Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

26 лютого 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого виконкомом Жовтневої селищної ради 28 лютого 1992 року за №114, їй належить житловий будинок під №121 по вул. Молодіжній у с. Сушиліне Білопільського району Сумської області. За вказаною адресою зареєстрований її син, [PERSON]. Проте, з 2011 року останній за місцем реєстрації не проживає без поважних причин та в добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, тим самим створюючи їй перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні власністю. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування її будинком, розташованим за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Сушиліне, вул. Молодіжна, 121. Ухвалою від 01 березня 2019 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом з призначенням її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а. с. 15-16). У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився без повідомлення причин. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення судової повістки, направленої за зареєстрованим місцем проживання останнього (а. с. 18). Статтею 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, враховуючи, що належним чином повідомлений відповідач у судове засідання не зявився без повідомлення причин, відзив на позов не подав, а також, що позивач проти заочного вирішення справи не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Заслухавши позивача [PERSON], свідків [PERSON] та [PERSON], повно, всебічно і обєктивно дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозвязку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Як на правову підставу звернення до суду з даним позовом [PERSON] посилається на положення ст. 391 та ст. 405 ЦК України. У ст. 391 ЦК України закріплено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON], [INFO] з 08 квітня 2014 року по даний час зареєстрований за адресою: [INFO], що підтверджується довідкою Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області №63 від 28 лютого 2019 року (а. с. 13). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] зазначили, що з 2015 року відповідач за вказаною адресою не проживає. Куди останній вибув та з якою метою їм не відомо. Разом з цим всупереч ст. 81 ЦПК України суду не надано доказів того, що позивач [PERSON] є власником домоволодіння під №121, що по вул. Молодіжній у с. Сушиліне Білопільського району Сумської області. Долучена до позовної заяви копія першої сторінки технічного паспорту на житловий будинок не є належним і допустимим доказом вказаної обставини. Також позивач не надала доказів на підтвердження своїх доводів про те, що відповідач є її сином, а відтак, обґрунтованість посилань на положення ст. 405 ЦК України. Крім того матеріали справи не містять належних, допустимих та достовірних доказів відсутності відповідача за зареєстрованим місцем проживання без поважних причин. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] за недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed