Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

28 грудня 2020 року позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про поновлення порушеного права володіння земельною ділянкою. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, земельна ділянка за кадастровим №1210100000:09:015:0083, площею 0,0600 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та житловий будинок, розташовані за адресою: [ADDRESS] , належать їй на праві приватної власності, згідно договору дарування земельної ділянки, серія та номер 2-239, договору дарування житлового будинку, виданих 23.02.2018 Восьмою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою. У 2017 році без надання згоди її близьких родичів та будь-яких погоджень з ними, з боку відповідачів було демонтовано огорожу, що проходила по лінії розмежування земельної ділянки вглиб території. Відповідно до плану зовнішніх меж земельної ділянки, вказана земельна ділянка межує: від А до Б з [ADDRESS] , кадастровий №1210100000:09:015:0068, де змонтовано нову бетонну огорожу (на протязі всієї лінії розмежування) із захопленням частини земельної ділянки вглиб території. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка з кадастровим №1210100000:09:015:0083, розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві власності належить [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , розташовано житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, власниками якого на праві спільної часткової власності є [PERSON] та [PERSON] з розміром часток кожного по Ѕ. Відповідно до акту обстеження земельної ділянки з метою встановлення правильних меж, виявлення факту захоплення ділянки від 10.03.2020, виданого інженером-геодизистом Мосейчуком А.К. вбачається, що виконавець Мосейчук А.К. передав, а замовник [PERSON] прийняла на збереження межові знаки, встановлені на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , у кількості 5 штук, кадастровий номер земельної ділянки 1210100000:09:015:0083.м Під час виносу межових знаків було помічено, що фактичні межі земельної ділянки не збігаються з межами, які зареєстровані в Державному земельному кадастрі, а саме: паркан між ділянками за адресою [ADDRESS] та [ADDRESS] , зміщений між точкою 1 та 2 на 0,33 м., тим самим знаходиться на земельній ділянці домоволодіння [ADDRESS] . Площа зайнятої ділянки складає 3 кв.м. Вона неодноразово на протязі 2018-2020 р.р. письмово зверталась до відповідачів з вимогами щодо усунення перешкод у користуванні її земельною ділянкою, а саме перенесення їх бетонної огорожі, яка частково розташована на її території та повідомляла про те, що у разі невиконання зазначених вимог, вона вимушена буде звернутися до суду, однак всі її вимоги були проігноровані. Вона немає можливості користуватись власною земельною ділянкою в повній мірі на підставі того, що відповідачі самовільно займають частину приналежної їй земельної ділянки для власних потреб, чим порушують її права, як власника. Окрім того, протиправними діями відповідачів їй було завдано моральну шкоду, яка полягає в самовільному захопленні частини земельної ділянки на якій були посаджені рослини, як наслідок знищено багаторічні насадження винограду та квіти, в результаті чого вона зазнала душевних страждань, які позбавили її реалізувати своє право щодо користування рослинам та частиною земельної ділянки. Також внаслідок самовільного захоплення частини земельної ділянки у неї погіршився стан здоров`я, вона постійно нервує, втратила сон. Неодноразові звернення до відповідачів з вимогами звільнення незаконно займаної частини земельної ділянки, принижують її честь, гідність, престиж та репутацію серед сусідів та близьких родичів. Моральну шкоду завдану неправомірними діями відповідачів, вона оцінює в розмірі 140000 грн. Також вона є фізичною особою підприємцем, середньомісячний дохід за рік від підприємницької діяльності складає приблизно 11800 грн., щомісячний платіж за оренду торгівельного місця складає 850 грн. Внаслідок неправомірних дій з боку відповідачів, вона вимушена була деякі дні не працювати сумарно приблизно 30 днів, оскільки витрачала свій час на направлення неодноразових вимог до відповідачів, знаходження на пошті при відправленні листів, пошук та виклик інженера-геодезиста, присутність при огляді останнім земельної ділянки та складенні відповідного акту, отриманні довідок, тобто понесла додаткові витрати в розмірі неотриманого прибутку за один місяць в розмірі 11800 грн., орендна плата за місяць в розмірі 850 грн. Просить поновити [PERSON] право на користування земельною ділянкою, кадастровий №1210100000:09:015:0083, площею 0,0600 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: [ADDRESS] , шляхом відновлення розмірів земельної ділянки, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, зобов`язавши [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні їй земельною ділянкою площею 0,0600 га та звільнити самовільно зайняту [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] частину земельної ділянки, площею 3 кв.м., що являється частиною земельної ділянки площею 0,0600 га за адресою [ADDRESS] та [ADDRESS] , шляхом демонтажу існуючої огорожі за власний рахунок. Стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 140000,00 грн. Судові витрати покласти на відповідачів. 28 січня 2021 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. У відкритті провадження в частині позовних вимог пред`явлених до [PERSON] - відмовлено. 16 лютого 2021 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначає, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] . У 2016 році її чоловік [PERSON] (помер у 2017 році), замінив паркан (огорожу) від сусідів, що проживають за адресою: [ADDRESS] та між їх домоволодінням за адресою: [ADDRESS] , де проживає їх донька. Заміна паркану відбувалася на тому ж місці, де вже був раніше встановлений паркан, коли власником домоволодіння була [PERSON] та заміна була погоджена з нею. Земельна ділянка була подарована 23.02.2018 позивачу. Акт виданий інженером-геодезистом Мосейчуком А.К. був отриманий позивачем лише 10.03.2020, тому він не був підставою для вимог позивача до відповідачів у 2018-2019 р.р., а відповідачі не могли знати про порушення меж. Жодних вимог позивача вона не отримувала і не була ознайомлена з актом інженера-геодезиста від 10.03.2020. У 2018 році, після смерті свого чоловіка, для можливості переоформлення ділянки, вона вирішила перевірити межі між їх домоволодінням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] та домоволодінням сусідів, яке розміщене за адресою: [ADDRESS] та звернулася до інженера-геодезиста. Актом відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 07.12.2018 встановлено, щодо положення огорожі співпадає з межею приватизації. 04.02.2021 вона вперше дізналася про акт інженера-геодезиста Мосейчука А.К. від 10.03.2020 та про факт порушення межі. Матеріалами комплексних топографо-геодезичних робіт щодо обстеження земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] від 09.02.2021 встановлено, що виступаюча огорожа та кадастрова межа утворюють трикутник площею 2,4 кв.м. Вона згодна за власний рахунок демонтувати паркан (огорожу) між домоволодіннями за адресами: [ADDRESS] , та [ADDRESS] , в частині зайнятої сукупної площі 2,4 кв.м. Вона особисто не встановлювала паркану між домоволодіннями, не могла знати, що межі встановлені не вірно, тому жодними своїми діями не могла завдати моральної шкоди, оскільки не вчиняла жодних протиправних дій (бездіяльності) відносно позивача. Позивач не вказує в чому полягало її моральне страждання і з чого вираховувалася сума 140000 грн. Вона є особою похилого віку, має маленький дохід і не має можливості компенсувати витрати на моральну шкоду, якщо вона не вчиняла жодних протиправних дій. Оскільки паркан встановлювався в 2016 році, а позивач стала власником цієї земельної ділянки лише 23.02.2018, її доводи щодо знищення багаторічних рослин та квітів, в результаті чого вона зазнала душевних страждань уваги не заслуговують. Вимоги про стягнення моральної шкоди не визнає. Вважає, що судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання цієї вимоги теж повинні залишитися за рахунок позивача. Також вона не згодна з розрахунками позивача щодо стягнення судових витрат на послуги адвоката. Зважаючи на предмет позову, відсутність чіткого розрахунку витрат, подання позову до померлих осіб, свідчить про те, що приблизна сума в 10000 грн. за правову допомогу не відповідає принципу сумірності. Вважає, що суд може задовольнити позов частково, а саме частково першу позовну вимогу, зокрема: поновити [PERSON] право користування земельною ділянкою, кадастровий номер 1210100000:09:015:0083, площею 0,0600 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: [ADDRESS] , шляхом відновлення розмірів земельної ділянки, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобов`язати [PERSON] звільнити частину земельної ділянки, площею 2,4 кв.м., що являється частиною земельної ділянки площею 0,0600 г. за адресою: [ADDRESS] , шляхом демонтажу існуючої огорожі, у інші частині відмовити. Стягнути за рахунок відповідача 1 на користь позивача судові витрати у розмірі 420,40 грн. 19 лютого 2021 року від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він посилається на те, що [PERSON] та [PERSON] не ж власниками земельної ділянки з кадастровим номером №1210100000:09:015:0068. [PERSON] помер у 2017 році та [PERSON] помер у 2012 році до набуття права власності позивачем. [PERSON] не встановлював жодних парканів вздовж земельної ділянки позивача та немає фактичного доступу до паркану та він не міг порушувати право володіння земельною ділянкою позивача. Позивач не довів наявність завданої йому моральної шкоди в результаті, нібито протиправних дій відповідача 2 та в чому полягає моральна шкода. Не наведено в позовній заяві причинний зв`язок між діями відповідача 2 та недоведеною позивачем моральною шкодою. Позивач не навів чим підтверджується факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі, позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Підстави для стягнення моральної шкоди - відсутні. Також безпідставною є вимога позивача щодо стягнення на його користь витрат на правову допомогу, оскільки на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу жодних документів не надано. Окрім того, позивач не зазначив жодної суттєвої підстави невідвідування свого робочого місця під час підготовки до звернення з цим позовом до суду. Просить у задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] відмовити у повному обсязі. 25 лютого 2021 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська провадження у справі відносно позовних вимог пред`явлених до [PERSON] закрито. 19 травня 2021 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] про призначення по справі земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що 23.02.2018 вона стала власником домоволодіння [ADDRESS] , на той час вона мешкала у чоловіка, в 2017 році вона побачила заміну паркану, старий паркан їм не повернули. Новий паркан кривий та на протязі 2018-2020 років зверталася до відповідачів з проханням усунути перешкоди користування її земельною ділянкою, однак на її звернення відповідачі не реагували, вона була змушена звернутися до суду. Після звернення до суду, відповідачі частково демонтували паркан і тільки в травні 2021 року паркан був повністю демонтований. За весь цей час вона дуже хвилювалася, зверталася і письмово і усно до відповідачів, вона була вимушена неодноразово звертатись до лікарів, це відобразилося на її роботі та сім`ї, в неї впав прибуток від роботу. Просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та покласти понесені витрати на відповідачів. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що позивач була позбавлена можливості користуватись своєю земельною ділянкою, вона намагалася вирішити це питання самостійно, але відповідачі ніяк не реагували на її спроби, знущались з неї. Відповідачі лише після звернення до суду демонтували паркан. Позивач постійно нервувала, все це відображалось на відносинах між нею та чоловіком, на її роботі. Відповідачі не заперечують, що було порушення з їх сторони, це зазначено у їх відзивах. Вважає, що порушення були усунуті, однак це було зроблено після подання позову. Порушення мають місцем, тому просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що у 2016 році чоловік [PERSON] замінив сітку рабицю на інший паркан, жодних заперечень з цього приводу від попередніх власників не було. Після зміни власника домоволодіння та смерті чоловіка [PERSON] , його дружина звернулася до геодезиста для того, щоб було зроблено розмежування. Лише після отримання позову вона звернулася до геодезиста і стало відомо, що паркан встановлено не вірно та його було демонтовано. Немає жодного доказу про понесену моральну шкоду. Щодо витрат на правову допомогу і геодезиста: копії квитанцій не завірені належним чином, немає акту виконаних робіт адвоката. Щодо стягнення з відповідачів за витрати часу для досудового врегулювання спору, це оцінюється в 11800 грн., 5 вимог, які направлялися не зрозуміло кому і одна вимога, яку отримала його клієнтка, витрати необґрунтовано проти яких вони заперечують. Зважаючи на вищевикладене та враховуючи те, що огорожа демонтована, предмету позову немає, стягувати моральну шкоду немає за що, просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що позов необґрунтований, моральна шкода не доведена, витрати на правову допомогу не обґрунтовані, предмет позову відсутній, все детально викладено у відзиві на позов, земельна ділянка фактично розділяється навпіл, жоден з геодезистів не погоджується виконати роботи по розподілу земельної ділянки, будинок на двох господарів, його довіритель немає доступу до ділянки позивача, він немає доступу на фактично чужий двір, вважає, що його довіритель фактично не порушував прав позивача, яка вступила у володіння після двох років після встановлення паркану. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що позивачу було відомо про наявність паркану і про те, що він жодного відношення до нього немає, просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Судом встановлено, що на підставі договору дарування земельної ділянки та договору дарування житлового будинку з господарськими побутовими будівлями посвідчених 23.02.2018 Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, [PERSON] належать земельна ділянка за кадастровим №1210100000:09:015:0083, площею 0,0600 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та будинок [ADDRESS] (том 1 а.с.11-14). Згідно кадастрового плану земельної ділянки 1210100000:09:015:0083, опис меж: від А до Б по [ADDRESS] (1210100000:09:015:0068), від Б до В [ADDRESS] , від В до [ADDRESS] , від [ADDRESS] (том 1 а.с.15-17). Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка з кадастровим №1210100000:09:015:0068, розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві власності належить [PERSON] та [PERSON] (том 1 а.с.21-25). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , розташовано житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, власниками якого на праві спільної часткової власності є [PERSON] та [PERSON] з розміром часток кожного по Ѕ ( том 1 а.с.26). Згідно акту відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 07.12.2018, складеного сертифікованим інженером-геодезистом Нестеренко С.Я. , було проведено відновлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 1210100000:09:015:0068) та перевірка місцеположення огорожі між суміжним домоволодінням за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 1210100000:09:015:0083). Межа між домоволодіннями не порушена, положення огорожі співпадає з межею приватизації (том 1 а.с.89). Відповідно до акту обстеження земельної ділянки з метою встановлення правильних меж, виявлення факту захоплення земельної ділянки від 10.03.2020, складеного сертифікованим інженером-геодезистом Мосейчуком А.К. , вбачається, що виконавець Мосейчук А.К. передав, а замовник [PERSON] прийняла на збереження межові знаки, встановлені на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , у кількості 5 штук, кадастровий номер земельної ділянки 1210100000:09:015:0083. Під час виносу межових знаків було помічено, що фактичні межі земельної ділянки не збігаються з межами, які зареєстровані в Державному земельному кадастрі, а саме: паркан між земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] , зміщений між точок 1 та 2 на 0,33 м., тим самим знаходиться на земельній ділянці домоволодіння [ADDRESS] . Площа зайнятої ділянки складає 3 кв.м. (том 1 а.с.19, 20). Матеріалами комплексних топографо-геодезичних робіт щодо обстеження земельної ділянки за адресою [ADDRESS] від 09.02.2021 встановлено, що виступаюча частина огорожі та кадастрова межа утворюють трикутник площею 2,4 кв.м. (том 1 а.с.238-241). Актами складеними квартальним Савлук Є.А. у присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] від 30.03.2021, зафіксовано, що між ділянками, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , та [ADDRESS] , огорожа чи будь-яка інша конструкція відсутня, що також вбачається з наданих фотознімків (том 1, а.с.121, 122, 162-164). Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно вимог ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. У відповідності до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При вирішення спору суд керується вимогами ст.78 ЗК України, якою передбачено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками, і таке право набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них, а Держава, у свою чергу, забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Згідно вимог п. «г» ч.1 ст.91 Земельного Кодексу України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків (ст.152 ЗК України). Відповідно до ч.1 ст.107 Земельного кодексу України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Частиною 3 ст.152 ЗК України передбачені способи захисту прав на земельні ділянки, зокрема: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Приймаючи до уваги, що на момент постановлення рішення по справі спірний паркан демонтовано, що не заперечувалося сторонами в судовому засіданні, тобто відповідачами права позивача не порушуються, тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині поновлення порушеного права володіння земельною ділянкою. Що стосується відшкодування моральної шкоди, суд вважає зазначити наступне. Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Згідно зі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи те, що суд не вбачає порушення прав позивача, за захистом яких спрямоване її звернення до суду, а також відсутність достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження моральної шкоди, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed