Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

26 червня 2018 року ПАТ «Альфа-Банк» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість: за кредитом у розмірі 41898,05 грн, за відсотками 3312,29 грн, за комісією 7200 грн, штраф 1000 грн. У обґрунтування позову зазначено, що 14 березня 2017 року між позивачем та відповідачем укладено оферту на укладення угоди про надання особистого кредиту (кредитний договір № 500584336). Відповідно до умов договору позивач заобов?язується надати відповідачеві кредит в сумі 49900,59 грн на строк із 14 березня 2017 року по 15 березня 2020 року. Відповідно до умов договору, відповідач зобов?язується в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором повертати кошти, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумах, стоки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком № 1 до нього графіком погашення кредиту. Позивач свої зобов?язання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит в сумі 49900, 59 грн. В свою чергу відповідач свої зобов?язання за кредитним договором не виконувала, в результаті чого, станом на 15 квітня 2018 року має заборгованість за кредитом в сумі 41898,05 грн, за відсотками 3312,29 грн, за комісією 7200 грн. Окрім того, у зв?язку із систематичним порушенням відповідачем своїх зобов?язань розмір неустойки становить 1000 грн. З огляду на викладене, позивач просить стягнути із відповідача зазначену вище суму заборгованості за кредитом. Ухвалою суду від 10 липня 2018 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін і справа призначена на 09 годину 45 хвилин 13 вересня 2018 року. 07 вересня 2018 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позову наполягають (а.с. 27). 11 вересня 2018 року на адресу суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, однак жодних причин відкладення слухання відповідачем не зазначено (а.с. 37). Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Беручи до уваги те, що відповідач просила розгляд справи відкласти, суд вважає, що вона має бажання надати особисті пояснення з приводу позовної заяви, а тому наступні судові засідання проводились із викликом сторін у справі, про що свідчать поштові розписки про вручення судових повісток, наявні в матеріалах цивільної справи. Окрім того, в судове засідання, призначене на 09 жовтня 2018 року позивач не з?явилась, однак від її представника [PERSON] до суду надійшла заява про відкладення судового засідання на іншу дату у зв?язку із зайнятістю у іншій справі. При цьому, доказів, які б підтверджували цю обставину суду надано не було (а.с. 49). В судове засідання, призначене на 13 листопада 2018 року позивач не з?явилась, однак подала до суду заяву про відкладення судового засідання на іншу дату. При цьому причин, у зв?язку з чим вона до суду з?явитись не може, суду не надала (а.с. 65). Аналізуючи викладене, суд критично ставиться до позиції відповідача, адже вбачає в цьому затягування судового процесу. В судове засідання, призначене на 18 грудня 2018 року відповідач не з?явилась, належним чином повідомлена про дату та час судового засідання, причин неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву на пропозицію суду не подала (а.с. 76). Відповідно до ухвали суду від 18 грудня 2018 року прийнято рішення провести заочний розгляд справи і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з?ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об?єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. 14 березня 2017 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено оферту на укладання угоди про надання особистого кредиту № 500584336, що підтверджується копією зазначеного договору. Відповідно до договору відповідач отримала кредит в сумі 49900,59 грн і зобов?язувалась його погашати на умовах та у строки, визначені у договорі. Процентна ставка за користування кредитом 15,99 відсотків. (а.с. 6, 7). Відповідач повинна була сплачувати кошти за користування кредитом на умовах, передбачених додатком №1 до угоди про надання кредиту, що підтверджується графіком платежів (а.с. 12). При цьому, відповідачем порушено умови користування кредитом, несвоєчасно вносились платежі за кредитом, у зв?язку з чим станом на 15 квітня 2018 року виникла заборгованість в сумі 53410,34, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 5). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов?язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до\~ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов?язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов?язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов?язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов?язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов?язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 527 ЦК України, боржник зобов?язаний виконати свій обов?язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов?язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов?язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що відповідач своїх зобов?язань вчасно не виконувала, внаслідок чого станом на 15 квітня 2018 року, у відповідача перед позивачем склалась заборгованість за кредитним договором від 14 березня 2017 року № 500584336 в загальній сумі 53410,34 грн, яка складається з наступного: тіло кредиту 41898,05 грн; відсотки 3312,29 грн; комісії 7200 грн; штраф 1000 грн. Вказана інформація не спростована відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами\~ч.\~1,\~2\~ст.\~10\~ЦПК України\~суд при\~розгляді справи\~керується принципом\~верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до\~ч.\~1-3\~ст.\~12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обовязків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ч.\~1,\~2\~ст.\~89\~ЦПК України\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~обєктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. \~ \~ \~ \~Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про задоволення позовної заяви в повному обсязі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить із наступного. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із матеріалів справи вбачається, що при подачі позовної заяви до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 1762 грн, що підтверджується меморіальним ордером № 207519 (а.с. 3). Отже, із відповідача на користь позивача слід стягнути 1762 грн судового забору. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved