Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

28.07.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 26.01.2013р. між нею та відповідачем по справі був укладений договір позики, відповідно до якового, вона передала [PERSON] гроші в сумі 50000грн., які відповідач зобов'язувався повернути з урахуванням інфляційних процесів України. Відповідач борг до теперішнього часу не повернув та відмовляється його повертати. Просить стягнути з відповідача борг в сумі 50000грн., понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 621,80грн. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення представника позивачки, проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Правовідносини по даній справі регулюються Цивільним Кодексом України (далі за текстом - ЦК України). Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає іншій стороні (позичальнику) кошти або речі, позначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму коштів (суму позики) або така ж кількість речей такого ж роду і якості. Договір позики вважається ув'язненим з моменту передачі чи грошей інших речей, визначених родовими ознаками. У судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики від 26.01.2013 року, згідно якого останній зайняв гроші у [PERSON] в сумі 50000,00 гривень, які відповідач зобов'язувався повернути. Таким чином, сторони уклали договір позики на суму 50000,00грн. Суд бере до уваги основну суму заборгованості у розмірі 50000,00грн., й вважає, що саме ця сума підлягає стягненню з відповідача, бо на час розгляду справи вказана сума позивачці не повернена. Згідно ст.88 ЦПК України, на користь позивачки підлягає стягненню з відповідача витрати зі сплати судового збору в сумі 621,80грн.

Outcome: approved