Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

27.02.2020 [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] , в якому зареєстрована колишня жінка позивача, вона ж відповідач по справі [PERSON] , та дочка позивача [PERSON] , однак, останні не проживають в зазначеному будинку понад три роки, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймають, особистих речей в будинку не мають, будинком не цікавляться. Перешкод відповідачам в користуванні приміщенням позивач не чинив. Факт реєстрації відповідачів в даному будинку порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, що і стало підставою для звернення до суду. Ухвалою від 17.03.2020 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків (а.с.26), а після усунення недоліків ухвалою від 01.04.2020 відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче засідання на 21.05.2020, відповідачам встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву (а.с.34). Ухвалою суду від 10.06.2020 закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 29.07.2020 (а.с.60), однак, в зв`язку із неявкою сторін розгляд справи відкладено на 01.10.2020 (а.с.80). Під час розгляду справи судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідачів про місце, день та час розгляду справи шляхом направлення судових повісток (а.с.44 відправлення вручено [PERSON] ) та шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с.67,68). З опублікуванням оголошення про виклик, особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. 23.06.2020 з Кам`янської виправної колонії (№ 34) надійшло повідомлення, що засуджена [PERSON] , [INFO] , відбуває міру кримінального покарання згідно вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.04.2016 у виді 5 років позбавлення волі, початок строку - 01.04.2016, кінець строку 09.01.2021 (а.с.70). Таким чином, враховуючи вжиття судом всіх передбачених законом заходів для сповіщення відповідачів, на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України, суд вважає відповідачів належним чином повідомленими про розгляд справи. У визначений судом строк відповідачі відзив на позовну заяву не направили, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. В судове засідання сторони не з`явилися, в матеріалах справи наявна заява від позивача про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просить задовольнити (а.с.56). Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, із матеріалів справи вбачається, що позивач являється власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 25.02.2020 (а.с.6), витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.02.2020 (а.с.7). В Довідці № 71, виданій Борщівським старостинським округом Радомишльської міської ради Житомирської області 20.02.2020, зазначено, що [PERSON] та [PERSON] дійсно зареєстровані, але не проживають в будинку [ADDRESS] (а.с.8). Згідно Акту обстеження проживання в житловому будинку від 27.02.2020, складеному комісією в складі депутата міської ради [PERSON] , сусідів [PERSON] , [PERSON] , в житловому будинку [ADDRESS] , який належить на праві власності [PERSON] , дійсно на даний час ніхто не проживає (а.с.9). Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 11.05.2018 зареєстрований 06.05.2004 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.31). В судове засідання за клопотанням позивача викликалися свідки [PERSON] та [PERSON] , які, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання (а.с.34,45), надали до суду письмові пояснення, в яких зазначили, що [PERSON] та [PERSON] дійсно тривалий час не проживають по [ADDRESS] , в судове засідання не можуть з`явитися по причині введення в країні карантину (а.с.48,49). Згідно довідки Кам`янської виправної колонії (№ 34) від 05.06.2020 [PERSON] , [INFO] , відбуває міру кримінального покарання згідно вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.04.2016 у виді 5 років позбавлення волі, початок строку - 01.04.2016, кінець строку 09.01.2021 (а.с.70). Позивач заперечує проти реєстрації відповідачів за вказаною адресою, так як дані обставини перешкоджають йому в реалізації права володіння та користування належним йому на праві власності майном. У відповідності до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 1 Першого протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону України від 17.07.1997 №\~475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди,відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до положень статей\~391,\~396 ЦК України,\~позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником\~або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Аналіз статті 391 ЦК України дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі\~\~цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від\~\~16.11.2016 у справі № 688/63/15ц (6-709цс16). Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 129 Конституції України\~відносить до основних засад судочинства змагальність сторін. Згідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1\~ст. 89 ЦПК України,\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі викладеного та з огляду на норми ст.ст.\~15,\~16 ЦК України, якими передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, враховуючи те, що відповідач [PERSON] спільно з власником будинку тривалий час не проживає, спільним побутом не пов`язана, взаємних прав та обов`язків не має; після розірвання шлюбу з позивачем вибула із зазначеного будинку, однак, реєстрація відповідача\~в належному\~позивачеві житловому\~будинку,\~порушує його\~право власності,\~створює перешкоди\~в користуванні\~власністю,тому суд приходить до висновку про те, що право відповідача на користування чужим майном (будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини 2 статті 406 ЦК України. Зазначений висновок співпадає з правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду України від 15.05.2017 у справі № 734/387/15ц (№ 6-2931цс16). У відповідності до ст. 41 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до положень ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій\~відсутності наймача\~або членів\~його сім`ї\~за ними\~зберігається жиле\~приміщення протягом\~шести місяців. Якщо\~наймач або\~члени його\~сім`ї\~були відсутні\~з поважних\~причин понад\~шість місяців,\~цей строк\~за заявою\~відсутнього може\~бути продовжено\~наймодавцем,\~а в\~разі спору\~-\~судом. Жиле\~приміщення зберігається\~за тимчасово\~відсутнім наймачем\~або членами\~його сім`ї\~понад шість\~місяців у\~випадку взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї. В цьому випадку право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Враховуючи вказані норми чинного законодавства та ту обставину, що відповідач [PERSON] на даний час відбуває покарання в ДУ «Кам`янська виправна колонія (№ 34)», кінець строку 09.01.2021, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання останньої такою, що втратила право користування житловим будинком. Відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial