Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

28 грудня 2017 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулися [PERSON] та [PERSON] із позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на частину житлового будинку за набувальною давністю, в якій просили суд припинити право власності за [PERSON], [PERSON] і [PERSON] на 1 /6 частину за кожним, а усього на 1/2 частину житлового будинку 11 - А по вул. Грибоєдова у м. Харкові та визнати право власності на 1/2 частину будинку 11 -А по вул. Грибоєдова у м. Харкові, а саме 1/4 за [PERSON] та 1/4 за [PERSON] в порядку набувальної давності. В обґрунтування позову позивачі посилаються на те, що на земельній ділянці пл. 600 кв. м. у м. Харкові по вул. Грибоєдова 11- А розташовані житловий будинок літ. «А-1» змішаний, житловою площею - 100,9 кв. м. та надвірні будівлі: льох літ. «Б», вбиральня літ. «Ж», сарай літ. «Г», альтанка літ. «Е». гараж літ. «Д», огорожа №1-4, дв. водопровід №, замощення 1. Вищевказаний будинок, згідно договору купівлі-продажу, посвідченого П'ятою Харківською державною нотаріальною конторою 05.06.1974 року за реєстром № 3380, зареєстрованого у Харківському міському бюро технічної інвентаризації 14.06.1974 р. під № 45016 був придбаний братами [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах по ? частині відповідно. Вказаний житловий будинок мав перший поверх - кв. 1 та другий поверх - кв.2. При покупці між власниками була домовленість, що кв.1 буде займати родина [PERSON], а кв. 2 буде займати [PERSON]. Родина [PERSON] переїхала до будинку та прописалася в ньому 28.06.1974 року, що підтверджується домовою книгою. [PERSON]К своєю частиною будинку не користувався, але з 31.10.1977 року по 21.04.1981 року був зареєстрований у зазначеному будинку. Разом з ним у будинку деякий час був зареєстрований його батько [PERSON], а саме: з 21.07.1978 по 21.04.1981 р. З 21.04.1981р. обоє виписалися з будинку за адресою: м. Харків, вул. Люсинська, 76. У 1976 році [PERSON] зробив перепланування будинку та побудував сарай Літ. «Г», гараж літ. «Д», що підтверджується рішенням виконкому Жовтневої районної ради від 01.12.1981 року №178-10. Також у цьому рішенні зазначено, що родина [PERSON] займає кв. 1 у цьому будинку. Після смерті [PERSON], померлого 02.09.1991 р., згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.04.1997 р., реєстровий № 2-1629, посвідченого державним нотаріусом Восьмої Харківської нотаріальної контори, [PERSON], власниками 1/2 частини будинку 11-А по вул. Грибоєдова у м. Харкові стали: дружина померлого - [PERSON], та сини - [PERSON] і [PERSON] у рівних частинах кожний. Після смерті [PERSON], померлого 10.07.1995р. спадщину на його 1/2 частину прийняли його дружина - [PERSON], донька - [PERSON] та сини - [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] належить право власності на «половину» частки в спільному майні, набутому за час шлюбу з [PERSON], житлового будинку №11-А по вул. Грибоедова у м. Харкові, на підставі свідоцтва про право власності від 15.03.1997 року, посвідченого державним нотаріусом Пятої Харківської державної нотаріальної контори, [PERSON], реєстровий № 1-1241. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є власниками по 1/4 частки кожний, житлового будинку №11-А по вул. Грибоєдова у м. Харкові, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.03.1997 року, посвідченого державним нотаріусом Пятої Харківської державної нотаріальної контори, [PERSON], реєстровий № 4- 1242. Після придбання будинку відповідачі ніколи в ньому не мешкали, будь-яким ремонтом, благоустроїм чи будівництвом не займалися, ніколи не сплачували податки та комунальні послуги, не користувалися та навіть не цікавились придбаним майном, тобто фактично самоусунулися від права володіння, користування та розпорядження належно їм частини будинку. Цей факт підтверджується и тим, що їх свідоцтво про право на спадщину було ними передано позивачам. На теперішній час у вище вказаному будинку зареєстровані тільки позивачі: [PERSON] - з 28.06.1977 року та [PERSON] - з 27.12.1974р., які тривалий час, а саме з моменту придбання будинку у 1974 році, мешкають у ньому, сплачують податки та комунальні послуги, добросовісно, відкрито та безперервно володіють всім будинком, як своїм власним. Вказані обставини і вимусили звернути позивачів до суду з вищезазначеною позовною заявою. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 травня 2018 року \~ \~ \~ \~клопотання представника позивачів [PERSON], [PERSON] [PERSON] про виклик та допит свідків у цивільній справі за позовною заявою [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на ? частину житлового будинку за набувальною давністю -\~задоволено. \~ \~ \~ \~Викликано в судове засідання та допитано в якості свідків: [PERSON] ([INFO], місце проживання: [INFO], б. 11-А), [PERSON] (який мешкає у б. 2-Б по вул. Грибоєдова у м. Харкові). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 травня 2018 року витребувано з Харківської міської лікарні № 3 (61020, м. Харків, пр. Ново-Боварський, б. 90) інформацію щодо [PERSON], [PERSON] та [PERSON], чи знаходились вони на медичному обліку у зазначеній лікарні, якщо так, то за якою адресою. Представник позивачів [PERSON], яка діє на підставі Ордеру серії ХВ № 852 від 25.12.2017 року, в судовому засідання заявлений позов підтримала в повному обсязі, просила суд його задовольнити. Відповідачі по справі в судове засідання не зявилися, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У звязку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечувала і представник позивача по справі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши надані сторонами та долучені до матеріалів справи письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. В судовому засіданні було встановлено, що 05 червня 1974 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого останні купили в рівних частинах будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в м. Харкові по вул. Грибоєдова, 11-А, загальною площею 108, 7 кв. м. та розташований з надвірними будівлями на земельній ділянці розміром 600 кв. м., вказаний договір було посвідчений 05.06.1974 нотаріусом 5-ї Харківської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 3380, право приватної власності за яким зареєстроване в Харківському міському бюро технічної інвентаризації 14.06.1974 року за № 45016. (а.с. 12) Вказаний житловий будинок мав перший поверх - кв. 1 та другий поверх - кв.2. При покупці між власниками була домовленість, що кв.1 буде займати родина [PERSON], а кв. 2 буде займати [PERSON]. Родина [PERSON] переїхала до будинку та прописалася в ньому 28.06.1974 року, що підтверджується домовою книгою. (а.с. 90-95) Родина [PERSON] у вказану частину будинку не вселялася. 01 грудня 1981 року Рішенням Виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів Харківської області № 178-10, узаконено гр. [PERSON] по вул. Грибоєдова, 11-А, кухню 1-3, площ. 9,9 м.2., сарай літ. «Г» і гараж літ. «Д», разом 3,6 х 1, 98 м. та 6,5 х 3, 6 м. відповідно. (а.с. 18) 02 вересня 1991 року помер [PERSON]. Після його смерті 21.04.1997 року державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори було видано Свідоцтво про право на спадщину по закону, яке зареєстроване в реєстрі за № 2-1629, відповідно до якого спадкоємцями майна померлого, яке складається з половини жилого будинку, що знаходиться в м. Харкові по вул. Грибоєдова, буд. 11-а, є його дружина [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 14) 10 липня 1995 року помер [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії І-ВЛ № 072633, виданим Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану 25.02.1997 року. (а.с. 13) Відповідно до Свідоцтва на право на спадщину, посвідченого 15.03.1997 року нотаріусом Пятої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON], та зареєстрованим в реєстрі за № 4-І24І, спадкоємцями [PERSON], є в рівних частках кожний: дочка [PERSON], сини [PERSON], [PERSON]. Спадкове майно складається з ? частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться в місті Харкові по вул. Грибоєдова, б. 11-А. (а.с. 15) Як вбачається з Свідоцтва про право власності, виданого 15.03.1997 року державним нотаріусом Пятої Харківської державної нотаріальної контори, та зареєстроване в реєстрі за № І-І242, [PERSON], яка є дружиною [PERSON], померлого 10 липня 1995 року, належить право власності на половину частки в спільному майні, набутому названим подружжям за час шлюбу, тобто [PERSON] належить ? частина жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в м. Харкові, по вул. Грибоєдова, б. 11-А. (а.с. 15) 02 вересня 1997 року Рішенням Виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів Харківської області № 67-25, прийнято до експлуатації приміщення 1-1, 1-2, 1-9, 1-10, 1-11, 1-12, 2-3, 1-7 по вул. Грибоєдова, 11Б, гр. [PERSON]. (а.с. 17) Вказані зміни, які були зареєстровані у встановленому законом порядку, підтверджуються Зведеним оціночним актом та Технічним паспортом на житловий будинок № 11-А по вул. Грибоєдова у м. Харкові. (а.с. 19-23, 25-28) Як вбачається з Довідки КП «ХМ БТІ» № 1025674 від 24.10.2017, станом на 31.12.2012 року, згідно матеріалів інвентаризаційних справ Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації Харківської міської ради» власниками житлового будинку з надвірними будівлями в місті Харкові за адресою вул. Грибоєдова, 11-А є: [PERSON] 1/6 частина, на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 21.04.1997 року, видане 8-ю ХДНК р. № 2-1629; [PERSON] 1/6 частина, на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 21.04.1997 року, видане 8-ю ХДНК р. № 2-1629; [PERSON] 1/6 частина, на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 21.04.1997 року, видане 8-ю ХДНК р. № 2-1629; [PERSON] 1/12 частина, на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 15.03.1997, видане 5-ю ХДНК р. № 4-1242; [PERSON] 1/12 частина, на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 15.03.1997, видане 5-ю ХДНК р. № 4-1242; [PERSON] 1/12 частина, на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 15.03.1997, видане 5-ю ХДНК р. № 4-1242; [PERSON] ? частина, на підставі Свідоцтва про право власності від 15.03.1997 видане 5-ю ХДНК р. № 1-1241. (а.с. 24) В судовому\~засіданні представник\~позивачів пояснила,\~що з\~моменту придбання\~будинку відповідачі\~ніколи в\~ньому не\~мешкали, але [PERSON] з 31.10.1977 року по 21.04.1981 року був зареєстрований у зазначеному будинку. Разом з ним у будинку деякий час був зареєстрований його батько [PERSON], а саме: з 21.07.1978 по 21.04.1981 р. З 21.04.1981р. обоє виписалися з будинку за адресою: м. Харків, вул. Люсинська, 76. Як вбачається з копії Домової книги на будинок № 11-а по вул. Грибоєдова у м. Харкові, на теперішній час у будинку зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 90-95) Згідно відповідей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання від 15.01.2018 року, громадяни [PERSON], [PERSON], [PERSON], 01.07.2016 року були зняті з реєстрації за адресою: м. Харків, вул. Люсінська, б. 42. (а.с. 48, 49, 50) Як вбачається з відповіді Київського відділу поліції Головного управління національної поліції в Харківській області від 19.02.2018 року № 38 вз/119-61/03-2018, [PERSON]в., [PERSON], [PERSON], які були зареєстровані за адресою: [INFO], за адресою: м. Харків, вул. Люсінська, 76 на теперішній час не мешкають, за вказаною адресою зараз мешкає [PERSON], яка пояснила, що їх родина мешкає в даному будинку з 1998 року. Вище вказані громадяни мешкали за вказаною адресою до них та де вони зараз можуть мешкати вона не знає. Звязку з ними вона не підтримує. Якою небудь іншою інформацією відносно [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Київський відділ поліції Головного управління національної поліції в Харківській області не володіє. (а.с. 75) Відповідно до відповіді КЗОЗ «Харківська міська лікарня № 3 від 29.06.2018 року № 680, за даними компютерних програм «УкрМедСтат», «StartMedCard», «Fluvac-D» та первинної облікової документації громадяни [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на медичному обліку у КЗОЗ «Харківська міська лікарня № 3» не знаходяться. (а.с. 116) Тобто,\~на теперішній\~час встановити\~місце проживання\~відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] немає можливості. Представник позивачів, в судовому засідання пояснила, що відповідачі з моменту купівлі частини житлового будинку не несуть тягар утримання свого майна, усі витрати по сплаті комунальних послуг несуть позивачі по справі, що підтверджується копіями квитанції. (а.с. 96-100) Окрім того відповідачі добровільно передали позивачам документи, що посвідчують право власності на житловий будинок, а саме свідоцтво про право на спадщину. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що знають позивачів вже більше 40 років, вони є сусідами. Відповідачів по справі свідки не знають, ніколи не бачили, позивачі користуються усім будинком 11-А по вул. Грибоєдова у м. Харкові з 1974 року, будинок має один вхід, як на одного хазяїна. Будь-яких інших осіб, які користувалися житловим будинком, окрім позивачів, свідки не бачили. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У частині першій статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Як розяснено у п. 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 5 від 7 лютого 2014 року, можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статтей 15, 16 ЦК України, а також частини 4 статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності. У п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» також роз'яснено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном. Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. При цьому слід враховувати, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Позивачі, як незаконні володільці, протягом всього часу володіння майном повинні бути впевнені, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності слід виходити з того, що задоволення таких вимог можливе лише за наявності необхідних умов, а саме: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Крім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, враховуючи те, в судовому засіданні було встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що позивачі [PERSON] та [PERSON], вже досить тривалий час, а саме з 1974 володіють усім житловим будинком за адресою: м. Харків, вул. Грибоєдова, 11-А, частиною будинку на підставі титульного володіння, а іншою частиною будинку, яка не належить їм на праві власності, володіють добросовісно, тобто вони впевнені, що на це майно не претендують інші особи, а саме відповідачі, які самоусунулися від утримання свого майна, не цікавляться ним, не несуть тягар його утримання. Окрім того відповідачі по справі добровільно передали позивачам правовстановлюючі документи, а саме свідоцтво про право власності. Усі комунальні послуги сплачують позивачі, роблять ремонт, займаються утриманням прибудинкової території. Позивачі володіють майном відкрито та безперервно протягом вже більше 40 років, що було підтверджено показаннями свідків, та наявними в матеріалах справи доказами. Тобто володіння позивачами усім житловим будинком по вул. Грибоєдова, 11-А у м. Харкові є добросовісним, відкритим та безперервним. Отже, враховуючи те, що власники ? частини житлового будинку за адресою: м. Харків, вул. Грибоєдова, б. 11-А, - [PERSON], [PERSON], [PERSON] своїми діями відмовилися від права власності на належне їм нерухоме майно, не володіють ним, не користуються та не розпоряджаються ним протягом більш ніж 40 років, а також те, що позивачі [PERSON], [PERSON] Добросовісно, відкрито та безперервно володіють вищезазначеною частиною житлового будинку, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON], [PERSON] Янушівнидо [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на частину житлового будинку за набувальною давністю підлягає задоволенню. Щодо вимог позивачів стосовно припинення права власності за [PERSON], [PERSON] і [PERSON] на 1 /6 частину за кожним, а усього на 1/2 частину житлового будинку 11 - А по вул. Грибоєдова у м. Харкові, то враховуючи те, що позов в частині визнання права власності було задоволено, то вимоги про припинення права власності є похідними, а тому задоволенню не підлягають. Враховуючи те, що позивачі не заявляли вимогу щодо стягнення судових витрат з відповідачів, питання щодо розподілу судових в итрат не вирішувалося. На підставі викладено та

Outcome: partial