Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

27 жовтня 2020 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно заінтересованої особи [PERSON] . В обгрунтування заяви про видачу обмежувального припису [PERSON] зазначив, що він на праві приватної власності має Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] . В ньому за його згодою проживає та зареєстрована його донька [PERSON] , тобто заінтересована особа у даній справі. Протягом тривалого часу [PERSON] незважаючи на його вік та стан здоров`я вчиняє щодо нього протиправні дії. Протягом 2020 року остання двічі вчинила щодо нього домашнє насильство за наслідками якого була притягнута до адміністративної відповідальності відповідно 12.03.2020 за ч.1 ст.173-2 КУпАП у виді штрафу в сумі 170 гривень та 03.09.2020 року за ч.2 ст.173 -2 КУпАП у виді штрафу в сумі 340 гривень. Зазначив також, що [PERSON] раніше була засуджена за ст.185 ч.1 та ст.128 КК України.Не бажаючи припинити дії, що носять негативний характер продовжує його провокувати на різні конфлікти, принизливо відноситись до нього, а тому вважає обгрунтованим видачу щодо неї обмежувального припису у відповідності з яким заборонити [PERSON] наближатись до нього на відстань достатню для загрози для життю та здоров`я, заборонити останній спілкуватись з ним у будь-який спосіб, прямо чи опосередковано у тому числі шляхом застосування технічних пристроїв та мобільних терміналів. В судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] заяву підтримали і просять її задовольнити з підстав викладений у ній. Заінтересована особа [PERSON] підтвердила в судовому засіданні, що дійсно протягом тривалого часу у неї із заявником існують неприязні відносини, періодично бувають сварки та конфлікти, результатом яких було неодноразове притягнення як [PERSON] так і неї, до адміністративної відповідальності. Стосовно видачі обмежувального припису відносно неї не заперечує. Суд, заслухавши заявника, його представника, заінтересовану особу дослідивши наявні письмові докази у справі, приходить до такого висновку. Так в судовому засіданні встановлено і цього не оспорюють [PERSON] та [PERSON] що вони проживають в Ѕ частині житлового будинку [ADDRESS] , який належить на праві приватної власності [PERSON] , і є відповідно батьком і дочкою. Про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] відповідно за ч.1 ст.173-2 КУпАП та ч.2 ст.173-2 КУпАП свідчать постанови Ковельського міськрайонного суду від 12 березня та 03 вересня 2020 року у відповідності з якими остання вчинила психологічне насильство по відношенню до [PERSON] . Аналізуючи вищенаведені докази, суд приходить до висновку про доведеність факту заподіяння систематичного психологічного насильства щодо заявника з підстав різного роду конфліктів на грунті особистих неприязних стосунків [PERSON] . Зазначеними доказами підтверджено також наявність відповідних ризиків застосування насильства [PERSON] і в майбутньому, а тому суд задовольняючи заяву про видачу обмежувального припису виходить з такого. Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини і, перш за все, прав жінок. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства. Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Враховуючи викладене, суд вважає, що тривалість та системність протиправної поведінки [PERSON] свідчить, що остання не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії по відношенню до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому доводи заявника про ризик продовження кривдником таких дій по відношенню до нього, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими.

Outcome: approved