Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

28.05.2015 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору дарування 1/8 частини квартири, укладеного 28.02.2015 між [PERSON], [PERSON], яка діяла як представник [PERSON], та [PERSON], за яким дарувальники подарували у власність обдаровуваній належні їм по 1/16 частині кожному на праві приватної власності[ADDRESS], житлового будинку № 56 по пр-ту Перемоги в м. Чернігові, від кожного по 1/16 частини квартири за згаданою адресою, безоплатно. Обґрунтовуючи позовну заяву тим, що рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26.03.2015 було припинено право власності [PERSON], [PERSON] кожного на 1/16 частку квартири [ADDRESS], визнано за ним право власності на 1/8 частку зазначеної квартири, стягнуто з нього на користь [PERSON], [PERSON] вартість їх часток у квартирі в розмірі по 18 125,00 грн. кожному. Вказує, що державним реєстратором прав на нерухоме майно [PERSON] було винесено рішення від 21.04.2015 про відмову йому у державній реєстрації прав та їх обтяжень на 1/8 частку квартири [ADDRESS], у звязку з тим, що на момент винесення рішення суду про визнання права власності на 1/8 частину квартири, що належало [PERSON], [PERSON], дане майно було відчужене за договором дарування, право власності припинено. Як було зясовано, підчас розгляду справи про припинення права власності [PERSON], [PERSON], 28.02.2015 останні подарували спірні частки квартири громадянці [PERSON] Вважає, що [PERSON] зловмисно замовчали під час оформлення договору дарування у нотаріуса ту обставину, що ведеться судовий спір відносно цієї 1/8 частини квартири в Новозаводському районному суді м. Чернігова. Крім того, [PERSON], яка діяла від імені дарувальника [PERSON], була присутня під час усіх судових засідань по цивільній справі № 751/462/15-ц, а [PERSON] вже після укладення договору дарування, подав через канцелярію суду заяву про невизнання позовних вимог та про порушення його права власності. Посилаючись на ст. ст. 202, 230, 717, 722 ЦК України, вважає, що [PERSON] протиправно замовчали факт існування судового спору щодо спірної частки квартири, а тому такий правочин має бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 230 ЦК України. Ухвалою про відкриття провадження у справі від 12.06.2015 до участі в розгляді справи в якості третьої особи була залучена приватний нотаріус Малинівського районного нотаріального округу Житомирської області [PERSON] У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив суд відмовити у задоволенні позовної заяви, оскільки позивач не є стороною спірного договору дарування, а тому не має права оскаржувати його з підстав зазначених у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася про день та час слухання справи повідомлялася у встановленому законом порядку (а.с.39), заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило, причини неявки суду не повідомила, у звязку з чим суд визнає причини її неявки неповажними. Третя особа у судове засідання не з'явилася, про день та час слухання справи повідомлена у встановленому законом порядку (а.с.37), надіслала заяви про розгляд справи без її участі (а.с.44,53), в яких також викладені її письмові пояснення по суті спору. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступник підстав. За змістом статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. У судовому засіданні встановлено, що 28.02.2015 між [PERSON], [PERSON], яка діяла як представник [PERSON], та [PERSON] було укладено договір дарування однієї восьмої частини двокімнатної квартири, посвідчений 28.02.2015 [PERSON], приватним нотаріусом Малинівського районного нотаріального округу Житомирської області, зареєстрований в реєстрі за № 184 (а.с.4-5,45-47). Відповідно до даного договору дарувальники подарували у власність обдаровуваній належні їм по 1/16 частині кожному, на праві приватної власності[ADDRESS] в житловому будинку № 56 по проспекту Перемоги, що знаходиться в м. Чернігові, а обдаровувана прийняла в дар дарунок від дарувальників, від кожного по 1/16 частини квартири за згаданою адресою, безоплатно. Крім того, судом встановлено, що 26.03.2015 Новозаводським районним судом м. Чернігова ухвалено рішення за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності, згідно якого судом припинено право власності [PERSON] та [PERSON] на вищезгадані належні їм по 1/16 частині кожному[ADDRESS] в житловому будинку № 56 по проспекту Перемоги, що знаходиться в м. Чернігові і визнано право власності на вказані частини за позивачем [PERSON] (а.с.58-59). Як вбачається з матеріалів справи, позивач, звертаючись до суду з вказаним позовом, просить суд визнати недійсним довір дарування саме з підстав, передбачених ст.230 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. За змістом ч. 1 ст. 230 , абз. 2 ч. 1 ст. 229 ЦК України обставини, які мають істотне значення для визнання правочину таким, що вчинений під впливом обману, стосуються природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які істотно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. За таких обставин, аналізуючи наведені вище норми, враховуючи, що позивач не є стороною спірного договору та беручи до уваги інші обставини справи, зумовлені укладанням спірного договору до закінчення розгляду вищезгаданої справи по суті і ухвалення судом відповідного рішення (яким могло бути як задоволено вимоги позивача, так і відмовлено у їх задоволенні), суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з заявленої підстави. Саме по собі не повідомлення нотаріуса про наявність, станом на час укладання спірного правочину, судового спору, до його вирішення по суті, на думку суду, не має істотного значення для вирішення даної справи. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed