Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

26 лютого 2019 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, посилаючись на ту обставину, що 31.03.1978 року він був прийнятий на роботу вантажником у Межівське сільпо (наказ № 16а від 31.03.1978 р.). 05 квітня 1978 року йому була видана трудова книжка серії [NUMBER]. Його прізвище та по батькові у трудовій книжці записано неправильно та не відповідають дійсності, яка записана у паспорті. В трудовій книжці записанона російській мові «[PERSON]», а має бути «[PERSON]». 01 квітня 1980 року йому була видана трудова книжка колгоспника [NUMBER], в якій також його прізвище та по батькові записано неправильно та не відповідають дійсності, яка записана у паспорті. Записано «[PERSON]», а має бути «[PERSON]». Крім того, дана трудова книжка була видана без печатки. Дані обставини були виявлені під час консультації з приводу пенсії та переліку документів, які необхідні для призначення пенсії працівником Пенсійного фонду. Крім того, з метою підтвердження інформації стосовно стажу, яка необхідна для правильного оформлення пенсії, він звернувся до відділу трудового архіву Межівської районної ради Дніпропетровської області. В архівних довідках відділу трудового архіву Межівської районної ради Дніпропетровської області № Т-35-18 від 19.02.2018 року, № Т-36-18 від 19.02.2018 року, Т-59-18 від 20.02.2018 року, Т-426-18 від 28.12.2018 року та архівного відділу Межівської районної державної адміністрації № Т-11 від 05.02.2019 року його прізвище та по батькові зазначені таким чином, що не відповідають паспортним даним. В теперішній час він позбавлений можливості внести до вищезазначених правовстановлюючих документів відповідні виправлення. Просить встановити факт належності йому трудових книжок та архівних довідок; судові витрати залишити за ним. В судове засідання заявник не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі. Доводи заяви підтримав, наполягав на їх задоволенні (а.с.17). Представник заінтересованої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився, надавши клопотання про розгляд справи в його відсутність. Проти задоволення заяви не заперечує (а.с.23). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд, перевіривши зібрані по справі докази, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В судовому засіданні встановлено, що в трудовій книжці заявника серії [NUMBER] його прізвище та по батькові записано неправильно та не відповідають дійсності, яка записана у паспорті. В трудовій книжці записанона російській мові «[PERSON]», а має бути «[PERSON]». 01 квітня 1980 року заявнику була видана трудова книжка колгоспника [NUMBER], в якій також його прізвище та по батькові записано неправильно та не відповідають дійсності, яка записана у паспорті. Записано «[PERSON]», а має бути «[PERSON]». Крім того, дана трудова книжка була видана без печатки. Дані обставини були виявлені під час консультації з приводу пенсії та переліку документів, які необхідні для призначення пенсії працівником Пенсійного фонду. Крім того, з метою підтвердження інформації стосовно стажу, яка необхідна для правильного оформлення пенсії, заявник звернувся до відділу трудового архіву Межівської районної ради Дніпропетровської області. В архівних довідках відділу трудового архіву Межівської районної ради Дніпропетровської області № Т-35-18 від 19.02.2018 року, № Т-36-18 від 19.02.2018 року, Т-59-18 від 20.02.2018 року, Т-426-18 від 28.12.2018 року та архівного відділу Межівської районної державної адміністрації № Т-11 від 05.02.2019 року прізвище та по батькові заявника зазначені таким чином, що не відповідають паспортним даним. Дослідивши у судовому засіданні надані копії документів [PERSON] встановлено, що згідно: копії паспорту серія [NUMBER], виданого Межівським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 30 березня 2001 року, копії картки фізичної особи - платника податків прізвище, ім'я та по батькові заявника зазначено як «[PERSON]» (а.с.5-6). Перевіривши надані документи щодо особистості [PERSON], слід зазначити, що помилки та неточності у вищевказаних трудових книжках та архівних довідках слід розглядати як механічні помилки працівників, який складали ці документи. Частиною 1 статті 293 ЦПК України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов'язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду. Проте сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявниці важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають з цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Оскільки встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, а можливість внести зміни в документи в позасудовому порядку не можливо, вказаний юридичний факт підлягає встановленню в судовому порядку. Таким чином, виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази у їх сукупності, перевіривши відповідність вимогам діючого законодавства України, суд вважає за необхідне встановити факт належності [PERSON], [INFO], правовстановлюючих документів. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved