Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

\~ 28 лютого 2018 року до Словянського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про\~ розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 18 червня 2011 року вони із відповідачкою зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області. Сторони мають спільну малолітню дитину [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає разом із відповідачкою. Спору з приводу поділу спільного майна та місця проживання дитини немає. Дитина залишиться проживати разом із відповідачкою. Спільне життя між сторонами не склалося через відсутність взаєморозуміння, втрату поваги одне до одного. Сімейні і шлюбні стосунки, а також ведення спільного господарства сторони припинили з жовтня 2017 року. Переконаний, що подальше спільне життя, примирення та збереження шлюбу із відповідачкою є неможливим. У звязку із наведеним, просив суд ухвалити рішення яким розірвати шлюб укладений між сторонами 18 червня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області за актовим записом № 226. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявився, подав до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, позов задовольнити. Відповідачка [PERSON], будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявилась, подала до суду заяву в якій розгляд справи просила проводити у її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище Василенко. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 18 червня 2011 року. Шлюб між ними\~зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області за актовим записом № 226, що стверджується свідоцтвом про шлюб серія: І-НО № 487704 (а.с. 4). Згідно із свідоцтвом про народження серія: І-НО № 775199, сторони мають спільну малолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Згідно із довідкою про склад сімї № 15 виданою ЖБК № 22 «Автомобіліст 2» м. Словянська, малолітня [PERSON] проживає та зареєстрована разом із відповідачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Спору з приводу поділу спільного майна та місця проживання дитини немає. Дитина залишиться проживати разом із відповідачкою. Сімейні і шлюбні стосунки, а також ведення спільного господарства сторони припинили з жовтня 2017 року. Подальше спільне життя, примирення та збереження шлюбу між сторонами є неможливим. Вказані обставини сторонами не оспорюються, ними визнаються. Крім того, що зазначені обставини сторонами визнаються, вони підтверджуються матеріалами справи, їх визнання відповідачкою не суперечить закону та не порушує права, свободи і інтереси інших осіб, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачкою позову суд не вбачає. У звязку із цим, суд відповідно до ст. 82 ЦПК України, визнає вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших\~ осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Так, відповідач кою [PERSON] суду було подано письмову заяву, зі змісту якої видно, що остання, позов [PERSON] визнає та не заперечує проти його задоволення.\~ Суд приймає до уваги таку заяву відповідачки у звязку із наявністю для того законних підстав, та вважає за можливе задовольнити вимоги позивача. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При вирішенні питання про розірвання шлюбу, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечило б інтересам одного з них. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, оскільки встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу є неможливим і суперечить\~ інтересам позивачки. Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно із ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачка просить\~після розірвання шлюбу залишити\~ їй прізвище Василенко, суд приходить до висновку, що слід його залишити. Позивач не вимагає компенсації понесених судових витрат, повязаних із зверненням до суду із даним позовом. На підставі наведеного,

Outcome: approved