Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

28.09.2017 р. позивач звернувся до суду з вище зазначеним позовом, який 05.10.2017 року було уточнено, в якому просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: житловою площею квартири [ADDRESS], мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно листа ТОВ «УЮТ-2011» у спірна квартира не приватизована, ніхто в ній не проживає, зареєстровані [PERSON], [PERSON], вони не проживають в даній квартирі більше семи років, добровільно залишили житло. Відповідачі по теперішній час зареєстровані за вказаною адресою, тому на них нараховуються комунальні послуги, які вони не сплачують, у звязку з чим ростуть борги по оплаті даної квартири, а тому для подальшого розподілу данного житла для пільгових категорій громадян. Представник позивача в судовому засідання на позовних вимогах наполягав, просив позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені в установленому Законом порядку. Представник третьої особи надала заяву про розгляд справи за її відсутністю та про прийняття рішення на розсуд суду. Заслухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини. Згідно довідки від 06.09.2017 року , в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], а.с. 5. Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна встановлено, що в реєстрах відсутні відомості щодо прав власності на квартиру [ADDRESS], а.с. 6. Також як вбачається з акту від 06.09.2017 р., складеного ТОВ «УЮТ-2011» , у вищевказаній квартирі відповідачі не проживають, а.с. 8. Оцінка суду. Статтями\~1,\~2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб чи інтересів держави. Відповідно до статей\~3,\~4,\~15 ЦПК України\~особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений\~ЦК України. Згідно зі\~ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Крім того, права власника житлового будинку (квартири) визначені\~ст. 383 ЦК України та\~ст. 150 Житлового Кодексу України, які передбачають право власника користуватися житлом для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до статті 47\~Конституції України, кожен\~має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24.11.1986), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999). Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободпередбачено право на повагу до приватного і сімейного життя і зазначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. На підставі аналізу перевірених і оцінених судом доказів суд приходить до висновку, що позивачем не надані належні та допустимі докази на підтвердження порушення прав органу місцевого самоврядування та щодо наявності права комунальної власності на спірну квартири. Тому підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом, за зверненням виконавчого коміету районної у місті ради відсутні. Доводи позивача про наявність заборгованості за житлово-комунальні послуги суд до ваги також не приймає, оскільки вони не спростовують наведенні вище висновки суду та можуть бути предметом судового розгляду про стягнення з відповідачів боргу. Таким чином, на підставі статті 47\~Конституції України, ст. ст. 150, 71,\~72 ЖК України, ст.383 ЦК України, \~

Outcome: dismissed