Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

28 квітня 2014 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики (а.с.2-4). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 12 жовтня 2012 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого він надав останньому на умовах зворотності, строком користування три місяці, а саме: до 12 січня 2013 року, грошові кошти в сумі 120 000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування у розмірі 5% від суми боргу. У зв'язку із тим, що до сьогодні відповідач борг не повернув, позивач вимушений був звернутися до суду із даним позовом, в якому просив суд стягнути із [PERSON] на свою користь суму боргу у розмірі 148 941,60 грн., що складається із: суми боргу - 120 000,00 грн.; відсотків за користування - 18 000,00грн.; індексу інфляції за весь час прострочення - 5 520,00 грн.; 3% річних від простроченої суми - 5 421,60 грн., та судові витрати по справі. Позивач в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду надав письмову заяву, в якій просив справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с.15). Відповідач в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причин своєї неявки у судове засідання не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи за своєю відсутністю до суду не надсилав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного між сторонами зобов'язання за договором позики, на вимогу повернення грошових коштів у зв'язку із порушенням відповідачем умов його виконання. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За правилом, встановленим ст.509 ЦПК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Відповідно до ст. 1047 ЦПК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до приписів ст. 1046 ЦПК України за договором позики одна сторона передає іншій стороні у власність грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму позики. Судом встановлено, що 12 жовтня 2012 року між сторонами було укладено договір позики (а.с.16). Відповідно до договору позики [PERSON], [INFO], ([NUMBER] Ленінським РВДМУУМВС України в Дніпропетровській обл.. 28.09.2007р.) взяв у борг у [PERSON] [INFO] ([NUMBER] Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській обл.. 13.04.1998р.) суму у розмірі 120 000,00 грн. (сто двадцять тисяч гривень 00 коп.) строком на 3 місяці. Зобов'язався сплачувати щомісячно 5% від суми богу, що становить 6 000,00 грн. (шість тисяч гривень 00 коп.). Договір набирає сили 12.10.2012 року та закінчується 12.01.2013 року. У кінці терміну сума сплачується у повному обсязі (120 000,00 грн. + % 18 000,00 грн. = 138 000,00 грн.). Якщо з будь-яких причин не сплачується початкова сума богу, то сплачуються ті ж 5 відсотків щомісячно доки не буде сплачена початкова сума боргу. Згідно ст. 526 ЦПК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 525 ЦПК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановленого договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦПК України, невиконання зобов'язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) є порушенням зобов'язання. Згідно статті 625 ЦПК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 1049 ЦПК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Оскільки свої договірні зобов'язання [PERSON] за договором позики не виконав, суд вважає, що заборгованість в сумі 148 941,60 грн., що складається із: суми боргу - 120 000,00 грн.; відсотків за користування - 18 000,00грн.; індексу інфляції за весь час прострочення - 5 520,00 грн.; 3% річних від простроченої суми - 5 421,60 грн., підлягає стягненню на користь [PERSON] Таким чином, аналізуючи наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, в повному обсязі доведеними з боку позивача та підлягають задоволенню. Також, на підставі ст.. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у сумі 1 490,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved