Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

27.07.2020 до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування поданого позову позивач вказує, що 31 березня 2013 року [PERSON] надав в борг [PERSON] в присутності та згоди його дружини [PERSON] грошові кошти в сумі 100000 доларів США, що підтверджується розпискою. Відповідач зобов`язався повернути кошти до 31 березня 2014 року, однак свого зобов`язання не виконав і не повернув борг в повному обсязі. При цьому, у випадку неповернення грошових коштів в строк, зазначений у розписці, відповідач зобов`язувався виплатити [PERSON] 12 % річних за кожен місяць прострочення. Станом на 27 липня 2020 року у [PERSON] існує заборгованість у сумі 194890 доларів США, що по курсу НБУ на день подання позову становить 5409784 грн. 51 коп. , в тому числі: 100000 доларів США неповернута сума позики, 75912,33 доларів США неустойка згідно розписки за період з 01.04.2014 по 27.07.2020 включно, 18978,08 доларів США відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК України за період з 01.04.2014 по 27.07.2020 включно. Окрім того, [PERSON] поручилася за виконання зобов`язання, що виникло у [PERSON] згідно розписки від 31.03.2013. Таким чином [PERSON] є солідарним боржником за договором позики від 31.03.2013. В зв`язку з наведеним позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідачів заборгованість за договором позики. 10.09.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача [PERSON] . В поданому відзиві відповідач заперечує проти задоволення позову. Вказує, що дійсно 31 березня 2013 року ним було отримано від позивача грошові кошти у сумі 100000 доларів США. [PERSON] надала згоду на отримання позики, оскільки заманені грошові кошти були отримані в інтересах сім`ї. Відповідач вказує, що станом на 31 березня 2014 року в зв`язку із важким матеріальним становищем він не повернув [PERSON] позику та запропонував позивачеві здійснювати нарахування неустойки згідно розписки та пообіцяв повернути позик уз нарахованою неустойкою. [PERSON] не відмовляється повернути позивачеві отримані ним у позику кошти у сумі 100000 доларів США та неустойку у період з 01.04.2014 по 27.07.2020 в розмірі 7912,33 доларів США, а також 3 % річних за період з 01.04.204 по 27.07.2020 в розмірі 18978,8 доларів США. Однак станом на даний час [PERSON] не має фінансової можливості сплатити заборгованість. Зазначені обставини, на думку відповідача, є підставою для відмови у позові. 16.09.2020 [PERSON] надала суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечує. Вказує, що дійсно 31 березня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір безвідсоткової позики. На підтвердження укладення даного договору позики та отримання грошових коштів [PERSON] було написано розписку. Оскільки дана позика була отримана [PERSON] в інтересах сім`ї, а саме для погашення заборгованості за договором споживчого кредиту, [PERSON] поручилася перед [PERSON] за виконання обов`язку її чоловіком. Однак, за рішенням суду шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, а тому з моменту набрання рішенням законної сили припинилась солідарна відповідальність колишнього подружжя. Вказане, на думку відповідача, є підставою для відмови у позові. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з викладених у позовній заяві підстав. Відповідач [PERSON] заперечує проти задоволення позову, оскільки шлюб із колишнім чоловіком [PERSON] розірвано, а тому вона не може нести відповідальність за взяту колишнім чоловіком позику. Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст.626, ст.627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст.638\~ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 31 березня 2013 року [PERSON] надав в борг [PERSON] в присутності та згоди його дружини [PERSON] Грошові кошти в сумі 100000 доларів США, що підтверджується розпискою. Відповідач зобов`язався повернути кошти до 31 березня 2014 року. У випадку неповернення грошових коштів в строк, зазначений у розписці, відповідач зобов`язувався виплатити [PERSON] 12 % річних за кожен місяць прострочення (а.с. 8). Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 р. по справі № 6-50цс16. Таким чином факт укладення договору позики підтверджується розпискою, яка наявна у матеріалах справи. Сторони погодили, що кінцевою датою виконання зобов`язання є 31.03.2014. Однак, оскільки [PERSON] у встановлений термін не повернув позику, утворилася заборгованість, яка станом на 27 липня 2020 року становить 194890 доларів США, що по курсу НБУ на день подання позову становить 5409784 грн. 51 коп., в тому числі: 100000 доларів США неповернута сума позики, 75912,33 доларів США неустойка згідно розписки за період з 01.04.2014 по 27.07.2020 включно, 18978,08 доларів США відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК України за період з 01.04.2014 по 27.07.2020 включно. Щодо стягнення неустойки 12 % у розмірі за кожен місяць прострочення, суд враховує наступне. Згідно зі ст.629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом. Згідно ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. За змістом ст.ст. 549-550 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. З наведеного слідує, що 12% неустойки за кожен місяць прострочення виконання зобов`язання, погоджені сторонами, є способом забезпечення виконання зобов`язань у розумінні ст.546 ЦК України, а тому такі підлягають стягненню до виконання відповідачем своїх зобов`язань. Щодо стягнення 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України суд вважає таку вимогу обґрунтованою, оскільки згідно зазначеної статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Щодо солідарного обов`язку відповідачів суд звертає увагу на те, що з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Частина4 ст.65 СК України свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника) (Постанова Верховного суду від 3 травня 2018 у справі №639/7335/15-ц). У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] вказала, що позика була отримана [PERSON] в інтересах сім`ї та використана в інтересах сім`ї для погашення заборгованості перед ПАТ «Банк Форум» за договором споживчого кредиту № 144/08/26 ZZv від 28.05.2008 року, який і був погашений за отримані кошти. Наведеним вище підтверджується наявність солідарного обов`язку у колишнього подружжя. Отже, на підставі досліджених доказів суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved