Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

27.07.2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом про звільнення з-під арешту 1/3 частини квартири [ADDRESS], яка належить йому на праві власності. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що на час звернення до суду із позовною заявою йому стало відомо про накладення постановою Першої державної виконавчої служби у Малиновському районі м. Одеси серії АВ №984664 від 01.09.2006 року арешту на спірне майно. Арешт був накладений в межах виконавчого провадження №В-9/188, відкритого на підставі виконавчого листа №2-1760, виданого 15.07.2002 року Центральним районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON] боргу у розмірі 1322 грн. на користь СП «УМЗ». Позивач стверджував, що сплатив суму боргу за вказаним виконавчим листом. Після цього він звернувся до Першого Малиновського ВДВС ОМУЮ із заявою про зняття арешту, однак, отримав відмову, у зв'язку із тим, що матеріали виконавчого провадження знищені за закінченням строку їх зберігання, йому було рекомендовано звернутися до суду із даним позовом. Посилаючись на те, що підстави для накладення арешту відсутні, його наявність порушує право приватної власності позивача та іншого способу захисту порушеного права не існує, [PERSON] просив його вимоги задовольнити. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач - Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, повідомлений судом про розгляду справи належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістив. Дослідивши матеріали справи, доводи позивача в обґрунтування своїх вимог, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 20.02.2003 року УЖКГ виконкому Одеської міської ради, [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/3 частина квартири [ADDRESS]. Рішенням Центрального районного суду м. Одеси від 14.06.2002 року по справі №2-1760/2002 з [PERSON] на користь Українсько-Німецько-Голландсько-Датського спільного підприємства «Український Мобільний Зв'язок» був стягнутий борг у сумі 1271 грн., а також витрати по оплаті держмита у сумі 51 грн. Постановою Першої державної виконавчої служби у Малиновському районі м. Одеси №В-9/188 від 28.12.2005 року було відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №2-1760 від 15.07.2002 року, виданого Центральним районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь СП «УМЗ» грошових коштів у розмірі 1322 грн. В процесі примусового виконання зазначеного виконавчого листа №2-1760 постановою Першої державної виконавчої служби у Малиновському районі м. Одеси серії АВ №984664 від 01.09.2006 року був накладений арешт та заборона відчуження на все майно, що належить [PERSON], а саме 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Арешт нерухомого майна був зареєстрований Сьомою одеською ДНК в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 11.09.2006 року, що підтверджується відповідним Витягом №9055348 від 11.09.2006 року. Згідно довідки ПрАТ «МТС України» (попередня назва - ЗАТ «Український мобільний зв'язок») від 18.11.2014 року заборгованість [PERSON] у розмірі 1322 грн. перед ПрАТ «МТС Україна» була погашена ним у повному обсязі, товариство жодних претензій до позивача не має. Першим Приморським ВДВС ОМУЮ позивачеві було відмовлено у знятті арешту з належного йому майна, оскільки виконавче провадження, в межах якого був накладений арешт за постановою державного виконавця 01.09.2006 року знищено за закінченням строку його зберігання. Згідно статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно. Частиною 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Враховуючи, що заборгованість за рішенням суду була сплачена [PERSON], а виконавче провадження, у межах якого був накладений арешт на майно позивача, вже знищено, суд вважає, що підстави для збереження арешту на майно позивача відсутні. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так, за ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Оскільки 1/3 частина квартири [ADDRESS], належить на праві приватної власності [PERSON], а наявність арешту порушує його права як власника на вільне володіння, розпорядження та користування нерухомим майном, суд вважає можливим захистити право власності позивача, та звільнити спірне майно з-під арешту, накладеного постановою Першої державної виконавчої служби у Малиновському районі м. Одеси про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АВ №984664 від 01.09.2006 року.

Outcome: approved