиту (4733,56 грн.); також зазначає, що в тексті анкети-заяві, підписаної ним 04.07.2013 року, не вказано жодного посилання на те, з якою редакціє Умов та правил надання банківських послуг він ознайомився при підписанні даної анкети-заяви про приєднання до Умов та правил, а отже є недоведеним обставини, що на момент підписання та протягом дії договору діяли саме Умови та правила надання банківських послуг у редакції, що затверджена наказом\~ №СП-2010-256 від 06.03.2010 р., а не в будь-якій іншій редакції. Також, звернув увагу суду, що в анкеті-заяві відсутнє посилання, яку саме кредитну картку та з яким тарифом було оформлено договір. Просив у задоволенні позову відмовити (а.с.182-193 том 1). 01.09.2020 року представником позивача за довіреністю [PERSON] подано відповідь на відзив відповідача, в якій зазначають, що 04.07.2013 року відповідачу було видано кредитну картку «Універсальна» та відкрито картрахунок, на який встановлено кредитний ліміт 2890 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості. Відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, частково сплачував заборгованість за договором, що підтверджується випискою по картрахунку, а отже знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором. Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердив, що він був ознайомлений з умовами кредитування та погодився з ними. До позовної заяви додано «Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду, з якого вбачається, що на момент оформлення кредиту банком встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5 % (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів, розміри щомісячного платежу. Крім того, умови та Правила надання банківських послуг та тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку або на офіційному сайті банку. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному об`ємі (а.с.245-253, том1). [PERSON] одночасно з відзивом 14.08.2020 року подано до суду зустрічний позов до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів (а.с.199-206 том 1). Зустрічні позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що у Іванівському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області перебуває виконавче провадження №61519025 з виконання виконавчого листа, виданого на підставі заочного рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 27.06.2018 року, згідно з яким\~ з нього на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто 16860,34 грн. Оскільки 18.06.2020 року заочне рішення суду від 27.06.2018 року було скасовано, отже набуті банком кошти мають бути повернуті йому на підставі ст.1212 ЦК України, як безпідставно набуте майно.\~ Просить суд стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на його користь безпідставно набуті грошові кошти в сумі 16860, 34 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 840, 80 грн.\~\~\~ Ухвалою Іванівського районного суду Херсонської області від 28.09.2020 року зустрічну позовну заяву прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Перейдено від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням по справі підготовчого судового засідання (а.с.5, том 2). 20.10.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 25.11.2020 року о 09.00 год (а.с.8 том 2). Представник позивача за первісним позовом АТ КБ «Приватбанк»\~ у судове засідання 25.11.2020 р. о 09.00 год. не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений завчасно в установленому законом порядку (а.с.9 том 2), в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи за відсутності представника банку (а.с.41 том 1), відзив на зустрічну позовну заяву до суду не подавав. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений завчасно в установленому законом порядку, в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних у суду матеріалів, просив відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов (а.с.180-206, том1). Суд вважає можливим провести розгляд справи по суті без участі сторін, оскільки в матеріалах справи достатньо даних про права і взаємостосунки сторін. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню частково, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити, встановивши наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмові формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. ст. 626,628 ЦК України, договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав і обов`язків. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст. 638 цього Кодексу встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договору даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зміст кредитного договору визначено ст. 1054 ЦК України, згідно якої банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти ( ч.1 ст. 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемний ( ст. 1055 ЦК України). Зміст публічного договору визначений частиною першою ст.633 ЦК України, згідно якої одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернувся ( у тому числі банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для усіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно ст. 634 ЦК України, приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або у інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. ПАТ КБ «ПриватБанк» розробив умови договору, які зафіксовані Умовами і правилами надання цим Банком послуг. Оскільки умови договору приєднання розроблені кредитором, тому такі умови повинні бути зрозумілі споживачам банківських послуг та доведені до їх відома. Доведення того факту, що умови договору на момент його укладання діяли саме ті умови на які посилається позивач підлягають доведенню саме АТ КБ «ПриватБанк», тоді як інша сторона у спірних правовідносинах, позичальник, як споживач банківської послуги, з врахуванням положень ст. 633,634 ЦК України, лише приєднується до тих умов з якими він ознайомлений. За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції чинній на час укладання договору, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначається в договорі в залежності від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склались на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки інших факторів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не е встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник, згідно ст.1049 ЦК України, зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладений з моменту передання грошей або речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою ( штраф, пеня) є грошова сума чи майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного чи неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом законодавства. У разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він згідно ч.1 ст. 1050 цього Кодексу, зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Отже, у разі укладання кредитного договору проценти за користування позиченими коштами визначаються законом щодо розміру та підстав, які визначаються актами законодавства, а також договірні, розмір і підстави стягнення яких визначають сторони у договорі. Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] укладений договір з надання банківських послуг згідно анкети - заяви, яка підписана позичальником 04.07.2013р. (а.с.7). За змістом анкети заяви вбачається, що позичальник надав Банку інформацію про себе, підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у «ПиватБанку», що підтверджено підписом у вказаній заяві. Згідно змісту вказаної анкети-заяви, позичальник ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, погоджується із ними. Правильність і достовірність інформації, які ідентифікують позичальника перевірена уповноваженою особою кредитора при відкритті рахунку і випуску кредитної картки позичальнику (а.с.7). Судом встановлено, що у анкеті-заяві поданій позичальником процентна ставка та розмір кредиту, неустойка, а також інші витрати позичальника за надані банком послуги не зазначена. Крім того, вказана заява не містить умов договору щодо тарифів банківських послуг (а.с.7). Звертаючись до суду із вимогою про стягнення кредитної заборгованості обліковану станом на 31.03.2018 року у розмірі 40323,06 грн., яка складається із: 4733,56 грн. заборгованості по кредиту; 30593,16 грн.- заборгованості по процентам за користуванням кредитом, а також нараховану Банком нейстойку у вигляді пені та комісії 2600,00 грн., та штраф на загальну суму 2396,34 грн., та із тих підстав, що їх розмір та порядок нарахування крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 04.07.2013р. обґрунтований позивачем наданими ним текстовою копією витягу із Умов та правил надання банківських послуг, без зазначення дати затвердження, текст яких розміщений на сайті: https://privatbank.ua./terms/, як невід`ємні частини кредитного договору. За змістом останніх вбачається, що розрахункові величини за банківськими послугами встановлені Тарифами Банку, проте позивачем не надано будь-яких доказів про те, що такі тарифи були доведені до відома позичальника та ним погоджені шляхом укладання відповідної письмової угоди. Так у тексті позовної заяви зазначається, що «Умови і правила надання банківських послуг», а також «Тарифи Банку», викладені на банківському сайті www.privatbank.ua та складають договір про надання банківських послуг. У тексті анкети-заяви від 04.07.2013р. також є посилання на те, що позичальник має знайомитись із Умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами Банку, розміщеними саме на сайті www.privatbank.ua. Проте, на підтвердження цих обставин Банком наданий текстовий витяг Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку без дати його прийняття (а.с.9-32). Відомості про те, що саме такі істотні умови, а також тарифи діяли на момент подання і підписання позичальником анкети-заяви та були погоджені ним, вказані письмові докази не містять. За змістом наданих позивачем «Умов та правил», а також за змістом позовної заяви позивача, даним видом кредитного договору визначений пільговий період користування коштами, процентна ставка, права і обов`язки позичальника та банку, відповідальність сторін, розмір і порядок нарахувань, а також містяться додаткові положення якими визначено дію договору без обмеження строку ( п.1.1.7.42), позовну давність щодо вимог кредитора про їх стягнення - 50 років ( п.1.1.7.31) та інші умови. Проте матеріали справи не містять належного підтвердження про те, що саме у такій редакції, що надані позивачем витяг з Умов та правил розумів позичальник та ознайомився із ними і погодився на такі умови підписуючи анкету - заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приват Банк», а також те, що вказані документи на час отримання відповідачем кредитних коштів містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у тій редакції щодо розміру та порядку розрахунку із сплати неустойки, що викладі у витягах із них, наданих позивачем до позовної заяви. Як убачається із заявленого у позовній заяві вимоги заборгованість складається із тіла кредиту, відсотків та неустойки. У наданому позивачем розрахунку заборгованих сум (а.с.5-6) вбачається , що до складу заборгованих сум із тіла кредиту включаються нараховані банком відсотки на поточну і на прострочену заборгованість за ставкою 30% річних за період із 04.07.2013р. до 1.09.2014р.; а із 1.09.2014 по 31.03.2015р.- за ставкою 34,8% ; із 1.04.2015р. - за ставкою 43,2%. Будь-яких доказів на підтвердження погодженого із позивачем зобов`язання по оплаті процентів за встановленою кредитором ставкою та згодою позичальника на її підвищення позивач не надав. Оскільки інформація, розміщена на сайті Банку повністю залежить від його волевиявлення та дій як однієї сторони договору, яка може на свій розсуд вносити зміни, а інша сторона, позичальник, позбавлена будь-якого контролю та впливу на внесення таких змін, тому роздруківка із сайту не є належним та допустимим доказом інформування позичальника про істотні умови щодо розміру і порядку нарахування відсотків за користування кредитом, та не підтверджує факту прийняття останнім саме таких умов. Крім того, до спірних правовідносин не можна застосувати положення ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно яких, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або у інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, які розміщені на сайті ПАТ КБ «ПриватБанк» неодноразово змінювались самим банком із часу укладання спірного кредитного договору та до часу звернення позивача із позовними вимогами про стягнення кредитної заборгованості, що не обмежувало можливості позивача надати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг Умов і правил у будь-якій редакції, що найбільше сприятлива для задоволення позову (правовий висновок ВСУ у постанові від 11.03.2015р, у провадженні № 6-16 цс15). За викладених обставин та за відсутності належного підтвердження про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про оплату відсотків та визначення 50 річного строку позовної давності для всіх вимог за цим кредитним зобов`язанням, надані позивачем Тарифи, Умови та правила не можуть бути визнані як стандартна (типова) форма, яка встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже, враховуючи мінливий характер наданих позивачем Умов і правил банківських послуг, суд не може визнати складовою частиною кредитного договору у тому числі і відносно тих умов, що надають можливість Банку збільшувати вартість кредиту, а також збільшувати права та обов`язки позичальника, якщо вони не підписані ним, а також у випадку коли ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка ним особисто підписана. Не спростовує такий висновок суду доводи представника банку про те, що відповідач умови надання банківських послуг не заперечував, що на думку позивача є достатньою підставою для стягнення із позичальника крім тіла кредиту до складу якого Банк відніс і нараховані ним відсотки за весь розрахунковий період, оскільки визначальним у даному випадку є встановлення обставин про додержання письмової форми при укладанні споживчого кредиту, і лише у випадку доведення факту дотримання обов`язкової форми такого договору можна розцінювати вказані позивачем Тарифи, Умови та правила надання банківських послуг, як невід`ємну складову змісту договору разом із анкетою-заявкою. Суд наголошує, що згідно ст. 81 ЦПК України, обов`язок доказування і надання доказів покладається на сторони, оскільки кожна із них повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ст.83 цього Кодексу сторони надають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач має надати докази разом із поданням позовної заяви. Відповідно до банківської виписки по рахунку, що згідно Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12.04.2012р. № 578/5 має статус первинного документу і надані представником позивача як письмовий доказ на підтвердження заявлених позовних вимог щодо розміру заборгованості, яка підлягає стягненню із позичальника вбачається, встановлений кредитний ліміт змінювався за ініціативою Банку, починаючи із 04.07.2013р. становив 2800 грн., із 31.08.2015 року збільшений до 2890 грн. (а.