Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

27.02.2015 року позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя не склалося через несумісність характерів, різні погляди на сімейні цінності, що ганебно вплинуло на їхні стосунки як подружжя. Шлюб носить формальний характер через припинення шлюбних відносин вже тривалий час. Від даного шлюбу є неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO], яка проживає біля неї. Спору щодо проживання дитини та майнового спору у сторін немає. У судове засідання позивач не з»явилась на надіслала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позов просить задовольнити повністю. Також просила залишити її шлюбне прізвище « [PERSON]». Відповідач до суду не з»явився та надіслав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, просить позов задовольнити у зв»язку з визнанням позову. Відповідно до положень ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно з положеннями ч.2 ст. 197 ЦПК України за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін та вважає, що рішення у справі можливо постановити у зв»язку з визнанням позову відповідачем. Так, як вбачається з матеріалів справи, сторони уклали шлюб 13 липня 2013 року, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Врадіївського РУЮ у Миколаївській області зроблено відповідний актовий запис №20 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 13.07.2013 року. Прізвище після реєстрації шлюбу дружини з дошлюбного « [PERSON]» було змінено на « [PERSON]». З тексту позовної заяви та доданих документів вбачається, що подружжя фактично не проживають однією сім»єю та не підтримують один одного, не мають будь-яких відносин, не ведуть спільного побуту, шлюб носить формальний характер. Позивачка проживає окремо від чоловіка у своїх батьків. Від спільного шлюбу є неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO], яка проживає біля матері. Спору щодо місця проживання дитини та майнового у сторін немає. У письмовій заяві адресованій до суду від 27.03.2015 року, позивачка зазначила, що не заперечує щодо побачень дитини з батьком. За вимогами ст. 112 СК України, суд з»ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 3 СК України, сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. ( ст. 21 СК України) На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що між сторонами склалися правовідносини з приводу розірвання шлюбу, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їх дитини. Подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження шлюбу суперечить інтересам як дружини, так і чоловіка. При прийнятті рішення суд керується ч.2 ст. 104, ч.3 ст. 105, ст. ст. 110, 112, 113 Сімейного Кодексу України.

Outcome: approved