Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

28.03.2017р. позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою про зменшення розміру аліментів, відповідач [PERSON] В обґрунтування свої вимог посилався та те, що на підставі рішення Харцизького міського суду від 19.03.2007р. з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON], 23.01.2004р.н. в розмірі 1/4 частини заробітку. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15.02.2017р. з позивача на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дітей [PERSON], 07.08.2009р.н. та [PERSON], 27.10.2011р.н. в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України для кожної дитини відповідного віку, зазначене рішення не оскаржувалось та набрало законної сили 17.03.2017р., вважає, що ця обставина свідчить про зміну матеріального стану. Також вважає, що діти отримують не однаковий розмір матеріального забезпечення, що також, на думку позивача, є підставою для зменшення розміру аліментів. Сімейний стан змінився, оскільки позивач одружився вдруге та від шлюбу народилось двоє дітей. Просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі рішення Харцизького міського суду від 19.03.2007р. на користь відповідачки [PERSON] на утримання дитини [PERSON], 23.01.2004р.н. з 1/4 частки до 1/6 частки всіх видів заробітку щомісячно. Позивач був відсутній в судовому засіданні, але через канцелярію суду надав заяву від 26.06.2017р. про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання без поважної причини не з'явилась, хоча про дату, час, та місце слухання справи була повідомлена належним чином, через оголошення в газеті «Урядовий Курєр» № 113 від 20.06.2017 року. Заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст.158, ст.169, ст.197, ст.224 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності сторін та без фіксування судового засідання технічними засобами на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, заяви від сторін, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] є батьком дитини [PERSON], 23.01.2004р.н., підтверджується копією свідоцтва про народження дитини виданого 18.02.2004р. виконкомом Іловайської міської ради міста Харцизька Донецької області, актовий запис №16 (а.с.7). Відповідно до копії виконавчого листа від 19.03.2007р. з позивача на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON], 23.01.2004р.н. у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.03.2007р. та до повноліття дитини (а.с.11). Згідно копії свідоцтва про шлюб виданого 11.04.2009р. виконкомом Іловайської міської ради міста Харцизька, позивач [PERSON], одружився на гр.[PERSON], яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Сембеда» (а.с.10). Від зазначеного вище шлюбу у позивача народилось двоє дітей [PERSON], 07.08.2009р.н., відповідно до копії свідоцтва про народження виданого 18.08.2009р. виконкомом Іловайської міської ради м.Харцизька Донецької області, актовий запис № 116(а.с.8) та [PERSON], 14.10.2011р.н., відповідно до копії свідоцтва про народження виданого 20.10.2011р. виконкомом Іловайської міської ради м.Харцизька Донецької області, актовий запис №135(а.с.9). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15.02.2017р. з позивача [PERSON] на користь гр.[PERSON], 13.03.1985р.н. стягнуті аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів на утримання дітей [PERSON], 07.08.2009р.н. та [PERSON], 14.10.2011р.н., рішення набрало законної сили 17.03.2017р (а.с.12). Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із роз'ясненням постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, зокрема, пунктом 23, передбачено, що відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Таким чином, статтею 192 СК України, встановлені обставини, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів: зміна матеріального стану платника або одержувача аліментів, зміна сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення здоров'я когось з них, інші випадки, передбачені цим Кодексом. З системного аналізу зазначених норм СК України, якими визначені питання, що мають враховуватися при визначенні розміру аліментів, їх зміні та інше (ст.ст.182, 188, 190, 192 СК України) вбачається, що в разі вимоги позивача про зміну розміру аліментів у вигляді їх зменшення, останній має довести в суді обставини, які виникли після ухвалення попереднього рішення суду та негативно впливають на здатність сплачувати аліменти в раніше стягнутому розмірі. На даний час позивач є працездатною особою, сплачує аліменти на користь [PERSON] в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходів на утримання дитини [PERSON], також сплачує аліменти на користь своєї дружини [PERSON] в розмірі 1/3 частини від всіх видів доходів на утримання дітей [PERSON] та [PERSON], вважає, що його сімейний стан змінився після реєстрації шлюбу та народження двох дітей, діти отримують не однаковий розмір матеріального забезпечення, у зв`язку з чим він і просить суд зменшити встановлений судом розмір аліментів з 1/4 частини всіх видів заробітку на 1/6 частину на утримання дитини [PERSON] Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В супереч цих вимог, позивачем не надано жодного доказу, які б підтверджували неможливість сплачувати аліменти у визначеному судом розміру (зменшення його заробітку, як і розміру його доходу взагалі, погіршення стану здоров`я, тощо, з дня призначення аліментів та на час подачі позову до суду), він фізично здоровий і може працювати, а той факт, що діти отримують не однаковий розмір матеріального забезпечення від позивача не є підставою для зменшення розміру аліментів. Згідно копії свідоцтва про шлюб (а.с.10), позивач одружений на гр.[PERSON], а відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто діти [PERSON], 07.08.2009р.н. та [PERSON], 14.10.2011р.н. утримуються як батьком так і матірю. Крім цього, при розгляді цивільної справи у Красноармійському міськрайонному суді Донецької області за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON], про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, гр. [PERSON] надав до суду заяву про визнання позовних вимог. Тобто з часу стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON], а це з 02.03.2007р. по день винесення рішення Красноармійським міськрайонним судом 15.02.2017р., позивача влаштовувала частина стягнення аліментів в розмірі 1/4, хоча друга та третя дитина народились у 2009р. та у 2011р. та з того часу позивач також утримував своїх дітей. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Батьки дитини мають рівні обов'язки з надання утримання дитині, що передбачено ч. 1ст. 141 Сімейного кодексу України. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи викладене, та насамперед інтереси дітей, суд вважає, що розмір аліментів, які стягуються з позивача на користь відповідача на утримання дитини [PERSON], 23.01.2004р.н., згідно рішення суду, не є значним, та таким, що ставить в тяжке матеріальне становище позивача, а обставини, наведені ним на підставу зменшення розміру аліментів, не свідчать про необхідність зміни їх розміру в сторону зменшення. Суд, також звертає увагу на те, що позивач, працездатний, отже спроможний сплачувати аліменти на утримання дітей щомісячно у розмірі, визначеному попереднім рішенням суду, а тому його посилання у позовній заяві на погіршення його майнового стану, а також на те, що діти отримують не однаковий розмір аліментів, не можуть бути підставою для зменшення раніше стягнутого з нього розміру аліментів. Отже суд вважає заявлені позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено неможливість сплати аліментів за попереднім рішенням суду, а також погіршення матеріального стану, тому підстави, щодо зменшення розміру аліментів відсутні. На підставі ст.ст.141,180,188,190,192 Сімейного Кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.10,11,60,209,212,213,214,215 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed