Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

28.09.2016 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, який уточнено 11.10.2016 року та в якому просила позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 16.06.2015 року був задоволений позов органу опіки та піклування Кочетоцької селищної ради Чугуївського району Харківської області до [PERSON], треті особи: Чугуївський районний центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, Служба у справах дітей Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області, про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на отримання неповнолітніх дітей. Цим рішення було визначено відібрати у [PERSON] малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], без позбавлення батьківських прав терміном на 1 рік. Також було стягнуто з [PERSON] на користь Служби у справах дітей Чугуївської державної адміністрації Харківської області аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі 1\\3 частини усіх доходів щомісяця , починаючи з 10.03.2015 р. й до повноліття дітей, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі розпорядження Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області від 11.08.2015 р. за №370,371,372 було призначено [PERSON] опікуном вищезазначених малолітніх дітей. Місце проживання дітей визначено також з позивачем за місцем постійного мешкання останньої за адресою: [ADDRESS] Рішенням суду [PERSON] не була позбавлена можливості участі в вихованні дітей: періодичних побаченнях, можливості спільного відпочинку, відвідуванні дітей в місці їх проживання, виплати аліментів на їх утримання. Однак, відповідачка не виконує належним чином своїх батьківських обов'язків , та такі її дії суперечать інтересам дітей. За весь термін знаходження дітей під опікою [PERSON], [PERSON], незважаючи на те, що проживає поруч з дітьми, тільки двічі провідувала їх. Зустріч проводилася в присутності соціальної служби району та її хід фіксувався на паперовому носії. Це відбувалося в грудні 2015 року та лютому 2016 року. [PERSON] не надає матеріальної допомоги дітям та не сплачує аліменти на їх утримання, які були встановлені рішенням суду, вона не цікавиться здоров'ям дітей, їх фізичним станом, їй байдуже в яких умовах перебувають її діти, не бажає брати участі у вихованні дітей, виявляти турботу щодо них, оскільки перешкод чи заборони щодо побачень з дітьми ніхто відповідачці не чинить. Неодноразово [PERSON] та її знайомі бачили відповідачку з її цивільним чоловіком (біологічним батьком дітей) на вулиці у м. Чугуїв в нетверезому стані, що свідчить про їх зловживання спиртними напоями, що може негативно впливати на дітей, процес їх виховання, моральний та духовний розвиток. Відповідачка допускає свідоме нехтування своїми обов'язками щодо виховання і утримання дітей, ухилення від виконання своїх обов'язків. Рішення суду про відібрання дітей без позбавлення [PERSON] батьківських прав передбачалось як захід впливу на матір та мало слугувати інтересам дітей, але навіть вищевказане рішення не змогло змінити поведінку та відношення [PERSON] щодо дітей. Вихованню дітей позивачу допомагає її цивільний чоловік [PERSON] На сьогодні, як зазначає позивач, між [PERSON], [PERSON] та дітьми складаються дуже гарні, доброзичливі відношення. Всі звикли один до одного, позивач вважає дітей своїми рідними. Діти нагодовані, вдягнуті, мають свої окремі спальні місця, в родині царить любов та повага один до одного. Родина знаходиться під наглядом соціальних служб та зауважень щодо неправильного виховання та порушення правил догляду за дітьми не надходили. Позивач у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі. Пояснила, що жодних перепон для зустрічей відповідачки з дітьми вона не чинила, навпаки бажала, щоб відповідачка зустрічалася з доньками частіше, оскільки вони спочатку сумували за нею, питали про матір, але остання бачилася з ними з червня 2015 року по теперішній час лише тричі. На думку позивачки такі зустрічі лише шкодять дівчинкам, діти після них не можуть тривалий час оговтатися, питають про матір, чому вона не приходить частіше, не дарить їм подарунків, не приділяє їм уваги. На думку позивачки позбавлення батьківських прав відповідачки буде лише на користь дітям. В той же час позивачка не заперечувала того, що під час зустрічей з дітьми відповідачка дарувала їм солодощі, теплі речі, крім того, телефонувала та поздоровляла їх з днем народження. Відповідач проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що любить своїх дітей, але можливості бачитися з ними часто та сплачувати аліменти в неї не має. Відповідачка останні 9 місяців працює в КП «Жовтневе трамвайне депо» кондуктором, мешкає в м. Харкові в гуртожитку, отримує зарплатню, яка практично вся йде на навчання. Дійсно, з моменту винесення рішення про відібрання в неї дітей, вона бачила їх тричі, аліменти не сплачує взагалі, зустрічатися з дітьми частіше в неї не має можливості і часу. В майбутньому планує отримати квартиру, в черзі на яку вона стоїть вже тривалий час, мати гарну роботу та достатню зарплатню і лише після цього забрати дітей до себе. Відповідачка пояснила суду, що в тій ситуації, що склалася, єдине що вона може, це спілкуватися з дівчинками, просила суд не позбавляти її батьківських прав. Представник Служби у справах дітей Чугуївської районної державної адміністрації підтримав заявлені позивачкою вимоги та просив суд позбавити відповідачку батьківських прав відносно її дітей, зазначивши, що після відібрання дітей у матері і передачі їх [PERSON], дітям у опікуна стало добре, вони доглянути, а їх матір не виявляє бажання бачити їх в тому обсязі, наскільки це для них необхідно. Представник Органу опіки та піклування Кочетоцької селищної ради Чугуївського району Харківської області також не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON], пояснила, що після того, як у відповідачки відібрали рішенням суду дітей, нічого не змінилося, вона не стала приділяти дітям більше уваги та піклуватися про них. Суд вислухавши учасників процесу, дослідив матеріали справи приходить до наступного: У відповідності зі ст. 10 ЦПК України сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 11 того ж кодексу вказує на те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Відповідач по справі - [PERSON] є матір'ю малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], про що свідчать копії свідоцтв про народження серії [NUMBER], серії [NUMBER] та серії [NUMBER] відповідно, видані відділом ДРАЦС по м. Чугуєву Чугуївського міськрайонного управління юстиції в Харківській області (а.с.9-11). -2- Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 16.06.2015 року у [PERSON] відібрано дітей без позбавлення батьківських прав, передано дітей до Служби у справах дітей Чугуївської РДА Харківської області для влаштування до державних дитячих закладів, стягнуто з відповідача на користь Служби у справах дітей Чугуївської РДА Харківської області аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів доходу щомісячно з 10.03.2015 року до повноліття дітей, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (а.с.3-5). Розпорядженнями Чугуївської РДА Харківської області від 11.08.2015 року за №370, №371, №372 малолітнім дітям: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування та призначено опікуна [PERSON] (а.с.6-8). Згідно повідомлення Служби у справах дітей Чугуївської РДА Харківської області [PERSON] протягом ІІ півріччя 2015 року та за звітний період 2016 року з питання про повернення малолітніх дітей не зверталась, за вищевказаний період виявила бажання зустрітися з дітьми лише двічі, що підтверджується також інформацією щодо зустрічей матері [PERSON] з малолітніми дітьми від 24.11.2015 року та від 16.02.2016 року. Так, відповідач зустрілася з дітьми 16.02.2016 року та пригощала їх солодощами, під час зустрічі 24.11.2015 року привезла дітям теплі речі (а.с.37, 40-41). Відповідно до Інформації щодо зустрічей матері [PERSON] з малолітніми дітьми така зустріч відбулась ще раз 21.09.2016 року, під час якої відповідачка цікавилася станом здоров`я дівчат, [PERSON] та [PERSON] пам'ятають її (а.с.42). Згідно довідки №01-21/89 від 27.09.2016 року, виданої Старопокровською ЗОШ І-ІІІ ступенів Чугуївської райради Харківської області, вихованням та навчанням учениці 1-А класу [PERSON] займається її опікун [PERSON]., за період навчання мати дитини жодного разу не здійснювала намірів побачитись із дитиною у навчальному закладі (а.с.38). Відповідно до довідки за №17 від 14.11.2016 року, виданої завідувачем ДНЗ (ясла-садок) «Колобок» Новопокровської селищної Ради, [PERSON] відвідує вказаний дошкільний навчальний заклад, з 07.11.2016 року по теперішній час, дитиною опікується [PERSON], матір [PERSON] в закладі жодного разу не з`являлася. Акти, комісії, в складі депутата Кочетоцької селищної ради та сусідів від 23.11.2016 року вказують на те, що відповідач за адресою: [ADDRESS] не проживає і її місце знаходження не відоме. Згідно інформації голови Старопокровської сільської Ради від 18.11.2016 року та акту обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON], остання характеризується з позитивного боку, мешкає разом зі своїм цивільним чоловіком в приватному будинку в [ADDRESS], має земельну ділянку, сад, підсобне господарство. У відповідності зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, крім того зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частина 4 ст. 155 СК України передбачає покладання на батьків відповідальності, встановленої законом, за ухилення їх від виконання батьківських обов'язків. Зі змісту цієї статті слідує, що батьки вважатимуться такими, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, якщо вони за станом свого психічного здоров`я усвідомлюють значення своїх дій та можуть керувати ними, а також якщо вони мають юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку. У зв'язку з цим підставою для відповідальності батьків є лише їх ухилення від виконання батьківських обов'язків, що включає наявність вини. Відповідно до діючого СК України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, передбачено застосування таких правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальність, зокрема позбавлення батьківських прав. Стаття 164 СК України передбачає підстави позбавлення батьківських прав, мати і батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони зокрема ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (ч.1 п.2 зазначеної статті). Таким чином, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Згідно з п.16 ППВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» за №3 від 30.03.2007 року - особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце тоді, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Ухилення від виконання батьками обов'язків по вихованню дитини це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особи мають реальну можливість виконати обов'язки, але не вчиняють відповідних дій. Судом було встановлено, що відповідачка після винесення судом 16.06.2015 року рішення, яким її доньки були в неї відібрані, продовжує з ними бачитися та спілкуватися і по телефону в тому числі. Згідно з ч. 2 ст. 1 СК України - регулювання сімейних відносин здійснюється цим кодексом зокрема з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов'язку перед дітьми; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Зі змісту цієї статті слідує, що сім`я є найкращим осередком для благополуччя дітей. Відповідно до частин 5 та 6 ст. 19 СК України - орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Але суд може і не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Зі змісту цієї статті слідує, що висновок органу опіки та піклування має базуватися на ретельному з`ясуванні обставин справи і носить для суду рекомендаційний характер, оскільки суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування, має право зобов'язати орган опіки та піклування провести додаткове обстеження, зосередити увагу на окремих питаннях. Так дійсно згідно рішення комісії органу опіки та піклування та комісії по сім`ям, які опинилися у складних життєвих обставинах від 23.11.2016 року про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав було вирішено вважати доцільним та в інтересах малолітніх [PERSON], [PERSON] і [PERSON], позбавити їх матір - відповідачку по справі батьківських прав. При цьому підставами для винесення цього рішення є те, що відповідачка не мала наміру побачитися з доньками в навчальному та дошкільному навчальному закладі, які відвідують [PERSON] і [PERSON], крім того протягом 2015-2016 років зустрічалася з дітьми лише тричі. Під час розгляду справи в суді з`ясувалось, що відповідачка підтримує зв'язок з дітьми, спілкується з ними, зустрічається. Позивач не оспорює того факту, що діти цікавляться своєю рідною матір`ю, переживають за неї. Суд звертає увагу на те, що мати, від якої відібрані діти, не втрачає щодо них прав та обов'язків, обумовлених походженням, і якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дітей, суд за її заявою може постановити рішення про повернення відповідачці її відібраних дітей. Згідно з п.18 ППВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» за №3 від 30.03.2007 року - зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. -3- Таким чином, приймаючи рішення, суд перш за все виходить із інтересів дітей, з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом який повинен застосовуватися у виключних випадках. Вищенаведені та досліджені судом докази свідчать про те, що відповідачка дійсно ухилялась від виконання своїх обов'язків, передбачених законом, по вихованню та матеріальному утриманню своїх доньок і це призвело до звернення органу опіки та піклування до суду з позовом про відібрання дітей, які на теперішній час згідно рішення суду мешкають в родині позивача, але під час розгляду справи в суді з'ясувалось, що поведінка відповідачки у ставленні до дітей змінилася, вона не зловживає спиртними напоями, офіційно працевлаштувалася, пройшла навчання, спілкується з дітьми по телефону та зустрічається з ними і не бажає втрачати цього зв'язку, в майбутньому має намір знайти житло та намагатися повернути дітей, а відтак суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. В той же час суд вважає за необхідне попередити відповідачку про необхідність більше піклуватися про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: забезпечувати харчування, медичні огляди, лікування; не спілкуватися з доньками в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; надавати дітям доступ до культурних та інших духовних цінностей; сприяти засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; виявляти інтерес до їх внутрішнього світу, створювати умови для отримання ними освіти.

Outcome: dismissed