Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

27 січня 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 12 березня 2008 року. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідачка при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку» складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідачка була повністю поінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Банком на підставі договору було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, та надано відповідачці у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 11400,00 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 3.2, п. 3.3 договору, згідно яких відповідачка при укладенні договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою банку. Таким чином, банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. В свою чергу відповідачка своєчасно не надавала банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, в зв`язку з чим станом на 30 листопада 2020 року утворилася заборгованість в розмірі 37769,95 грн., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту - 27783,71 грн., в тому числі: заборгованість за поточним тілом кредиту - 0,00 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту - 27783,71 грн., заборгованість за нарахованими відсотками - 0,00 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 0,00 грн., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 - 9986,24 грн., нарахована пеня - 0,00 грн., нарахована комісія - 0,00 грн. На даний час відповідачка продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань та не погашає заборгованість за договором, що порушує законні права та інтереси позивача. При цьому позивач просить стягнути з відповідачки лише заборгованість за тілом кредиту в сумі 27783,71 грн. В судове засідання представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити, у разі відсутності відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] подала заяву про розгляд справи без її участі, просила відмовити в задоволенні позову, оскільки позивач звернувся з позовними вимогами поза межами позовної давності. Вказує, що позивач просить стягнути з неї заборгованість за кредитним договором за період з 12 березня 2008 року по 30 листопада 2020 року, а позовна давність згідно норм ЦК України встановлюється у три роки. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 12 березня 2008 року [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву позичальника № VIXRRX07030184. Згідно даної заяви банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 1304,03 грн. на строк 12 місяців з 12 березня 2008 року по 12 березня 2009 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1.0 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка своїм підписом підтвердила, що ознайомилася та згодна із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»), («Стандарт»), а також отримала повну інформацію про умови кредитування та згодна, що підписана нею заява разом із запропонованими банком умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»), («Стандарт»), Тарифами складає кредитно-заставний договір. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 11400,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] . Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» відповідачці [PERSON] видано кредитні картки: № [NUMBER] , дата відкриття 12.03.2008 з терміном дії до жовтня 2009 року; № [NUMBER] , дата відкриття 30.10.2009 з терміном дії до червня 2012 року; № [NUMBER] , дата відкриття 26.06.2012 з терміном дії до березня 2016 року; № [NUMBER] , дата відкриття 02.01.2016 з терміном дії до грудня 2019 року; № [NUMBER] , дата відкриття 27.04.2018 з терміном дії до вересня 2021 року. Отримання відповідачкою [PERSON] від позивача грошових коштів підтверджується випискою за договором № б/н станом на 03 грудня 2020 за період з 12 березня 2008 року по 23 жовтня 2020 року. Із розрахунку заборгованості по кредитному договору встановлено, що відповідачка [PERSON] належним чином не виконала своїх зобов`язань та станом на 30 листопада 2020 року допустила заборгованість в розмірі 37769,95 грн., з яких 27783,71 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 9986,24 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625. Оскільки законом не передбачено обов`язку вимагати від боржника лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за тілом кредиту в сумі 27783,71 грн. Відповідно до ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що він вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Тому, у суду наявні підстави для стягнення в примусовому порядку з відповідачки на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за тілом кредиту в розмірі 27783,71 грн. Щодо застосування строків позовної давності заявленої відповідачкою, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. ст. 256, 257, 258, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, зобов`язання з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливу строку виконання. Як вбачається із матеріалів справи, а саме з копії виписки за договором № б/н станом на 03 грудня 2020 року, 12 січня 2019 року відповідачкою було здійснено погашення заборгованості за наданим кредитом, шляхом переказу на картку 1000 грн. За таких обставин, перебіг позовної давності визначається з моменту коли банк міг та повинен був дізнатись про порушення свого права на повернення кредиту, а саме з моменту останнього платежу [PERSON] по кредиту, тобто з 12 січня 2019 року, що узгоджується з правовим висновком викладеним в постанові Верховного Суду від 15 січня 2021 року у справі № 494/366/19. Отже, враховуючи те, що позивач звернувся до суду з позовом 27 січня 2021 року, а останнім днем погашення кредитної заборгованості є 12 січня 2019 року, суд приходить до беззаперечного висновку про те, що позивач звернувся до суду у межах строку позовної давності, а тому вимоги відповідачки про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягають. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки за подачу даного позову до суду позивачем сплачено 2270 грн. судового збору і позов задоволено у повному обсязі, тому сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Outcome: approved