Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

28 листопада 2017 року ПАТ «КРЕДОБАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа, на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON], в якому просив звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки «Богдан», модель 2110440, 2013 року випуску, кузов №Y6L211040DL242697, об'єм двигуна 1596 куб.см, шляхом продажу автомобіля ПАТ «Кредобанк», з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, зі зняттям автомобіля з обліку в територіальних сервісних центрах МВС, а також наданням ПАТ «Кредобанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, з передачею [PERSON] [PERSON] «Кредобанк» технічного паспорту та ключів від предмета застави. В обґрунтування позовних вимог вказував, що\~ 07.02.2014 року між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено договір №2884.01.00.2314 про надання останньому кредиту у сумі 72 657 грн. 81 коп., для здійснення повної оплати транспортного засобу марки «Богдан», модель 2110440, 2013 року випуску, кузов №Y6L211040DL242697. З метою виконання зобов'язань за кредитним договором 07.02.2014 року було укладено нотаріально посвідчений договір застави, згідно якого [PERSON] надав в заставу банку рухоме майно - автомобіль марки «Богдан», модель 2110440, 2013 року випуску, кузов №Y6L211040DL242697, червоного кольору, державний реєстраційний номер AO 8373 BE, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу CAT № 736720 від 07 02.2014 року із заставною вартістю 57 540 грн. У зв'язку із невиконанням [PERSON] умов договору щодо повернення коштів, позивач звернувся до суду із позовом до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Виноградівського районного суду від 25.09.2015 року по справі №299/2740/15-ц за позовом ПАТ «Кредобанк» до [PERSON], позов задоволено повністю, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором №2884.01.00.2314 в сумі 78785,45 грн., а також 787,85 грн. судового збору. Рішення набрало законної сили. В порядку примусового виконання зазначеного рішення, позивач звернувся до Виноградівського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області, проте виконавче провадження завершено, а виконавчий документ повернуто 06.01.2016 року стягувачеві без виконання, у зв'язку із відсутністю майна у Боржника. 04.04.2015 року [PERSON] змінив своє прізвище та ім'я з [PERSON] на [PERSON] 15.01.2016 року він же звернувся із заявою №83761898 до територіального сервісного центру 2142 регіонального сервісного центру МВС України у Закарпатській області в м. Мукачево, з метою зміни прізвища та імені в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу автомобіля «Богдан 211040», номерний знак А08373ВЕ з [PERSON] на [PERSON]. Того ж дня, в порушення пункту 4.1.4 вищевказаного договору застави, зміст якого полягає в тому що «одним з обов'язків заставодавця є: не відчужувати предмет застави у будь який спосіб», відповідно до заяви №83770881 від 15.01.2016 року зняв з обліку вищевказаний автомобіль та в подальшому 20.01.2016 року, з метою відчуження даного транспортного засобу, звернувся до територіального сервісного центру 2144 регіонального сервісного центру МВС України в Закарпатській області в м. Хуст, де уклав договір купівлі-продажу транспортного засобу №2144-2016-144 від 20.01.2016 року, згідно якого передав у власність громадянки [PERSON] вищезазначений автомобіль. Позивач вважає, що права та обов'язки заставодавця перейшли до відповідача, яка придбала спірний автомобіль у [PERSON], та не є добросовісним набувачем, оскільки на момент продажу автомобіля на нього було зареєстроване обтяження, а отже, автомобіль підлягає подальшій його реалізації для задоволення вимог заставодержателя - ПАТ «Кредобанк». Представник позивача в судове засідання не зявився, проте надіслав заяву електронною поштою із проханням розгляд справи проводити без його участі, у звязку з неможливістю прибути. Позов підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] не зявилася в судове засідання за невідомими суду обставинами, про день, час та місце проведення судового засіданні була повідомлена належним чином шляхом оголошення на офіційному сайті Виноградівського районного суду Закарпатської області https://vn.zk.court.gov.ua. Клопотань про перенесення розгляду справи не надходило. Враховуючи вищевказане суд прийняв рішення слухати справу у заочному порядку, оскільки представник позивача проти такого порядку не заперечував. Третя особа [PERSON] не зявився в судове засідання за невідомими суду обставинами, про день, час та місце проведення судового засіданні був повідомлений належним чином шляхом оголошення на офіційному сайті Виноградівського районного суду Закарпатської області https://vn.zk.court.gov.ua. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За ч. 1 ст. 18, ч.1 ст. 42 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною [PERSON] України, - і за її межами. У справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Відповідно до ч. 1 ст. 50, ч. 3, 4 ст.51 ЦПК України, позов може бути предявлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Відповідно до ст. ст.76 78 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність бо відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст.79-80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За ч.1 ст. 81, ст.89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частиною 2 ст.16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, у тому числі право власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У позовній заяві з урахуванням уточнень, позивач зазначає, що 07.02.2014 року між Публічним акціонерним товариством «КРЕДОБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір №2884.01.00.2314 на суму 72657,81 грн., для здійснення повної оплати транспортного засобу марки «Богдан», модель 2110440, 2013 року випуску, кузов №Y6L211040DL242697, зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає строку дії картки (а.с.2-4) 07.02.2014 року між Публічним акціонерним товариством «КРЕДОБАНК» та [PERSON] був укладений договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON] в реєстрі за №166, відповідно до якого у забезпечення зобовязань за кредитним договором №2884.01.00.2314 від 07.02.2014 року в заставу передано рухоме майно: транспортний засіб марки «Богдан», модель 2110440, тип седан В легковий, 2013 року випуску, червоного кольору, кузов №Y6L211040DL242697, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.9) Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області по справі №299/2740/15-ц за позовом ПАТ «Кредобанк» до [PERSON], позов задоволено повністю, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором №2884.01.00.2314 в сумі 78785,45 грн., а також 787,85 грн. судового збору (а.с.8). Застава є способом забезпечення зобовязань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст.572 ЦК та ст.1 ЗУ «Про заставу»). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Згідно із ч.1 ст.589 ЦК України, в разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо іншого не встановлено договором або законом (ч.ч. 1, 2 ст.590 ЦК). Відповідно до ст.27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених у законі, майно або майнові права, що становлять предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу й у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги. Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобовязань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо іншого не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач дав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. У разі передачі рухомого майна в забезпечення боржником, який не мав на це права, таке забезпечення є чинним, якщо в Державному реєстрі немає відомостей про попереднє обтяження відповідного рухомого майна. Обтяжувач, права якого порушені внаслідок дій боржника, визначених цією статтею, вправі вимагати від боржника відшкодування завданих збитків. За змістом ст.23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобовязання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно зі встановленим пріоритетом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обовязки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо іншого не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах із третіми особами, якщо іншого не встановлено цим законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є нечинним у відносинах із третіми особами, якщо іншого не встановлено цим законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим законом. Це правило відповідає речовій природі застави як способу забезпечення, що отримало назву «право слідування». Відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Отже, з вищевказаної норми слідує, що обтяжувач має права вимагати саме від боржника відшкодування завданих збитків, адже саме внаслідок його дій були порушені права останнього. Пунктом 5.3 договору застави від 07.02.2014 року передбачено декілька способів звернення стягнення на предмет застави, зокрема, за рішенням суду, у позасудовому порядку, на підставі виконавчого напису нотаріуса. Пунктом 5.4. договору застави від 07.02.2014 року між сторонами визначено, що заставодержатель на свій розсуд вибирає спосіб звернення стягнення на предмет застави. Тобто сторони, підписавши договір застави, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору. У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню. Законом чітко визначені способи звернення стягнення на предмет застави в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого заставою зобов'язання. Так, позивачем, в якості доказів надано наступні документи: - результат пошуку виконавчих проваджень в АСВП №49652989, де боржником значиться [PERSON], [INFO], стягувачем значиться ПАТ «КРЕДОБАНК», стан ВП: завершено (а.с.13); - копію свідоцтва про зміну імені відповідача [PERSON], де він\~ змінив прізвище з «Богар» на «Зікур» та імя з «Руслан» на «Михайло», серії І-ФМ №005618, виданої Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Виноградівського районного управління юстиції в Закарпатській області 04.04.2015 року (а.с.14); - копію договору купівлі-продажу №2144-216-141, укладеного в м. Хуст, Закарпатської області в Територіальному сервісному центрі 2144 регіонального сервісного центру МВС в Закарпатській області, яка є нечитабельною, тому не може вважатися доказом (а.с.15); - копію Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна (підпис уповноваженої особи відсутній) автомобіль легковий, седан В, номер обєкта Y6L211040DL242697, номер державної реєстрації АО8373ВЕ, БОГДАН модель 211040, виробництва 2013 року, червоного кольору, свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії\~ САТ 736720, заставна вартість 57540,00 грн. є обєктом обтяження, який заборонено відчужувати. Обтяжувач: Публічне акціонерне товариство «Кредобанк», боржник: [PERSON] (а.с.17); - копію витягу з Єдиного державного реєстру МВС України №0-1479797202 від 10.11.2017 року, який працює в тестовому режимі, Запит по фізичній особі: [PERSON], результат обробки: «БОГДАН», модель 211040, 2013 року, дата реєстрації 20.01.2017 року, обєм двигуна 1596 (а.с.34). Таким чином, суд не може зробити висновок, що автомобіль легковий, седан В, номер обєкта Y6L211040DL242697, номер державної реєстрації АО8373ВЕ, БОГДАН модель 211040, виробництва 2013 року, червоного кольору, свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії\~ САТ 736720, був відчужений громадянці [PERSON] та на момент розгляду справи перебуває у її власності, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо цього, а долучена до матеріалів справи копія договору купівлі-продажу є нечитабельною. Витяг з Єдиного державного реєстру МВС України №0-1479797202 від 10.11.2017 року не вказує на те, хто є власником автомобіля, оскільки не містить його індивідуальних ознак, а лише родові, а тому суд не має змоги встановити чи є [PERSON] належним відповідачем у справі. Витяг з державного реєстру власників транспортних засобів суду не надано. Окрім того, суд звертає увагу, що позовна заява містить ряд суперечностей, а саме, згідно пояснень представника позивача виконавче провадження було завершене 06.01.2016 року, у звязку з відсутністю майна у боржника, при цьому всі дії по відчуженню автомобіля робилися після 15.01.2016 року, а отже автомобіль, згідно реєстрів на той час, не належав третій особі. Вимоги до відповідача нічим не підтверджені, відповідач [PERSON] не є стороною кредитного договору, також, матеріали справи не містять жодного доказу того, що [PERSON] не є добросовісним набувачем, оскільки відсутні докази того, що вона знала про наявність обтяження під час купівлі автомобіля. Виходячи з того, що позивач не довів, що [PERSON] є належним відповідачем у справі, в задоволенні позову слід відмовити. Згідно ст.141 ЦПК України у разі відмови в позові судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed