Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

28 липня 2015 року [PERSON] подала до суду заяву для розгляду в порядку окремого провадження, вказавши в ній, що вона є власником земельної ділянки площею 5,1502 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Білоцерківської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області. У червні 2015 року [PERSON] виявила, що у правовстановлюючому документі державному акті на право приватної власності на землю її прізвище помилкового записано як «Федорошина», тоді як за паспортом громадянина України її прізвище «Федоришина». Заявник прохає встановити факт належності правовстановлюючого документа, оскільки в інший спосіб такий факт не може бути встановлений. Цей факт має для заявника юридичне значення у звязку із необхідністю здійснення права користування земельною ділянкою. Заявник [PERSON] письмово повідомила судові про те, що вона підтримує доводи поданої заяви, прохає її задовольнити на підставі наявних у справі доказів (а.с.14). Реєстраційна служба Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області та відділ Держгеокадастру у Куйбишевському районі Запорізької області (Управління Держземагенства у Куйбишевському районі Запорізької області), як заінтересовані особи, були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, представники заінтересованих осіб у судове засідання не зявилися, заперечень проти заяви [PERSON] не предявили. Суд дійшов висновку про те, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності заявника і представників заінтересованих осіб. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, зясувавши позицію заявника, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у них докази та надавши їм оцінку, вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.6 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Заявник [PERSON] народилася 06 вересня 1949 року в с.Роза Розівського району Запорізької області (а.с.5). 05 квітня 2001 року на імя [PERSON] Куйбишевським РВ УМВС України в Запорізькій області було видано паспорт громадянина України серії СВ №345771 (а.с.5). [PERSON] набула права власності на земельну ділянку площею 5,1502 га, що розташована на території Білоцерківської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області, має цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належить їй на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №703806, виданого 25 травня 2009 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010927100038 (а.с.6-9). У червні 2015 року [PERSON] виявила, що у правовстановлюючому документі державному акті на право власності на земельну ділянку її прізвище помилкового записано як «Федорошина», тоді як за паспортом громадянина України її прізвище «Федоришина» (а.с.5,9). Дана обставина перешкоджає заявникові у здійсненні права користування земельною ділянкою. Суд, встановлюючи факт належності правовстановлюючого документа [PERSON], бере до уваги сукупність даних щодо вказаної особи, а також про обставини набуття права власності на земельну ділянку, які містяться у наданих до справи документах. Досліджені у справі обставини дають підстави стверджувати, що написання прізвища [PERSON] у державному акті на право власності на земельну ділянку є відмінним від написання прізвища в паспорті громадянина України на імя заявника через допущену помилку. З цих підстав суд вважає встановленим факт належності вказаного правовстановлюючого документа заявникові [PERSON]. Крім того, заінтересовані особи у справі не заперечували проти встановлення факту належності заявникові правовстановлюючого документа. Встановлення факту належності правовстановлюючого документа має для заявника [PERSON] юридичне значення, який не може бути встановлений в іншому порядку, крім судового. Суд прийшов до висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для задоволення заяви [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved