Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

26 червня 2017 року до суду звернулась [PERSON], яка діє від імені та в інтересах [PERSON] з позовом до Билбасівської селищної ради Слов'янського району Донецької області про визнання права власності на спадкове майно, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що [INFO] року помер батько позивача [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, що складається з житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці земель Билбасівської селищної ради Слов'янського району Донецької області площею 700 кв.м. У встановлений законом строк позивач звернулась до нотаріусу з заявою про прийняття спадщини та за її заявою була заведена спадкова справа. На теперішній час позивач звернулась до державного нотаріуса Другої Слов'янської нотаріальної контори Донецької області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, однак постановою від 01.06.2017 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька у зв'язку з тим, що заведена спадкова справа знаходиться в Донецькому обласному державному нотаріальному архіві та відсутністю реєстрації права власності на вказаний будинок на ім'я спадкодавця. У зв'язку з чим позивач була змушена звернутися до суду з дійсним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала заяву про розгляд справи за своєї відсутності, позовні вимоги просила задовольнити (а.с.35). Представник позивача, [PERSON] , яка діє на підставі довіреності в судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала заяву про розгляд справи за своєї відсутності, позовні вимоги просила задовольнити в поновму обсязі (а.с.36). Представник відповідача Билбасівської селищної ради Слов'янського району Донецької області в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за своєї відсутності, позовні вимоги визнає (а.с.27). Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив фактичні дані та відповідні їм житлові правовідносини. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що [INFO] року, помер громадянин [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] (а.с.7). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що спадкодавець [PERSON] є батьком [PERSON]. (а.с. 8) Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану видно, що 27.07.2011 року [PERSON] уклала шлюб зі [PERSON] та взяла прізвище чоловіка. (а.с. 9) Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 10) Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис № 1 видно, що 16.01.1997 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] та взяла прізвище чоловіка. (а.с. 11) Аналіз вищевказаних письмових документів доводить суду, що позивач [PERSON] є донькою спадкодавця. Згідно із ст. 525 ЦК УРСР (1963р.), який був чинним на час відкриття спадщини, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме - місцезнаходження майна або його основної частини (ст. 526 ЦК УРСР). Статтею 549 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державної нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 534 ЦК України в редакції закону 1963 року, що був чинний на час відкриття спадщини, кожний громадянин може залишити за заповітом своє майно або частину одній або кільком особам, як таким що входять, так і тим що не входять в коло спадкоємців за законом, а також державі або іншим громадським установам. Відповідно до ст. 548 ЦК України в редакції закону 1963 року, що був чинний на час відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 529 ЦК України в редакції закону 1963 року, що був чинний на час відкриття спадщини - при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, що складається з житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці земель Билбасівської селищної ради Слов'янського району Донецької області площею 700 кв.м Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька. У встановлений законом строк вона звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та за її заявою була заведена спадкова справа. Таким чином позивач [PERSON], як спадкоємець прийняла спадщину в розумінні положень ЦК України в редакції закону 1963 року, який був чинним на момент виникнення правовідносин. На теперішній час позивач звернулась до державного нотаріуса Другої Слов'янської нотаріальної контори Донецької області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, однак постановою від 01.06.2017 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька у зв'язку з тим, що заведена спадкова справа знаходиться в Донецькому обласному державному нотаріальному архіві та відсутністю реєстрації права власності на вказаний будинок на ім'я спадкодавця. Вирішуючи питання про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, суд виходить з наступного. Рішенням виконавчого комітету Слов'янської районної ради депутатів трудящихся № 20/13 від 25 березня 1967 року [PERSON] була виділена земельна ділянка площею 700 кв.м. для індивідуального будування по [ADDRESS]. (а.с. 15 ) На підставі цього рішення 20 квітня 1970 року [PERSON] був укладений договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, який був посвідчений 27.04.1970 року нотаріусом першої Слов'янської державної нотаріальної контори по реєстру № 2804. (а.с. 16,17 ) На підставі вищезазначених документів спадкодавцем був побудований спірний житловий будинок літ А-1, загальною площею 38,9 кв.м.; житловою площею 13,70 кв.м. з господарськими будівлями, а саме літньою кухнею літ. Б; сараєм літ В, вбиральнею літ Т, огорожею, № 1,2, колодязем № 3. У 1987 році була змінена нумерація будинків по [ADDRESS], що підтверджується довідкою Слов'янського бюро технічної інвентаризації № 4642 від 11.12.1987 року (а.с. 18) Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Крім цього, як зазначено в п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності з 01.01.2004 року, - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Отже, положення ЦК України щодо виникнення права власності на відповідний будинок лише після державної реєстрації, на спірні правовідносини не розповсюджуються. Відповідно до розяснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.1999 року № 12/5-126, по обєктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації. Позивачем наданий до суду зведений акт вартості будинків, допоміжних будівель та споруд; експлікація внутрішніх площ до плану житлового будинку та поетажний план (а.с. 13,14) Таким чином спірний будинок є об'єктом завершеного будівництва, будувався відповідно до дозвільних документів на виділеній для цих цілей земельній ділянці. Правомірність володіння, користування та розпорядження вищевказаним майном, спадкодавцем [PERSON] ніким та ніколи не заперечувалась, оскільки він ніс усі обов'язки власника майна, здійснював від свого імені всі передбачені законодавсвтом витрати та платежі по утриманню майна. У відповідність до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав й обов'язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності зі ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не впливає із закону або спадкоємцем незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач [PERSON] набула право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] як на майно, отримане у порядку спадкування після смерті батька [PERSON] у зв'язку з чим позов обґрунтований та підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved