Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

27 грудня 2018 року представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] звернувся до суду в інтересах позивача з позовом до [PERSON] міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що згідно ордеру від 03 квітня 1991 року, який виданий виконкомом [PERSON] міської ради на підставі рішення № 40 від 03 квітня 1991 року, її батькові [PERSON] передано у користування квартиру, що розташована за адресою: вул. Садова, 59/10, м. Сіверськ, Бахмутський район, Донецька область. Згідно довідки № 19 від 11 грудня 1998 року, яка видана ЖКБ «Молодіжний», вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить кооперативна квартира, що розташована за адресою: вул. Садова, 59/10, м. Сіверськ, Бахмутський район, Донецька область. Внесок в сумі 8006,06 руб. виплачений повністю. Аналогічна інформація міститься і в довідці від 25 листопада 2018 року, яка була видана позивачці ЖКП «Молодіжний». 17 січня 2008 року [PERSON] помер. Після його смерті вона звернулася до Другої бахмутської державної нотаріальної контори з метою оформити спадкові права на вищевказану квартиру. Однак, 07 листопада 2018 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки нею не надано оригіналу правовстановлюючого документа на цю квартиру. Зазначає, що інших спадкоємців, які б претендували на спадщину, немає. На момент смерті [PERSON] у вказаній квартирі ніхто не зареєстрований. Таким чином, у позасудовому порядку вирішити вказане питання позивач не може. У звязку із викладеним, просить визнати за позивачем, [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], померлого 17 січня 2008 року, право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: вул. Садова, 59/10, м. Сіверськ, Бахмутський район, Донецька область. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 грудня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 18 січня 2019 року на 09-00 год. 18 січня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 22 лютого 2019 року на 14-00 годину. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася. Про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявився. Про дату, час і місце судового засідання його було повідомлено належним чином. 22 лютого 2019 року за № 5374 надав суду заяву про розгляд справи без його участі, на вимогах позовної заяви наполягає та просить її задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] у судове засідання не зявився. Про дату, час і місце судового засідання його було повідомлено належним чином. 22 лютого 2019 року за № 5348 до суду надав заяву про розгляд справи без участі представника відповідача, з позовними вимогами згоден. На підставі ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України, у звязку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено та підтверджене матеріалами справи, що згідно ордеру від 03 квітня 1991 року, виданого виконкомом [PERSON] депутатів трудящих міста [PERSON] на підставі рішення виконкому № 40 від 03 квітня 1991 року, [PERSON] передано у користування квартиру загальною площею 34,6 м?, житловою площею 20,2 м?, що розташована за адресою: вул. Садова, 59/10, м. Сіверськ, Артемівський (нині Бахмутський) район, Донецька область (а.с. 16). З довідки № 19 від 11 грудня 1998 року, виданої головою ЖКБ «Молодіжний», вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить кооперативна квартира [ADDRESS], яка складається з однієї кімнати, загальною площею 34,6 м?, житловою площею 20,2 м?. Окрема квартира в пятиповерховому будинку. Внесок в сумі 8006,06 руб. виплачений повністю (а.с. 17). Позивач [PERSON], [INFO], є дочкою [PERSON] (а.с. 13-15). 17 січня 2008 року [PERSON] помер у м. Сіверську Артемівського району Донецької області, про що виконкомом [PERSON] міської ради Артемівського району Донецької області 17 січня 2008 року складено відповідний актовий запис № 16 та видано свідоцтво про смерть серії І-НО № 281115 (а.с. 19). [PERSON] був зареєстрований за адресою: [INFO] по день смерті 17 січня 2008 року, про що свідчить довідка [PERSON] міської ради від 02 листопада 2018 року за № 4016 (а.с. 20). Згідно довідки ЖКБ «Молодіжний» від 25 листопада 2018 року, виданої [PERSON], її батько [PERSON] був членом кооперативу ЖКБ «Молодіжний» та мав однокімнатну квартиру загальною площею 34,6 м?, розташовану по вул. Садовій, 59/10 та яка знаходиться у власності кооперативу м. Сіверська. Сума пайового внеску у розмірі 8006,06 руб. сплачена повністю (а.с. 18). Станом на 03 грудня 2018 року ринкова вартість квартири, розташованої за адресою: вул. Садова, 59/10, м. Сіверськ, Бахмутський район, Донецька область, складає 40044 грн., що підтверджується звітом про оцінку майна № IN291118-001 від 03 грудня 2018 року (а.с. 22-38). Постановою державного нотаріуса Другої бахмутської державної нотаріальної контори [PERSON] [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житлову квартиру № 10 в будинку № 59, яка знаходиться по вул. Садовій в м. Сіверську Бахмутського району Донецької області, яка залишилася після смерті [PERSON], померлого 17 січня 2008 року, у звязку із ненаданням необхідних документів для оформлення права на спадщину (а.с. 21). Згідно листа завідувача Другої бахмутської державної нотаріальної контори [PERSON] від 01 лютого 2019 року за № 2854, за даними Спадкового реєстру після померлого 17 січня 2008 року [PERSON] спадкова справа не відкривалася, тому свідоцтва про право на спадщину не видавалися, про що також свідчить інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 54934558 від 30 січня 2019 року. Постановою Верховної [PERSON] України від 4 лютого 2016 року\~ № 984-VIII «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Артемівський район перейменовано на Бахмутський район. Таким чином, суд вважає встановленим, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, яка залишилася після смерті [PERSON], померлого 17 січня 2008 року. Відтак, позивач не має можливості вступити у спадкування в позасудовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.ст. 15,16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), кожна особа має право на захист свого законного права чи інтересу в судовому порядку, зокрема, шляхом визнання права власності. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), що передбачено ст. 1216 ЦК України. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). У разі смерті члена житлово-будівельного, садівницького товариства, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, але свідоцтво про право власності не отримав, квартира в житлово-будівельному кооперативі та житловий будинок у садівницькому товаристві входять до складу спадщини. Згідно п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, надано розяснення, що суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, в осіб, які мають право на частку в пайових внесках, виникає право спільної часткової власності на квартиру, дачу, гараж чи інші будівлі пропорційно розміру частки паю. Статтею 15 Закону України «Про власність», який був чинний на час набуття права власності, передбачено, що член житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває права власності на це майно. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом. Згідно п. 5.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» № 13 від 25 грудня 1992 року судам слід мати на увазі, що згідно із ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатися нею на свій розсуд продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності, і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Визнання права власності на майно за померлим неможливе, оскільки це право не може бути зареєстроване. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги після смерті її батька [PERSON] Згідно положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частини 1 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (ч. 2 ст. 263 ЦПК України). Частиною 5 статті 263 ЦПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити.

Outcome: approved