Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

28 листопада 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про звільнення батька неповнолітньої дитини від сплати аліментів та сплати заборгованості за аліментами, стягнення аліментів з матері, просив: звільнити його від сплати аліментів та заборгованості по аліментам, починаючи з березня 2007 року, що стягується на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 квітня 2007 року по справі № 2-24, на користь [PERSON] , на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 23 березня 2007 року і до повноліття дитини. Стягнути щомісячно із [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від усіх видів її доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 листопада 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Обґрунтовуючи підстави звернення з позовом до суду, посилається на наступне, що за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 квітня 2007 року по справі 2-2493 з позивача стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини з усіх видів його заробітної плати, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішення набрало законної сили та перебуває на виконанні у Дніпровському районному відділі державної виконавчої служби м. Києва Дніпровського управління юстиції в м. Києві. В літку 2016 року, в період шкільних канікул сина [PERSON] , дитина відпочивала у бабусі та дідуся, батьків відповідача. У серпня 2016 року, напередодні шкільного навчального року, дитина повернулася додому, то дізналася що його матір переїхала жити до іншого чоловіка, адресу свого нового помешкання не повідомила, й син залишився без материнського піклування. Позивач, порадившись із батьками відповідачки, разом прийняли рішення, що дитині краще деякий час залишитись із бабусею та дідусем, а коли батько облаштує усі умови для проживання сина, переїхати до батька. Позивач завжди опікується навчанням та розвитком дитини, станом здоров`я сина, завдяки чому дитина завжди доглянута, отримає належну освіту й необхідний медичний огляд. З червня 2017 року син постійно проживає із позивачем та знаходиться на його повному утриманні. 23 червня 2017 року батьки відповідачки звернулися до Дніпровського Управління поліції ГУ НП у м. Києві із заявою № 498-71 про розшук відповідачки. За вказаною заявою розпочато досудове розслідування. Відповідачка на прохання позивача у серпні 2016 року не відкликала виконавчий лист, хоча дитина була на повному утриманні позивача, а мати відмовлялася від надання допомоги на утримання їхньої спільної дитини, а з червня 2017 року фактично зникла, не повідомивши своє місце знаходження, навіть рідним батькам. Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментам вбачається, що позивач аліментів не сплачував та начебто станом на 01 вересня 2018 року має заборгованість 86161,17 гривень, яку позивач не визнає та намагається довести державному виконавцю, що за весь час проживання сина із відповідачкою усі платежі сплачувалися ним вчасно та у повному обсязі. Так у відповідно до довідки - розрахунку заборгованості по аліментам станом на 01 лютого 2018 року, складеної державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Дніпровського управління юстиції в м. Києві Коломоєць І.М. позивач має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини починаючи з 2011 року 43 153,46 гривень, та станом на 01 січня 2010 року 16 071,73 що разом складає 59 225,19 гривень. А відповідно до довідки - розрахунку заборгованості по аліментам станом на 01 вересня 2018 року, складеної державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Дніпровського управління юстиції в м. Києві Коломієць І.М., позивач має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини починаючи з 23 березня 2007 року до 01 вересня 2018 року, яка на його думку складає 86 161,17 гривень, тому просить задовольнити позовні вимоги. 29 грудня 2018 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у даній справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. На підставі ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі, від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 10 липня 2003 року. (а.с.21) Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 квітня 2007 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . ( а.с.22) 18 квітня 2007 року Дніпровського районного суду м. Києва ухвалено рішення, яким присуджено стягнення з [PERSON] аліменти в розмірі ј частини з усіх видів заробітної плати, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина [PERSON] , [INFO] до його повноліття на користь матері [PERSON] починаючи з 23 березня 2007 року. 22 вересня 2011 року старшим державним виконавцем Рибалко І.М. Відділу виконавчої служби Дніпровського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 28833608, на підставі виконавчого листа № 2-2494 від 18 квітня 2007 року виданого Дніпровським районним судом м. Києва. (а.с.27) Відповідно довідки - розрахунку заборгованості по аліментам, складеної головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Коломієцем І.М., позивач має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини [PERSON] , згідно статистичних даних з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року прожитковий мінімум 30% на дитину від 6 до 18 років складає - 2027,00 гривень. Заборгованість станом на 01 лютого 2018 року становить 59 225,19 гривень. (а.с.50-51) Відповідно довідки - розрахунку заборгованості по аліментам, складеної головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Коломієцем І.М., позивач має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини [PERSON] , згідно статистичних даних з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року прожитковий мінімум 30% на дитину від 6 до 18 років складає - 2027,00 гривень. Заборгованість станом на 01 вересня 2018 року становить 86161,17 гривень. (а.с.52-54) Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Процесуальними нормами ч. 4 ст. 273 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Захист же цивільних прав, які випливають із сімейних правовідносин, передбачений спеціальним законом - Сімейним кодексом України. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. В матеріалах справи міститься довідка видана 12 березня 2018 року Виконавчим комітетом Розсішківською сільською радою, про те, що дійсно [PERSON] , [INFO] , з 25 серпня 2016 року по 15 червня 2017 року проживає (без реєстрації), з бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . (а.с.28) 12 березня 2018 року Відділом освіти Христинівської районної ради Черкаської області, Розсішською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів, видано довідку про те, що [PERSON] дійсно навчається з 01 вересня 2016 року по 04 липня 2017 року у Розській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів Христинівської районної ради Черкаської області. (а.с.28) 04 червня 2018 року Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією винесено розпорядження № 315, яким визначено місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] (дата народження: [INFO] , свідоцтво про народження дитини серія [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис від 10 липня 2003 року № 1523) з батьком [PERSON] . (а.с.33) 05 квітня 2018 року за підписом директора Середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 146 м. Києва, видано довідку [PERSON] , в тому що він дійсно є учнем 9-а класу середньоосвітньої школи № 146 Дніпровського району м. Києва, довідка видана за вимогою батька. (а.с.32) Враховуючи вищенаведене, після ухвалення судом рішення, яким присуджено позивачу до сплати аліменти на утримання неповнолітю дитини, суттєво змінились обставини у батьків дитини, наразі дитина постійно проживає з батьком та перебуває на його повному утриманні, тому суд приходить до висновку, що сукупність вказаних обставин дає право на звільнення батька від сплати аліментів присуджених на користь матері дитини, з якою дитина вже не проживає, з моменту прийняття рішення органом опіки та піклування про визначення місця проживання дитини з батьком. За таких обставин, суд вважає, що позивачем правомірно пред`явлені вимоги до відповідача з приводу звільнення його від сплати аліментів, крім того, відповідач в межах даного спору не скористалась процесуальним правом надати докази, які спростовують позицію позивача та сам факт проживання дитини разом з батьком, як і наявність спорів між батьками дитини щодо визначення місця проживання дитини з одним із батьків. Крім того, позивачем заявлено позовну вимогу про звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, за період з березня 2007 року, що стягуються на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 квітня 2007 року. Як убачається з матеріалів справи, на примусовому виконанні в Дніпровському районному відділі державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві знаходиться виконавче провадження №28833608, щодо примусового виконання виконавчого листа №2-2494 від 18 квітня 2007 року виданого Дніпровським районним судом м. Києва. 22 вересня 2011 року старшим державним виконавцем Відділу виконавчої служби Дніпровського управління юстиції Рибалко І.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 28833608, на підставі виконавчого листа № 2-2494 виданого 18 квітня 2007 року. (а.с.27) Відповідно до довідки - розрахунку заборгованості по аліментам, складеної головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Коломієцем І.М., позивач має заборгованість станом на 01 вересня 2018 року в розмірі - 86161,17 гривень. (а.с.52-54) За змістом положень ст. 195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Оскільки заборгованість по аліментам виникла при примусовому виконанні рішення про стягнення аліментів та повинна стягуватися державним виконавцем в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», наявність заборгованості не потребує ухвалення судом рішення про її стягнення. Положеннями статті 194 СК України врегульований порядок стягнення аліментів за виконавчим листом та заборгованості за аліментами в примусовому порядку, яка виникла внаслідок невиконання рішення суду про стягнення аліментів. Вимога позову про стягнення заборгованості вже нарахованих до стягнення аліментів фактично є вимогою про подвійне стягнення існуючої заборгованості. Частина 4 ст. 195 СК України передбачає лише обчислення розміру заборгованості за аліментами судом, за наявності спору щодо розміру такої заборгованості, який в даній справі відсутній. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, що чи мають обставини, на які посилається платника аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Однак суд не погоджується з доводами позивача про звільнення його від заборгованості по аліментам за весь період, починаючи березня 2007 року по теперішній час, оскільки позивачем не доведено, що заборгованість по сплаті аліментів виникла у зв`язку з його хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Крім того, позивач не звертався до суду з позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів, сам по собі факт звільнення позивача від сплати аліментів, що є предметом даного спору, що не є безумовною підставою про звільнення [PERSON] сплати заборгованості по аліментам яка виникла під час проживання дитини з матір`ю, тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за аліментами, що станом 01 вересня 2018 року становить в сумі 86161,17 грн. задоволенню не підлягають. Крім того, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від усіх видів її доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею кошів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно положень ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружин, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, утому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з положень ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, судовий (спірний) спосіб виконання обов`язку утримувати дитину, тобто стягнення аліментів на підставі рішення суду, є можливим у разі відсутності домовленості (договору) між батьками про сплату аліментів. Виходячи з положень статей 181, 182 Сімейного кодексу України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов`язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за №3 «Про застування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Судом встановлено, відповідно до розпорядження від 04 червня 2018 року виданою Дніпровським районним в місті Києві державною адміністрацією, визначено місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] (дата народження: [INFO] , свідоцтво про народження дитини серія [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис від 10 липня 2003 року № 1523) з батьком [PERSON] . (а.с.33) При визначенні розміру аліментів на утримання дітей, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що неповнолітня дитина проживає разом з батьком, перебуває на його утриманні, відповідно до вимог сімейного законодавства має право на отримання матеріальної допомоги з боку своїх батьків. Відповідач [PERSON] , мати дитини, є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було, тому в сукупності оцінених судом доказів, є підстави вважати, що відповідач спроможна надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Тому враховуючи матеріальне становище відповідача, визначення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини у відповідній частці від заробітку (доходу) батька дитини узгоджується з положеннями ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України) Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України) З огляду на викладене, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, у зв`язку з чим суд присуджує до сплати аліментів відповідачу, починаючи з 28 листопада 2018 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн. 80 коп., оскільки позивач звільнений від сплати судових витрат за подання позову про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704, грн. 80 коп. які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду. Враховуючи викладене та

Outcome: partial