Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

28 січня 2016 року позивач подала до суду названу позовну заяву з вимогами: стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини заробітку до повноліття дитини; стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/10 частини заробітку до досягнення дитиною трьох років. Позовні вимоги мотивувала тим, що протягом трьох років спільно проживала з відповідачем і вела з ним спільне господарство, внаслідок чого [INFO] вона народила дочку [PERSON], щодо якої відповідач визнав своє батьківство на підставі поданої ними спільної заяви до органу державної реєстрації актів цивільного стану. З травня 2015 року вони припинили між собою відносини і не мають намір їх поновлювати. У зв'язку з цим вона хоче отримувати від відповідача матеріальну допомогу на утримання дитини та її самої до досягнення дитиною трьох років у зазначених розмірах, які на її думку відповідають її матеріальному становищу та матеріальному становищу відповідача. Відповідач подав заперечення на позовну заяву, де частково не погодився з позовом і просив стягнути з нього аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини його заробітку, а в решті позову просив відмовити, мотивуючи це тим, що одружуватись і народжувати дитину вони з позивачкою не планували, вона самостійно вирішила народити дитину, чим поставила себе у становище такої, що потребує матеріальної допомоги і тому він не зобов'язаний сплачувати аліменти на її утримання. У судовому засіданні позивачка просила про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на зазначені у позовній заяві обставини. Пояснювала, що після народження дитини відповідач періодично надавав деякі суми грошей після нагадування, що для неї неприйнятно і тому вона звернулася до суду для визначення аліментних зобов'язань. Відповідач позов визнав частково з підстав, викладених у запереченнях, пояснивши суду, що після народження дитини надавав добровільно матеріальну допомогу на її утримання по 1000 грн., про що є дві квитанції. Його заробіток у школі близько 3000 грн., інших доходів у нього не має і сплачувати аліменти у більшому розмірі він не зможе. Вислухавши пояснення та перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Як встановлено судом згідно копії свідоцтва про народження, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, [PERSON] народилася [INFO], про що зроблено відповідний актовий запис № 186. Її батьки: батько - [PERSON]; мати - [PERSON]. Згідно довідки ф. 3 мати і дитина зареєстровані і проживають спільно у квартирі, що належить матері позивачки. Довідкою про отримання допомоги, виданої [PERSON], підтверджено, що вона перебуває на обліку в УСЗН Славутицької міської ради і їй відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу сім'ям з дітьми» з 01.10.2015 р. по 30.09.2018 р. призначено допомогу при народженні дитини, яка виплачена за період жовтень-грудень 2015 року на загальну суму 2580,00 грн.. Згідно довідки ТОВ «Альянс маркет» [PERSON] працює на посаді продавця-касира і знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років з 06.11.2015 р. по [INFO]. Згідно довідки управління освіти і науки Славутицької міської ради [PERSON] працює в школі № 1 вчителем фізкультури і йому нараховано зарплати за період з серпня 2015 року по січень 2016 року включно на суму 21361,71 грн.. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, зазначені у ст. 182 СК України, зокрема стан здоров'я та матеріальне становище дітей. Згідно ч. 2 цієї статті мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру частки, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, суд бере до уваги матеріальне становище відповідача, який має постійне місце роботи, його нормальний стан здоров'я, його сімейний стан не одруженого, відсутність у нього інших дітей, матеріальне становище дитини, мати якої не працює, отримує державну допомогу на дитину, виходить з нормального стану здоров'я дитини, з урахуванням чого погоджується з відповідачем і вважає правильним визначити аліменти на дитину у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що забезпечить необхідну участь батька в утриманні дитини та захист прав дитини і її матері. В іншій частині позовні вимоги про стягнення аліментів на дитину суд вважає завищеними та недоведеними, у зв'язку з чим відмовляє у їх задоволенні. Вирішуючи спір в частині стягнення аліментів на утримання матері дитини до досягнення дитиною трьох років, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності (ч. 1). Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років (ч. 2). Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч. 4). Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої-четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Таким чином, право на утримання матері, з якою проживає дитина, до досягнення нею трирічного віку, виникає з факту народження дитини і залежить лише від матеріального становища батька дитини. Оцінюючи матеріальне становище відповідача, суд бере до уваги наявність у нього постійного місця роботи, щомісячного заробітку, відсутність у нього інших дітей, утримань із заробітної плати, його сімейний стан не одруженого, з урахуванням чого погоджується з позивачем і вважає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання позивачки у розмірі 1/10 частини заробітку до досягнення дитиною трьох років. Заперечення відповідача у цій частині не ґрунтуються на положеннях закону та наданих доказах і не спростовують позову в частині стягнення аліментів на утримання позивачки. За правилом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи викладене, суд необхідним позов задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини у розмірі ? частки заробітку відповідача щомісяця та аліменти на утримання матері дитини до досягнення нею трьох років у розмірі 1/10 частини заробітку відповідача щомісяця, починаючи від дня пред'явлення позову, як це передбачено ч. 1 ст. 191 СК України. Згідно правил ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір», від сплати якого позивач звільнена відповідно до цього Закону. Згідно правила ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів за один місяць необхідно допустити до негайного виконання.

Outcome: partial