Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

27.01.2021 року представник позивача - ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4852668204 від 22 травня 2018 року у розмірі 39 565,17 грн. та судових витрат в сумі 2270 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 22 травня 2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі ТОВ «ФК «ЦФР») надано [PERSON] кредит за його заявою про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг та заявою на отримання кредиту та інших послуг, підписанням яких підтвердив згоду, що заява №4852668204 від 22 травня 2018 року разом із Умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» становлять кредитний договір між відповідачем та ТОВ «ФК «ЦФР». Відповідач отримав примірник Кредитного договору та погодив отримати шляхом роздрукування з веб-сайту кредитодавця www.kreditmarket.ua умови отримання кредитів від ТОВ «ФК «ЦФР». 09 грудня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «ЦФР» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення прав вимоги №20191209, за яким ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» отримало право грошової вимоги до відповідача за кредитними договорами, вказаними у реєстрі, у тому числі і укладеному з [PERSON] . Згідно п.1.2 Договору відступлення прав вимоги, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги за кредитним договором №4852668204 від 22 травня 2018 року в сумі 39 565,17 грн., з яких: 19 246,82 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 2,97 грн. - сума заборгованості за відсотками, 10 844,19 грн. - сума заборгованості за щомісячними процентами (плата за управління кредитом), 9471,19 грн.- сума заборгованості за пенею. Також позивач просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати по справі в розмірі 2 270 грн. Ухвалою суду від 28 січня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження, визначено проводити розгляд справи з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом завчасно та належним чином. Надав суду заяву про підтримання позовних вимог, просив розглядати справу за його відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом завчасно та належним чином. причини неявки суду не повідомив. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, докази, надані в обґрунтування позову, суд дійшов наступних висновків. Згідно з вимогами ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77,78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та відповідачем [PERSON] 22 травня 2018 року укладено кредитний договір, підписано заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг № 4852668204 (а.с.3-4). Відповідно до умов Договору [PERSON] отримав кредитні кошти в розмірі 19 246,82 грн., зі сплатою відсотків у розмірі 0,01 % річних строком на 24 місяців. Вказаним договором передбачено погашення заборгованості за кредитом шляхом внесення щомісячного платежу з 22 травня 2018 року по 22 листопада 2018 року у розмірі 802,04 грн., а з 22 грудня 2018 року по 22.05.2020 року у розмірі 1666,23 грн. (а.с.5-6). 09 грудня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги № 4852668204 згідно з умовами якого ТОВ «ФК «ЦФР» передало (відступило) ТОВ ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло у ТОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги до боржників, в тому числі до [PERSON] (а.с.18-20). Згідно ч.1ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Отже, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 22 травня 2018 року. Первісним кредитором ТОВ «ФК «ЦФР» повідомлено [PERSON] про відступлення права вимоги новому кредитору ТОВ «ФК «ЄАПБ» 23 грудня 2019 року (а.с. 16, 17). Відповідач не сплачував заборгованість за кредитним зобов`язанням ані первісному кредитору, ані новому кредитору. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення з [PERSON] суми заборгованості в розмірі 19 246,82 грн. та відсотки в розмірі 2,97 грн. знайшли своє повне підтвердження та підлягають стягненню з відповідача. Частиною 4 ст.263 ЦПК України закріплено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені такожЗаконом України «Про захист прав споживачів». Згідно з абзацем 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції Закону, чинній на час виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цьогоЗакону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції Закону, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Вимога позивача про стягнення з боржника заборгованості з плати за управління кредитом ґрунтується на нікчемній умові укладеного з кредитодавцем (Постанова Верховного суду від 31.10.2018 року у справі № 404/1339/15-ц). З огляду на викладене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 10844,19 грн. як суми заборгованості за управління кредитом. Щодо стягнення з відповідача [PERSON] пені, то суд приходить до наступного. Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина другастатті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третястатті 549 ЦК України). Статтею 258 ЦПК України встановлена спеціальна позовна давність. Частиною другої цієї статті визначено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення пені. У відповідності до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позивачем не надано до суду письмової інформації (угоди, тощо) про збільшення строку позовної давності між сторонами. Оскільки ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернувся до суду з позовом 27 січня 2021 року він має право на стягнення пені, нарахованої за період з 27 січня 2020 року по 27 січня 2021 року. Згідно наданого позивачем розрахунку, розмір пені нарахований тільки за період з 23 червня 2018 року по 09 грудня 2019 року і складає 9 471,19 грн. (а.с.15). Таким чином, позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» в частині стягнення з відповідача пені не підлягають задоволенню. Статтею 625 ЦК України, визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Враховуючи, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань належним чином не виконує, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення заборгованості за договором кредиту підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача 19 246,82 грн. як суми заборгованості за кредитним договором та 2,97 грн. як суми заборгованості за відсотками. Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (48,65 %), а саме 1 104,36 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial