Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

28 жовтня 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписав заяву від 26.05.2010 року, згідно якої отримав кредит в розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписана заява разом з «Умовами на правилами надання банківських послуг» та «тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг. [PERSON] у порушення умов договору у встановлений строк не проводив чергові платежі. Станом на 30.09.2019 року за відповідачем по укладеному кредитному договору рахується заборгованість на загальну суму 122622,82 грн., з яких 7835,06 грн. - заборгованість за кредитом, 114787,76 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом з 26.05.2010 року по 31.10.2017 року. Позивач\~ просить суд стягнути із [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 09 січня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» не з`явився, надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив розглянути справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, від нього надійшов відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості, у якому прохав у задоволенні позову відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Відповідно до ч. 1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. За змістом положень ч. 1ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язаний надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому. Судом встановлено, що 26.05.2010 року між акціонерним товариством АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с. 9-10). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В даному випадку при укладенні договору сторони керувались саме ч. 1ст. 634 ЦК України. Згідно п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, підписання вказаного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. [PERSON] зобов`язався погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг); у разі невиконання зобов`язань за договором - на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку (п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг). Власник карти зобов`язаний слідкувати за витратами коштів у межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту (п. 2.1.1.5.7 Умов та правил надання банківських послуг). Станом на 30.09.2019 року за відповідачем порушені вимоги кредитного договору щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування коштами. Судом встановлено, що [PERSON] не виконав взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 30.09.2019 року складає 122622,82 грн., з яких: - 7835,06 грн. - заборгованість за кредитом; - 114787,76 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 26.05.2010 року по 31.10.2017 року. 19 лютого 2020 року від [PERSON] надійшла заява про застосування позовної давності (а.с. 69). Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов`язань. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. За змістом норми початок перебігу позовної давності пов`язується не тільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності. Із розрахунку заборгованості за договором від 26.05.2010 року (а.с. 5-8) вбачається, що останній платіж [PERSON] здійснив 24.09.2013 року у сумі 561 грн., пізніше здійснювалися службові операції по автоматичному погашенню простроченої заборгованості, які не можуть свідчити про те, що [PERSON] особисто вчиняв дії, які б слугували обставинами, що переривають строк позовної давності, розрахунок заборгованості був здійснений станом на 30.09.2019 року, а позовна заява АТ КБ «Приват Банк» надійшла до суду 28.10.2019 року. Заперечуючи проти позову відповідач просив суд застосувати до позовних вимог позивача наслідки пропуску строку позовної давності. Згідно із ч.ч. 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. З вищевикладеного, суд приходить до висновку що, позивачем пропущений строк позовної давності по вимогах даного позову, він звернувся до суду із вимогою про захист свого цивільного права за межами позовної давності, що є безумовною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, відповідно до приписів ч. 4 ст. 267 ЦК України. Таким чином, враховуючи вищевикладене та те, що відповідач [PERSON] просив застосувати строк позовної давності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» слід відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Як убачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено 1921 грн. судового збору. У зв`язку із відмовою у задоволенні позову суд відповідно до ст.141 ЦПК України відмовляє у стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed