Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

29.06.2017 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 31.08.2002 між сторонами був зареєстрований шлюб. Сторони від шлюбу мають двох спільних дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось через несхожість характерів. Фактичні відносини між сторонами припинені з червня 2015 року. Спільне господарство не ведеться. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. Спору про поділ майна, що є спільною власністю сторін відсутній, досягнуто згоди про утримання дітей. В звязку із чим, просить шлюб розірвати. Позивач надала до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити (а.с.27). Відповідач надав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутністю, позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив розірвати шлюб (а.с.28). Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 31.08.2002 сторони по справі знаходяться в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 31.08.2002, серія 1-КИ №164969, актовий запис № 281, шлюб зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Самарського районного управління юстиції м. Дніпропетровська (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей: [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження серії 1-КИ № 196483, актовий запис 7 та [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження серії 1-КИ № 253759, актовий запис 111 (а.с. 4-5). Згідно індивідуальної карти вагітної позивач чекає на дитину, в даному документі, також, зазначені прізвище, імя, по-батькові майбутнього батька дитини [PERSON] (а.с.17-21). Відповідно до фотокопії паспорта серії АН № 297999 виданого 20.10.2004 Самарським РВДМУУМВС України в Дніпропетровській області, [PERSON] народився 10.12.1977 у місті Дніпропетровську (а.с.24-26). Бланком повідомлення про прибуття іноземного громадянина або особи без громадянства у місце перебування, патенту серії 78 №1601874541, паспорту громадянина України для виїзду за кордон FB564263 [PERSON] вбачається, що позивач з 04.09.2016 по 27.06.2017 перебувала у Росії в місті Санкт-Петербурзі (а.с.). Заявою відповідача [PERSON], останній сповістив, що його дружина [PERSON] вагітна, однак він, тобто відповідач, не є батьком дитини, яку вона носить (а.с.23). Дані правовідносини регулюються Сімейним Кодексом України. Так, відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідало б інтересам одного із них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Судом було встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені. Спільне господарство вони не ведуть. Позивач на час подання відповідного позову про розірвання шлюбу є вагітною. Спільні діти після розірвання шлюбу проживатимуть з позивачем. Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнано іншою особою, а також до досягнення дитиною одного року за умови, якщо батьківство щодо неї визнано іншою особою або за рішенням суду відомості про чоловіка як батька дитини виключено із актового запису про народження дитини (частини 3, 4 ст. 110 СК) ( 2947-14 ). Як вбачається із наданих документів позивач з 04.09.2016 по 27.06.2017 перебувала за межами України, відповідно до лікарської документації є вагітною, в той же час, лікарські документи містять інформацію згідно якої батьком дитини, яку носить позивач є [PERSON], окрім того, наявна заява відповідача про те, що останній не являється батьком дитини, яку носить позивач. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Статтею 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано\~Законом №475/97-ВР\~(475/97-ВР) від 17.07.1997) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що відповідає ст. 51 Конституції України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені та більше не відновлювалися, суд дійшов висновку про те, що сімя сторін розпалася остаточно, примирення бути не може і шлюб підлягає розірванню. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved