Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

28 грудня 2016 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась [PERSON] до ДМР, Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, третя особа - департамент благоустрою та інфраструктури Дніпропетровської міської ради, про визнання права власності. В обґрунтування позову зазначено, що позивач в 2015 році придбав у власність житловий будинок та земельну ділянку. В 2016 році у позивача виник намір переобладнати житловий будинок, шляхом знесення старого та побудови нового будинку. Позивачем було здійснено всі необхідні дії спрямовані на знесення старого та побудову нового будинку, направленні відповідні документи, отриманні необхідні відповіді. Проте, відповідач Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області відмовив у видачі будівельного паспорту на новий будинок, через, що позивач позбавлений можливості ввести даний об'єкт в експлуатацію. Позивачка просить суд визнати за нею право власності на нерухоме майно самочинне збудоване, а саме: літ.Д-2 - житловий будинок, у тому числі під літ.Д-2 цокольний поверх загальною площею 299,2 кв.м., житловою площею 96,4 кв.м., літ.д, літ.д1 - ганки, літ.д2 - вхід в підвал, літ.Е - гараж, літ.е - ганок, № 1-4 - споруди, що розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с. а.с. 2-5, 40-43). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, позов просив задовольнити. Вказав, що у зв'язку з відмовою відповідача, позивач не має змоги ввести збудований об'єкт в експлуатацію. Після визнання права власності в судовому порядку позивачка звернеться у встановленому порядку для приймання в експлуатацію об'єкту самочинного будівництва. Представники відповідача Дніпровської міської ради проти задоволення позову заперечувала, вказувала, що позивачем не було одержано необхідні документи для початку будівництва, що виключає можливість визнання за позивачкою права власності на самочинне будівництво. Представник відповідача Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області та третьої особи у судові засідання не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. 14 серпня 2015 року [PERSON] придбала в [PERSON] житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 14 серпня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Отроцюк О.В., реєстровий № 1552 (а.с.6-7). 14 серпня 2015 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 42289572, сформованого 14 серпня 2015 року (а.с.8). 14 серпня 2015 року [PERSON] придбала в [PERSON] земельну ділянку [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 14 серпня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Отроцюк О.В., реєстровий № 1555 (а.с.9-10). 14 серпня 2015 року за [PERSON] було зареєстрована земельна ділянка за адресою [ADDRESS], площею 0,0553 га, кадастровий № [NUMBER], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 703064212101, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 42291975, сформованого 14 серпня 2015 року (а.с.11). В судовому засідання представника позивача вказав, що у позивачки виник намір переобладнати житловий будинок, який розташований на земельній ділянці, шляхом знесення старого та побудови нового будинку. 22 серпня 2016 року позивачем було отримано лист № 03/117 від Комунального підприємства «Дніпропетровська дирекція будівництва метрополітену» ДМР щодо можливості розміщення об'єкта будівництва на земельній ділянці по [ADDRESS] (а.с.31). З матеріалів справи вбачається, що домоволодіння розташоване за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON], а саме житловий будинок літ. А-1 з прибудовою літ. а-1, сарай літ. Б, гараж, літ. В, вбиральня літ. Г, споруди № 1-8, мостіння І, ІІ були знесені, що підтверджується актом про знесення будівель від 02 грудня 2016 року, складеного інженером з ІНМ Гаврішевським Ю.О. (а.с.12). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про основи містобудування», Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво об'єкту нерухомості вимагає розробки і затвердження у встановленому порядку компетентними органами проекту його будівництва та отримання дозволів і узгоджень у відповідних органів та служб на здійснення будівельних робіт. Відповідно до ч.5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування. У відповідності до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Постанови КМУ «Про затвердження порядку об'єктів будівництва до IV і V категорій складності» від 27 квітня 2011 року № 557, об'єкт самочинного будівництва позивача відносить до І-ІІІ категорії складності. Згідно ст. 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (далі - будівельний паспорт). Будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 300 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки. Надання будівельного паспорта здійснюється уповноваженим органом містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження відповідної заяви та пакета документів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Позивач звернувся до Департаменту благоустрою та інфраструктури ДМР для отримання будівельного паспорту забудови земельної ділянки. 18 жовтня 2016 року позивач отримав лист від Департаменту благоустрою та інфраструктури ДМР в якому зазначено, що надати будівельний паспорт на вказаний об'єкт неможливо оскільки згідно топографо-геодезичної зйомки від 23 вересня 2016 року на земельній ділянці по [ADDRESS] вже здійснено будівництво житлового будинку та господарської будівлі (а.с.30). Відповідно до п.1 ч.1 ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об'єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України. Згідно ч.1 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I-III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. З матеріалів справи вбачається, що позивачем була подана декларація про готовність до експлуатації об'єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта (а.с.48-49). Листом від 28 грудня 2016 року № ДП 152163631267 Управління Державного архітектурно-будівельного контролю ДМР повернуло вказаний документ на доопрацювання, через те, що в пункті 1 помилка у слові - Центральному; у пункті 3 відсутній номер та дата повідомлення про початок виконання будівельних робіт; у пункті 5 відсутня дата номеру запису про право власності; відсутній підпис замовника на кожній сторінці (а.с.47). Позивачем повторно було подано декларацію про готовність до експлуатації об'єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта (а.с.57-58). Листом від 01 лютого 2017 року № ДП 150170320201 Управління Державного архітектурно-будівельного контролю ДМР повторно повернуло документ на доопрацювання оскільки відсутній дозвільний документ на проведення будівельних робіт (а.с.56). Тобто у відповідності до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» позивач позбавлений можливості вести даний об'єкт в експлуатацію через відмову у надання будівельного паспорту. На замовлення позивача було проведено обстеження технічного стану житлового на підставі чого було складено звіт, у відповідності до якого обстеження несучі будівельні конструкції, фундамент, стіни, перегородки, перекриття, знаходяться в нормальному та довільному стані і придатні до подальшої експлуатації за функціональних призначенням (а.с.13-21). З матеріалів справи вбачається, що домоволодіння розташоване за адресою: [ADDRESS], складається з : літ.Д-2 - житловий будинок, у тому числі під літ.Д-2 цокольний поверх загальною площею 299,2 кв.м., житловою площею 96,4 кв.м., літ. під Д-2 - цокольний поверх, літ.д - ганок, літ.д1 - тераса, літ.д2 - вхід в підвал, літ.Е - гараж, літ.е - ганок, літ. № 1-4 - споруди, що підтверджується технічним паспортом на садибний, індивідуальний житловий будинок [ADDRESS], інвентаризаційна справа № 15324, реєстровий № 580585912101 (а.с. 22-29). Пунктом 2 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» визначено, що відповідно до статті 376 ЦК суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема: про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно власником земельної ділянки; про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинне будівництво; Згідно ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» - у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права и обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. З приводу заперечень відповідача проти позовних вимог суд відзначає, що згідно ч. 5 ст. 376 Цивільного кодексу України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Таким чином, відмова у задоволенні позову власника земельної ділянки про визнання за ним права власності на об'єкт самочинного будівництва можлива виключно у випадку, коли цей об'єкт порушує права інших осіб (зокрема, через порушення будівельних норм, небезпеку для оточуючих, порушення правил санітарної чи протипожежної безпеки, порушення правил забудови тощо). В судовому засіданні представник відповідача не посилався на порушення позивачем будь-яких норм і правил безпеки, порушення прав третіх осіб, а заперечував з формальних підстав - через те, що до початку будівництва позивачка не звернулась за одержанням дозвільних документів. Разом з тим, саме через це позивачка, відповідно до норм Цивільного кодексу України, і звернулась до суду з позовом про визнання права власності на об'єкт самочинного будівництва, оскільки приймання в експлуатацію (реєстрації декларація про готовність об'єкта до експлуатації) та оформлення права власності на цю споруду в загальному порядку втрачена. Водночас, позбавлення позивачки можливості володіти своїм майном, збудованим відповідно до будівельних норм та правил на власній земельній ділянці та без порушення прав третіх осіб буде грубим порушенням прав, визначених ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Тим більше, що положення ч. 5 ст. 376 Цивільного кодексу України прямо передбачають можливість захисту такого права позивачки шляхом визнання її права власності на об'єкт самочинного будівництва в судовому порядку. З огляду на вказані вимоги чинного законодавства та фактичні обставини справи суд приходить до висновку, що вимоги позивача до Дніпровської міської ради є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки позивач фактично позбавлений права вести даний об'єкт в експлуатацію через відмову у надання будівельного паспорту. Позовні вимоги до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області задоволенню не підлягають оскільки позивачем не доведено, що вказаним відповідачем було порушено права позивача. На підставі ст. 88 ЦПК України у зв'язку з повним задоволенням позовних вимог до Дніпровської міської ради, судові витрати позивачки, які складаються з сплаченого нею судового збору в розмірі 1 985 грн. (а.с. 1), підлягають стягненню з Дніпровської міської ради. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved