Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

27.01.2016р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON], в якій позивачка просила суд припинити договір поруки, укладений 14.02.2008р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та нею, за яким позивачка, як поручитель надала поруку перед банком за виконання позичальником [PERSON] зобовязань за кредитним договором № DNR0GK000000406 від 14.02.2008р. (а.с. № 1 5). В обґрунтування позовних вимог позивачка в своїй позовній заяві посилалася на те, що 14.02.2008р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNR0GK000000406 від 14.02.2008р., за яким банк зобовязався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 14.02.2008р. по 14.02.2028р. включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії, у розмірі 31 450 доларів США для придбання нерухомості у розмірі 25 900 доларів США, а також у розмірі 5 550 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитними коштами відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48 відсотків річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додатково моніторингу згідно п. 8.2 кредитного договору. У забезпечення виконання боргових обовязків за кредитним договором 14.02.2008р. [PERSON] було укладено договір поруки, за яким поручитель надала поруку перед кредитором за виконання позичальником зобовязань за кредитним договором № DNR0GK000000406 від 14.02.2008р. в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Як стало відомо позивачці, банк в односторонньому порядку, не попередивши позичальника та поручителя двічі змінював відсоткову ставку за користування кредитними коштами, у звязку із чим обсяг фінансової відповідальності позичальника за кредитним договором та його поручителя значно збільшився. Так, у жовтні 2008 року відсоткова ставка за кредитним договором № DNR0GK000000406 від 14.02.2008р. збільшилася з 12% річних до 15,12% річних, а з 21.07.2010р. з 15,12 % річних до 14,65% річних. Відповідно до п. 13 договору поруки, укладеному між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], зміни та доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди. Ніяких пропозицій про зміну умов договору поруки від ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] не отримувала та додаткових угод не укладала. На адресу відповідача позивачкою була направлена пропозиція про зупинення дії договору поруки, яка до теперішнього часу банком залишена без уваги. У звязку з чим, позивачка змушена звернутися до суду із позовом про захист свого цивільного права. Представник позивачки, який одночасно є і представником 3-ї особи - [PERSON] (діє за довіреністю від 28.04.2015р. а.с. № 26, 41) в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити згідно обґрунтування, викладеного в позові та доказів, наявних в матеріалах справи. В заяві до суду від 09.06.2016р. справу просив розглянути за його відсутності та без фіксування судового процесу технічними засобами (а.с.№ 78). Представник відповідача - [PERSON] (діє за довіреністю від 06.07.2015р. а.с. № 34) в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, в якій проти задоволення позовних вимог заперечувала, при цьому посилаючись на подані нею письмові заперечення, згідно яких представник відповідача зазначає, що при укладенні кредитного договору та договору поруки були дотримані всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгодженні сторонами так і прийняті ними як обовязкові умови договору. Оскільки в кредитному договорі та договорі поруки передбачена можливість зміни розміру процентної ставки і ця умова стала результатом домовленості сторін, отже, поручитель дала згоду на зміну розміру процентної ставки. Таким чином, в момент укладення як кредитного так і договору поруки, сторони оговорили всі істотні умови, зокрема умову про збільшення розміру процентної ставки за договором, на що свою згоду дала і поручитель, поставивши власний підпис на договорі. Крім того, відповідно до договору поруки, поручитель підтвердила, що з усіма умовами договору про надання кредиту вона ознайомлена. За викладеного, представник відповідача вважає, що такі дії банку по збільшенню відсоткової ставки вчинені відповідно до умов укладених договорів та не суперечать вимогам чинного законодавства, а тому не можуть бути визнані судом підставою для припинення договору поруки. Представник відповідача в заяві до суду від 09.06.2016р. просила суд розглянути справу за її відсутності та без фіксування судового процесу технічними засобами (а.с. № 79). Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 14.02.2008р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNR0GK000000406 від 14.02.2008р., за яким банк зобовязався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 14.02.2008р. по 14.02.2028р. включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії, у розмірі 31 450 доларів США для придбання нерухомості у розмірі 25 900 доларів США, а також у розмірі 5 550 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитними коштами відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі2 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48 відсотків річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додатково моніторингу згідно п. 8.2 кредитного договору (а.с. № 61 70). У забезпечення виконання боргових обовязків за кредитним договором № DNR0GK000000406 від 14.02.2008р., укладеним між кредитором ПАТ КБ «ПриватБанк» та позичальником, 14.02.2008р. [PERSON] було укладено договір поруки, за яким поручитель надала поруку перед кредитором за виконання позичальником зобовязань за кредитним договором № DNR0GK000000406 від 14.02.2008р. в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, винагород, штрафів, пені, інших платежів, відшкодування збитків (а.с. № 10 - 11). Відповідно до п. 13 договору поруки зміни і доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди. Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором, який укладається в письмовій формі, банк або інша фінансова установа (кредитор) зобовязана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Статтею 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Відповідно до ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Судом було встановлено, що у жовтні 2008р. відсоткова ставка за кредитним договором № DNR0GK000000406 від 14.02.2008р. збільшилася з 12% річних до 15,12% річних, а з 21.07.2010р. з 15,12 % річних до 14,65% річних (а.с. № 16 21). Пунктом 22 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012р. закріплено, що відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому, обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Згідно листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 10-1393/0/4-12 від 27.09.2012р., за положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення поруки в разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, унаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому разі звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору (постанова ВСУ від 21.11.2012р. у справі № 6-134цс12). Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (статті 3, 12 - 15, 20 ЦК України, статті 3 - 5, 11, 15, 31 ЦПК України) можна зробити висновок про те, що у разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов'язання за договором поруки, передбаченого ч.1 ст. 559 ЦК України, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч.2 ст. 16 ЦК України (про визнання договору поруки припиненим, про визнання поруки такою, що припинена). Крім того, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Отже, відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього: збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає, зокрема, у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним, що є підставою для визнання договору поруки припиненим У пункті 22 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012р. № 5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин також зазначено, що припинення договору поруки повязується зі зміною забезпеченого зобовязання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. Такі самі висновки містяться у Правових позиціях, викладених у Постановах ВСУ від 21.05.2012р. по справі № 6-18св11, від 21.05.2012р. по справі № 6- 20цс11. Як зазначив представник позивачки в судовому засіданні та не спростував представник відповідача, [PERSON] не отримувала жодних пропозицій про зміну умов договору поруки від ПАТ КБ «ПриватБанк» та додаткових угод не укладала. За викладеного, суд дійшов висновку, що банк в односторонньому порядку, в порушення вимог п. 13 договору поруки, без належного повідомлення поручителя про зміну відсоткової ставки за основним зобовязанням та укладення відповідної додаткової угоди з позивачем, як з поручителем, двічі змінював відсоткову ставку за користування кредитними коштами, у звязку із чим обсяг фінансової відповідальності позичальника за кредитним договором та його поручителя збільшився. Судом при вирішенні даної справи по суті були враховані письмові заперечення представника відповідача, але оцінені критично, оскільки не ґрунтуються на нормах закону. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» (третя особа [PERSON]) про припинення договору поруки. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, суд вважає за необхідне судові витрати по справі по сплаті судового збору у розмірі 551 грн. 21 коп. стягнути з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved