Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

27 жовтня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі ? заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення нею повноліття, та аліменти на своє утримання, як дружини, у розмірі 1/6 заробітку (доходу) мінімуму до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO] В обґрунтування своїх вимог [PERSON] посилається на те, що вона знаходиться в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від цього шлюбу сторони по справі мають дитину - [PERSON], [INFO], яка на даний момент проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач зазначила, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, в зв'язку з чим [PERSON] звернулась до суду. 31 жовтня 2017 року суддею було зроблено запит щодо доступу до персональних даних про [PERSON], [INFO], з метою отримання інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи згідно з ч. 3 ст. 122 ЦПК України (в редакції від 03.08.2017 року). 15 листопада 2017 року від відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області надійшла відповідь на запит, згідно якої було встановлено, що відповідач був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. 20 листопада 2017 року по вказаній цивільній справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні, копію ухвали та копію позовної заяви із додатками було надіслано відповідачеві за адресою його реєстрації. Заперечення на позовну заяву від відповідача у встановлений законом строк і порядок до суду не надходило. Позивач та її представник у судове засідання не з'явились, представник позивача подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу розглядати у його відсутність та у відсутність позивача, у разі неявки відповідача просив суд ухвалити заочне рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно і належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання (перебування) відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом у порядку ч.6 ст.187 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи повторну неявку належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Сторони про справі інших заяв та клопотань до суду не подавали. Виходячи з наведеного, та з того, що в матеріалах справи є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення в справі. Враховуючи те, що в судове засідання не з'явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. \-\-\-Як вбачається із копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 14.06.2017 р. [PERSON], [INFO], зареєстрував шлюб із [PERSON], [INFO] у Люботинському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис - № 47, прізвища після державної реєстрації шлюбу чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON] (а. с. 3). Від шлюбу сторони по справі мають дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Будянської селищної ради Харківського району Харківської області від 21.09.2017 р., актовий запис № 36, батько: [PERSON], мати: [PERSON] (а.с. 4). Як вказує позивач у своїй позовній заяві - з вересня 2017 року сімейні відносини між нею та [PERSON] припинені. Позивач [PERSON] не працює у зв'язку із доглядом за дитиною, дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, що підтверджується копією довідки № 249 від 24.01.2018 р., виданої виконавчим комітетом Будянської селищної ради Харківського району Харківської області (а.с. 29). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, однак, як зазначила позивач, [PERSON] ухиляється від виконання цього обов'язку. Як вбачається із копії довідки № 4/14 від 04.01.2018 р., виданої управлінням соціального захисту населення Харківської державної адміністрації, [PERSON] перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Харківської державної адміністрації та отримує допомогу на дитину при народженні до 30.09.2020 р. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При визначенні розміру аліментів, що підлягають сплаті, суд враховує матеріальний стан сторін, стан здоров'я дітей, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач у жодне судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву від [PERSON] до суду не надходив, докази, які б свідчили про наявність підстав для звільнення [PERSON] від обов'язку утримувати дитину та дружину в матеріалах справи відсутні, заперечення щодо розміру аліментів відповідачем не надано. Що стосується позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини, суд вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч. 1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Згідно зі ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Отже, передумовою стягнення аліментів такої категорії є додержання двох умов: проживання дитини у одного з подружжя та можливість другого з подружжя надавати матеріальну допомогу. Якщо батько дитини (будучи працездатною людиною) не працює, це не є підставою вважати, що він неспроможний надавати матеріальну допомогу на утримання своєї вагітної дружини чи матері своєї дитини. Можна вважати його неспроможним надавати таку матеріальну допомогу, якщо, наприклад, він має на своєму утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків, якщо він є інвалідом та отримує лише пенсію по інвалідності тощо. Аналогічні положення застосовуються й відносно батька дитини, якщо він доглядає за дитиною до досягнення дитиною 3-річного (6-річного) віку. Частиною 1 статті 79 СК України встановлено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Враховуючи вищевикладене, а також ту обставину, що позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, потребує матеріальної допомоги, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме: з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору за задоволення двох позовних вимоги майнового характеру, що разом становить 1409,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved