Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

28.08.2018 року [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на проживання та користування житловим приміщенням за адресою:[ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [PERSON], яка є неповнолітньою, як єдина спадкоємниця [INFO] отримала у спадок квартиру [ADDRESS]. У даній квартирі до моменту набуття права власності на дане майно був зареєстрований відповідач, [PERSON] Оскільки відповідач не є власником квартири, не проживає у ній, не отримує кореспонденцію, не оплачує житлово-комунальні послуги, то за таких обставин звернулася до суду за захистом свого порушеного права. Ухвалою від 22.10.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. У судовому засіданні позивач [PERSON], яка є матір'ю неповнолітньої [PERSON], позовні вимоги підтримала повністю, покликаючись на мотиви викладені в позові та просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання призначене на 26.11.2018 не прибув, хоча належним чином повідомлявся про час та дату судового засідання, у тому числі через оголошення на сайті судової влади, причини не прибуття суду не повідомив, відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було, а тому за згодою представника позивача, на підставі ст.280, 281 ЦПК України суд проводить заочний розгляд справи. Заслухавши думку позивача, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв'язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із такого. Суд встановив, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON], що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 06.02.2018, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №50819643 від 06.02.2018, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №113055387 від 06.02.2018, копії даних документів долучені до матеріалів справи /а.с.26,27,28/. Зазначена квартира успадкована [PERSON] після смерті батька [PERSON], який помер [INFO], що стверджується свідоцтвом про смерть, копія якого міститься в матеріалах справи /а.с.18/. З наданої суду довідки ЛКП «Рясне 402» від 20.08.2018р. №4283 вбачається, що у квартирі [ADDRESS], загальною площею 51,60 кв.м. зареєстрований відповідач [PERSON], [INFO].н. як піднаймач /а.с.7/. Згідно акту ЛКП «Рясне 402» від 15.08.2018, який долученого до матеріалів справи вбачається, що [PERSON], [INFO].н. зареєстрований за адресою [ADDRESS], та у квартирі не проживає, що підтверджують сусіди: [PERSON] з [NUMBER] та [PERSON] з [NUMBER] /а.с.6/. Позивач також надала суду докази про те, що нею вживалися заходи досудового врегулювання спору, а саме нею скеровувалися листи відповідачу про добровільне зняття з реєстрації /а.с.8-11/. Отже, позивачем надано суду достатніх доказів на підтвердження того, що відповідач протягом тривалого часу, а саме більше одного року, не проживає у квартирі [ADDRESS] Приписами ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом. Згідно ст. 319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст. 321 ч.1 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 9 ч.4 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. При цьому, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає до задоволення, оскільки в судовому засіданні доведено, що відповідач [PERSON] не є власником та не проживає за адресою: [ADDRESS], не надає коштів на утримання даної квартири, а тому в силу формальної реєстрації відповідача у квартирі, яка належить на праві приватної власності [PERSON] відповідач порушує право [PERSON] на володіння, користування та розпорядження належним йому майном, а тому суд приходить до висновку що слід визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] На підставі наведеного, відповідно до ст. 319, 321,383,391,405 ЦК України ст.4,150 ЖК УРСР,

Outcome: approved