Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

28 квітня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті її матері [PERSON], яка померла 29 серпня 2004 року в с.Велика Русава Томашпільського району Вінницької області, що складається із земельної ділянки площею 2,5410 га, яка розташована на території Великорусавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, відповідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 101535, виданого 12 березня 2003 року Томашпільською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження Томашпільської районної державної адміністрації від 12 лютого 2003 року № 60 на імя [PERSON]. Позов [PERSON] обґрунтувала наступним. 29 серпня 2004 року в с.Велика Русава Томашпільського району померла [PERSON], яка доводилася позивачці матірю. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі на земельну ділянку площею 2,5410 га, яка розташована на території Великорувської сільської ради. Позивачка зазначає, єдиними спадкоємцями майна матері за законом першої черги спадкування залишилися вона та її сестра [PERSON], яка відмовляється від своєї частки спадщини на користь позивачки. Коли виникла необхідність оформлення належним чином своїх прав на спадкове майно, позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва на спадщину, однак нотаріусом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки пропущений строк звернення до нотаріальної контори. Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 18 січня 2016 року [PERSON] було визначено додатковий строк на три місяці для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. У визначений строк позивачка звернулася до державного нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини та рішенням суду, однак нотаріусом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки відсутній оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не зявилися, однак представник позивачки подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги [PERSON], просить позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявився, однак подала до суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності. Позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Представник Великорусавської сільської ради в судове засідання не зявився, однак сільський голова Великорусавської сільської ради [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у відсутності їхнього представника, позовні вимоги визнають повністю, не заперечують проти їх задоволення. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.158 ЦПК України. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалося. Суд, розглянувши заяви сторін у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась 29 серпня 2004 року в день смерті спадкодавця [PERSON] В цей час діяв ЦК України (2003 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка [PERSON], як спадкоємець майна спадкодавця [PERSON] за законом, зверталася до державного нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріусом їй у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено в звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу. Згідно вищезазначеного, вбачається висновок про те, що [PERSON] прийняла спадщину, однак не отримала свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно абзацу 3 пункту 23 ПОСТАНОВИ Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясовування і дослідження інших обставин справи. Оскільки позивачка [PERSON] набула права та обовязки спадкодавця [PERSON], тобто спадщина після смерті останньої належить позивачці, а неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на належне спадкодавцю майно, не може бути перешкодою у набутті права власності на таке спадкове майно, визнання відповідачем позову не порушує права та законні інтереси інших осіб, тому позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею майнового права підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved