Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

28 листопада 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, третя особа - Новомосковська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] посилався на те, що [INFO] помер його дід - [PERSON]. За життя, 09 грудня 1989 року, [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Губиниської селищної ради Новомосковського району дніпропетровської області, відповідно до якого заповідав все своє майно [PERSON]. [PERSON] не зверталася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після [PERSON], померлого [INFO], але вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Позивач зазначив, що його мати, [PERSON], померла [INFO]. Після її смерті він не звертався до нотаріальної контори, оскільки на час смерті проживав разом з матір'ю, вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. В наступному, він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після матері [PERSON], померлої [INFO], але, постановою нотаріуса від 11 жовтня 2013 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок по [ADDRESS], оскільки в Комунальному підприємстві «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» відсутня інформація щодо реєстрації прав власності на зазначений будинок. Згідно довідки виконавчого комітету Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 20 травня 2014 року, земельна ділянка площею 0,34 га., яка розташована по [ADDRESS] була виділена в користування [PERSON], не приватизована. В зв'язку з тим, що в Бюро технічної інвентаризації відсутні відомості про реєстрацію спірного нерухомого майна, він не може реалізувати свої права на зазначене майно, як спадкоємець. В зв'язку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просив суд визнати за ним, [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлої [INFO], яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав після [PERSON], померлого [INFO]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі. Представник відповідача - Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлений, в зв'язку з чим, судом проведений заочний розгляд справи. Дослідивши докази, надані позивачем, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер дід позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть.. У відповідності до спадкової справи, з заявами про прийняття спадщини після [PERSON], померлого [INFO] звернулися діти спадкодавця - [PERSON] та [PERSON]. Судом встановлено, що за життя, 09 грудня 1989 року, [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, відповідно до якого заповідав все своє майно [PERSON]. При вирішення справи, суд застосовує норми Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), який діяв на час виникнення спірних правовідносин. У відповідності до ст. 524 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно до ст. 534 ЦК України (в редакції 1963 року), кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. На підставі ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. На підставі ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Оскільки після [PERSON], померлого [INFO], [PERSON] своєчасно звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, спадкодавцем складений на її ім'я заповіт, вона вважається такою, що прийняла спадщину. Судом встановлено, що [PERSON] не оформила своїх спадкових справ, не отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть. Судом встановлено, що позивач [PERSON] не звертався в шестимісячний строк до нотаріальної контори з заявою по прийняття спадщини. В той же час, судом встановлено, що [PERSON] на час смерті проживав разом з матір'ю, тому, у відповідності до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Судом встановлено, що при звернення позивача [PERSON] до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після матері [PERSON], померлої [INFO], постановою нотаріуса від 11 жовтня 2013 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок по [ADDRESS], оскільки в Комунальному підприємстві «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» відсутня інформація щодо реєстрації прав власності на зазначений будинок. Згідно довідки виконавчого комітету Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 20 травня 2014 року, земельна ділянка площею 0,34 га., яка розташована по [ADDRESS] була виділена в користування [PERSON], не приватизована. Судом встановлено, що підтверджується технічним паспортом, що за період з 1958 року по 1960 рік [PERSON] на земельній ділянці, розташовані по [ADDRESS] побудував житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що складається з: житлового будинку - літ.А загальною площею 50,3 кв.м., житловою площею 31,6 кв.м.; прибудови - літ.а; літньої кухні - літ.Б; сараю - літ.В; погрібу - літ.Г; колодязя інженерних мереж літ. я; зливної ями - літ.я1. Суд приходить до переконання, що за позивачем можливо визнати право власності на нерухоме майно, оскільки відмова нотаріуса обґрунтована тільки тим, що за життя, спадкодавцями не була проведена державна реєстрація спірного нерухомого майна. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved