Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

27.07.2021 року заявник [PERSON] звернулася до Краснолиманського міського суду Донецької області з заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту припинення трудових відносин на окупованій території, заінтересована особа: Управління Пенсійного фонду України в Калінінському районі м. Донецька, Лиманський міський центр зайнятості. Вимоги заяви мотивовані тим, що 26 листопада 2008 року заявниця була прийнята на роботу до Управління Пенсійного фонду України в Калінінському районі м. Донецька на посаду головного спеціаліста відділу пенсійного забезпечення. За період трудових відносин з УПФУ в Калінінському районі м. Донецька займала різні посади, останньою з яких є посада головного спеціаліста відділу призначення пенсій, про що є відповідні записи у її трудовій книжці. На той час заявниця проживала постійно за адресою реєстрації: [ADDRESS] . З 1 вересня 2014 року по 04 січня 2015 року заявниця знаходилась у відпустці по вагітності і пологам, потім у декретній відпустці по догляду за дитиною, сином [PERSON] , який народився [INFO] . Упродовж проведення Антитерористичної операції на зазначених територіях, Пенсійним Фондом України прийнято низку нормативних актів, на підставі яких місцезнаходження УПФУ в Калінінському районі м. Донецька було перереєстровано з м. Донецька на підконтрольну українській владі територію, а саме: [ADDRESS] . У зв`язку з проведенням на території м. Донецька антитерористичної операції, заявниця з сім`єю також вимушена була переїхати до м. Селідове Донецької області, де була взята на облік, як особа внутрішньо переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, та отримала відповідну довідку від Управління праці та соціального захисту населення Селідівської міської ради №1428003520 від 20 листопада 2014 року, що видана 20 січня 2015 року. У листопаді 2017 року заявниця з сім`єю переїхала до м. Лиман Донецької області, де проживає по теперішній час, що підтверджується відповідною довідкою Управління праці та соціального захисту населення Лиманської міської ради №0000404635 від 14 листопада 2017 року, фактичне місце проживання - [ADDRESS] . При виїзді з м. Донецька вона не могла звільнитися в установленому законом порядку, оскільки УПФУ в Калінінському районі м. Донецька вже не здійснював своїх повноважень на території м. Донецька. До 4 листопада 2017 року заявниця перебувала у декретній відпустці по догляду за дитиною, сином [PERSON] , [INFO] . Після спливу строку закінчення відпустки по догляду за дитиною до трьох років, заявниця зверталась із заявою про звільнення за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України до УПФУ в Калінінському районі м. Донецька, яке перереєстровано із окупованого м. Донецька і має офіційне місцезнаходження [ADDRESS] . У відповідь на її заяву про звільнення, вона отримала лист від Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного Управління пенсійного фонду України Донецької області від 30.01.2019, у якому заявниці було роз`яснено, що з 24.11.2014 УПФУ Калінінського району м. Донецька відповідні до Постанови КМУ від 07.11.2014 №595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам та організаціям Донецької та Луганської областей», дійсно зареєстровано за адресою [ADDRESS] , та за даною адресою з непідконтрольної українській владі території були передані особові справи деяких працівників, метою їх збереження, проте ні працівники ні керівництво УПФУ в Калінінському районі м. Донецька фактично не перемістились за новою адресою реєстрації та за цей час не з`являлись до управління. Заявниця вважає, що даною відповіддю їй фактично відмовлено у задоволені її заяви, чим порушено її право на звільнення, а саме за власним бажання на підставі ст. 38 КЗпП України. Відсутність встановленого законодавством України факту звільнення [PERSON] з установи, що знаходиться на території не підконтрольній владі України, заважатиме заявниці підтвердити трудовий стаж для призначення пенсії та отримання статусу безробітної внутрішньо переміщеної особи. Тому, заявниця просить суд встановити факт припинення трудових відносин з управлінням Пенсійного фонду України в Калінінському районі міста Донецька на посаді головного спеціаліста відділу призначення пенсій за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, з 5 листопада 2017 року. Заявниця [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про місце, дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги заяви підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Представники Управління Пенсійного фонду України в Калінінському районі м. Донецька, Лиманський міський центр зайнято в судове засідання не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за відсутності представника заінтересованої особи до суду не надходило. З огляду на зазначене, суд вважає можливим ухвалити рішення на підставі наявних у справі документів та доказів. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно паспорту серії [NUMBER] , виданого 15.10.2014 року Селидівським МВ ГУ ДМС України в Донецькій області, [PERSON] 27.11.2002 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення Лиманської міської ради №0000404635 від 14 листопада 2017 року, фактичне місце мешкання заявниці за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з копії трудової книжки серії [NUMBER] , [PERSON] наказом № 63 від 01.08.2014 року була переведена на посаду головного спеціаліста відділу з призначення пенсії УПФУ в Калінінському районі м. Донецька. З 1 вересня 2014 року по 04 січня 2015 року заявниця знаходилась у відпустці по вагітності і пологам, потім у декретній відпустці по догляду за дитиною, сином [PERSON] , який народився [INFO] . Заявниця зверталась із заявою про звільнення за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України до УПФУ в Калінінському районі м. Донецька, яке перереєстровано із окупованого м. Донецька і має офіційне місцезнаходження [ADDRESS]. У відповідь на її заяву про звільнення, листом від Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного Управління пенсійного фонду України Донецької області від 30.01.2019, заявниці роз`яснено, що з 24.11.2014 УПФУ Калінінського району м. Донецька відповідні до Постанови КМУ від 07.11.2014 №595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам та організаціям Донецької та Луганської областей», дійсно зареєстровано за адресою [ADDRESS] , та за даною адресою з непідконтрольної українській владі території були передані особові справи деяких працівників, метою їх збереження, проте ні працівники ні керівництво УПФУ в Калінінському районі м. Донецька фактично не перемістились за новою адресою реєстрації та за цей час не з`являлись до управління. Заявниця вважає, що даною відповіддю їй фактично відмовлено у задоволені її заяви, чим порушено її право на звільнення, а саме за власним бажання на підставі ст. 38 КЗпП України. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 36 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України) підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Відповідно до статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Згідно статті 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Внутрішньо переміщена особа, яка звільнилася з роботи (припинила інший вид зайнятості), за відсутності документів, що підтверджують факт звільнення (припинення іншого виду зайнятості), періоди трудової діяльності та страхового стажу, реєструється як безробітна та отримує допомогу по безробіттю, соціальні та інші послуги за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття відповідно до законодавства. Внутрішньо переміщена особа, яка не звільнилася з роботи (не припинила інший вид зайнятості), у разі неможливості продовження роботи (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю та соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття може припинити трудові відносини, надавши нотаріально посвідчену письмову заяву про припинення працівником трудових відносин з підтвердженням того, що ця заява таким громадянином надіслана роботодавцю рекомендованим листом (з описом вкладеної до нього такої заяви). Пунктом першим Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» встановлено, що визнані тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» №1085-р від 07 листопада 2014 року, місто Ровеньки Луганської області належить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Враховуючи практику Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини, Молдови та Росії, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, яка започаткувала виняток із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення, який полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи видані на окупованій території. Також враховуючи ключове значення, яке має встановлення факту для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватися на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Враховуючи вищевикладене та оцінюючі зібрані по справі докази у їх сукупності, приймаючи до уваги, що заявниця на теперішній час позбавлена можливості належно повідомити роботодавця про бажання розірвати трудовий договір, оскільки місце знаходження роботодавця є тимчасово окупованою територією України, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, [PERSON] позбавлена можливості звільнитися у встановленому законодавством порядку, розірвати укладений між нею та управлінням Пенсійного фонду України в Калінінському районі міста Донецька трудовий договір за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, суд вважає за можливе встановити факт припинення трудових відносин [PERSON] з управлінням Пенсійного фонду України в Калінінському районі міста Донецька на посаді головного спеціаліста відділу призначення пенсій за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, з 5 листопада 2017 року. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, ніж визначені у ч. 1 ст. 315 ЦПК України, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. На підставі викладеного,

Outcome: approved