Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

27.08.2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому зазначив, що 28 травня 2010 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, за умовами якого позивач передав у власність [PERSON] грошові кошти в розмірі 52 000 гривень, що еквівалентно 6582,27 доларів США, які останній зобов`язався повернути до 28 травня 2013 року. Договір було посвідчено в нотаріуса, укладений у належній формі. Посилаючись на те, що [PERSON] станом на день звернення до суду кошти не повернув, позивач просить суд стягнути з останнього 6582,27 доларів США. Ухвалою суду від 26.08.2020 відкрито спрощене провадження по справі, справу призначено до розгляду на 21.09.2020 з викликом сторін. Відповідач у встановлені строки своїм правом подати відзив на позов не скористався. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, вказав, що кошти в борг [PERSON] надавав у гривні, але при укладенні договору обумовили і еквівалент коштів в доларах. За весь час з дня укладення договору відповідач навіть частково не погасив борг, незважаючи на направлення листів та претензії. Просив суд стягнути борг в доларах США. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав частково, вказав, що визнає борг за договором позики від 28.05.2010 в розмірі 52000 гривень, так як саме цю суму він і отримав при укладенні договору. Вказав, що претензій чи листів від позивача не отримував, але підтвердив, що кошти [PERSON] не віддавав. Не заперечив факт отримання позики саме на підставі доданої до позову копії договору. Клопотань чи заяв, розгляд яких перешкоджав би розгляду справи, від сторін не надійшло. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторні, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 28.05.2010 [PERSON] та [PERSON] уклали письмовий Договір позики, відповідно до умов якого Позикодавець [PERSON] передав у власність Позичальникові [PERSON] строком до 28.05.2013 грошові кошти в розмірі 52 000 гривень, що є еквівалентом 6582,27 доларів США. Вказаний договір 28.05.2010 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Довгополовою Т.М., реєстраційний номер 759. Пунктом 2 Договору позики визначено, що саме таку суму грошових коштів позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві до 28.05.2013. Пунктом 11 Договору позики сторони стверджували, що договір відповідає їх волевиявленню; їм роз`яснено правові наслідки правочину; договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; договір не має характеру фіктивного та удаваного правочину. Після настання строку повернення коштів 28.05.2013 та станом на день звернення [PERSON] до суду вказане зобов`язання [PERSON] не виконане. Вказані вище обставини визнаються сторонами, обґрунтованого сумніву у їх достовірності цих обстави чи добровільності їх визнання суд не має, тому вони підлягають доказуванню на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК. Валютою зобов`язання, яка передавалась позичальнику, була гривня, що підтверджено як самими сторонами в судовому засіданні, так і умовами п. 1 Договору позики від 28.05.2010. Умовами договору також не було передбачено положень про повернення боргу саме в доларах США. З інформації сайту НБУ щодо офіційного курсу гривні до іноземної валюти від 28 липня 2020 року встановлено, що станом на день подачі позову курс 100 доларів США становив 27,75 грн. (https://bank.gov.ua/). Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених ЦПК України. Згідно положень статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Крім того, у статті 192 ЦК України закріплено, що гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частиною другою статті 533 ЦК України передбачено, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Такий правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1672цс16 і підстав для відступлення від цього висновку немає, що підтверджено і змістом Постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 2-2817/10. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Посилання позивача на позиції Великої Палати Верховного Суду, відображені в постановах від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц та від 04.07.2018 у справі 61/12665/14-ц щодо можливості виконання договірних зобов`язань саме іноземній валюті не відноситься до суті вказаного спору та не можуть бути застосовані судом у вказаній справ, оскільки основною валютою зобов`язання за Договором позики від 28.05.2010 є саме гривня, тоді як у наведених позивачем справах надано висновки Верховного Суду щодо належного виконання зобов`язань, визначених саме у іноземній валюті. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, наведені в позовній заяві, та додані до неї докази не спростовані відповідачем, який не скористався своїм процесуальним правом подати відзив на позовну заяву та докази на спростування заявлених позовних вимог, а в судовому засіданні визнав факт отримання коштів та його невиконання в повному обсязі. Посилання відповідача в судовому засіданні на ту обставину, що в борг він брав лише 52 000 гривень, а тому саме таку суму він зобов`язаний повернути суд відхиляє, оскільки така правова позиція суперечить нормам наведеного вище цивільного законодавства та практиці його застосування, адже в Договорі позики сторони оговорили еквівалент суми грошових зобов`язань саме в доларах США. Отже, майнові права позикодавця [PERSON] підлягають захисту шляхом стягнення з позичальника [PERSON] всієї суми позики в гривні за офіційним курсом доларів США станом на день подачі позову, який складав : 1 долар США = 27,75 грн., тобто в сумі 182 657, 99 коп. (6582,27*27,75), тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно, в частині позовних вимог [PERSON] щодо стягнення боргу саме в доларах США слід відмовити, адже така вимога є безпідставною, не ґрунтується на положеннях Договору позики та суперечить вимогам ст. 533 ЦК та судовій практиці її застосування, наведеній вище. Відповідно до статті 141 ЦПК України, суд також стягує з відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 1826,58 коп.

Outcome: partial