с.256-260). За наявними у справі розрахунковими документами вбачається, що позичальник використовував кредитні кошти у межах ліміту та фактично використовувались позичальником. Як вбачається із змісту кредитного рахунку, де відображені усі банківські операції позичальника, вбачається факт використання позичальником коштів із позикового рахунку у межах встановленого ліміту. Починаючи з 30.09.2013р. списані проценти за користування кредитним лімітом за ставкою 2,5% , із вересня 2014р. по квітень 2015р. - за ставкою 2,9%, а з квітня 2015- за ставкою 3,6%. При цьому суд звертає увагу, що умовами кредитного зобов`язання, що письмово погоджені позичальником не передбачено обов`язку сплачувати відсотки за користування кредитним лімітом. За наданими позивачем у якості первинного розрахункового документу, яким є розрахунок заборгованості за договором, вбачається, що за рахунок тіла кредиту банком розраховані відсотки погашені за рахунок кредиту, тоді як докази щодо встановленої банком і погодженої позичальником відсоткової ставки у належній письмовій формі матеріали справи не містять. Відсутня така інформація і у обґрунтуваннях позивача, викладених у позовній заяві. Крім того, за змістом позовних вимог та розрахунку заборгованості вбачається, що після підписання анкети-заявки позивачем не надано жодних доказів по те, що позичальником отриманий кредит у сумі, що перевищував встановлений кредитний ліміт (2890 грн). Зміст розширеної виписки із карткового рахунку позичальника із детальним описом фінансових операцій, підтверджує обсяг фактично отриманої позичальником суми і межах кредитного ліміту та автоматичне списання Банком суми простроченої заборгованості, а також списання нарахованих ним відсотків за користування кредитом і нарахованої суми неустойки, тоді як відомості про те, що позичальник визнавав такі умови, приймав та їх виконував зазначені матеріали не містять. Крім того, суд звертає увагу, що наявним у справі розрахунком заборгованості, вбачається, що до складу заборгованого кредиту, що є розрахунковою величиною на яку здійснювались нарахування відсотків за користування кредитом включаються і суми нарахованих на попередній місяць відсотків та неустойки, які не сплачені позичальником, що суперечить змісту ч.1 ст. 1048 ЦК України, згідно якої позикодавець має право на одержання процентів від суми позики, встановленої договором, якщо інше не становлено законом чи договором. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Вимог про стягнення процентів за користування кредитом та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема ст. 625, ст. 1048 ЦК України позивач не заявляв. Із врахуванням встановлених судом обставин справи та у відповідності до приписів ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживача», яким встановлено обов`язок надавача послуг повідомити споживача про умови кредитування та узгодження із ним саме тих умов, які вважав узгодженими банк, а також з врахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03.07.2019р., у справі № 342/180/17, суд дійшов до висновку про недоведеність позивачем факту укладання у належній письмовій формі договору кредитування та встановлення сторонами умов щодо отримання відповідачем кредиту у межах збільшеного кредитного ліміту, а також не надання доказів щодо погодження сторонами підстав, за яких позичальник має сплачувати на користь Банку суми відсотків, умови і підстави їх збільшення, а також неустойки у вигляді штрафу та пені та погодженого сторонами розміру таких платежів. За таких обставин та за відсутності підтвердження про конкретні запропоновані позичальнику Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність в анкеті - заяві домовленості про сплату відсотків за користування кредитом та неустойки за несвоєчасне виконання зобов`язання, надані Банком Тарифи обслуговування кредитних карт та витяг із Умов та Правил не можуть розцінюватись як стандартна форма яка встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору та можуть бути визнані невід`ємною частиною кредитного договору. Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за первісним позовом щодо стягнення кредитної заборгованості у розмірі, яка перевищує межі отриманого відповідачем кредитного ліміту, відсотків в розмірі 30593,16 грн, суми неустойки у вигляді пені в розмірі 2600 грн та штрафу на загальну суму 2396,34 грн, задоволенню не підлягають. Однак, враховуючи, що позичальник у межах кредитного ліміту 2890 грн. здійснював оплату товарів та послуг, які у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав і він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача [PERSON] суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 2890,00 грн, а тому вимоги позивача за первісним позовом в цій частині підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, то суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що заочним рішенням Іванівського районного суду Херсонської області від 27.06.2018 у справі № 656/285/18 з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 04.07.2013 року у сумі 37926,72 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1762,00 (а.с.56-57, том1). Постановою головного державного виконавця Іванівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 11.03.2020 року відкрито виконавче провадження № 61519025 з примусового виконання виконавчого листа №656/285/18 виданого Іванівським районним судом Херсонської області 16.08.2018 року про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 37926,72 грн (а.с.236, том 1). Постановою головною державного виконавця Коваленко Т.В. від 17 квітня 2020 року звернено стягнення на доходи боржника [PERSON] у виконавчому провадженні № 61519025, а саме на заробітну плату, яку останній отримує працюючи у Державному підприємстві «Дослідне господарство «Асканійське» (а.с.212-213, том1). З довідки ДП «Дослідне господарство «Асканійське» від 05.08.2020 року, вбачається, що на виконання постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату від 01.04.2020 року у виконавчому провадженні № 61519025, із заробітної плати [PERSON] , яку він отримує на даному підприємстві, на користь стягувача було перераховано - 16860,34 грн (а.с.214 том 1), що також підтверджується платіжними дорученнями №974 від 12.05.2020 р. та № 1231 від 10.06.2020 р. (а.с.215-216, том 1). Згідно довідки головного державного виконавця Іванівського районного відділу ДВС Коваленко Т.В. від 04.08.2020 року заборгованість [PERSON] по виконавчому провадженню АСВП №61519025 станом на 04.08.2020 року становить 21066,38 грн. (а.с.217, том 1). Ухвалою Іванівського районного суду Херсонської області від 18.06.2020 року скасовано заочне рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 27.06.2018 року (а.с.173 том 1). Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. У справі, що розглядається, відповідач за зустрічним позовом АТ КБ «Приватбанк» отримав грошові кошти за рішенням суду. [PERSON] звертаючись до суду зі зустрічним позовом про стягнення безпідставно набутих коштів, відповідно до ст.1212 ЦК України, останній просив повернути йому кошти, стягнуті за скасованим судовим рішенням, а відтак фактично просив здійснити поворот виконання рішенням суду. У рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011 визначено, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Кондикційний позов (позов про повернення безпідставно набутого майна) урегульовано нормами матеріального права, а поворот виконання рішення - процесуального права. За змістом кондикційний позов та поворот виконання рішення схожі, проте не перетинаються та регулюються різними нормами права. Статтею 444 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) встановлено порядок розгляду заяви про поворот виконання рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 444 ЦПК України,\~ якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.\~ Відповідно до ч.5, ч.7 ст. 444 ЦПК України, питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. За подання заяви про поворот виконання судовий збір не сплачується. Згідно з ч. 10 ст. 444 ЦПК України, заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи. Така заява розглядається в судовому порядку з повідомленням стягувача та боржника у двадцятиденний строк з дня надходження заяви, проте їх неявка не перешкоджає її розгляду. З огляду на вищевикладене, суд дійшов до висновку, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з АТ КБ «Приватбанк» безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 16 860,34 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Між тим, [PERSON] не позбавлений права звернутися до суду в порядку, встановленому статтею 444 ЦПК України із заявою для вирішення питання про поворот виконання рішення. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжного доручення №РROM6BНАІО від 16.04.2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» сплачено судовий збір за подання позову в сумі 1762,00 грн. (а.с.1). Оскільки позовні вимоги за первісним позовом задоволено частково на загальну суму 2890,00 грн., що складає 7,17% від позовних вимог, тому розмір судового збору, який підлягає стягненню з [PERSON] на користь Банку складає 126,33 грн. /1762,00 грн. х 7,17% : 100 % = 126,33/.\~ У зв`язку з тим, що у задоволенні зустрічного позову відмовлено, тому вимоги [PERSON] про стягнення з банку судового збору в розмірі 840,80 грн, сплаченого за подання зустрічного позову (а.с.207, том 1), також не підлягають задоволенню.

Outcome: partial