Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

27.05.2016 року позивач звернулась до суду з позовом, яким просила стягнути аліменти з відповідача на утримання їх неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі - 1 000 гривень щомісячно, на кожну дитину, починаючи від дня пред'явлення позову до досягнення ними повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з відповідачем по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей, які проживають разом з нею і знаходиться на її утриманні. Відповідач на даний час проживає окремо, від надання допомоги в утриманні дітей у добровільному порядку ухиляється, тому вона вимушена звернутися до суду. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, пояснила, що сама виховує та утримує трьох дітей, з них двоє студентів які навчаються, вона працює на двох роботах але сама не в змозі, одягнути та прокормити дітей, відповідач інколи готує їжу та кормить дітей коли вони вдома, а на одяг, навчання не допомагає, тому вона вимушена звернутись до суду. . Представник відповідача заявила про часткове визнання позову та повідомила суд про неможливість зі сторони відповідача на даний час сплачувати аліменти у вказаному розмірі. Зазначила, що з 6 жовтня 2016 року відповідач працевлаштувався водієм на приватне підприємство «Вімс-Ізмаїл» його ймовірна заробітна плата буде складати 1600 грн. Не заперечувала проти стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/3 частки до повноліття сина [PERSON], а потім ? частки на сина [PERSON]. Старший син вже повнолітній. Вислухавши позивача та представника відповідача, вивчивши і дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. За змістом ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Стаття 180 СК України визначає, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому 15.09.1996 року виконавчим комітетом Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області шлюбі, який рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 10.01.2014 року було розірвано. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають спільно з позивачем. Згідно довідки ПП «Вімс-Ізмаїл» за вих.№62 від 11.10.2016 року, [PERSON] прийнятий водієм автотранспортних засобів з 06.10.2016 року, та його планована заробітна плата буде складати 1600 грн. Таким чином, суд критично ставиться до постійного доходу відповідача, оскільки на момент звернення до суду відповідач офіційно працевлаштований не був, та на час винесення рішення не отримував офіційно заробітну плату, тому вважає за необхідне стягувати аліменти в твердій грошовій сумі - відповідно до ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Беручи до уваги необхідність врегулювання виниклих між сторонами аліментних правовідносин на принципах справедливості, сумлінності і розумності, рівності батьків щодо обов'язку по утриманню дітей, враховуючи вимоги ст.182 СК України, суд вважає, що заявлений позов, з урахуванням матеріального положення обох сторін, підлягає частковому задоволенню та стягненню з відповідача аліменти у розмірі600 гривень щомісячно на утримання кожної дитини з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи від дня пред'явлення позову до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 551 гривня 20 копійок із зарахуванням його до спеціального фонду Державного бюджету України. Частина 2 ст.367 ЦПК України визначає, що рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню.

Outcome: partial