Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

\~\~\~29.03.16 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», [PERSON], в якому просить визнати недійсними пункти 5.1., 5.2 із підпунктами 5.2.1, 5.2.2. та пункт 5.3. Договору іпотеки від 11.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], відповідно до яких встановлено застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, а саме відповідно до п.5.1 сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, п.5.2- позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення на предмет іпотеки, п.п.5.2.1- передача іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотеко держателя у порядку , встановленому законом України «Про іпотеку» , п.п.5.2.2- отримання іпотеко держателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі- продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотеко держателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку», п.5.3- позасудове врегулювання може бути застосовано сторонами в будь-який момент звернення стягнення на предмет іпотеки, але в будь-якому разі лише до моменту набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. \~\~\~У судові засідання призначені на 18.05.16 року та 23.06.2016 року, позивач та її представник, які належним чином були повідомлені по час і місце судового засідання, не зявились, заяв та клопотань про залишення позову без розгляду або відмови у позові не надавали. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Таким чином суд вважає, що подальше відкладення судових засідань можуть порушувати права позивача на своєчасний розгляд і вирішення справи, вирішив закінчити розгляд справи на підставі наданих суду письмових доказів. Представник відповідача ТОВ «Кей-Колект» надав до суду заяву в якій позовні вимоги н визнає в повному обсязі, просить у позові відмовити та розглядати справу за відсутністю представника ТОВ «Кей-Колект». Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином причини неявки суду невідомі. Третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилась, повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі. Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав: Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту передбачені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд приймає до уваги той факт, що на підставі договору Факторингу №4, ПАТ «УкрСиббанк» -правонаступник ВАТ «УкрСиббанк», яке в свою чергу є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк» відступило право вимоги за кредитним договором №11326130000 та на підставі договору про право відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 11.06.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області відступило право вимоги за договором іпотеки від 11.04.2008року ТОВ «Кей-Колект», відповідно до якого в іпотеку передано нерухоме майно, а саме квартира [ADDRESS]. Так судом встановлено наступне: \~ що 11.04.2008р. між [PERSON] та ВАТ «УкрСиббанк» укладено кредитний договір №11326130000 та №11326148000, за умовами якого банк зобовязався видати позичальнику на поточні потреби грошовий кредит, а позичальник повернути кредит та сплатити відповідні проценти за користування. На даний час у відповідача [PERSON] існує заборгованість за кредитним договором, яка станом на 05.01.2016 року ставить 49447,69 дол. США, що є заборгованістю за тілом кредиту та 7204,14 дол. США, що є заборгованістю по процентам. заборгованість \~\~\~\~З метою забезпечення виконання позичальником зобовязань за вказаними кредитними договорами між ВАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки від 11.04.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON]. Предметом іпотеки є квартира [ADDRESS], загальною площею 56,0 кв.м, житловою площею 40,7 кв., що складається з 1- коридор, 2,4,5- житлові, 3-кладова, 6-кухня, 7-ванна, 8-туалет та належить [PERSON] на підставі договору купівлі- продажу від 11.04.2008 року за реєстровим номером 1747, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів згідно з Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів №5768342 від 11.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON]. \~\~\~\~У вказаному договорі іпотеки від 11.04.2008 року міститься застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про прийняття іпотекодержателем предмета іпотеки у власність, а саме у п.5.1 «сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання», п.5.2- «позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення на предмет іпотеки», п.п.5.2.1- «передача іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотеко держателя у порядку , встановленому законом України «Про іпотеку»», п.п.5.2.2- «отримання іпотеко держателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі- продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотеко держателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»», п.5.3- «позасудове врегулювання може бути застосовано сторонами в будь-який момент звернення стягнення на предмет іпотеки, але в будь-якому разі лише до моменту набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки». Крім того, під час розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 24.10.1980 року перебувають у шлюбі, що підтверджується даними свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЖД №460873. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.2 ст. 60 СК). Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою ( ч.1 ст. 65СК). Відповідно до вимог ст. 578 ЦК, майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників. Частиною 2 ст. 65 СК України визначено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір іпотеки підлягає нотаріальному посвідченню, а іпотека як обтяження нерухомого майна державній реєстрації, згода другого з подружжя, відповідно до п.2 ч.3 ст. 65СК , повинна бути нотаріально засвідчена. Однак такої згоди [PERSON] не надавала. Частинами 1, 2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (в ред., що діяла на час виниклих правовідносин), сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотеко держателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Зважаючи на те, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя є окремим від іпотечного договором, який потребує нотаріального посвідчення, на його укладення повинна бути також надана нотаріально засвідчена згода другого з подружжя, якщо предметом цих договорів є спільне майно. Прирівнювання до договору про задоволення вимог іпотекодавця також відповідного застереження про це в іпотечному договорі (ч.2 ст.36 ЗУ «Про іпотеку») потребує під час укладення іпотечного договору щодо спільного майна отримання окремої згоди другого з подружжя на включення до цього договору іпотеки відповідного застереження. Відсутність такої згоди дає можливість визнати договір про задоволення вимог іпотекодавця і відповідного застереження недійсним, а в разі звернення стягнення на їх підставі оскаржити таке стягнення в суді. Згідно із чинним законодавством іпотекою забезпечуються виключно реально існуючі зобовязання або вимоги, які можуть виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Питання про визначення дійсності правочину повязується з моментом його вчинення відповідно до ст.ст.205,210 ЦК. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК). Як передбачено ст. 627 ЦК України (в ред., що діяла на час виниклих правовідносин), відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України. За змістом ст.ст. 215, 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. Таким чином, зясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд вважає, що права та інтереси позивача [PERSON], в частині визначених у іпотечному договорі від 11.04.2008р. застережень про задоволення вимог іпотекодавця, - порушені і підлягають захисту, а тому позовні вимоги слід задовольнити. На підставі викладеного та,

Outcome: approved