Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

28 жовтня 2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] . Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного 25 жовтня 2016 року договору між позивачем і відповідачем, [PERSON] отримав кредит у сумі 61320,00 грн зі сплатою 23% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Відповідач скористався кредитними коштами, проте зобов`язання за договором належним чином не виконав. Станом на 16 жовтня 2019 року [PERSON] має заборгованість у загальній сумі 137354,16 грн. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом та понесені судові витрати. Ухвалою від 18 листопада 2019 року відкрито провадження у справі, вирішено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 23 грудня 2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить суд у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що договір був укладений шляхом підписання заяви на отримання кредиту, яка не містить норм про процентну ставку та відповідальність у виді пені. Вважає, що такі умови не відповідають вимогам законодавства. 02 січня 2020 від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача, згідно якого, представник позивача зазначає, що предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. Вважають, що кредитний договір укладений з дотриманням форми, встановленої законом. Між сторонами крім заяви про приєднання до публічного договору було укладено угоду про параметри кредитування, яка містить ставки процентів та графік щомісячних платежів за кредитним договором. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог частини першої статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Частиною першою статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Суд встановив, що між ПАТ «Ідея Банк» (яке у подальшому змінило свою назву на АТ «Ідея Банк») та відповідачем шляхом приєднання до публічного кредитного договору, згідно із заяви [PERSON] про приєднання до публічного кредитного договору від 25 жовтня 2016 було укладено кредитний договір № UO1.232.72519. Згідно з умовами публічного кредитного договору позивач надав відповідачу кредит (грошові кошти) на поточні потреби у розмірі, на строк, за процентною ставкою та щомісячною платою за обслуговування кредиту на умовах передбачених угодою про параметри кредитування, що укладається з позичальником одночасно з укладенням цього договору та є його невід`ємною частиною. Згідно угоди про параметри кредитування № UO1.232.72519/1 до кредитного договору (надалі - угода) відповідач отримав кредит в розмірі 61320,00 грн., зі сплатою реальної річної процентної ставки 23%, щомісячною платою за обслуговування кредиту в розмірі: 0% від початкової суми кредиту, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені графіком щомісячних платежів. Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно умов Кредитного договору, та видав кредит у порядку передбаченому угодую, а саме шляхом зарахування коштів на банківський поточний рахунок [PERSON] , вказаний в угоді та відкритий позивачем згідно заяви відповідача на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ПАТ «Ідея Банк», що підтверджується видатковим касовим (меморіальним) ордером. Відповідач отримав від банку кредитні кошти (а.с.14), але свої зобов`язання за договором виконав не у повному обсязі. Відповідно до розрахунку суми боргу за кредитом, наданого позивачем, борг [PERSON] станом на 16 жовтня 2019 року становить 137354,16 грн та складається з основного боргу - 50578,91 грн, простроченого боргу - 10741,09 грн, строкових процентів - 579,60 грн, прострочених процентів - 39680 грн та пені за несвоєчасне погашення платежів - 35773,81 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Встановивши, що угода про параметри кредитування від 25 жовтня 2016 року, яка підписана [PERSON] містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків у розмірі 23% річних, проте не містять визначення відповідальності у виді пені, суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за пенею за несвоєчасну сплату кредиту. Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19). Інші частина позовних вимог АТ «Ідея Банк» підлягає задоволенню в сумі 101580,35 грн. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача сплаченого АТ «Ідея Банк» судового збору в сумі, що пропорційна задоволеним позовним вимогам: 101580,35 / 137354,16 х 2060,31 = 1523,70 грн.

Outcome: partial