Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

26 серпня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, в якому просить визнати відмову Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області у поверненні йому грошових коштів незаконною, стягнувши з відповідача на його користь матеріальну шкоду в сумі 10000,00 грн., завдану йому моральну шкоду у сумі 10000,00 грн., посилаючись на те, що 14 квітня 2016 року він звернувся зі скаргою до Костянтинівського міськрайонного суду на незаконне закриття кримінального провадження № 12014050380001267 від 19 вересня 2014 року, зареєстрованого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, в якому він має статус потерпілого. Відповідно до ухвали Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 квітня 2016 року скаргу [PERSON] було задоволено та скасовано постанову слідчого. Для підготовки скарги за вказаною справою він звернувся до приватного підприємця [PERSON] про надання юридичних послуг. Відповідно до договору надання юридичних послуг від 14 квітня 2016 року № 27 він сплатив [PERSON] 5000 грн., що підтверджується квитанцією від 14 квітня 2016 року № 28. 21 квітня 2016 року він звернувся зі скаргою на незаконні дії слідчого до Кабінету Міністрів України. Відповідно до відповіді з ГУНП в Донецькій області, слідчого Кравченко О.В притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Для підготовки даної скарги він звертався до приватного підприємця [PERSON] про надання йому юридичних послуг. Згідно з договором про надання юридичних послуг від 21 квітня 2016 року № 28 він сплатив [PERSON] 5000,00 грн., що підтверджується квитанцією від 21 квітня 2016 року № 29. У звязку з тим, що зазначені кошти були витрачені ним через незаконні дії співробітників Костянтинівського відділення поліції Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області, він звернувся з листом до Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області з вимогою відшкодувати йому вказані витрати. 05 серпня 2016 року [PERSON] отримав відповідь з Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області, в якій йому було відмолено у виплаті грошових коштів. В результаті незаконних дій співробітників Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області та Костянтинівського відділення поліції Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області за незаконним закриттям кримінального провадження № 12014050380001267 від 19 вересня 2014 року та не поверненні йому грошових коштів, він зазнав моральних страждань, які призвели до розладу його здоровя, погіршення відносин з близькими родичами та нервових розладів. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Прокурор в судовому засіданні просила у задоволенні позову [PERSON] відмовити у повному обсязі, пославшись на необґрунтованість та безпідставність заявлених позовних вимог. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позивних вимог [PERSON] у повному обсязі, пославшись на необґрунтованість та безпідставність заявлених позовних вимог. Третя особа Головне управління державної казначейської служби в Донецькій області явку представника у судове засідання не забезпечив. Зясувавши позицію сторін, дослідивши письмові докази, суд дістає такого висновку. Судом встановлено, що ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 квітня 2016 року скаргу [PERSON] на постанову слідчого СВ Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області [PERSON] від 05 квітня 2016 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014050380001267 від 19 вересня 2014 року, закрито, постанову слідчого СВ Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області [PERSON] від 05 квітня 2016 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014050380001267 від 19 вересня 2014 року, скасовано, а матеріали кримінального провадження направлено начальнику слідчого відділення Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області для проведення досудового розслідування в даному кримінальному провадженні (а.а.57). 14 квітня 2016 року між [PERSON] і фізичною особою підприємцем [PERSON] було укладено договір № 27 про надання юридичних послуг, за умовами якого [PERSON] доручає, а ФОП [PERSON] зобовязується надати йому надруковану скаргу на незаконне закриття слідчим СВ Костянтинівського відділення поліції Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області кримінального провадження № 12014050380001267 від 19 вересня 2014 року, зареєстрованого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, в якому [PERSON] має статус потерпілого, а [PERSON], зі свого боку, зобовязується прийняти дану скаргу та сплатити вартість підготовки даної скарги (а.с.52-53). Як вбачається з товарного чеку № 28 від 14 квітня 2016 року вартість скарги на незаконне закриття кримінального провадження № 12014050380001267 становить 5000 грн.(а.с.58). Крім того, 21 квітня 2016 року між фізичною особою підприємцем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір по наданню юридичних послуг № 28, за умовами якого [PERSON] доручає, а ФОП [PERSON] зобовязується надати йому надруковану скаргу від імені [PERSON] до Кабінету Міністрів України про притягнення до дисциплінарної відповідальності слідчого СВ Костянтинівського відділення поліції Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області за незаконне закриття кримінального провадження № 12014050380001267 від 19 вересня 2014 року, зареєстрованого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, в якому [PERSON] має статус потерпілого, а [PERSON], зі свого боку, зобовязується прийняти дану скаргу та сплатити вартість підготовки даної скарги (а.с.54-55). Як вбачається з товарного чеку № 29 від 21 квітня 2016 року вартість скарги до Кабінету Міністрів України на незаконні дії слідчого СВ Костянтинівського відділення поліції Бахмутського відділу поліції [PERSON] становить 5000 грн.(а.с.59). 25 травня 2016 року за вих. № ХС-430/20/02-2016 на адресу [PERSON] слідчим управлінням ГУНП в Донецькій області направлено лист за результатами звернення позивача щодо безпідставного закриття кримінального провадження № 12014050380001267 від 19 вересня 2014 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, де вказано, що факти, викладені у зверненні, знайшли своє підтвердження, у звязку з чим слідчим управлінням ГУНП в Донецькій області проведено службову перевірку, за результатами якої до винних посадових осіб вжито заходів дисциплінарного характеру. Крім того зазначено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває (а.с.56). Вирішуючи даний спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого. Позивач обґрунтовує факт завдання йому матеріальної шкоди витратами, понесеними ним у звязку із зверненням за наданням юридичної допомоги при складанні скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження та при складанні скарги на дії слідчого до Кабінету Міністрів України у кримінальному провадженні з №12014050380001267 від 19.09.2014 р., оформленими договорами № 27, №29 по наданню юридичних послуг приватним підприємцем [PERSON] та торговими чеками № 28, № 29 на загальну суму 10 000 (десять тисяч) гривень відповідно. [PERSON] зазначає у позовній заяві, що вказані кошти були ним затрачені у звязку із незаконними діями співробітників Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області. Підставою для відшкодування, відповідно до ст.1176 ЦК України, є вчинення цивільно-правового правопорушення, яке складається з протиправного діяння, шкоди, причинно-наслідкового звязку та вини заподіювана. Ураховуючи ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України, позивач має довести вчинення відповідачем цивільно-правового порушення, а саме винного протиправного діяння, яким спричинено шкоду. Всупереч цьому [PERSON] не доведено вчинення Костянтинівським ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області цивільно-правового правопорушення та не підтверджено протиправність діяння відповідача. За ч.2 ст.1176 Цивільного кодексу України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Таким законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон). Протиправні діяння, які можуть бути підставою для відшкодування, визначено ст.1 Закону, за якою відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. За ст.2 Закону право на відшкодування виникає у разі: постановления виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення. Таким чином, відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, може здійснюватися лише у разі встановлення в обвинувальному вироку чи іншому рішенні суду факту вчинення процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадянина. Діяльність Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП України такою, що обмежує чи порушує права чи свободи [PERSON] не визнано, вироків або інших рішень судів про це не прийнято, через що оспорюване право на відшкодування шкоди у позивача відсутнє. При цьому суд не приймає до уваги посилання позивача на ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18.04.2016 р. за таких підстав: Позивачем як потерпілим було оскаржено постанову слідчого про закриття кримінального провадження. Згідно з ч.2 ст.307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування уповноважений лише скасувати рішення слідчого, зобовязати припинити дію або вчинити певну дію, відмовити у задоволенні скарги. Визнання рішень, дій або бездіяльності слідчого такими, що обмежують або порушують права та свободи (протиправними), не належить до компетенції слідчого судді, у звязку з чим, ухвали слідчих суддів не можуть вважатися належними доказами підтвердження протиправності. Крім того, підставою для скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження, на яку посилається позивач, стала неповнота досудового розслідування, а не його незаконність. При цьому, протиправним (таким, що обмежує права [PERSON]Ю.) таке рішення не визнано. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого скасовано постанову про закриття кримінального провадження через неповноту розслідування, не є підставою для визнання дій відповідачів протиправними та притягнення їх до цивільно-правової відповідальності. Таким чином, оскаржуючи рішення слідчого, [PERSON] лише реалізував власні процесуальні права як потерпілий, що не створює підстав для цивільно-правової відповідальності. Правову позицію, за якою сам факт скасування постанов слідчого чи прокурора не свідчить про протиправність дій та не створює права на відшкодування, викладено в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.05.2013 № 6- 42415св12. Крім того, враховуючи характер витрачених позивачем коштів, а саме отримання ним юридичної допомоги у кримінальному провадженні № 12014050380001267, можна вважати їх витратами на правову допомогу. Вказане питання регулюється нормами кримінального процесуального законодавства, зокрема ст.118 КПК Україні, згідно з якою до процесуальних витрат належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.2 ст.120 КПК України, витрати, повязані з оплатою допомоги представника потерпілого, які надають правову допомогу за договором, несе потерпілий. Відповідно до ч.1 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Відповідно до ст.126 КПК України, суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. Тож питання про відшкодування документально підтверджених витрат на правову допомогу, може бути вирішене виключно обвинувальним вироком суду у кримінальному провадженні та кошти на користь потерпілого мають бути стягнуті з обвинуваченого. Крім того, за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, фізична особа - підприємець [PERSON] здійснює єдиний основний вид зареєстрованої діяльності - надання ландшафтних послуг. Таким чином, діяльність ФОП [PERSON] не повязана з юридичною, правовою або адвокатською діяльністю. Враховуючи положення Закону України «Про безоплатну правову допомогу», норми чинного законодавства України, відповідно до яких юридична допомога має надаватись відповідним субєктом, який має бути фахівцем у галузі права та мати певний вид економічної діяльності (відповідно до Класифікації видів економічної діяльності, затвердженої наказом Держспоживстандарту України 11.10.2010 N 457 (зі змінами), діяльність у сфері права має КВЕД 69.10. ), послуги, надані ФОП [PERSON] позивачу, не можна вважати юридичними послугами. З урахуванням наведеного у задоволенні вимог щодо матеріальної шкоди у позові слід відмовити як необґрунтованому. В частині вимог стягнення моральної шкоди суд дістає висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, з огляду на таке: Загальні підстави для відшкодування моральної шкоди визначено у ст.1167 ЦК України. Виходячи з цієї норми, підставою для відшкодування є вчинення цивільно-правового рішення, яке складається з протиправного діяння, шкоди, причинно-наслідкового звязку та вини заподіювана. Відповідно до абз.1 п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з абз.2 п.5 Постанови - обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Позивачем не підтверджено наявність у діянні відповідача складу цивільно-правового порушення, а саме наявність такої шкоди, протиправність діяння відповідача, причинний звязок між шкодою (станом здоровя відповідача) і протиправним діянням відповідача, а також наявність вини відповідача в її заподіянні. Тож позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди також не підлягають задоволенню. За наведених підстав у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed