Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

28.12.2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Позивач в обґрунтування своїх вимог за позовом, зазначила, що знаходиться у шлюбі, який був зареєстрований 07.09.2013 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Великоновосілківського районного управління юстиції у Донецькій області, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за № 58. Від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], який, проживає разом з матірю, позивачем у справі. У своїй позовній заяві позивач вказує, що між нею та відповідачем шлюбні відносини фактично припинились з серпня 2017 року, після чого сторони проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть. Спору, відносно належності спільного майна та місця проживання дитини між позивачем та відповідачем не виникло. Крім того позивач в заяві вказала, що дитина знаходиться на повному її утриманні. Відповідач має можливості надавати матеріальну допомогу на її утримання, але хоча і спілкується та інколи забирає дитину до себе, матеріальну допомогу, крім декількох платежів у розмірі 400 грн. за перебування сина в дитячому садку, не надає, тому позивач просить суд стягнути на її користь\~\~з відповідача\~\~на утримання дитини аліменти в розмірі ? частини від доходу (заробітку) відповідача, але не менш ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання сторони не зявились. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, у якій вона наполягає на розірванні шлюбу та стягнення аліментів. Позивач впевнена, що сім'я розпалась остаточно і відновлена бути не може. Відповідач, повідомлений судом про дату та час розгляду справи, також в судове засідання не зявився. Разом з тим, про його обізнаність щодо місця й часу розгляду справи свідчить його заява, згідно якої він позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розглядати справу у його відсутність. Враховуючи викладене суд вважає за можливе розглядати дану справу за наявними документами. Розглянувши матеріали справи, судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про одруження, яке було видане 07 вересня 2013 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Великоновосілківського районного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 58, серії 1-НО № 329870, сторони у справі знаходяться у зареєстрованому шлюбі (а.с. 7). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії І-НО № 593563 від 02.07.2014 року, сторони по справі мають дитину [PERSON], [INFO], який, згідно позовної заяви проживає разом з матірю, позивачем по справі, що відповідачем заперечене не було. Згідно довідки Великоновосілківської селищної ради Донецької області № 28-24846 від 24.11.2017 року, позивач разом з сином [PERSON], [INFO] та іншою дитиною від іншого батька, мешкають за адресою: вул. [PERSON] (колишня Артема) б. 66, смт. Велика Новосілка Великоновосілківського району, Донецької області (а.с. 9) Відповідач, згідно позову, проживає за адресою: вул. Чумакова, б. 10, смт. Велика Новосілка Донецької області, тобто окремо від дитини та дружини, при цьому матеріальної допомоги дружині не надає, хоча іншої родини та непрацездатних осіб на утриманні не має, відтак має можливості для надання матеріальної допомоги позивачеві на утримання спільної дитини. Проти цього відповідачем заперечено не було. У відповідності ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) забезпечує рівноправність членів подружжя як під час перебування у шлюбі, так і …в разі його розірвання. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На протязі тривалого часу шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, сторони мешкають окремо. Доказів на підтвердження іншого сторонами не представлено а судом не здобуто. Крім того частинами 1,2 ст. 21 ЦК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, що є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 183, ст. 184 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, що має вагоме значення для вирішення спору в даній справі, а також враховуючи, що доводи позивача в частині можливості та необхідності надання допомоги на утримання дитини знайшли\~своє повне підтвердження, суд вважає\~позовні вимоги такими які підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, суд задовольняє вимоги позову у частині розірвання шлюбу та стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Статтею 113 СК України, передбачено право особи, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач заявила про своє бажання відновити своє дошлюбне прізвище «Жукова». Також згідно ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Однак позивач у своїй позовній заяві не ставить питання про стягнення з відповідача на її користь сплачених нею судових витрат, а тому суд це питання не розглядає, але в звязку зі звільненням позивача у частині позову про стягнення аліментів, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за вимогу про стягнення аліментів. Враховуючи ст. ст.\~21, 112, 182, 183, 184 СК України,

Outcome: approved