Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

29.03.2019 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області позивач звернувся з позовом до відповідачів, в якому просить стягнути з них солідарно заборгованість за кредитним договором про надання траншу №14.5334/142 від 24.10.2007 року, що є невід`ємною частиною рамкової угоди №142 від 24.10.2007 року. В обґрунтування своїх позовних вимог посилаються на те, що 24.10.2007р. між відповідачем [PERSON] і АТ «ПроКредит Банк» була укладена Рамкова угода № 142, відповідно до п.1.1. якої Кредитор на положеннях та умовах цієї угоди, договорів про відкриття мультивалютної кредитної лінії, договорів про відкриття кредитної лінії та договорів про надання траншу відкрив Клієнту кредитну лінію терміном на 120 місяців в розмірі та на умовах, передбачених ст.2 даної Угоди. Відповідно до п.1.2. Рамкової угоди № 142 від 24.10.2007р., на підставі поданих клієнтом відповідних заявок на отримання овердрафту, надання гарантії, та відкриття акредитиву та на підставі укладених між Сторонами відповідних договорів (угод), Кредитор може відкрити Клієнту акредитив та /або надати гарантію, та/або овердрафт. Сторони домовились, що загальна сума за договором (угодами) в межах цієї Угоди не повинна перевищувати 100\~000 доларів США. На підставі Рамкової угоди № 142 від 24.10.2007р., між [PERSON] і АТ «ПроКредит Банк» був укладений Договір про надання траншу № 14.5334/142 від 24.10.2007 року, відповідно до якого [PERSON] був наданий кредит в сумі 26 000,00 доларів США під 14\~%\~річних строком на 60 місяців, тобто до 12.10.2012р. Договором №142 від 14.02.2008 року рамкову угоду було змінено. 10.10.2012 року між [PERSON] та АТ «ПроКредит Банк» був укладений Договір №1 про внесення змін до Договору траншу, згідно з яким змінений Графік повернення кредиту і сплати процентів, і встановлено, що кошти мають бути повернуті до 12.10.2015р. Також 10.10.2012 року між поручителем [PERSON] і АТ «ПроКредит Банк» укладений Договір поруки з № FIL.24231-ДП1. Для забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором між [PERSON] та АТ «ПроКредит Банк» 24.10.2007 року був укладений договір поруки № 142-ДП1. Свої зобов`язання за кредитним договором банк виконав в повному обсязі, а відповідачка перестала сплачувати кошти за кредитним договором, в результаті чого утворилася заборгованість в сумі 242\~434 грн. 87 к., яку позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку. 12.06.2019 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області було ухвалене заочне рішення, яким позовні вимоги були задоволені в повному обсязі. Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05.09.2019 року заочне рішення від 12.06.2019 року скасовано та розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження на 26.09.2019 року. Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26.09.2019 року справу було передано до Орджонікідзевського районного суду м.Харкова за підсудністю і 04.11.2019 року передано в провадження судді Орджонікідзевського районного суду м.Харкова Саркісян О.А. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник проти позову заперечували, просили відмовити в позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності з посиланням, зокрема, на те, що вона не підписувала Договір №142 про внесення змін та доповнень до Рамкової угоди від 14.02.2008р., згідно з п.12.3 якого строк позовної давності по її зобов`язанням був збільшений до 5 років. Копія даного договору у неї відсутня, підпис на договорі відрізняється від підпису на первісному кредитному договорі від 24.10.2007р. Текст вказаного договору №142 від 14.02.2008р.вона вперше побачила після ознайомлення з матеріалами справи в суді. Тому відповідач [PERSON] і її представник ставлять під сумнів факт укладення, підписання та існування вказаного документу, а так як оригінал цього договору суду не наданий, то просять виключити його з числа доказів і застосувати строк позовної давності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином та своєчасно, подали суду заяви з проханням розглядати справу у їх відсутність. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON] та її представника, дослідивши письмові докази, оцінивши надані докази в сукупності та проаналізувавши їх приходить до наступних висновків. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов`язується надати грошові кошти/кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 24.10.2007р. між відповідачем [PERSON] і АТ «ПроКредит Банк» була укладена Рамкова угода № 142, відповідно до п.1.1. якої Кредитор на положеннях та умовах цієї угоди, договорів про відкриття мультивалютної кредитної лінії, договорів про відкриття кредитної лінії та договорів про надання траншу відкрив Клієнту кредитну лінію терміном на 120 місяців в розмірі та на умовах, передбачених ст.2 даної Угоди. Відповідно до п.1.2. Рамкової угоди № 142 від 24.10.2007р., на підставі поданих клієнтом відповідних заявок на отримання овердрафту, надання гарантії, та відкриття акредитиву та на підставі укладених між Сторонами відповідних договорів (угод), Кредитор може відкрити Клієнту акредитив та /або надати гарантію, та/або овердрафт. Сторони домовились, що загальна сума за договором (угодами) в межах цієї Угоди не повинна перевищувати 100\~000 доларів США. На підставі Рамкової угоди № 142 від 24.10.2007р., між [PERSON] і АТ «ПроКредит Банк» був укладений Договір про надання траншу № 14.5334/142 від 24.10.2007 року, відповідно до якого [PERSON] був наданий кредит в сумі 26 000,00 доларів США під 14\~%\~річних строком на 60 місяців, тобто до 12.10.2012р. 10.10.2012 року між [PERSON] та АТ «ПроКредит Банк» був укладений Договір №1 про внесення змін до Договору траншу, згідно з яким змінений Графік повернення кредиту і сплати процентів, і встановлено, що кошти мають бути повернуті до 12.10.2015р. Статтею 1049 ЦК України\~встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 610 ЦК України\~визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Між банком та [PERSON] було погоджено графіки погашення заборгованості щомісячними платежами рівними частина з нарахуванням процентів на залишок заборгованості по кредиту. Як вбачається\~з розрахунку\~заборгованості по\~клієнту [PERSON] \~за кредитним\~договором позичальник [PERSON] здійснила останній платіж по кредитному договору у квітні 2014 року. Згідно зі ст.ст.\~525,\~526,\~530 ЦК України\~зобов`язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У порушення умов договору відповідач [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого заборгованість за кредитним договором відповідно до вказаного розрахунку складає 242 4434, 87 грн. Разом з цим, з наведеної інформації вбачається, що строк повного погашення кредиту (з урахуванням додаткової угоди), настав 12.10.2015р., а право вимоги про повернення повної суми кредиту банк отримав після несплати позичальником [PERSON] чергового платежу, тобто у травні 2014р. Як вбачається з матеріалів справи, позов був поданий до канцелярії суду 29.03.2019р. Відповідно до п.2 ч.1. ст.264 Цивільного процесуального кодексу України, під час ухвалення рішення суд вирішує, в тому числі і питання про наявність інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. До таких питань належить і факт пропуску строку позовної давності. Відповідно до ст.256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 267 Цивільного кодексу України регламентовано наслідки спливу позовної давності та в частині четвертій зазначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У Постанові Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року по справі № 2469цс16 зазначено, що для відновлення строку позовної давності позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт перший статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Таким чином, позов до [PERSON] обґрунтований, однак в його задоволенні необхідно відмовити внаслідок спливу строку позовної давності, про застосування якого просить відповідачка в своїй письмовій заяві, адресованій суду та усно, виступаючи в судовому засіданні. Договір №142 про внесення змін та доповнень до Рамкової угоди від 14.02.2008р., згідно з п.12.3 якого строк позовної давності по її зобов`язанням був збільшений до 5 років суд не бере до уваги з посиланням на наступне: [PERSON] послідовно, з моменту отримання копії заочного рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області зазначає, що не підписувала Договір №142 про внесення змін та доповнень до Рамкової угоди від 14.02.2008р., згідно з п.12.3 якого строк позовної давності по її зобов`язанням був збільшений до 5 років. Копія даного договору у неї відсутня, підпис на договорі відрізняється від підпису на первісному кредитному договорі від 24.10.2007р. Текст вказаного договору №142 від 14.02.2008р. вона вперше побачила після ознайомлення з матеріалами справи в суді. Тому відповідач [PERSON] і її представник ставлять під сумнів факт укладення, підписання та існування вказаного документу. У ч.1,3 ст.12 Цивільного процесуального кодексу України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Одним з видів доказів відповідно до ч.2 ст.76 Цивільного процесуального кодексу України є письмові докази. Відповідно до ст.95 Цивільного процесуального кодексу України: 1. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. 2. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. 4. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. 5. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. 6. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 14.05.2020 року було задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] та витребувано у позивача- Акціонерного товариства «Прокредит Банк» оригінал Договору №142 про внесення змін та доповнень до Рамкової угоди від 14.02.2008р. Не дивлячись на тривалий час ухвала суду не була виконана, представник позивача в судовому засіданні повідомив про те, що кредитна справа та оригінал договору знаходяться на непідконтрольній Україні території та надати оригінал договору не представляється можливим, пояснити, яким чином були завірені на момент подачі позову копії у відповідності до оригіналів та пояснення про наявність оригіналу договору, викладену в коментарі до заперечень на позов, не міг. Відповіді про причини невиконання ухвали в установленому законом порядку від АТ «Прокредит Банк» на момент розгляду справу не надійшло. При таких\~обставинах,\~у відповідності\~до ст.95ч.6\~ЦПК України\~суд не\~приймає до\~уваги копіюдоговору №142 про внесення змін та доповнень до Рамкової угоди від 14.02.2008р., так як протилежне буде порушувати принцип змагальності сторін. Як заявила в судовому засіданні представник відповідачки при наявності оригіналу вони хотіли би клопотати перед судом про проведення почеркознавчої експертизи щодо підпису від імені [PERSON] . Згідно ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порука є спеціальним додатковим\~\~заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника. Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга\~статті 553 ЦК України). Статтею 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Для забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором між [PERSON] та АТ «ПроКредит Банк» 24.10.2007 року був укладений договір поруки № 142-ДП1. 14.02.2008 року для забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором між [PERSON] та АТ «ПроКредит Банк» був укладений договір поруки № 142-ДП2, в п.4.1 якого вказано, що порука діє протягом усього часу дії Рамкової угоди строку кредитування, належного виконання всіх зобов`язань позичальником. Тобто строк договору поруки не встановлений сторонами в договорі поруки, тому має визначатись згідно з положеннями Цивільного кодексу України. Крім того, 24.10.2007р. між позичальником [PERSON] та АТ «ПроКредит Банк» був укладений Договір іпотеки №142-ІД1, відповідно до якого в іпотеку переданий будинок за адресою: [ADDRESS] . Також 10.10.2012 року між поручителем [PERSON] і АТ «ПроКредит Банк» укладений Договір поруки з № FIL.24231-ДП1. Відповідно до абз.2 п.4.1. даного Договору поруки від 10.10.2012р., Кредитор вправі пред`явити вимогу Поручителю про погашення заборгованості Позичальника протягом 3 років з моменту виникнення існуючої на момент такої вимоги заборгованості Позичальника. Що стосується поручителя [PERSON] , вимоги до неї про стягнення коштів як солідарного боржника банк мав право пред`явити також виключно протягом 3-х років з моменту виникнення права вимоги (заборгованості за черговим платежем), так як це було передбачено сторонами в п.4.1 Договору поруки № FIL.24231-ДП1 від 10.10.2012 року. Позичальник [PERSON] згідно з Договором №1 про внесення змін до Договору траншу, який був укладений 10.10.2012р., останній платіж здійснила в квітні 2014 року, тобто право вимоги банку за щомісячним платежом настало в травні 2014 року, була зобов`язана повернути кредит в повному обсязі до 12.10.2015р\~,тобто\~граничною датою\~звернення до\~суду з\~позовом було\~12.10.2018р.(включно). Як було зазначено раніше, позов був поданий банком 29.03.2019р. В даному випадку має місце пропуск банком не строку позовної давності , а має місце закінчення строку дії поруки, що означає, що припинило дію суб`єктивне право вимоги у банка конкретно до поручителя, і в свою чергу припинився суб`єктивний обов`язок поручителя перед банком. Так, частина четверта\~статті 559 ЦК України\~передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої\~статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої\~статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої\~статті 559 ЦК України) ( В редакції на час виникнення правовідносин) Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій\~статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Виходячи з положень другого речення частини четвертої\~статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою\~статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Такий правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14, від 14 вересня 2016 року № 6-1451цс16. Зважаючи на\~це,\~строк дії\~поруки відносно\~ поручителя\~ [PERSON] \~та поручителя\~ [PERSON] \~сплив,\~так як\~позивач не\~пред`явив вимоги\~до поручителя\~ [PERSON] ,\~протягом шести\~місяців,\~а до\~поручителя [PERSON] \~протягом трьох\~роківвід дня настання строку виконання основного зобов`язання, а тому ці поруки суд вважає припиненими. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача до [PERSON] у зв`язку з пропуском строку позовної давності, а до [PERSON] та [PERSON] у зв`язку з безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного і

Outcome: dismissed