Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

29.01.2016 року позивач звернулася до Бердянського міськрайонного суду з позовом до відповідача про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, в обґрунтування якого посилалася на те, що 02.01.2003 року вона була прийнята на роботу до відповідача арміровщиком кабельних виробів згідно наказу від 02.01.2003 року. 01.01.2015 року була переведена на посаду складальника виробів згідно наказу №75-ВК від 31.12.2014 року. Наказом (розпорядженням) №64-вк від 09.09.2015 року вона була звільнена з підприємства у зв'язку з відмовою працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці на підставі ст.36 п.6 КЗпП України. Своє звільнення вважає незаконним, оскільки відповідно до Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», підприємства, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти і створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для інвалідів умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації. У Статуті Бердянського учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих зафіксовано, що воно створене Центральним управлінням УТОС для працевлаштування інвалідів по зору 1 та 2 групи. Протоколом №16 засідання профкому по Бердянському УВП УТОС від 26.06.2015 року було розглянуто подання адміністрації від 12.06.2015 року про скорочення робочої [PERSON], де профком постановив не надавати згоду на звільнення інваліда 1 групи по зору [PERSON], так як це порушує ст.17 Закону про соціальний захист інвалідів. Протоколом від 03.09.2015 року №17 засідання профкому Бердянського УВП УТОС за засіданні профкому була розглянута заява [PERSON] про переведення її адміністрацією на скорочений режим роботи (один день на тиждень з 09.09.2015 року). В ході розгляду цього питання постановили витребувати від директора [PERSON] відміни подання. При звільненні позивача була порушена ст.43 КЗпП України - голова профспілки не дав згоди на скорочення посади складальника виробів, оскільки Бердянське УВП УТОС є єдиним підприємством в м.Бердянську, де інваліди по зору 1 та 2 групи можуть проходити трудову реабілітацію та навчатися новим професіям, які для них доступні згідно з рекомендаціями МСЕК. Сам факт скорочення - звільнення інвалідів 1 групи по зору з ініціативи адміністрації порушує ст.17 Закону про соціальний захист інвалідів, крім цього порушена ст.49-2 КЗпП України - позивачу не пропонувалася інша робота, хоча на підприємстві є інші посади. Належними доказами зміни істотних умов праці відповідно до ч.3 ст.64 Господарського кодексу України, є рішення підприємства, проте звільнення відбулося лише з ініціативи директора, що є незаконним. Позивача ніхто не попереджав про зміну умов праці за два місяці, без відмови позивача неможливо припинити договір на підставі п.6 ст.36 КЗпП України. Факт скорочення штату, а не зміну умов праці підтверджується листом відповідача від 12.06.2015 року до голови профкому. За час вимушеного прогулу позивач втрачає середній місячний заробіток в сумі 848,30 грн. Дії керівництва вважає незаконними, оскільки вона має переважне право на залишення на роботі. З урахуванням наведеного, просила визнати наказ №64-вк від 09.09.2015 року про її звільнення за п.6 ст.36 КЗпП України (відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці) незаконним та скасувати його; поновити її на посаді складальника виробів Бердянського УВП УТОС та стягнути з відповідач на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.09.2015 року по день поновлення на роботі. У лютому 2015 року позивач подала до суду уточнюючу позовну заяву, в якій додатково послалася на те, що з наказом №19-П від 09.07.2015 року позивача не було ознайомлено, а сам наказ не відповідає вимогам закону, тому що останній був винесений з порушенням ст.49-4 КЗпП України, де зазначено, що ліквідація, реорганізація підприємств,зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці можуть здійснюватися після завчасного надання професійним спілкам інформації з цього питання, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення. Профспілку не було завчасно повідомлено про зміну умов праці. Тому додатково просила визнати наказ №19-п від 09.07.2015 року незаконним та скасувати його, всі інші позовні вимоги залишила без змін. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представники за довіреностями [PERSON] та [PERSON] підтримали уточнений позов із зазначених у ньому підстав, доповіли обставини та просили задовольнити повністю. На поставлені до позивача запитання остання пояснила, що вона була ознайомлена з наказом №19-п від 09.07.2015 року, а не оскаржувала його в тримісячний строк, тому що не знала про строки звернення до суду. Не заперечувала також, що вона відмовилася від роботи один день на тиждень, оскільки у травні 2015 року вони вже давали згоду на таке переведення , проте за весь травень директор нічого не зробила, як обіцяла, щоб покращати роботу на підприємстві. З квітня 2015 року на підприємстві, дійсно, був простій. Підтвердила, що в день звільнення вона відмовилася забрати свою трудову книжку, оскільки в кабінет директора не була допущена її довірена особа, яка б сама зачитала їй наказ про звільнення, оскільки вона нікому не довіряє з адміністрації. Свою трудову книжку забрала тоді, коли змогла прийти на підприємство разом з цією особою у січні 2016 року, тоді ж і підписала наказ про звільнення з роботи та отримала його копію. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог, підтримавши подані до суду письмові заперечення на позов, в яких, зокрема, посилався на те, що згідно із наказом №19-П від 09.07.2015 року «Про істотну зміну умов праці, оплати праці» директором підприємства було прийнято рішення про встановлення з 09.09.2015 року складальникам виробів неповний робочий тиждень, а саме: один робочий день (середа). Позивач з наказом ознайомлена, про що свідчить її розпис на наказі. 09.07.2015 року відповідач також звернувся до первинної профспілкової організації Бердянського УВП УТОС з поданням №128а від 09.07.2015 року, в якому проінформував профспілку про встановлення з 09.09.2015 року складальникам виробів ( в тому числі позивачу) неповного робочого тижня (1 робочий день-середа), однак керівник первинної профспілкової організації відмовився отримувати це подання, про що було складено відповідний акт. 09.09.2015 року відповідач нагадав [PERSON] про те, що на підставі наказу №19-П від 09.07.2015 року у неї з 09.09.2015 року будуть змінені умови праці та запропонував написати заяву про згоду або незгоду працювати в нових умовах праці. Позивач не погодилася працювати в нових умовах праці, проте писати відповідну заяву відмовилася, про що свідчить акт про відмову писати заяву. Тому наказом №64-вк від 09.09.2015 року позивач була звільнена з посади складальника виробів у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці за п.6 ст.36 КЗпП України. З наказом про звільнення була ознайомлена, проте підписувати його відмовилася, про що свідчить відповідний акт від 09.09.2015 року. Їй було запропоновано забрати свою трудову книжку, однак від її отримання вона відмовилася також, що підтверджується актом про відмову від отримання трудової книжки від 09.09.2015 року. Бердянське УВП УТОС створено для здійснення підприємницької діяльності і за рахунок здійснення прибуткової підприємницької діяльності може досягти мети свого створення, зокрема, працевлаштування інвалідів по зору. У зв'язку із зменшенням обсягів виробництва з квітня 2015 року роботи для складальників виробів майже не було. З квітня 2015 року по день звільнення більшість робочого часу позивача були простоями. Тому відповідач не зобов'язаний за відсутності прибуткової господарської діяльності, при відсутності достатніх коштів на виплату заробітної плати, утримувати робітників, які не зайняті у виробничій діяльності. Директор підприємства діє за принципом одноосібного керівництва та на основі поєднання прав та інтересів УТОС і трудового колективу, організує всю роботу та несе повну відповідальність за його діяльність. Оскільки директор є єдиним виконавчим органом, то на підставі п.п. 3.7,4.2,4.3 Статуту Бердянського УВП УТОС директор одноособово прийняла рішення про зміну режиму роботи позивача. Безпідставним є посилання позивача на порушення відповідачем вимог ст.49-2 КЗпП України, оскільки дана норма до спірних правовідносин не застосовується. З наказом №19-П від 09.07.2015 року позивач була ознайомлена, про що свідчить її підпис на наказі. У нових умовах працювати відмовилася, але відповідну заяву відмовилася писати та з 10.09.2015 року припинила трудові відносини, про що свідчить табель обліку робочого часу. Позивач була звільнена саме з підстав відмови від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці, а тому посилання позивача на її скорочення є безпідставним. Звільнення позивача було здійснене на законних підставах. Оскільки позивач була ознайомлена з наказом №19-П від 09.07.2015 року, а також з наказом про звільнення №64-вк від 09.09.2015 року та згідно акту відмовилася отримати свою трудову книжку, то відповідно до ч1 ст.233 КЗпП України повинна була звернутися до суду протягом місяця , у строк до 09.10.2015 року, однак з позовом про поновлення на роботі звернулася лише у січні 2016 року з пропуском встановленого строку. Позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу №19-П від 09.07.2015 року позивачем були заявлені в уточненій позовній заяві, яку подано до суду у лютому 2016 року, тобто, також з пропуском тримісячного строку на його оскарження, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Заслухавши позивача, її представників, представника відповідача, дослідивши та проаналізувавши представлені сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач з 02.01.2003 року була прийнята на роботу до Бердянського УВП УТОС арміровщиком кабельних виробів 1 розряду, з 01.01.2015 року була переведена складальником 2 розряду., що підтверджується копіями наказів №1-вк від 02.01.2003 року, №75-вк від 31.12.2014 року, копією трудової книжки. Згідно наказу по підприємству №19-П від 09.07.2015 року, у зв'язку з реорганізацією на підприємстві, зменшенням об'єму виробництва, чисельності працюючих та з метою запобігання масовому звільненню, збереженню робочих місць, приведення оплати у відповідність з фактичною зайнятістю,

Outcome: dismissed