Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

28 серпня 2013 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що з 1 липня 2010 року працювала на Державному підприємстві «Державний науковий центр лікарських засобів і медичної продукції» на посаді виконуючого обов'язки директора. Наказом № 216 від 26 вересня 2011 року вона звільнена з роботи згідно п. 1 ст. 38 КЗпП України - за власним бажанням. При звільненні розрахунок з нею проведений не в повному обсязі. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 травня 2012 року з відповідача на її користь стягнуто 839 грн. 46 коп. Проте до цього часу відповідачем, стягнуті за рішенням суду грошові кошти їй не виплачені. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] в остаточно уточнених позовних вимогах просила: стягнути з ДП «Державний науковий центр лікарських засобів і медичної продукції» на її користь 115 951 грн. 50 коп. середнього заробітку за період затримки розрахунку з 26 вересня 2011 року по 24 грудня 2013 року; а також середній заробіток з 25 грудня 2013 року по день ухвалення судового рішення. В судовому засіданні представник позивачки заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача до суду не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся неодноразово та належним чином, письмових заперечень проти позову не подав. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 224 ЦПК України, судом розглянуто справу в заочному порядку. Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представників, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що з 1 липня 2010 року [PERSON] працювала на Державному підприємстві «Державний науковий центр лікарських засобів і медичної продукції» на посаді виконуючого обов'язки директора. Наказом № 216 від 26 вересня 2011 року вона звільнена з роботи згідно п. 1 ст. 38 КЗпП України - за власним бажанням. При звільненні за період роботи з 1 серпня 2011 року по 26 вересня 2011 року [PERSON] було нараховано та виплачено 23 582 грн. 44 коп. З приводу виплати грошових коштів, витрачених [PERSON] на потреби підприємства в розмірі 5606,01 грн. між сторонами виник спір. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 травня 2012 року позов [PERSON] задоволений частково: стягнуто з ДП «Державний науковий центр лікарських засобів і медичної продукції» на її користь 839 грн. 46 коп. В іншій частині позову відмовлено. Рішення суду набрало законної сили та ДП «Державний науковий центр лікарських засобів і медичної продукції» оскаржено не було. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Підставою відповідальності власника (підприємства) відповідно до ст. 117 КЗпП України є порушення власником строків розрахунку при звільненні (ст. 116 КЗпП України) та вина власника. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виник спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказів відсутності вини власника або уповноваженого ним органу у затримці розрахунку при звільненні матеріали справи не містять. Середній заробіток визначається судом відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» і Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року (з наступними змінами), відповідно до яких середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Судом неодноразово були направлені запити до ДП «Державний науковий центр лікарських засобів і медичної продукції» щодо отриманої позивачкою заробітної плати за два останні місяці, що передували її звільненню, проте відповідач такої інформації суду не надав. Враховуючи вищевикладене та вимоги ст. 11 ЦПК України, при визначенні середнього заробітку суд бере до уваги надані позивачкою довідки про отриману заробітну плату та відомостей з Пенсійного фонду України (Форма ОК-5). Середньомісячна заробітна плата [PERSON] становить 2454 грн., середньоденна - 204,50 грн. [PERSON] звільнена 26 вересня 2011 року, таким чином за період з 27 вересня 2011 року по 16 січня 2014 року (дата ухвалення рішення) середній заробіток позивачки складає 120450,5 грн. (589 днів * 204,5 грн.). При визначенні розміру середнього заробітку за час не проведення повного розрахунку, що підлягає стягненню на користь позивачки, суд враховує розмір не виплаченої позивачці суми, її істотність порівняно з середнім заробітком позивача, (п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»), ту обставину, що при звільненні [PERSON] нараховані та виплачені всі інші, належні від підприємства та передбачені ст. 44 КЗпП України і ст. 24 Закону України «Про відпустки», в розмірі 23 582 грн. 44 коп. Не виплаченою залишилися сума, з приводу виплати якої у сторін виник спір в розмірі 839 грн. 46 коп. Суд також враховує ту обставину, що [PERSON] тривалий час (декілька років) не заявляла вимоги про виплату компенсації за затримку розрахунку при звільненні (в тому числі при зверненні до суду з позовом про стягнення належних їй сум (справа № 2/2020/1268/2012). Згідно постанови Верховного Суду України від 16 січня 2012 року, прийнятої за наслідками перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 квітня 2011 року з підстав п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові його середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені є правом суду. З врахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ДП «Державний науковий центр лікарських засобів і медичної продукції» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на користь [PERSON] в розмірі 15 000 грн. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial