Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

29.07.2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати укладений 14.09.2014 року між ним та відповідачем договір по виготовленню та встановленню металопластикових дверей (далі - Товар) та стягнути з відповідача на його користь вартість сплачених послуг в сумі 10 000 грн., пеню за невиконання умов договору в сумі 5 000 грн. та судові витрати, понесені ним при подачі позову до суду. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до умов укладеного договору він свої зобов'язання перед відповідачем виконав в повному обсязі та перерахував йому обумовлену суму в розмірі 10 000 грн. Відповідач, в свою чергу, порушив свої договірні зобов'язання та ухиляється від їх виконання, у визначений строк не виготовив і не передав йому у власність Товар. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідача в судове засідання не прибув, про час та місце судового розгляду був повідомлений вчасно та належним чином, зокрема судову повістку отримав особисто 05.09.2015 року. Про причини неявки до суду відповідач не повідомив, заперечення проти позову не подав, а тому суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Заслухавши усні пояснення позивача та дослідивши письмові матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст. 3 ЦК), яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 статті 626 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Крім того, ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 14.09.2014 року між сторонами був укладений договір індивідуального підряду 730 (далі - Договір), за яким [PERSON], з однієї сторони, доручив, а фізична особа-підприємець [PERSON], з другої, зобов'язався організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій Vikra-3 загальною площею 831 м2 на суму 10 000 грн. з розстроченням платежу. Термін дії Договору - до повного виконання сторонами всіх зобов'язань. Згідно умов Договору відповідач зобов'язався передати у власність позивача виготовлений Товар на протязі 30 робочих днів з моменту укладення Договору, тобто до 16.10.2014 року, а за порушення його умов - сплатити неустойку в розмірі 0,1 % від вартості Договору за кожний робочий день прострочки. Пунктом 3.9 Договору передбачено, що зобов'язання виконавця, відповідача по справі, вважаються виконаними в повному об'ємі після підписання замовником, позивачем по справі, акту прийому-передачі Товару. Договір підписаний обома сторонами, отже вони узгодили всі істотні його умови та прийняли на себе виконання зобов'язання. Статтею 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Позивач, як замовник, виконав покладені на нього Договором зобов'язання в частині повної оплати Товару, зокрема останній платіж ним було внесено 13.05.2015 року, що підтверджується відповідними квитанціями та чеками. Відповідач, як виконавець, не виконав належним чином свої зобов'язання та у встановлений Договором строк не виготовив та не передав у власність позивача Товар. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов'язання (неналежне виконання). При порушенні зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Відповідачем, стороною по справі, не заперечувався, як факт укладення Договору, так і факт невиконання взятих на себе зобов'язань по Договору перед позивачем. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 29 травня 2013 року №6-39цс13, зобов'язання сторін за договором припиняються з моменту їх належного виконання. Оскільки відповідач не виконав умови Договору, що призвело до порушення права позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання обумовленого Договором Товару, то це дає право позивачеві на розірвання даного Договору та повернення внесених ним коштів в сумі 10 000 грн. і стягнення з відповідача неустойки. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов'язання має виконуватись відповідно до умов договору і вимог закону та припиняються з моменту їх належного виконання, а тому суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підтверджуються належними доказами. В той же час, при визначені суми неустойки, позивачем було допущено помилку в її вирахуванні. Оскільки кількість прострочених робочих днів складає 210, розмір неустойки в такому разі становитиме не 5 000 грн., як зазначено в позові, а - 2 100 грн. (10 000 грн. х 0,1% х 210 днів). Правильність проведеного розрахунку щодо визначення розміру неустойки відповідачем не спростована, будь-яких клопотань на його спростування ним не заявлено, як і не було надано власного розрахунку, що свідчить про погодження з вказаною сумою. З відповідача також належить стягнути судовий збір, понесений позивачем при подачі позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial