Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

28.02.2018 року позивачка звернулась з позовом до суду до відповідача, в якому просить розірвати їхній шлюб. В обґрунтування позову, покликається на те, що між нею та відповідачем 25.09.2008 року було укладено шлюб. Від цього шлюбу у них народилась донька [PERSON], яка на даний час проживає разом із позивачем. Зазначає, що 18.10.2015 року вона з відповідачем припинила вести спільне господарство, оскільки між ними часто виникали непорозуміння, через різноманітність поглядів на спільне життя, ведення спільного господарства та виховання їхньої доньки. Враховуючи, що подальше спільне життя як подружжя є неможливим, оскільки вони проживають окремо один від одного, збереження шлюбу суперечить її інтересам, а тому просить розірвати даний шлюб. Позивач [PERSON] в судовому засіданні відзначила, що просить суд позов задовольнити з підстав, які викладені у позовній заяві. Прізвище після розірвання шлюбу просить залишити без змін. Не заперечила щодо заочного розгляду даної справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання потворно не з'явився, причин своєї неявки не повідомляв, однак належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи за останньою відомою судові адресою. Суд вважає цю особу повідомленою про час та місце судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивачки, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], зареєстрували шлюб 25.09.2008 року у Солонській сільській раді Дрогобицького району Львівської області, актовий запис № 06. Статтею 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відтак, аналізуючи зібрані по справі докази і оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що оскільки сторони не підтримують подружніх відносин, не проживають разом тривалий час, їхній шлюб існує формально, примирення між ними не можливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та інтересам їх дитини, а тому є всі підстави для розірвання шлюбу. Прізвище позивачки після розірвання шлюбу залишити без змін.

Outcome: approved