Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

28.01.2015 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS], зняття з реєстрації з вказаної адреси та зобов'язання УДМС у Чернігівській області зареєструвати [PERSON] за місцем мешкання батька за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він мешкає у неприватизованій квартирі [ADDRESS], відповідно до ордеру на жиле приміщення. Разом з ним у квартирі зареєстровані дружина [PERSON], дочка [PERSON], онука [PERSON], дочка [PERSON], онук [PERSON] Вказує, що [PERSON] фактично перестала мешкати за вищевказаною адресою з 1992 року, а [PERSON], 2003 року народження, не мешкав за цією адресою жодного дня, оскільки обидва мешкають у свого чоловіка та батька - [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27.10.2014, [PERSON] визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Зазначає, що діти віком до 14 років, відповідно до законодавства, повинні мешкати за місцем мешкання батьків або одного з них. Вказує, що в квартирі відсутні речі або документи [PERSON], батьки останнього відмовляються змінити його місце мешкання, на даний час сума сплати за комунальні послуги збільшилася в рази, його доходи не дозволяють сплачувати за комунальні послуги без уникнення боргів. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві, просили визнати відповідача втратившим право користування житлом, а саме: квартирою [ADDRESS], оскільки останній фактично проживає за адресою свого батька. Законний представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала у повному обсязі та пояснила, що у спірній квартирі не проживають з сином останній час, оскільки з позивачем у них склалися неприязні відносини. Представник третьої особи Служби у справах дітей Новозаводської районної у м. Чернігові ради у судовому засіданні заперечував проти визнання відповідача втратившим право користування житлом, оскільки це суперечитиме інтересам дитини. Представник третьої особи УДМС у Чернігівській області у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку (а.с.38), надіслав заяву про розгляд справи без його участі (а.с.43), в матеріалах справи наявні письмові пояснення УДМС у Чернігівській області (а.с.32-35), в яких просить відмовити в задоволенні позову в частині зняття відповідача з реєстрації з одночасною реєстрацією місця проживання за іншою адресою. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що наймачем квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.8). Відповідно до довідки КП «Новозаводське» ЧМР від 14.01.2015 № 117 (а.с.7), разом з [PERSON] зареєстровані: дружина [PERSON], дочка [PERSON], дочка [PERSON], онук [PERSON], онука [PERSON] Відповідно до копії запису акта про народження відповідача [PERSON], [INFO], батьками останнього є [PERSON] та [PERSON] (а.с.27). Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27.10.2014, яке набуло законної сили з 19.11.2014, [PERSON] визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] (а.с.9-10). Право на житло гарантоване людині статтями 47, 48 Конституції України. Так, ч. 3 ст. 47 Конституції проголошує, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та за рішенням суду. Пункт 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, що охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін; докази подаються сторонами; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач звертається до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням з підстав, що діти віком до 14 років повинні мешкати за місцем мешкання батьків або одного з них. Разом з тим, з довідки КП «Новозаводське» ЧМР від 14.01.2015 № 117 вбачається, що мати відповідача - [PERSON], попри рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27.10.2014, залишається бути зареєстрованою у квартирі [ADDRESS]. Крім того, позивач, посилаючись на ст. 107 ЖК України, обґрунтовує втрату дитиною права користування спірним житлом у зв'язку з її переходому, разом з батьками, на постійне проживання в інше жиле приміщення. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні жодні відомості щодо наявності у матері відповідача права власності або постійного користування іншим житлом. Сама по собі наявність реєстрації місця відповідного проживання безпосередньо у батька відповідача, також не дає суду достатніх підстав вважати про існування у нього вищезгаданого права. Щодо відповідного акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 13.01.2015, складеного працівниками Дільниці з обслуговування житлового фонду № 3 КП «Новозаводське» ЧМР (а.с.6), то він не може бути взятий судом до уваги, як беззаперечний доказ, оскільки дані про не проживання викладені лише зі слів сусідки, обстеження квартири не проводилось та не встановлювалось наявності чи відсутності майна відповідача у вказаній квартирі (а.с.6). Таким чином, обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, не знайшли свого повного підтвердження в судовому засіданні і у зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed