Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

28 липня 2017 року, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вони з відповідачем з 21 листопада 1990 року перебувають в шлюбі, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 63. Від вказаного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Причиною розпаду сім'ї послужила несумісність характерів та різність поглядів на спільне проживання. Шлюбні відносини фактично припинились з 1995 року, вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, він співмешкає з іншою жінкою. Тому просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем укладений 21 листопада 1990 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 63. Позивач в судове засідання не з'явився, але через канцелярію суду від нього надійшла заява, в якій він просить розглянути справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, на розірвання шлюбу наполягає. Майнового спору не має. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду від неї надійшла заява в якій вона просить суд розглядати справу у її відсутність. Позовні вимоги визнає в повному обсязі, на розірванні шлюбу наполягає, після розірвання шлюбу просить залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]», спору щодо розділу майна не має. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 21 листопада 1990 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 63. Від спільного життя неповнолітніх дітей не мають. На підставі ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони припинили подружні відносини і однією сім'єю не проживають з 1995 року, відновлювати подружні відносини сторони не мають наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не мають потреби, оскільки вважають, що їхня сім'я розпалася остаточно. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При таких обставинах, суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка й жінки й роблять їхнє спільне життя надалі неможливим, тому що, збереження родини суперечило б інтересам сторін, адже сторони категорично налаштовані на розірванні шлюбу, на примирення не згодні, а оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді сторін, то ніхто не вправі примусити чоловіка та жінку до шлюбу. Таким чином, з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 Сімейного Кодексу України, є недоцільним та неефективним і суперечить моральним засадам суспільства. Згідно ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу відповідач бажає надалі іменуватися прізвищем «[PERSON]», що підтверджується її заявою. Частина 3 ст.115 Сімейного Кодексу України регламентує документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. В порядку ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] судовий збір у розмірі 640,00 грн. на користь позивача [PERSON] На підставі ст.ст. 10, 11, 197 ч. 2, 209, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд -

Outcome: approved