Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

29.06.2021 року позивач [PERSON] , який є власником 34/100 частин житлового будинку [ADDRESS] звернувся до суду з позовною заявою до Вознесенської міської ради Миколаївської області про визнання недійсним Державного акту на право власності на землю виданого 29.01.1996 року [PERSON] . В обґрунтування вимог позивач зазначав, що відповідач видав вказаний Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0408 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] має цільове призначення обслуговування житлового будинку, але державний акт мав бути виданий всім співвласникам житлового будинку відповідно до їх часток в спільній частковій власності на житловий будинок. Посилаючись на те, що вказаним рішенням було порушено його право як спадкоємця за законом першої черги, співвласника спільної часткової власності на житловий будинок на користування та перебування у власності земельної ділянки загальною площею 0,1211 га, тоді як Державний акт на право власності на земельну ділянку посвідчує право власності на нерухоме майно площею 0,0408 га (частину від загальної площі земельної ділянки) та на відсутність технічної документації, на підставі якої був виготовлений Державний акт, позивач просив позов задовольнити. В судове засідання позивач не з`явився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності та про підтримання позовних вимог. Представник відповідача - Вознесенської міської ради - в судове засідання не з`явився, судом належним чином повідомлений про час та місце розгляд у справи, причину нявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Житловий будинок [ADDRESS] належить на час розгляду спору на праві приватної власності [PERSON] (34/100), [PERSON] (29/100), [PERSON] (21/100), [PERSON] (16/100), що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно. 29.01.1996 року [PERSON] на підставі рішення виконкому Вознесенської міської ради № 8 від 26.01.1996 року отримав Державний акт на право приватної власності на землю площею 0,0408 га призначену для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] . Із дослідженої в судовому засіданні копії рішення виконкому Вознесенської міської ради № 8 від 26.01.1996 року слідує, що ним не вирішувалося питання про передачу земельної ділянки з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] у власність всім співвласникам цього житлового будинку, тобто Державний акт на право приватної власності на землю виданий одному співвласнику [PERSON] є незаконним. Також на незаконність видачі Державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] вказує і нотаріус приймаючи постанову від 28.05.2001 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої такий правовстановлюючий документ має посвідчувати право власності на землю, а не на її частку. Відповідно до ч.1 ст. 6 ЗК України 1990 року (чинного на час передачі у власність ділянки) громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Передача розташованих на території міст земельних ділянок у власність громадян належала до відання міських рад (ст. 117 ЗК України 1990 року). Право власності або право користування землею посвідчувалося державними актами, форма яких затверджувалася Верховною радою України відповідно до ст. 23 ЗК України 1990 року. Порядок видачі державних актів був передбачений Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю, затвердженої наказом Держкомітету України по земельним ресурсам 15.04.1993 року №28, діючої на час видачі вказаного Державного акта, у відповідності до п. 2.1 якої необхідною передумовою їх видачі була розробка технічної документації. Відповідач не врахував вказаного, створив перешкоди в реалізації позивачу права на користування вказаною земельною ділянкою відповідно до частки у житловому будинку та набуття права власності на земельну ділянку. Відповідачем не спростовано твердження позивача про відсутність технічної документації, що передує процедурі видачі Державного акту на право приватної власності на землю. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що Державний акт на право приватної власності на землю виданий з порушенням визначеного законодавцем порядку отримання даних правовстановлюючих документів. Право [PERSON] з огляду на приписи частини 1 статті 16 ЦК України та статті 152 ЗК України на захист прав осіб на земельні ділянки може здійснюватися шляхом визнання недійсним відповідного Державного акту на право приватної власності на землю. На підставі викладеного,

Outcome: approved