Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

27.03.2014 р. [PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з вказаною позовною заявою у якій зазначив наступне. Після придбання його представниками - [PERSON] та [PERSON] за його дорученням у [PERSON] автомобіля «ГАЗ-3102», який знаходився у м. Краматорськ Донецької області, виявилось, що відповідачем невірно була вказана інформація щодо характеристик автомобіля, а саме рік випуску 1984 р., а не 1990 р., 4-ступінчата коробка передач, а не 5-ти ступінчата, об'єм двигуна 2445 куб. см., а не 2300 куб.см. Крім того, [PERSON] після отримання грошей в сумі 650 доларів США відмовився його переоформлювати і передав представникам позивача свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Вважаючи, що між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу і що у нього виникло право власності на автомобіль та те, що відповідачем порушено ЗУ «Про захист прав споживачів», позивач просив визнати угоду купівлі-продажу автомобіля «ГАЗ - 3102» д/н [NUMBER], кузов № [NUMBER], чорного кольору як таку, що відбулась та зобов'язати МРЕВ - 2 м. Одеси перереєструвати вказаний актомобіль на нього. В судовому засіданні [PERSON] підтримав зазначені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення по справі, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає, що у задоволенні позовної заяви необхідно відмовити. В судовому засіданні встановлені наступні фактичні обставини. На підставі оголошень в інтернеті на сайті RST і телефонних переговорів [PERSON], мешканець м. Одеси, вирішив придбати автомобіль «ГАЗ-3102». Для цього 23.07.2013 р. у м. Краматорську [PERSON] та [PERSON] за дорученням [PERSON] домовились з [PERSON] про купівлю-продаж автомобіля «ГАЗ-3102» за реєстраційним номером [NUMBER], кузов № [NUMBER]. На виконання домовленості [PERSON] та [PERSON] передали [PERSON] 5 300 грн., що еквівалентно 650 доларам США, а той передав їм зазначений автомобіль і свідоцтво про його реєстрацію. [PERSON] надав інформацію про можливість перереєстрації автомобіля за місцем проживання покупця. Вказаний автомобіль [PERSON] та [PERSON] доставили до м. Одеси. Ці обставини підтверджуються роздруківками з сайту RST, поясненнями [PERSON] та [PERSON] на ім'я начальника Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області від 10.09.2013 р. (а.с. 4-10 і 12-15) Відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії ЯНВ № 102229, виданого 12.04.2002 р. МРЕВ м. Краматорська, власником автомобіля ГАЗ 3102 за реєстраційним номером [NUMBER], кузов № [NUMBER] є відкрите акціонерне товариство «Тісо», що знаходиться у Донецькій області, м. Краматорськ, завод «Тісо», будинок 74. (а.с.11) В Одесі, за місцем проживання позивача, працівники Державної автоінспекції відмовили [PERSON] у реєстрації на його ім'я цього автомобіля. 11.09.2013 р. на адресу начальника Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області [PERSON] було направлено заяву про порушення кримінальної справи за фактами обману покупця, шахрайства, нанесення шкоди шляхом обману. (а.с. 16-18) У висновку за результатами перевірки за фактом заяви (зверення) [PERSON] від 09.10.2013 року, підписаного оперуповноваженим Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області, відмовлено у внесенні вказаної події до ЄРДР на підставі відсутності ознак кримінального правопорушення. Крім того, у висновку зазначено, що про продаж автомобіля ГАЗ 3102 за реєстраційним номером [NUMBER] [PERSON] [PERSON], а також про продаж цього ж автомобіля [PERSON] [PERSON], який стверджував, що цей автомобіль він отримав від ВАТ «Тісо» у рахунок заборгованості по заробітній платі, а влітку 2013 року продав автомобіль [PERSON] (а.с. 19) Позивач просить суд визнати угоду купівлі-продажу автомобіля такою, що відбулась, що на його думку буде підставою для реєстрації автомобіля в органах ДАІ на його ім'я. Відповідно до п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є, зокрема: копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин. Тому не буде вказаним позивачем наслідком і захистом його права рішення суду про визнання угоди купівлі-продажу автомобіля такою, що відбулась. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Крім того, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. ( ст. 4 ЦПК України і ст. 16 ЦК України) Такий спосіб захисту права споживача не передбачений також ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів». Рішення, яке просить постановити позивач, не буде мати правового значення, не набуде принципу обов'язковості не буде законним і обґрунтованим ( ст.ст. 14 і 213 ЦПК України) Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. ( ст. 655 ЦК України) Статтею 658 ЦК України передбачено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Судом встановлено, що [PERSON] не являється власником вказаного автомобіля, а значить не мав права на його продаж. Крім того, відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Тлумачення ст. 388 ЦК України способом від противного свідчить, що майно може бути витребуване, у разі якщо воно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, недобросовісним набувачем, тобто, коли набувач знав і міг знати, що продавець не мав права на відчудження майна, а також у випадках, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Представники позивача і сам позивач достовірно знали, що продавець [PERSON] не мав права на відчудження автомобіля і вони самі на це наголошували під час його купівлі. З урахуванням викладеного, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed