Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

29.05.2019р. [PERSON] звернулась з позовом до відповідача про стягнення з останнього на її користь аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2000грн. щомісячно з подальшою індексацією до досягнення дитиною повноліття, вказуючи, що вони з відповідачем з 04.06.2011 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19.07.2017 року. Від шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач проживає окремо та матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча повинен надавати. Сторони на судове засідання не з`явилися. Позивач надала суду заяву в якій зменшила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1500грн. щомісячно з подальшою індексацією до досягнення дитиною повноліття, розглянувши справу в її відсутність. Відповідач на судове засідання надав заяву з проханням розглядати справу в його відсутність, зменшені позовні вимоги про стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1500грн. щомісячно з подальшою індексацією до досягнення дитиною повноліття, визнав в повному обсязі та не заперечував проти задоволення позовних вимог. Оскільки учасники справи на судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. З 04.06.2011 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19.07.2017 року (а.с.7). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] (а.с.6), який проживає з позивачем, що підтверджується довідкою про склад сім`ї (а.с.4). Відповідач проживає окремо (а.с.12). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~ 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, враховуючи викладене вище, те, що відповідач визнав позов та таке визнання не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе прийняти визнання позову, та вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору під час розгляду справи звільняються. Отже, суд вважає за необхідне на підставі ч.6 ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача судовий збір в сумі 768,40 грн. в дохід держави.

Outcome: approved