Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

27 квітня 2021 року [PERSON] (надалі позивач) звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] (надалі відповідач), в якій просить виселити відповідача з приміщення квартири [ADDRESS] (надалі спірне житло) без надання іншого житлового приміщення. Позов обґрунтовується тим, що згідно із ордером на жиле приміщення № 18940, виданим Виконавчим комітетом Вараської міської ради 11 вересня 2019 року відповідачу [PERSON] у складі сім`ї із трьох осіб, а саме, він, його дружина [PERSON] та їх дочка [PERSON] було надане для проживання жиле приміщення площею 17,5 кв.м, яке складається із однієї кімнати в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , де сторони та їх малолітня дочка зареєстровані та проживають на даний час. Відповідач своєю поведінкою робить неможливим спільне з ним проживання у вищевказаному житловому приміщенні, а заходи впливу не дають результату. Так, 11 жовтня 2019 року о 17год. 30 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за адресою спільного проживання, відповідач вчинив відносно [PERSON] домашнє насильство, зокрема обзивав її нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, чим заподіяв шкоду її психологічному здоров`ю. 13 листопада 2019 року о 04 год. 20 хв. відповідач, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в квартирі за місцем проживання, виражався нецензурною лайкою в адресу своєї дружини [PERSON] та погрожував фізичною розправою, чим заподіяв шкоду її психологічному здоров`ю. За фактами адміністративних правопорушень, що мали місце 11 жовтня 2019 року та 13 листопада 2019 року відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності постановою Кузнецовського міського суду від 19 листопада 2019 року у справі № 565/1960/19 у вигляді громадських робіт на строк 40 годин. 27 лютого 2020 року Кузнецовським міським судом у зв`язку із невиконанням накладеного постановою від 19 листопада 2019 року адміністративного стягнення у вигляді громадських робіт було замінено на штраф. Постанова від 27 лютого 2020 року набрала чинності 11 березня 2020 року. Однак, вказані заходи впливу виявились безрезультатними, оскільки 24.05.2020 року відповідач маючи непогашене в установленому порядку адміністративне стягнення, знову вчинив протиправну поведінку відносно позивачки. А саме, 24 травня 2020 року о 23 годині 30 хвилин відповідач, перебуваючи за місцем спільного проживання сторін, наніс позивачці легкі тілесні ушкодження, що підтверджується вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 06 жовтня 2020 року, що згідно із даними Єдиного державного реєстру судових рішень набрав законної сили 06 листопада 2020 року та йому було призначено покарання у виді громадських робіт на строк сто двадцять годин. На даний час протиправна поведінка відповідача продовжується, оскільки матеріали справи про адміністративне правопорушення за фактом вчинення відповідачем домашнього насильства перебувають на розгляді Кузнецовського міського суду, справа № 565/291/21. Позивачка також звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу і сторони близько року перебувають на стадії розірвання шлюбу. У судовому засіданні позивачка, допитана у якості свідка, відповідно до вимог ст. 234 ЦПК України, показала суду, що відповідач протягом двох останніх років зловживає спиртними напоями та вчиняє постійні конфлікти, внаслідок чого їх спільна дитина отримує постійні стреси та перебуває з листопада 2020 року на обліку як дитина, яка потрапила у складні життєві обставини. З лютого 2021 року відповідач не вживає спиртне, але конфлікти продовжуються. У зв`язку із цим, було кілька звернень до правоохоронних органів, однак результату це не дало, оскільки відповідач за короткий період часу повертався до спірного житла та продовжував конфлікт. Відповідач постійно погрожує фізичною розправою позивачці, а раніше погрожував і їх спільній дочці. Також відповідач застосовував і фізичне насильство до дочки. У зв`язку з цим позивачка разом із дитиною у вечірній час не могли перебувати у спірному житлі та змушені були знаходитися на вулиці, чекаючи щоб заснув відповідач. Відповідач неодноразово приносив до спірного житла зброю: ножі та рушниці, які показував неповнолітній дочці. Також відповідач погрожував застосуванням зброї. З лютого місяця 2021 року відповідач працює в місті Києві, однак приїжджає на кілька днів на місяць до спірного житла і психологічне насильство відносно позивачки продовжується і надалі. Відповідач володіє будинком у селі Ромейки Володимирецького району. Сторони мають окремий бюджет і за два останніх роки відповідач надав тільки 1600 гривень на утримання дитини. Позивач просила задовольнити позов у повному обсязі. Представник позивача адвокат Крестинська Л.А. у судовому засіданні просила задовольнити позов у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві. У судовому засіданні відповідач, допитаний у якості свідка, відповідно до вимог ст. 234 ЦПК України, показав суду, що він постійно проживає у місті Вараш Рівненської області в спірному житлі, а працює у місті Гостомелі Київської області вахтовим методом. Інколи займається тимчасовими підробітками в місті Вараш. Найбільшою його відсутністю по місцю проживання був один місяць. На даний момент комунальні платежі за спірне житло сплачує позивачка. З 2019 року у нього з позивачкою були конфлікти на які його постійно провокує позивачка. Тілесних ушкоджень він позивачці та дочці навмисно не наносив. Так, у травні 2020 року він наніс тілесні ушкодження позивачці випадково легко штовхнувши її, а вчора (29.06.2021 року) легко вдарив по руці дочки, оскільки дочка, за проханням позивачки, сховала належний йому мобільний телефон. Не заперечує, що носив ніж у кишені, бо можливо тоді ходив збирати гриби. Щодо розірвання шлюбу не заперечує, однак вважає, що у разі розірвання шлюбу позивачка повинна переїхати до своїх батьків. Домоволодіння в селі Ромейки Володимирецького району Рівненської області він успадкував і на даний момент там проживає його матір, якій він за можливості допомагає. Вказав, що був присутній та спілкувався з працівниками соціальної служби при оцінці потреб сім`ї. Просив відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача адвокат Луницька С.М. у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, оскільки спірне житлове приміщення було виділене відповідачу для проживання по місцю роботи ще у 2006 році до одруження з позивачкою. Відповідач має бажання проживати з сім`єю та має тривалий зв`язок із цим житлом. Також відповідач займається тимчасовими підробітками у місті Вараш Рівненської області. У належному відповідачу будинковолодінні в селі Ромейки Володимирецького району Рівненської області відповідач не може проживати, оскільки там проживає його матір, а також відповідач буде позбавлений можливості заробляти собі на життя через відсутність роботи у селі. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, надані сторонами і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до копії ордеру на жиле приміщення № 18940, виданим Виконавчим комітетом Вараської міської ради 11 вересня 2019 року відповідачу [PERSON] у складі сім`ї із трьох осіб, а саме, він, його дружина [PERSON] та їх дочка [PERSON] було надане для проживання жиле приміщення площею 17,5 кв.м, яке складається із однієї кімнати в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки про зареєстрованих осіб № 1639*03 від 31.03.2021 року, виданої відділом реєстрації виконавчого комітету Вараської міської ради, сторони та їх малолітня дочка зареєстровані та проживають на даний час у спірному житлі. З копій постанов Кузнецовського міського суду від 19 листопада 2019 року та 27 лютого 2020 року у справі № 565/1960/19 встановлено, що за фактами вчинення домашнього насильства, а саме адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст 173-2 КУпАП, які мали місце 11 жовтня 2019 року та 13 листопада 2019 року, відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді громадських робіт на строк 40 годин. 27 лютого 2020 року Кузнецовським міським судом у зв`язку із невиконанням накладеного постановою від 19 листопада 2019 року адміністративного стягнення у вигляді громадських робіт було замінено на штраф. Постанова від 27 лютого 2020 року набрала законної сили 11 березня 2020 року. З копії вироку Кузнецовського міського суду Рівненської області від 06 жовтня 2020 року у справі № 565/681/20, який набрав законної сили 06 листопада 2020 року, встановлено, що 24 травня 2020 року о 23 годині 30 хвилин відповідач, перебуваючи за місцем спільного проживання сторін, наніс позивачці легкі тілесні ушкодження та йому було призначено покарання у виді громадських робіт на строк сто двадцять годин. Постановою Кузнецовського міського суду від 27 квітня 2021 року у справі № 565/296/21 підтверджується, що провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності відповідача за вчинення домашнього насильства щодо позивачки закрито з нереабілітуючих підстав, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП, строків встановлених ст. 38 КУпАП. Вараським міським центром соціальних служб із 09 по 15 грудня 2020 року проводилось оцінювання потреб сім`ї сторін у результаті якого було з`ясовано, що у сім`ї наявні складні життєві обставини основними ознаками та чинниками яких є вчинення відповідачем насильства у сім`ї. Відповідач зловживає алкогольними напоями, проте своєї залежності від алкоголю не визнає. Перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння провокує конфлікти з позивачкою, вчиняє фізичне та психологічне насильство в сім`ї. Схильність відповідача до зловживання алкогольними напоями та вчинення ним насильства в сім`ї негативно впливають на емоційний та психологічний стан дитини сторін [PERSON] . Відповідач не готовий до співпраці із соціальними службами. З інформаційної довідки № 253989642 від 22 квітня 2021 року встановлено, що в приватній власності відповідача знаходиться домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні вказала, що вона є рідною сестрою відповідача та інколи спілкується із сторонами, переважно на свята. Свідку відомо, що спірне житло відповідач отримував до 2019 року, як працівник фірми «Ютем». Щодо домашнього насильства у сім`ї сторін свідку нічого не відомо та на думку свідка відносини між відповідачем та дочкою сторін є хорошими. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що йому не відомі обставини, які стосуються справи. Відповідно до положень\~ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У пункті 84 Рішення від 03 вересня 2020 року у\~справі «Левчук проти України» (заява № 17496/19) Європейський суд з прав людини наголосив, що раніше вказував у своїй судовій практиці, що виселення є найбільш крайнім заходом втручання у право людини на повагу до житла, гарантоване статтею 8 Конвенції. Однак він також заявив, що втручання національних органів влади в особисті права, передбачені статтею 8, може бути необхідним для захисту здоров`я та прав інших. Більше того, у контексті статті 2 Конвенції Суд зазначив, що у справах про домашнє насильство права кривдників не можуть переважати права жертв, зокрема, на фізичну та психологічну недоторканність. Згідно ч. 3\~ст. 9 Житлового кодексу Української РСР\~(надалі -\~ЖК Української РСР) ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 109 ЖК Української РСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в\~судовому порядку. Частинами першою та другою\~ст. 116 ЖК Української РСР\~визначено, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Визначаючи справедливий баланс між протилежними інтересами сторін, а також

Outcome: approved