Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

27 грудня 2016 року та змінивши підставу позову заявою від 04.05.2017 року позивач звернулась до суду із зазначеним позовом прохаючи визнати недійсним з моменту його укладення договір купівлі - продажу земельної ділянки від 8.04.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром №446, між [PERSON] та [PERSON], з однієї сторони як продавців, та [PERSON], як покупцем з іншої сторони, про купівлю - продаж земельної ділянки площею 0.0700 га, за адресою розташування по вул. Московській (на час вчинення правочину вул. Мироносицька), 80, м. Охтирка, Сумської області, за цільовим призначенням земельної ділянки (02.01) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5910200000:18:003:0083, скасувавши за наслідками визнання недійсним правочину державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за [PERSON]. Вимоги мотивує тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.04.2009 року вона набула право власності в порядку спадкування на приватну земельну ділянку площею 0.0250 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: по вул. Московська, 80, м. Охтирка, Сумської області. Право власності також підтверджувалося державним актом на право приватної власності на землю серії ЯД №174270 від 27.12.2006 року з відміткою нотаріуса про перехід права власності на земельну ділянку та державною реєстрацією права власності. Співвласником земельної ділянки був [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №798485 від 3.07.2012 року і свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.07.2011 року. Таким чином, за позивачем була зареєстрована ? частина земельної ділянки (кадастровий №5910200000:18:003:0074) за даною адресою, а за племінником [PERSON] ? частин (кадастровий №5910200000:18:003:0083). В цілому за адресою по вул. Московській, 80, м. Охтирка, на праві власності розташована і знаходиться земельна ділянка площею більш 0.0700 га., яка за кадастровим номером у Поземельній книзі зареєстрована 26.04.2012 року за №5910200000:18:003:0074301. Інша площа земельної ділянки за даною адресою за межами 0.0700 га рахується як залишкова земельна ділянка. Враховуючи, що позивач з племінником, як співвласником земельної ділянки за адресою: вул. Московська, 80, м. Охтирка, не проживали і не проживають, вирішили продати належні співвласникам земельні ділянки, але за умовами, що залишок земельної ділянки залишиться за позивачкою у землекористуванні. Інший співвласник земельної ділянки [PERSON] цьому не заперечував. Знайшли покупця [PERSON], який погодився купити земельну ділянку одним масивом площею 0.0700 га, що складається з часток співвласників - продавців (? та ? частин). Із покупцем [PERSON] досягнута також домовленість, що він придбає земельну ділянку за частками, які на праві спільної часткової власності належать продавцям, але частину залишкової земельної ділянки залишить за позивачкою, як землекористувачем. 08.04.2016 року співвласники спільної часткової власності земельних ділянок разом з покупцем відвідали приватного нотаріуса [PERSON], де ще раз обговорили питання купівлі - продажу земельної ділянки (кожний своєї частки, але як об'єкт продажу в цілому площею 0.0700 га) та обумовили, що залишкова частина земельної ділянки залишиться за позивачкою для землекористування як землекористувачем. Іншого ніхто не роз'яснював і не доводив. Ціна договору документально визначена як 25000.00 грн., але їй пообіцяли виплатити більшу суму за умови залишення за нею залишкової частини земельної ділянки на місцевості як землекористувачем. Грошових коштів в повному обсязі їй не виплатили, пообіцявши розрахуватися повністю у наступному. Договір купівлі - продажу підписаний за домовленістю сторін із заниженою вартістю земельної ділянки та під умовою, що за земельну ділянку доплатять та залишать їй у землекористування частину залишкової землі на місцевості. Вже на весні - у травні 2016 року, позивачці довели, що доплачувати за земельну ділянку ніхто не буде, а залишкової частини земельної ділянки на місцевості нібито для землекористування не існує, хоча фактично залишкова частина на місцевості існує. При зверненні до земельних відділів Охтирської міської ради та Держгеокадастру їй роз'яснили, що на місцевості є залишкова частина земельної ділянки, але вчинення правочину купівлі - продажу свідчить про відчуження свого права на земельну ділянку, тому виниклий спір може бути вирішений виключно за домовленістю сторін або в судовому порядку. Вважає що договір купівлі - продажу земельної не відповідає вимогам чинного законодавства. Під час досягнення домовленості про продаж будинковолодіння та земельної ділянки її стали вводити в оману з метою розрахуватися за продаж частини земельної ділянки у меншому (заниженому) розмірі, ніж дана земельна ділянка має оціночну вартість. Якщо за змістом п. 2.1 договору продаж земельної ділянки проведений за 25000.00 грн., то ця обставина не відповідає дійсності. Їй достеменно відомо, що продаж тільки земельної ділянки проведений за 80000.00 грн. Зазначену інформацію про це приховують покупець [PERSON] разом зі своєю дружиною [PERSON] та продавцем - співвласником земельної ділянки [PERSON] Вона за продаж свої частини земельної ділянки, тобто ? частини площею 0.0250 га, отримала кошти в розмірі 15000.00 грн. Зазначену суму грошей їй передавала дружина покупця [PERSON] За наявності зазначеної у договорі ціни вона мала б отримати значно меншу суму. Отже, проведений розрахунок не відповідає логічному розвитку подій та співмірності ціни договору, що є істотною умовою, фактичному розрахунку продавцям у співмірності з їх частками, що здійснено навмисними діями відповідача [PERSON] Експертна грошова оцінка земельної ділянки проведена не вірно з метою введення її в оману щодо реальної ціни належної їй частки та відповідного зменшення розміру отриманих нею коштів за цю частку. Позивач вважає, що залишалася ошуканою в наслідок не внесення повної оплати за земельну ділянку та позбавлення права землекористування в частині залишкової земельної ділянки на місцевості, що вчинено в умовах помилковості. Такого волевиявлення позивач не проявляла, а була націлена на продаж своєї частки земельної ділянки за умови залишення за нею у землекористуванні залишкової частини земельної ділянки, що було узгоджено зі всіма учасниками цивільних правовідносин та на що дійсно вчинялися дії, в тому числі у нотаріуса. В даному випадку обман стосовно неї застосований співвласником земельної ділянки продавцем [PERSON] про властивості об'єкту продажу стосовно ціни даного об'єкту, яка визначена з явним заниженням. Це дозволило [PERSON] маніпулювати ситуацією та ввести її в оману, проявляючи при цьому активні умисні дії по не доведенню до неї всіх правдивих відомостей про істотні умови продажу земельної ділянки, свідомого замовчування обставин, які можуть перешкодити укладенню правочину. Суб'єктом введення в оману є [PERSON], як сторона правочину, який довів до покупців подружжя [PERSON] інформацію, про те, що нібито домовився із нею про всі істотні умови договору. В свою чергу подружжя [PERSON] передавши частину грошей знали про те, що повинні були доплатити їй за продаж частини земельної ділянки, але після нотаріального укладення та посвідчення договору купівлі - продажу земельної ділянки від виконання своїх зобов'язань стали ухилятися. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судові засідання під час безпосереднього судового розгляду не зявлялись, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. Від представника позивача [PERSON] надійшла письмова заява із проханням провести розгляд цивільної справи без їхньої участі, вимоги підтримують. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заявлені вимоги не визнав та пояснив, що житловий будинок по вул. Московській, 80, м. Охтирка, та земельна ділянка за даною адресою належала його дідові [PERSON] За життя дід на підставі договору дарування подарував ? частини житлового будинку та земельної ділянки своєму сину [PERSON] Інша ? частина після смерті діда успадковувалася за законом. [PERSON] участі в оформленні спадщини після смерті батька [PERSON] та після смерті дядька (рідного брата позивача) [PERSON] на будок не приймала, тому він отримав свідоцтво про право власності на весь будинок. Вона успадкувала лише земельну ділянку після смерті батька [PERSON] [PERSON] постійно користувалася земельною ділянкою, яка була відмежована від приватизованої земельної ділянки та навіть не знала, що вона відноситься до земель міської ради. Він пояснював позивачці, що вони приватизували 10 соток з яких: 4,5 соток належать йому, 2,5 соток - їй, інші 3 сотки дядько за життя продав під магазин. Поступово будинок сипався, почали бити скло, за ним ніхто не доглядав, а тому він вирішив продати його, про що повідомив позивачку. Земельна ділянка була продана за 25000 грн., з яких він віддав позивачу 15000 грн. Віддати кошти в більшому розмірі він вирішив на власний розсуд, жодних домовленостей між ними не було. Домовленостей про заниження вартості земельної ділянки не було, на момент укладення договору така ціна влаштовувала сторін. Крім того, після укладення договору позивач протягом 9 місяців продовжувала користуватися земельною ділянкою, що віднесена до земель міської ради, для неї зробили навіть окрему хвіртку. Відповідач [PERSON] також у судовому засіданні заявив про невизнання заявлених позивачем вимог. Пояснив, що він разом із сімєю шукали будинок вартістю не більше 100000 грн., оскільки в них троє дітей, великими коштами сімя не володіє. Знайшли будинок по вул. Московській, 80, м. Охтирка, який їх влаштовував. Домовилися із [PERSON], що придбають будинок разом із земельною ділянкою за 80000 грн. [PERSON] він побачив уже в нотаріуса під час укладення договору купівлі продажу. Після підписання договору, одразу в нотаріуса він віддав гроші [PERSON], а останній віддав частину грошей [PERSON] Позивач претензій не висказувала, її все влаштовувало. Коли придбали будинок, то город був вже засаджений, [PERSON] приходила обробляти його. Він не перешкоджав користуватися позивачу городом до тих пір, поки вона не почала вимагати грошей та погрожувати, що вирубає двері в хату і буде в ній жити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. Її представник [PERSON] заявлені позовні вимоги не визнав. Надав письмові заперечення в яких зазначає, що так як [PERSON] та [PERSON] є співвласниками земельної ділянки загальною площею 0,0700 га, розташованої за адресою: вул. Московська, 80, м. Охтирка, то між ними та [PERSON] укладено договір купівлі продажу даної земельної ділянки, під час укладення якого між покупцем та продавцями досягнуто всіх істотних умов договору. Разом з тим, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Крім того, позивач аргументуючи свої вимоги посилається на те, що на даній місцевості є залишкова частина земельної ділянки, однак в жодному із листів надісланих Охтирською міською радою не сказано про залишкову земельну ділянку, мова йде про окрему земельну ділянку, яка знаходиться між земельними ділянками розташованими під № 80 та №82, по вул. Московській, м. Охтирка, та перебуває у комунальній власності територіальної громади міста. Тому просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] Пояснив також в судовому засіданні, що ціна була договірною, сума прописана в преамбулі договору купівлі продажу земельної ділянки. При оформленні договору нотаріус вияснив ставлення сторін до укладення договору, та [PERSON] поставила в ньому підпис, чим погодилася з його умовами. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №174270 від 27.12.2006 року, [PERSON] на підставі рішення Охтирської міської ради від 30.11.2006 року, належала земельна ділянка площею 0,0250 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться по вул. Московська, 80, м. Охтирка, Сумська область (а.с. 10). Спадкоємцем вищевказаної земельної ділянки після смерті [PERSON]Т, померлого 31.12.2007 року, є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідчене державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстроване в реєстрі за №2-566 (а.с. 11). Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченого 21.07.2011 року державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1-423, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], який помер 15.12.2010 року, а саме: земельної ділянки площею 0,0450 га, наданої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться по вул. Московська, 80, м. Охтирка, Сумська область, є [PERSON] (а.с. 135) Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №798485 від 31.07.2012 року, виданого на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.07.2011 року №1-423, [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка площею 0,070 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташована по вул. Московській, 80, у м. Охтирці (а.с. 132, 133). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, [PERSON], на підставі рішення виконкому Охтирської міської ради №207 від 19.12.2012 року, належав житловий будинок по вул. Московській, 80, у м. Охтирці, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав (а.с.256, 257). Згідно припису ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. 08 квітня 2016 року між [PERSON], [PERSON] з одного боку та [PERSON] з іншого, укладено договір купівлі продажу земельної ділянки площею 0,0700 га, розташованої по вул. Мироносицька (бувша вулиця Московська), 80, у м. Охтирці, Сумської області, посвідчений приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 08.04.2016 року, оцінна вартість загальною площею земельної ділянки несільськогосподарського призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0700 га становить 25\~000 грн. (а.с. 144-146). Згідно п. 2.1 договору купівлі продажу земельної ділянки, продаж земельної ділянки провадиться за 25000 (двадцять тлять тисяч) гривень, які покупець сплатив продавцям до підписання цього договору. Відповідно до звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки складного субєктом оціночної діяльності, вартість земельної ділянки становить 25000 грн. Як вбачається із повідомлення приватного нотаріуса Охтирського міського нотаріального округу [PERSON] від 31.07.2017 року, нею 08.04.2016 року було посвідчено договір купівлі продажу земельної ділянки, розташованої в м. Охтирка по вул. Московській, 80, від імені [PERSON], [PERSON] на імя [PERSON] Для посвідчення договору купівлі продажу сторони зявилися особисто, надали всі необхідні документи на земельну ділянку та документи для встановлення осіб правочину. В присутності нотаріуса сторони провели всі необхідні між собою розрахунки. Нею було особисто складено проект договору купівлі продажу, який сторонами був прочитаний особисто в присутності нотаріуса і підписаний за відсутністю будь-яких претензій між сторонами (а.с. 128). Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. За змістом ст. 230 Цивільного кодексу України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. На підтвердження того, що спірний договір купівлі-продажу був укладений під впливом обману з боку відповідача, позивач посилається на висновок оціночно-земельної експертизи згідно якого реальна вартість земельної ділянки є значно більшою, аніж її оцінка, яка була проведена 08.04.2016 року. Її ввели в оману щодо дійсної вартості земельної ділянки з метою не проведення повного розрахунку. Вважає, що залишалася ошуканою в наслідок не внесення повної оплати за земельну ділянку та позбавлення права землекористування залишковою її частиною. Подружжя [PERSON] мало б провести доплату за продану нею частку. Насправді правочин був укладений на суму 80000 грн., а отримала вона лише 15000 грн. Так, згідно висновку судової оціночно земельної експертизи №1839 від 30.01.2018 року, ринкова вартість земельної ділянки, яка розташована за адресою по вул. Московська (Мироносецька), 80, м. Охтирка, загальною площею 0,0700 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, станом на 08.04.2016 року становить 63300 грн. (а.с. 223-240). Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд прийшов до висновку про те, що позивач не довела наявності умисних дій щодо введення її в оману стосовно ціни договору як одноособово з боку попереднього співвласника земельної ділянки [PERSON], так і в співучасті із покупцем [PERSON], адже відсутні будь-які докази свідомого впливу останніх на оцінювача чи інших осіб з метою проведення оцінки земельної ділянки при її продажу для приховання від позивача реальної ціни товару. Навпаки, як визнає сама позивачка, вона отримала за продаж належної їй частки значно більшу ціну, аніж ту, яка мала отримати згідно ціни товару зазначеної у договорі. На укладення правочину в зазначених умовах позивач погоджувалась свідомо, будь-яких претензій нотаріусу під час оформлення правочину не заявляла. Як зазначала позивач у первинному позові, причиною конфлікту між сторонами стала неможливість її подальшого користування частиною земельної ділянки для городництва, що не заперечують і відповідачі по зазначеній справі. Лише після цього позивач почала висловлювати претензії щодо заниженої вартості проданої нею частки земельної ділянки та проведення додаткової оплати за неї. Разом із тим, як зазначено в абзаці 4 п. 7 вищевказаної постанови Пленуму ВСУ, судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. Отже, неналежне виконання покупцем грошового зобов'язання за договором купівлі-продажу не може бути підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним внаслідок обману, оскільки це може бути підставою для пред'явлення продавцем вимог до покупця щодо оплати придбаного майна або продавець має право відмовитись від договору купівлі-продажу шляхом пред'явлення вимог про розірвання договору. Незважаючи на зміну предмету позову позивач у новій позовній заяві зазначає про помилковість власних дій. Згідно зі ст.229 Цивільного кодексу України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року, обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язано з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Таким чином доводи позивача і у цій частині не заслуговують на увагу. Позивач [PERSON] 28.07.2017 року зверталась до відповідачів із позовом про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання незаконним і скасування державного акту про право власності на земельну ділянку та рішення виконавчого комітету Охтирської міської ради. Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29.11.2017 року по справі №583/1030/17, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 14.02.2018 року, [PERSON] відмовлено в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним з моменту виготовлення та реєстрації за №1-423 свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], померлого 15.12.2010 року, за датою їх виготовлення 21.07.2011 року на користь [PERSON], на приватну земельну ділянку за кадастровим номером: 5910200000:18:003:0074 за адресою: вул. Московська, 80, м. Охтирка; про визнання незаконним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №798485 виданого 31.07.2012 року Охтирською міською радою на імя [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.07.2011 року №1-423; про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Охтирської міської ради від 19.12.2012 року №207 «Про оформлення права власності» в частині видачі на імя [PERSON] свідоцтва про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по вул. Московській, 80, м. Охтирка. Згідно ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення Отже, приймаючи рішення по суті спору між сторонами суд також приймає до уваги той факт, що відповідач [PERSON], який придбав житловий будинок по вул. Мироносецькій, 80, у м. Охтирці, одночасно із земельною ділянкою під ним, на даний час є законним власником, як зазначеного будинку, так і земельної ділянки. З огляду на викладене вимоги позивача задоволенню не підлягають, а судові витрати мають бути залишені за нею без відшкодування. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed