Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

27.02.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 37153,91 грн. 23.03.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та справу призначено до судового розгляду. Заочним рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 18.07.2018 року позов задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 34908,49 грн. та судові витрати в розмірі 1762 грн. 11.11.2019 року відповідач звернулася до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області із заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою Апостолівського районного суду від 21.01.2020 року заочне рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 18.07.2018 року скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку на 09-30 год. 25.02.2020 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 13.11.2007 року відповідач звернулася до банку та підписала Заяву № б/н, згідно якої отримала кредит у розмірі 250,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 15.01.2018 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 37153,91 грн., яка складається з наступного: 11085,17 грн. тіло кредиту, 13851,51 грн. нараховано відсотків за користування кредитом, 9971,81 грн. нараховано пені, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1745,42 грн. - штраф (процентна складова), в зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати по справі в розмірі 1762 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату та час судового розгляду позивач повідомлений належним чином, в матеріалах справи є заява про розгляд справи у відсутності представника АТ КБ «ПриватБанк», в якій також зазначено, що позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] отримала позовну заяву з додатками 24.04.2018 року (а.с.47), у визначений судом строк відзив на позов не надала. У судовому засіданні 02.11.2020 року відповідач позов не визнала та пояснила, що вона взагалі не пам`ятає, що було у 2007 році, в тому числі не пам`ятає, чи отримувала вона кредитні кошти в Приватбанку та чи отримувала банківську картку. Також пояснила, що ніяких договорів чи заяв у позивача вона не укладала та не підписувала і якщо позивач стверджує, що вона отримала кошти, то має надати до суду оригінали документів. Доказів на підтвердження заперечень проти позову на даний час у неї не має. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача адвокат Лепеха О.В. підтримав позицію відповідача та просив відмовити у задоволенні позовних вимог в зв`язку з їх недоведеністю та необґрунтованістю. Судом було роз`яснено відповідачу положення ЦПК України щодо порядку та строку надання доказів, можливість призначення у справі почеркознавчої експертизи та надання вільних зразків підпису. За клопотанням представника відповідача у справі оголошено перерву до 10-30 год. 17.11.2020 року. У судове засідання 17.11.2020 року відповідач та її представник не прибули, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується розпискою, долученої до матеріалів справи. Відповідач надіслала клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку із запровадженням в Україні карантину та в зв`язку з її хворобою, при цьому вказала про надання нею довідки в наступне судове засідання. У справі було оголошено перерву до 09-30 год. 26.01.2021 року, про що учасники справи повідомлені належним чином. Відповідач 25.01.2021 року повторно надіслала до суду клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку із запровадженням в Україні карантину та в зв`язку з її хворобою, при цьому вказала про надання нею довідки в наступне судове засідання. Докази на підтвердження поважності неприбуття в судові засідання 27.11.2020 року та 26.01.2021 року відповідач до суду не надала. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не прибув, подавши до канцелярії суду клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з хворобою відповідача. На підставі викладеного суд доходить висновку про неприбуття відповідача та її представника в судове засідання без поважних причин та можливість розгляду справи у відсутність вказаних учасників справи відповідно до приписів п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України. Станом на 26.01.2021 року ні відповідач, ні її представник клопотання про долучення доказів та/або їх витребування, призначення у справі судової експертизи тощо до суду не надали, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.\~ Згідно ч.1\~ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч.1\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно\~до ст.6\~цього\~Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 13.11.2007 року між АТ КБ «ПриватБанк та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання заяви про надання банківських послуг щодо надання їй кредитної картки зі встановленням кредитного ліміту 250 грн. У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Згідно вищевказаної заяви від 13.11.2007 року сторони обумовили, що базова процентна ставка по кредитному ліміту на момент підписання договору складає 1,9% в місяць з розрахунку 360 днів на рік. До кредитного договору банк додав довідку про умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем 13.11.2007 року. Згідно вказаної довідки базова процентна ставка в місяць, що нараховується на залишок заборгованості з розрахунку 360 днів на рік, становить 1,9% відсотків, процентна ставка в місяць на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування становить 2,65%. Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання перед позичальником виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти, однак позичальник взяті на себе за кредитним договором зобов`язання належним чином не виконала, що призвело до утворення заборгованості. Зокрема, станом на 15.01.2018 року відповідач має заборгованість за кредитним договором у розмірі 37153,91 грн., яка складається з наступного: 11085,17 грн. тіло кредиту, 13851,51 грн. нараховано відсотків за користування кредитом, 9971,81 грн. нараховано пені, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1745,42 грн. - штраф (процентна складова). При цьому відповідачем в розумінні положень ст.ст.12,81 ЦПК України наданий банком розрахунок суми заборгованості належними та допустимими доказами не спростовано, а також не надано доказів на підтвердження належного виконання зобов`язань за договором. \~Так,\~статтею 509 ЦК України\~визначено, що зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання)\~(ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України). Крім того, відповідно до вимог частини 1, 4 ст.631\~ЦК\~України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Таким чином, суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № б/н від 13.11.2007 року в сумі 34908,49 гривень, яка складається з наступного: 11085,17 грн. тіло кредиту, 13851,51 грн. відсотки за користування кредитом, 9971,81 грн. пеня. Вирішуючи позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафів, суд вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.549\~ЦК\~України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст.61\~Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Положеннями пунктів 1.1.5.20, 1.1.5.21, 2.1.1.7.6., 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг визначена відповідальність позичальника за неналежне виконання обов`язків відповідно до законодавства України та умов договору, зокрема, у вигляді штрафу та пені (а.с.15,19,21). Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549\~ЦК\~України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.\~61\~Конституції\~України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 р. № 6-2003цс15. У зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити. Заперечуючи проти позову, відповідач пояснювала в судовому засіданні, що ніяких договорів чи заяв у позивача вона не укладала та не підписувала, кредитні кошти не отримувала. Відповідно до частини першої\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У частині другій\~статті 78 ЦПК України\~визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою\~статті 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Заперечення відповідача проти позовних вимог суд відхиляє як необґрунтовані, оскільки в порушення вимог ст.81 ЦПК України відповідачем не надано докази на підтвердження своїх заперечень, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, доводи відповідача щодо неотримання кредитних коштів спростовуються дослідженими в судовому доказами, в тому числі розрахунками заборгованості за договором між сторонами від 13.11.2007 року (а.с.4-7), довідкою про отримання відповідачем платіжних карток з терміном дії останньої картки до травня 2019 року (а.с.124), випискою по банківському рахунку на ім`я відповідача за період з 13.11.2007 року по 02.12.2019 року (а.с.114-120), з якого вбачається, що відповідач активно користувалася банківськими картками, виданими позивачем. Також суд відхиляє як необґрунтовані посилання відповідача на пропуск позивачем позовної давності з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачем 01.01.2018 року сплачено 100 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитом, позивач звернувся з даним позовом 27.02.2018 року, отже, позовна давність позивачем не пропущена. В порушення вимог ч.1 ст.81, ч.3 ст.83 ЦПК України відповідачем не наданого жодного належного та допустимого доказу на спростування доводів позивача. \~ \~ \~ \~Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1655,51 грн. (34908,49х1762:37153,91). \~ \~ \~ \~

Outcome: partial