Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

28.11.2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання банківських послуг, який складається із заяви клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів, що підтверджується заявою-анкетою відповідача від 28.11.2016. Відповідно до зазначеного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку. Згідно з доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості, станом на 20.04.2020 відповідач через неналежне виконання умов договору від 28.11.2016 має заборгованість у розмірі 11\~830,18 грн., з яких: 6717,72 грн. заборгованість за тілом кредиту; 4072,93 грн. нарахована пеня; 1039,53 грн. заборгованість по судовим штрафам. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною четвертою статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України, під час розгляду даної справи суд враховує висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 по справі № 342/180/17 (реєстраційний номер судового рішення у ЄДРСР 82998244), та зазначає таке. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 28.11.2016 процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 28.11.2016, посилався на Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Витяг з\~Тарифів та\~Витяг з\~Умов та\~правил надання\~банківських послуг\~в ПриватБанку,\~розміщені на\~сайті:\~https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору, які містяться в матеріалах даної справи, не підписані відповідачем, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 28.11.2016 шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Огляд веб-сайту позивача не є належним доказом ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли на момент укладення договору від 28.11.2016, оскільки не підтверджує незмінність цих Умов з 28.11.2016 та створення їх у зазначений на сайті час. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі Закон № 1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» № 7-рп/2013 від 11 липня 2013 року зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Слід зазначити, що безпосередньо укладений між сторонами договір від 28.11.2016 у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вимог за ст. 625 ЦК України позивач не заявив. З огляду\~на викладене,\~позовні вимоги\~в частині стягнення\~заборгованості за\~пенею в\~розмірі 4072,93 грн.;та штрафів в розмірі 1039,53 грн. є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. У розрахунку зазначена основна сума боргу (тіла кредиту) за кредитним договором від 28.11.2016 в розмірі 6717,72 грн., проте дана сума є необґрунтованою, з огляду на таке. Беручи до уваги безпідставність нарахування позивачем неустойки за кредитним договором від 28.11.2016, суд визначає розмір основного боргу (тіла кредиту) за цим договором шляхом вирахування різниці між сумою фактично використаних відповідачем кредитних коштів та сумою сплачених ним коштів на погашення заборгованості. Згідно з розрахунком станом на 20.04.2020, відповідачем використано кредитних коштів: 29.11.2016\~374,00\~грн.;01.12.2016\~18,90\~грн.;04.12.2016\~107,00\~грн.;29.12.2016\~87,00\~грн.;26.01.2017\~87,60\~грн.;22.02.2017\~87,00\~грн.;24.03.2017\~87,00\~грн.;30.04.2017\~20,39\~грн.;01.05.2017\~374,00\~грн.;03.05.2017\~124,00\~грн.;04.05.2017\~419,21\~грн.;05.05.2017\~57,00\~грн.;24.06.2017\~107,00\~грн.;27.06.2017\~42,09\~грн.;25.07.2017\~32,27\~грн.;17.08.2017\~976,96\~грн.;25.08.2017\~974,19\~грн.;25.09.2017\~97,00\~грн.;29.10.2017\~115,00\~грн.;31.10.2017\~41,79\~грн.;23.11.2017\~67,00\~грн.;24.12.2017\~21,99\~грн.;26.12.2017\~60,66\~грн.;30.12.2017\~12,70\~грн.;13.01.2018\~212,00\~грн.;16.01.2018\~46,22\~грн.;18.01.2018\~56,57\~грн.;22.01.2018\~530,00\~грн.;24.01.2018\~122,24\~грн.;27.01.2018\~212,00\~грн.;28.01.2018\~107,00\~грн.;02.02.2018\~32,89\~грн.;10.02.2018\~20,00\~грн.;11.02.2018\~375,32\~грн.;24.02.2018\~21,80\~грн.;25.02.2018\~21,21\~грн.;26.02.2018\~10,59\~грн.;10.03.2018\~20,00\~грн.;11.03.2018\~268,32\~грн.;23.03.2018\~134,16\~грн.;11.04.2018\~288,32\~грн.;23.04.2018\~134,16\~грн.;11.05.2018\~288,32\~грн.;23.05.2018\~134,16\~грн.;10.06.2018\~20,00\~грн.;11.06.2018\~268,32\~грн.;23.06.2018\~134,16\~грн.;10.07.2018\~20,00\~грн.;11.07.2018\~268,32\~грн.;23.07.2018\~134,16\~грн.;10.08.2018\~20,00\~грн.;11.08.2020\~268,32\~грн.;23.08.2020\~134,16\~грн.;10.09.2018\~20,00\~грн.;11.09.2018\~268,32\~грн.;23.09.2018\~134,16\~грн.;10.10.2018\~20,00\~грн.;11.10.2018\~268,32\~грн.;23.10.2018\~134,16\~грн.;10.11.2018\~20,00\~грн.;11.11.2018\~268,32\~грн.;23.11.2018\~134,16\~грн.;10.12.2018\~20,00\~грн.;23.12.2018\~134,16\~грн.;10.01.2019\~20,00\~грн.;13.02.2019\~20,00\~грн.;13.03.2019\~20,00 грн., а всього 10176,07 грн. Згідно з розрахунком станом на 20.04.2020, відповідачем сплачено кредитних коштів: 28.12.2016\~100,00\~грн.;29.12.2016\~1,00\~грн.;25.01.2017\~110,00\~грн.;22.02.2017\~108,00\~грн.;24.03.2017\~100,00\~грн.;24.04.2017\~200,00\~грн.;26.04.2017\~100,00\~грн.;28.04.2017\~201,19\~грн.;24.06.2017\~200,00\~грн.;25.07.2017\~100,00\~грн.;16.08.2017\~1029,76\~грн.;23.08.2017\~976,96\~грн.;25.09.2017\~100,00\~грн.;26.10.2017\~2,89\~грн.;28.10.2017\~200,00\~грн.;23.11.2017\~100,00\~грн.;27.11.2017\~50,00\~грн.;22.12.2017\~100,00\~грн.;11.01.2018\~300,00\~грн.;12.01.2018\~700,00\~грн.;22.01.2018\~150,00\~грн.;23.01.2018\~0,02\~грн.;25.01.2018\~200,00\~грн.;09.02.2018\~250,00\~грн.;23.02.2018\~200,00\~грн.;26.03.2018\~2,13\~грн.;29.03.2018\~97,87\~грн.;25.04.2018\~300,00\~грн.;27.05.2018\~2,76\~грн.;07.11.2018\~200,00\~грн.;26.12.2018\~626,08\~грн.;29.12.2018\~16,30\~грн.;08.01.2019\~536,64\~грн.;10.01.2019\~26,51\~грн.;05.02.2019\~405,78\~грн.;05.03.2019\~314,85\~грн.;17.04.2019\~33,58\~грн.;07.05.2019\~380,34\~грн.;23.05.2019\~232,99\~грн.;05.06.2019\~337,37\~грн.;03.07.2019\~335,07\~грн.;14.08.2019\~342,05\~грн.;24.10.2019\~0,44 грн., а всього 9770,58 грн. Отже, основна сума боргу (тіла кредиту) за кредитним договором від 28.11.2016 станом на 20.04.2020 дорівнює: 10176,07? 9770,58 = 405,49 грн. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню на суму 405,49 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До позовної заяви додано платіжне доручення від 18.05.2020, яким підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 2\~102,00 грн., отже, враховуючи часткове задоволення позову на суму 405,49 грн., що становить 3,43% від заявленої позивачем суми, розмір судових витрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить: 2\~102,00*3,43% = 72,10 грн. Інші судові витрати, понесені учасниками справи, відсутні. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: partial