Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

28.04.2016 року [PERSON] звернувся до Іваничівського районного суду з позовом [PERSON], [PERSON], третя особа - державний нотаріус Іваничівської державної нотаріальної контори [PERSON] про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно в частині права власності на 1/2 житлового будинку, скасування договору дарування житлового будинку в частині права власності на 1/2 житлового будинку та визнання за ним права власності на 1/2 житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами , що знаходиться в [ADDRESS]. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 04 жовтня 1975 року він уклав шлюб з [PERSON] і з того часу постійно проживав з дружиною за адресою: [ADDRESS] За вказаною адресою офіційно зареєстрований з 27 лютого 1980 року. Дане домогосподарство відносилося до суспільної групи господарств колгоспний двір та станом на 1991 рік у ньому були зареєстровані троє осіб: теща [PERSON], яка була головою домогосподарства, його дружина [PERSON] та він. Таким чином, він був співвласником будинку та набув право власності на 1/3 частки домоволодіння. В 2012 році дружина [PERSON] померла, після чого належну її 1/3 частку у домоволодінні успадкували в рівних частках він та її мати [PERSON], внаслідок чого частка кожного з них збільшилася та становить на даний час 1/2 господарства. Ще в 2011 році він став інвалідом першої групи, яка йому присвоєна довічно, в зв'язку з чим потребував та потребує на даний час стороннього догляду через проблеми із здоров'ям. Після смерті дружини його стало нікому доглядати, тому в 2013 році він був змушений переїхати проживати до сестри [PERSON], яка і на даний час здійснює за ним догляд. 10 червня 2013 року, приблизно через два місяці після переїзду до сестри, він дізнався, що теща [PERSON] оформила право власності на себе на весь будинок, після чого подарувала житловий будинок своєму внукові відповідачу у справі [PERSON] Про оформлення права власності та укладення договору дарування на спірний будинок тещею він не знав, та згоди на вчинення таких дій не давав. Дані обставини змусили його звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 01.07.2016 року (а.с.98) позов задоволено, скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 10 червня 2013 року Реєстраційною службою Іваничівського РУЮ Волинської області, реєстраційний запис № 1238741, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 51272907211 в частині права власності на 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]; скасовано договір дарування житлового будинку від 11 червня 2013 року, реєстраційний № 861, посвідчений державним нотаріусом Іваничівської державної нотаріальної контори [PERSON] в частині права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] Стягнуто з [PERSON], [PERSON] на користь держави по 826 грн. 80 коп. судового збору. Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 04.08.2016 року (а.с.144, 145) Рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 01.07.2016 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.04.2017 року (а.с.196-199) рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 01.07.2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 04.08.2016 року стосовно позовних вимог [PERSON] про часткове скасування договору дарування скасовано та передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 01.07.2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 04.08.2016 року залишено без змін. 25.07.2017 року представник позивача [PERSON] подав до суду першої інстанції заяву про зміну способу захисту порушеного права, в якій просить визнати недійсним договір дарування житлового будинку від 11 червня 2013 року, реєстраційний номер 861, посвідчений державним нотаріусом Іваничівської державної нотаріальної контори [PERSON] в частині дарування ? частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Мотивує тим, що за оспорюваним договором дарування відбулося відчуження (дарування) майна, яке має належати іншій особі (позивачу), тобто відбулося розпорядження чужим майном, що прямо суперечить закону. Зазначає, що правочином порушено право позивача, якому належить на праві власності ? частини будинку. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги в редакції заяви від 25.07.2017 року підтримали з підстав наведених у позові. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] заперечили щодо задоволення позовних вимог [PERSON], мотивуючи тим, що позивачем не наведено норми цивільного права якій не відповідає договір дарування на момент його укладення, а оскільки про існування такого договору позивачу було відомо з 2013 року, то вражають, він пропустив трьохрічний строк звернення до суду, оскільки уточнив свої вимоги, подавши заяву в суд 25.07.2017 року. Просять у задоволенні вимог позивача відмовити. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на таке. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Іваничівського районного суду від 01.07.2016 року, яке набрало законної сили, скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 10 червня 2013 року Реєстраційною службою Іваничівського РУЮ Волинської області, реєстраційний запис № 1238741, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 51272907211 в частині права власності на 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] Належна позивачу на праві власності частина будинку була без його згоди, як власника, відчужена за договором дарування відповідачем [PERSON], чим порушено право суб'єкта права власності [PERSON], закріплене ст.318 ЦК України на володіння, користування та розпорядження своїм майном. Обставини встановлені рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 01.07.2016 року, згідно ст. 61 ЦПК України, звільняють позивача від доказування тих обставин на які він покликається у своїх вимогах з вибором способу захисту порушеного цивільного права, вказаному у заяві від 25.07.2017 року, що передбачений ст.16 ЦК України,зокрема визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам Згідно з положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). При цьому правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (ст. ст. 215, 216 ЦК України). З огляду на зазначені приписи, правила ст. ст. 15, 16 ЦК України, а також ст. ст. 1, 2-4, 14, 215 ЦК України, кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов'язковий елемент конкретного суб'єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб'єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Вимоги позивача [PERSON], що є співвласником відчуженого без його згоди нерухомого майна, який в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Проаналізувавши надані сторонами і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи наведені вище норми матеріального і процесуального законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, а тому суд визнає договір дарування житлового будинку від 11 червня 2013 року, реєстраційний №861, посвідчений державним нотаріусом Іваничівської державної нотаріальної контори [PERSON], в частині дарування 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] недійсним. Суд не бере до уваги твердження представника відповідача щодо пропущення позивачем строку звернення до суду, оскільки останній звернувся за захистом порушеного права до Іваничівського районного суду 28.04.2016 року, а оспорюваний договір дарування укладався 11.06.2013 року. Суд також не вирішує питання про стягнення судових витрат по справі, оскільки в цій частині рішення Іваничівського районного суду від 01.07.2016 року залишено без змін.

Outcome: approved