Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

28 листопада 2013 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до Приватного акціонерного товариства «АДМ Іллічівськ», в якому просив поновити його на робочому місці на посаді транспортувальника елеватора шроту на підприємстві ПрАТ «АДМ Іллічівськ» та стягнути з ПрАТ «АДМ Іллічівськ» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Позов обґрунтований наступними обставинами. З 2007 року позивач працював в ПрАТ «АДМ Іллічівськ» на посаді транспортувальника шроту, з вересня 2010 року двічі був неправомірно звільнений з займаного місця, після чого, за рішенням суду був поновлений на роботі. Як зазначає позивач, в зв'язку із тим, що збоку адміністрації роботодавця був моральний тиск на позивача про погрози звільнення в будь-якому випадку, позивач змушений був неодноразово писати заяву про звільнення за власним бажанням, але роботодавець категорично відмовлявся підписувати заяву. На думку позивача, завдяки штучній реорганізації на підприємстві, його було вирішено звільнити, про що позивач отримав наказ про звільнення від 31.10.2013 року в зв'язку із скороченням штату. Однак, як зазначає позивач, в цей період по 07.11.2013 року він перебував на стаціонарному лікуванні. В судовому засіданні позивач підтримав позов в повному обсязі, просив його задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти позову, надали письмові заперечення, в яких просили відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що [PERSON] було проінформовано про звільнення в зв'язку із скороченням робочих місць та про відсутність вакантних посад, що б підходили позивачу за освітою та кваліфікацією у встановлений законом термін, після чого 31 жовтня 2013 року [PERSON] було звільнено з посади транспортувальника елеватора шроту та виплачено йому вихідну допомогу. Про тимчасову непрацездатність [PERSON] відповідач не знав, так як [PERSON], будучі відстороненим від роботи 03.01.2013 року в зв'язку з відмовою пройти перевірку знань з питань охорони праці не з'являвся на роботі протягом всього цього часу. Крім того, [PERSON] не повідомив адміністрацію про свою тимчасову непрацездатність і 03.12.2013 року, коли звернувся до підприємства з заявою про видачу йому дубліката трудової книжки. Відповідач дізнався про знаходження [PERSON] в лікувальному закладі з 29.10.2013 року по 07.11.2013 року лише12.12.2013 року, після отримання судової повістки про виклик в якості відповідача, після чого, 13.12.2013 року було внесено зміни до наказу про звільнення [PERSON] зі встановленням дня звільнення наступного за останнім днем непрацездатності позивача. Суд, вивчивши позовну заяву, заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності дійшов до висновків про те, що позов не може бути задоволений з наступних підстав. Відповідно до дублікату трудової книжки серії [NUMBER] наказом № 66-к від 26.03.2007 року [PERSON] було прийнято на посаду транспортувальника елеватору шроту за сумісництвом. Наказом № 162-к від 08.04.2008 року [PERSON] було переведено на постійне місце роботи. Як вбачається із матеріалів справи, до звільнення [PERSON] 31.10.2013 року, позивача двічі було звільнено з займаної ним посади в зв'язку із прогулом без поважних причин на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України 22.09.2010 року та 19.03.2012 року. 28.11.2012 року наказом № 97-Ш [PERSON] було поновлено на посаді транспортувальника елеватору шроту. Наказом керівника ПрАТ «АДМ Іллічівськ» № 46-Ш від 20 серпня 2013 року «Про реорганізацію на елеваторі насіння та елеваторі шроту, скорочення штату» на підприємстві було об'єднано підрозділи Елеватору насіння, Елеватору шроту та Елеваторне господарство в один підрозділ - Елеваторне господарство, а також затверджено нову редакцію штатного розпису, виключивши з нього посаду транспортувальника Елеватору шроту (1 штатна одиниця) та слюсаря - ремонтника Елеватору насіння (2 штатні одиниці). Тим же наказом було прийнято рішення попередити працівників, які обіймають посади, що підлягають скороченню, не менше ніж за два місяця про їх звільнення 31 жовтня 2013 року згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до акту від 21 серпня 2013 року [PERSON] був ознайомлений з попередженням про звільнення за скороченням штату з 31 жовтня 2013 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України а також про відсутність вакантних посад, підходящих позивачу за освітою і кваліфікацією. Як вбачається із зазначеного акту, [PERSON] відмовився від підписання попередження, що і стало причиною складання акту працівниками ПрАТ «АДМ Іллічівськ». Наказом керівника ПрАТ «АДМ Іллічівськ» від 31 жовтня 2013 року трудовий договір з [PERSON] було припинено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Наказом керівника ПрАТ «АДМ Іллічівськ» № 67-Ш від 31 жовтня 2013 року [PERSON] була виплачена вихідна допомога в розмірі однієї середньої заробітної плати, що підтверджується довідкою ПрАТ «АДМ Іллічівськ» від 17 грудня 2013 року. 13 грудня 2013 року наказом керівника ПрАТ «АДМ Іллічівськ» № 71-Ш до наказу № 64-Ш від 31 жовтня 2013 року «Про припинення трудового договору» було внесено зміни, а саме - змінено дату звільнення [PERSON] на 08 листопада 2013 року. Надаючи правову кваліфікацію правовідносинам, які виникли між сторонами, суд вважає, що оскільки заявляючи позов [PERSON] посилався на незаконне звільнення, а відповідачем є підприємство, з яким позивач знаходився в трудових відносинах, то до спірних правовідносин необхідно застосувати положення глави ІІІ КЗпП України, яка регулює відносини між працівниками та підприємством щодо укладення, зміни та припинення трудового договору та глави ІІІ-А КЗпП України, яка регулює забезпечення зайнятості вивільнюваних працівників. При детальному правовому аналізі наказів про звільнення позивача та про зміну дати звільнення суд дійшов до висновку, що вони відповідають діючому законодавству про працю України. Так, відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніш ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Судом встановлено, що [PERSON] був належним чином персонально повідомлений про наступне звільнення. Доводи позивача про те, що його не було персонально повідомлено під особистий підпис спростовується наявними у матеріалах справи доказами, а саме: Наказом № 46-Ш від 20 серпня 2013 року, пунктом п'ятим якого передбачено попередження не менше ніж за два місяця працівників, які обіймають посади, що підлягають скороченню про їх звільнення 31 жовтня 2013 року; попередженням про звільнення за скороченням штату від 21 серпня 2013 року за підписом генерального директора ПрАТ «АДМ Іллічівськ»; актом, складеним працівниками ПрАТ «АДМ Іллічівськ» в кількості чотирьох осіб 21 серпня 2013 року про те, що [PERSON] був ознайомлений з попередженням про звільнення за скороченням штату з 31 жовтня 2013 року, але відмовився від підписання про ознайомлення з ним. Попередження про майбутнє звільнення позивача підтверджується і показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що в серпні 2013 року вони та ще дві посадові особи ПрАТ «АДМ Іллічівськ» прибули за місцем проживання позивача для його попередження про звільнення 31 жовтня 2013 року. Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] відчинив двері, після чого йому стали зачитувати повідомлення, однак, не дослухавши до кінця та не підписавши повідомлення, позивач зачинив двері. Свідок [PERSON] дав аналогічні показання, однак не зміг чітко відповісти, чи дослухав [PERSON] повідомлення до кінця. Надаючи правову оцінку показанням зазначених свідків суд вважає їх показання належними та достовірними, так як свідки були допитані окремо один від одного, в одному судовому засіданні, що унеможливило спілкування вказаних свідків між собою. Щодо розходжень показань свідків відносно моменту, коли [PERSON] зачинив двері, не дослухавши текст попередження, то суд вважає їх незначними та такими, що підтверджують неупередженість та непідготовленість свідків щодо питань, які стосуються предмету спору і виникли в судовому засіданні, так як особи по різному сприймають події, а також надають їм оцінку та описують події, свідками яких вони являються. Крім того, сам позивач не заперечує той факт, що вказані особи дійсно прибули до місця його проживання та він відчинив їм двері, однак надати суду чітку відповідь, чому він не дослухав до кінця повідомлення, [PERSON] не зміг. Суд критично відноситься до тверджень позивача щодо нібито штучної реорганізації на підприємстві. Доводи позивача спростовуються дослідженими в суді доказами, а саме: рапортом начальника ЕН та ЕШ [PERSON] від 01.08.2013 року; наказом № 46-Ш від 20 серпня 2013 року «Про реорганізацію на елеваторі насіння та елеваторі шроту, скорочення штату»; наказом № 45-Ш від 20 серпня 2013 року «Про перевід»; деклараціями про початок виконання будівельних робіт та про готовність об'єкта до експлуатації; витягом із штатного розпису ПрАТ «АДМ Іллічівськ», введеного з 26.06.2013 року, витягом із штатного розпису ПрАТ «АДМ Іллічівськ», введеного з 23.08.2013 року, витягом із штатного розпису ПрАТ «АДМ Іллічівськ», введеного з 04.10.2013 року. Крім того, скорочення штату підтверджується також наказами керівника ПрАТ «АДМ Іллічівськ» від 31 жовтня 2013 року про звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України [PERSON] та від 15 жовтня 2013 року про звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України [PERSON] Судом встановлено, що при звільненні [PERSON] були також дотримані вимоги діючого законодавства про працю щодо неможливості переведення [PERSON] на іншу роботу за його згодою. Ця обставина підтверджується наявністю в попередженні про звільнення за скороченням штату інформації про відсутність вакантних посад, підходящих позивачу за освітою і кваліфікацією. Крім того, відсутність вакантних посад підтверджується і вже згаданими витягами із штатних розписів. Щодо переважного права на залишення [PERSON] на роботі суд зазначає наступне. Ч. 1 ст. 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. В судовому засіданні, яке відбулось 25.02.2014 року, [PERSON] пояснив, що під час дії трудового договору останній раз на роботі він з'являвся 11.02.2013 року. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] був відсутній без поважних причин на робочому місці з грудня 2012 року по 31 жовтня 2013 року. Вказані обставини підтверджуються дослідженими судом докладними записками, актами про відсутність [PERSON] на робочому місці без поважних причин та табелями обліку використання робочого часу. Крім того, заробітна плата [PERSON] в останній раз виплачувалась за лютий 2013 року. Крім того, 14 грудня 2012 року наказом № 524-о [PERSON] було закріплено на теоретичне навчання за начальником ЕН та ЕШ. З вказаним наказом [PERSON] не погодився, про що власноручно написав при ознайомлені з наказом. 25 грудня 2012 року [PERSON] відмовився від перевірки знань по питанням охорони праці в зв'язку із тим, що він не має намірів працювати далі транспортувальником, що підтверджується протоколом № 11/2012 засідання комісії по перевірці знань по питанням охорони праці. Відмова [PERSON] від перевірки підтверджується і показаннями свідка [PERSON], в присутності якої позивач відмовився від перевірки знань, і яка роз'ясняла позивачу наслідки його відмови, передбачені ст. 46 КЗпП України. 3 січня 2013 року наказом № 1-о [PERSON] був відсторонений від роботи до 25 січня 2013 року до дати повторної перевірки. З вказаним наказом [PERSON] не погодився, і повторно перевірку знань, назначену наказом № 43-о від 11 лютого 2013 року не пройшов. При таких обставинах суд вважає, що позивач взагалі не мав переважного права на залишення на роботі при скороченні штату працівників. Вимоги законодавства про працю щодо виплати вихідної допомоги при припиненні трудового договору відповідачем були дотримані при звільненні позивача, що підтверджується наказом ПрАТ «АДМ Іллічівськ» № 67-Ш від 31 жовтня 2013 року та довідкою ПрАТ «АДМ Іллічівськ» від 31.10.2013 року. Крім того, дотримання вимог діючого законодавства про працю при звільненні [PERSON] підтверджується і дослідженим в суді актом перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування № 15-04-013/0217 Територіальної державної інспекції з питань праці в Одеській області, яка проводилась за розглядом звернень [PERSON] від 17.01.2014 року та 27.01.2014 року. Зазначеною перевіркою було виявлено одне порушення, яке виразилось в не нарахуванні позивачу грошової компенсації за невикористані ним 3 дні щорічної додаткової відпустки, що на думку суду є незначним порушенням з боку відповідача при звільненні позивача та не є підставою для поновлення позивача на роботі. Крім того, відповідно до відомості нарахування коштів № 13318 [PERSON] з боку відповідача було виплачено відпускні в сумі 263 грн. 13 коп. При вирішенні спору судом також було з'ясовано дотримання відповідачем при звільненні позивача вимог ст. 43-1 КЗпП України щодо попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації. Представником відповідача було зазначено, що на ПрПТ «АДМ Іллічівськ» немає первинної профспілкової організації. Зазначене не спростовувалось і позивачем. Що стосується доводів позивача про незаконність його звільнення в зв'язку із його тимчасовою непрацездатністю, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. В матеріалах справи міститься витяг із історії хвороби [PERSON], відповідно до якого [PERSON] поступив в неврологічне відділення МКЛ № 10 29.10.2013 року, а виписаний був 07.11.2013 року. Суд наголошує на тому, що [PERSON] не проінформував відповідача про свою тимчасову непрацездатність, після свого звільнення, [PERSON] звертався до відповідача з заявою про видачу йому запиту до поліклініки № 16 м. Одеси, при цьому листок непрацездатності позивач відповідачу також не надав. Всі ці обставини були встановлені в ході перевірки відповідача ТДІЗПП. Крім того, [PERSON] не повідомив відповідача про своє знаходження в лікувальному закладі № 10 і навіть тоді, коли звернувся до відповідача з заявою про видачу йому дублікату трудової книжки, так як після поновлення позивача на роботі 28.11.2012 року позивач трудову книжку не приносив. Судом встановлено, що відповідач дізнався про тимчасову непрацездатність [PERSON] 12.12.2013 року, коли отримав судовий виклик до суду, після чого, 13 грудня 2013 року відповідач своїм наказом № 71-Ш вніс зміни до наказу № 64-Ш від 31 жовтня 2013 року, а саме змінив дату звільнення на 08 листопада 2013 року. Копію цього наказу позивач отримав під час судового засідання, яке було призначено на 18 грудня 2013 року від представника відповідача. Такі дії відповідача по зміні дати звільнення позивача суд вважає такими, що не суперечать діючому законодавству України про працю. Крім того, такий же висновок міститься і в акті перевірки ТДІЗПП. При таких обставинах суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] щодо поновлення його на робочому місці не відповідають фактичним обставинам справи і не ґрунтуються на законі, а тому не можуть бути задоволені. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed