Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

28 липня 2020 року до Шаргородського районного суду Вінницької області звернувся [PERSON] (далі - позивач) із вище зазначеним позовом до [PERSON] (далі - відповідач). В обґрунтування позову посилається на те, що між ним та відповідачем 10 квітня 2013 року укладено договір позики, згідно з яким [PERSON] позичив у нього кошти в сумі 100 000 доларів США, відповідно до розписки від 10 грудня 2012 року, які зобов?язався повернути до 10 квітня 2013 року. Однак, позичені кошти не повернув. Заочним рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 02 червня 2014 року у справі № 152/2726/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] позовні вимоги задоволено та стягнуто заборгованість в сумі 1 166 000 (один мільйон сто шістдесят шість тисяч) гривень та 3654 (три тисячі шістсот п?ятдесят чотири) гривні судових витрат. Рішення суду набрало законної сили 24 червня 2014 року. 03 липня 2014 року Шаргородським районним судом Вінницької області видано виконавчий лист по виконанню зазначеного рішення суду, який перебуває на виконанні у відділі ДВС Вінницького районного управління юстиції. Постановою старшого державного виконавця ДВС Вінницького районного управління юстиції Матвієнко М.Л. від 05 квітня 2016 року відкрито виконавче провадження на підставі вище зазначеного виконавчого листа. Постановою заступника начальника Вінницького районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Собчука В.В. приєднано виконавче провадження №50684351 до зведеного ВП №45629945. Постановою заступника начальника відділу Центрально-західного міжрегіонального управління юстиції України (м. Хмельницький) прийнято виконавче провадження №50684351. До теперішнього часу стягнення за виконавчим провадженням не проводилося, рішення відповідачем не виконано. В результаті невиконання грошових зобов`язань відповідачем розмір суми індексу інфляції на суму боргу за період з 24 липня 2017 року по 24 липня 2020 року та три відсотки річних від простроченої суми заборгованості становить 337344,53 грн. З огляду на викладене, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь: нарахування індексу інфляції на суму боргу за прострочення грошового зобов`язання в розмірі 232 267,20 грн; нарахування трьох відсотків річних в розмірі 1050773,73 грн; витрати зі сплати судового збору в розмірі 3373,45 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн. Позивач належним чином повідомлений про розгляд справи належним чином, однак 15.10.2020 від нього до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні (а.с. 34). Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи належним чином шляхом розміщення повідомлення про виклик на веб-сайті Судової влади України, відзив на позовну заяву не подав (а.с. 54). Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. Заочним рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 24 квітня 2014 року у справі № 152/2726/13-ц із [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто заборгованість в сумі 1 166 000 грн та судові витрати в сумі 3 654 грн (а.с. 21-24). 03 липня 2014 року Шаргородським районним судом Вінницької області видано виконавчий лист по виконанню зазначеного рішення суду (а.с. 7-8). Постановою старшого державного виконавця ДВС Вінницького районного управління юстиції Матвієнко М.Л. від 05 квітня 2016 року відкрито виконавче провадження на підставі вище зазначеного виконавчого листа № 152/2726/13-ц від 03 липня 2014 року (а.с. 9). Постановою заступника начальника Вінницького районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Собчука В.В. від 19 липня 2016 року приєднано виконавче провадження №50684351 до зведеного ВП №45629945 (а.с.10). Постановою заступника начальника відділу Центрально-західного міжрегіонального управління юстиції України (м. Хмельницький) Собчука В.В. від 08 січня 2020 року прийнято виконавче провадження №50684351 (а.с.11). Отже, судом встановлено, що стягнення за виконавчим провадженням не проводилося, рішення відповідачем не виконано. Із розрахунку індексу інфляції вбачається, що за період з 24 липня 2017 року по 24 липня 2020 року ця сума становить 232 267,20 грн (а.с. 3-4). Із розрахунку трьох відсотків річних вбачається, що за період з 24 липня 2017 року по 24 липня 2020 року сума нарахувань становить 105 077,73 грн (а.с. 4). За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, зобов`язання відповідача зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов`язанням. За змістом положень ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК). Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Відтак, позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить із такого. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору в сумі 3373,45 грн., згідно з платіжним дорученням № 435 від 10 серпня 2020 року та витрат на правову допомогу.

Outcome: approved