Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

27 вересня 2016 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON] Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 17 червня 2012 року, 10 серпня 2013 року та 19 грудня 2015 року між нею та [PERSON] були укладені договори позики в простій письмовій формі, відповідно до яких вона передала відповідачеві 1500 грн., 6800 грн. та 250 грн., які останній зобовязався повернути до 17 жовтня 2012 року, 10 лютого 2014 року та 23 грудня 2015 року відповідно. На теперішній час відповідач, в порушення зобовязань, не повернув грошові кошти за вказаними розписками. Посилаючись на викладені обставини, просила стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 8550 грн. та інфляційне збільшення боргу в розмірі 7697 грн. 92 коп. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просила про задоволення позову. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у порядку, передбаченому ст. 74 ЦПК України, до суду не з'явився, про причини своєї неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та заперечень щодо позову до суду не подавав. В судовому засіданні, яке відбулося 01 листопада 2016 року, пояснив, що він разом з позивачкою мешкав деякий час, іноді позичав у неї гроші на придбання алкогольних напоїв та писав розписки. Не заперечуючи наявність його підпису на вищевказаних розписках, стверджує, що отримав лише грошові кошти за останньою розпискою у розмірі 250 грн. В іншій частині позов не визнав. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши надані докази, суд дійшов наступного. Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавець є юридична особа, незалежно від суми. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно оригіналів розписок, 17 червня 2012 року, 10 серпня 2013 року та 19 грудня 2015 року між сторонами, відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, було укладено договори позики, за яким [PERSON] засвідчив, що взяв у борг у [PERSON] 1500 грн. на строк чотири місяці тобто до 17 жовтня 2012 року, 6800 грн. на строк шість місяців тобто до 10 лютого 2014 року та 250 грн. на строк до 23 грудня 2015 року. Згідно положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Статтею 1049 ЦК України передбачений обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику, зокрема, грошові кошти у такій самій сумі, у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що у порушення вимог ст.ст. 526, 1049, 1053 ЦК України відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, вчасно суму боргу позивачу не повернув, на день розгляду справи судом борг відповідача перед позивачкою разом з інфляційним збільшенням складає: за розпискою від 17 червня 2012 року 2924 грн. 31 коп., за розпискою від 10 серпня 2013 року 13073 грн. 61 коп., за розпискою від 19 грудня 2015 року - 250 грн. 00 коп., а всього 16247 грн. 92 коп. За правилом ч. ч. 2 та 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Таким чином, наявність боргового документу у кредитора без відповідної помітки про виконання зобов'язання свідчить про невиконання останнього. Враховуючи той факт, що [PERSON] взяті на себе зобовязання в установлений сторонами строк не виконав, що підтверджується, зокрема, наявними у позивачки розписками, вимоги [PERSON] про стягнення суми заборгованості з відповідача [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Позивачкою при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп., що підтверджується відповідною квитанцією. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved