Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

28.03.2017 року до суду звернулося Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позові позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 15.12.2011 року відповідач отримав кредит в сумі 300 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 27,60 % річних на суму залишку кредиту, однак відповідач порушив зобов`язання: кредит не повернув, заборгованість станом на 14.03.2017 року склала в сумі 36002,73 грн., з яких заборгованість по кредиту в сумі 2571,70 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 27700,42 грн., заборгованість за пенею та комісією в сумі 3540 грн., штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) в сумі 1690,61 грн., прохає стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 36002,73 грн., а також судові витрати в сумі 1600 грн. 28.03.2017 року до суду звернувся представник позивача Сафір Ф.О. з клопотанням про розгляд справи без участі представника позивача. 10.05.2017 року до суду звернувся відповідач з запереченнями проти позову, в яких посилався на те, що кредитний договір з позивачем вона не укладала та не підписувала, так як на час підписання договору вона знаходилася на профілактичному лікуванні, вважала, що позивач пропустив строк позовної давності, звернувшись до суду з позовом до неї через півтора року після спливу строку позовної давності, гроші не отримувала, позивачем не надано доказу про надання їй коштів, вважає розрахунок заборгованості необґрунтованим, так як вказує на розмір заборгованості по кредиту в сумі 2571,70 грн., тоді як договір укладено на надання кредиту в сумі 300 грн., прохала вважати заперечення проти позову заявою про застосування строку позовної давності та відмовити в задоволенні позову. 18.05.2017 року до суду звернувся відповідач з запереченнями проти позову, в яких посилався на те, що кредитний договір з позивачем вона не укладала та не підписувала, так як на час підписання договору вона знаходилася на профілактичному лікуванні, вважала, що позивач пропустив строк позовної давності, звернувшись до суду з позовом до неї через півтора року після спливу строку позовної давності, гроші не отримувала, позивачем не надано доказу про надання їй коштів, вважає розрахунок заборгованості необґрунтованим, так як вказує на розмір заборгованості по кредиту в сумі 2571,70 грн., тоді як договір укладено на надання кредиту в сумі 300 грн., прохала вважати заперечення проти позову заявою про застосування строку позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Представник позивача, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи судом, в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач позов не визнала, суду пояснивши, що є інвалідом 2 групи загального захворювання, співмешкає, на її утриманні дві доньки, підписувала якісь документи, надані позивачем, але їх не читала, причину цього пояснити не може, картку отримала, однак нею користувався її співмешканець, останній знімав кошти з картки, вносив кошти на картку, які суми вона не знає, грошей у неї немає щоб повернути борг, прохає застосувати позовну давність та відмовити в позові. Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на повному, об`єктивному, всебічному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає встановленими наступні обставини: 15.12.2011 року між сторонами укладено договір №б/н, що підтверджується копією анкети-заяви відповідача від 15.12.2011 року, Умовами та правилами надання банківських послуг, затверджених Наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, та тарифами банку. Суд, відмовляючи в задоволенні позову, виходить з наступного: Між сторонами склалися правовідносини по договору позики, які регулюються параграфом 1 Позика, параграфом 2 Кредит Цивільного кодексу України, умовами договору №б/н від 15.12.2011 року, який складається з анкети-заяви відповідача від 15.12.2011 року, Умов та правил надання банківських послуг, затверджених Наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, та тарифів банку. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 п.1 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що підставою виникнення прав та обов`язків сторін є договір №б/н від 15.12.2011 року, укладений між сторонами, який складається з анкети-заяви відповідача від 15.12.2011 року, Умов та правил надання банківських послуг та тарифами банку. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61цього Кодексу. В позові позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 15.12.2011 року відповідач отримала кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак судом при встановленні обставин та перевірки їх дослідженими судом доказами, наданими позивачем, не встановлено прав та обов`язків сторін по договору надання кредиту, а саме на яких умовах надавався кредит відповідачу. Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування по даній цивільній справі є права і обов`язки сторін, які передбачені умовами договору №б/н від 15.12.2011 року, який складається з анкети-заяви відповідача від 15.12.2011 року, Умов та правил надання банківських послуг, затверджених Наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, та тарифів банку, та умови їх виконання сторонами. Аналіз наданих суду позивачем доказів, щодо такої обставини як встановлення кредитного ліміту, його зміни під час дії договору, свідчить про те, що такий доказ суду не наданий. Так, заява-анкета відповідача від 15.12.2011 року у графі бажаний кредитний ліміт не містить інформації щодо його розміру. Відповідно до п.2.1.1.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг відповідач дала свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і відповідач як клієнт надає банку право в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Наданий суду позивачем тариф по карті Універсальна містить посилання на максимальний кредитний ліміт 20000 грн. з базовою ставкою в місяць 2,5 %, що становить 30 % на рік (а.с.7). Наданий суду позивачем розрахунок заборгованості (а.с.4-5) не є належним доказом з огляду на вимоги ч.1 ст.58 ЦПК України, так як не містить інформації щодо умов договору та обставин його виконання, не містить інформації про розмір встановленого позивачем кредитного ліміту, так як здійснений за період з 29.10.2013 року по 14.03.2017 року, тоді як договір укладено 15.12.2011 року. В позові позивач посилається на ту обставину, що заборгованість по тілу кредиту станом на 14.03.2017 року становить 2571,70 грн., тоді як ця обставина не підтверджена наданими суду доказами. Та обставина, що кредит надавався зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, також не підтверджена наданими суду доказами і суперечить тарифу по карті Універсальна, яким базова ставка в місяць встановлена 2,5 %, що становить 30 % на рік (а.с.7). Позов не містить посилання на доказ, який підтверджує ту обставину, що відповідач порушила обов`язок повернення кредиту, сплати процентів за його користування, комісії та неустойки у виді пені та штрафів, а саме не виконувала або неналежним чином виконувала умови договору №б/н від 15.12.2011 року. При цьому суд виходить з наступного. Судом встановлено, що відповідно тарифу по карті Універсальна та п.1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг строк дії договору №б/н від 15.12.2011 року відповідає строку дії карти Універсальна, а саме 2 роки з 15.12.2011 року по 15.12.2013 року. Позивач не надав суду доказів тієї обставини, що відповідач отримала кредит. Так, належним доказом цієї обставини є документ, який підтверджує зарахування кредитного ліміту на картковий рахунок відповідача та зняття останньою цих кредитних коштів. Суд, оцінюючи розрахунок заборгованості за договором (а.с.4-5), вважає, що останній не є належним доказом з огляду на вимоги ч.1 ст.58 ЦПК України, так як не містить інформації щодо умов договору та обставин його виконання. Крім того, останній не містить інформації з приводу виконання умов договору за період з 15.12.2011 року по 29.10.2013 року (а.с.4-5). Позивач не надав суду доказів тієї обставини, що в цей період відповідач не виконувала або неналежним чином виконувала не встановлене судом зобов`язання. Позов взагалі не містить посилання на дату порушення зобов'язань за договором. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.2 п.8 ст.16 ЦК України способу захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків або інші способи відшкодування майнової шкоди. Судом встановлено, що до суду звернувся позивач як позикодавець за кредитним договором, з позовом за захистом свого порушеного майнового права, передбаченого кредитним договором, шляхом відшкодування збитків в зв`язку з тим, що відповідач як позичальник не виконав свого обов'язку щодо повернення позики в повному обсязі, відсотків за її користування, комісії та неустойки у виді пені та штрафів, що передбачені договором у разі невиконання грошового зобов`язання. Суд доходить висновку, що позивач не довів обставини, які свідчать про порушення відповідачем його майнового права за кредитним договором. Суд, оцінюючи заперечення відповідача в частині тієї обставини, що вона договір не підписувала, виходить з того, що остання у своїх показаннях підтвердила факт підписання анкети-заяви від 15.12.2011 року, що свідчить про підписання договору №б/н від 15.12.2011 року, який складається з анкети-заяви відповідача від 15.12.2011 року, Умов та правил надання банківських послуг, затверджених Наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, та тарифів банку. Суд приймає до уваги заперечення відповідача щодо відмови у задоволенні позову в зв`язку з не доведенням обставин, які свідчать про порушення відповідачем його майнового права за кредитним договором і не приймає до уваги заперечення відповідача в частині відмови у задоволенні позову в зв`язку з пропуском строку позовної давності, так як судом не встановлено, що майнове право позивача за кредитним договором порушене відповідачем. А тому позов не підлягає задоволенню, як такий, що не грунтується на встановлених судом обставинах, перевірених наданими судом доказами. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так як рішення ухвалено на користь відповідача, то понесені позивачем і документально підтверджені витрати на сплату судового збору в сумі 1600 грн., не підлягають стягненню відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача.

Outcome: dismissed