Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

28 серпня 2014 року [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач послалась на те, що 19 листопада 1999 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований у відділі РАЦС виконкому Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська. Від шлюбу сторони повнолітніх дітей не мають. Подружнє життя у сторін не склалося, відповідач зловживає спиртними напоями. З 2012 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, спір про поділ майна відсутній. Позивач вважає подальше спільне життя з відповідачем неможливим, шлюб - формальним, його збереження таким, що суперечить його інтересам, а отже є недоцільним в подальшому. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище «[PERSON]». 02 лютого 2015 рокусторони в судове засідання не з'явились, повідомлялись належним чином. До суду від позивача надійшла письмова заява, відповідно до якої просила суд розглянути справу за її відсутністю, наполягала на задоволенні позовних вимог за викладених обставин. Відповідач про причини своєї неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, правом надання заперечень проти позову не скористався. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з чим суд, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. З огляду на таке, суд вирішує справу за відсутністю учасників цивільного процесу та враховуючи ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом не здійснюється. Судом у межах заявлених позовних вимог, наявними у справі доказами встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, а тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 19 листопада 1999 року позивач уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис № 1036 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 19 листопада 1999 року. На теперішній час шлюбні відносини між сторонами припинились. Причиною припинення шлюбних відносин стала відсутність в родині взаєморозуміння, зловживання спиртними напоями відповідачем. Сторони спільне господарство не ведуть, спір про поділ майна відсутній. Позивач просила суд залишити дошлюбне прізвище «[PERSON]». Статтею 24 Сімейного кодексу України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. У відповідності зі ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. У відповідності зі ст. 112 Сімейного кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 постанови №11 від 21 грудня 2007 року про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги, що подружжя стосунки не підтримує, шлюбні відносини між сторонами по даній справі тривалий час мають негативний характер та фактично припинились з 2012 року, заперечень щодо розірвання шлюбу немає, суд приходить до висновку, що родина сторін розпалася остаточно, відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved