Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

28.12.2018 року до суду надійшла позовна заява [PERSON], в якій позивач просить визнати відповідача [PERSON], [INFO], особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. Свої вимоги позивач мотивує тим, що йому на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Зі згоди позивача у вказаній квартирі була прописана його колишня дружина відповідач [PERSON], яка у вказаній квартирі не проживає більше двох років з моменту розлучення. Добровільно знятися з реєстрації відповідач відмовляється, що порушує право позивача вільно розпоряджатися своєю власністю, через що він був змушений звернутися до суду зі вказаним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] з`явився, позовні вимоги підтримав з неведених мотивів. Відповідач [PERSON] в судове засідання також з'явилася, пояснила суду, що дійсно після розлучення вона не проживає у квартирі [ADDRESS], що належить позивачу, та в якій вона зараз зареєстрована. Зазначила, що не проти знятися з реєстрацій у вказаній квартирі, на неї не претендує, проте до суду не розуміла, що це матиме наслідком для їхньої дитини, тому не знімалася добровільно. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі Договору дарування квартири від 18.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу Харківської області Івановим М.І. зареєстрованого в реєстрі за №378, витягу з державного реєстру правочинів № 5814102 від 18.04.2008 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Архітектурно-інвентаризаційне бюро Золочівського району» № 18826823 від 15.05.2008 року. За відомостями виконавчого комітету Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області від 15.02.2019 року № 02-19/1060 [PERSON], [INFO], дійсно зареєстрована, за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 19.02.2016 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 07 липня 2007 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Золочівського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 52. Прізвище відповідачки [PERSON] залишено «[PERSON]». Рішення набрало законної сили 29.02.2016 року. Згідно актів, складених за підписами депутата Золочівської селищної ради [PERSON], та його сусідів [PERSON] та [PERSON], засвідчених секретарем Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області Олійник В., від 10.01.2017 року, 14.03.2017 року, 12.06.2017 року, 04.08.2017 року, 11.10.2017 року, 29.12.2017 року, на момент обстеження домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], власником якого є [PERSON], [INFO], в даному домоволодінні [PERSON], [INFO] не проживає. Аналогічна інформація міститься також у актах, складених за підписами депутата Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області Юхно В.І., та сусідів [PERSON] [PERSON] та [PERSON], засвідчених секретарем Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області Колодько, від 03.07.2018 року та 18.12.2018 року. При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України та ст.ст.15, 23,405 ЦК України. Крім того основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в ст. 13 ч. 3 Конституції України, власність зобов'язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Статтею 405 ЦК України окреслено право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом. Так, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV прокоментовано порядок та підстави зняття з реєстрації місця проживання. Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі в тому числі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Статтею 206 ЦПК України передбачена можливість визнання позову відповідачем. Так, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON], як колишня дружина позивача [PERSON], зареєстрована за вказаною адресою, проте є відсутньою за місцем реєстрації понад 1 рік. Проживаючи за іншою адресою, спірним житлом не цікавиться, не несе витрати на його утримання, чим порушує права власника квартири [PERSON] Доказів наявності домовленості між [PERSON] та [PERSON] стосовно відсутності останньої у квартирі, суду не надано, в зв'язку з чим, в розумінні положень ч. 2 ст. 405 ЦК України суд вважає, що [PERSON] втратила право користування вказаним житлом. Оскільки, підставою для зняття особи з реєстрації може бути судове рішення про позбавлення особи права користування житлом, суд, з урахуванням визнання позову відповідачем, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у повному обсязі, шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. На підставі викладеного, та

Outcome: approved