Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

27.05.2015 року ПАТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі договору від 24.04.2008 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 108000 доларів США з кінцевим терміном повернення до 10.05.2033 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірах та в строки, що передбачено договором. [PERSON] припинив виконувати свої зобов'язання за договором, в результаті чого виникла заборгованість станом на 06.04.2015 року на загальну суму 74173,07 доларів США, що еквівалентно 1589039 грн. 34 коп. З метою забезпечення виконання зобов'язань було укладено договір поруки, за яким [PERSON] поручився за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором. Тому ПАТ «Універсал Банк» просить стягнути заборгованість за кредитним договором з [PERSON] Представник ПАТ «Універсал Банк» в судовому засіданні підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити, посилаючись на те, що позичальник не виконує зобов'язання за кредитним договором, а відповідач є його поручителем та несе солідарну відповідальність. Відповідач та третя особа в судове засідання не з'явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача та третьої особи не надходило. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 30.05.2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір № 017-2008-1721, за умовами якого банк надає позичальнику кредит в розмірі 108000 доларів США з терміном користування кредитом до 10.05.2033 року. Позичальник зобов'язується сплачувати кредит та відсотки за користування кредитом в розмірі 12,45% річних щомісяця згідно графіку щомісячних платежів. 10.06.2009 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] укладено додаткову угоду, якою було змінено відсоткову ставку за користування кредитом з 12,45% на 5,68%. 25.06.2009 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] укладено додаткову угоду, якою було змінено відсоткову ставку за користування кредитом з 5,68% на 13,68%. 10.04.2012 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено додаткову угоду, якою було змінено відсоткову ставку за користування кредитом з 13,68% на 8,53%. 25.04.2012 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено додаткову угоду, якою було змінено відсоткову ставку за користування кредитом з 8,53% на 16,53%. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не випливає із суті кредитного договору. За вимогами, передбаченими в ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та впорядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлено строку його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України - договір є обов'язковим для виконання сторонами, а з вимогами ст. 610 ЦК України - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Статтею 611 ЦК України передбачено сплату неустойки, як правовий наслідок порушення зобов'язань, встановлених договором. Позивач вказує на те, що позичальником умови договору не виконуються. Станом на 06.04.2015 року заборгованість за кредитним договором складається із простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 588,26 доларів США (12602 грн. 52 коп.), сума дострокового стягнення кредиту в розмірі 65486,35 доларів США (1402940 грн. 27 коп.), заборгованості з відсотків в розмірі 8048,20 доларів США (172419 грн. 80 коп.), підвищені відсотки в розмірі 50,26 доларів США (1076 грн. 74 коп.). Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 07.10.2015 року, яке набрало законної сили, факт невиконання позичальником своїх зобов'язань встановлено та на підставі вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України доказуванню під час розгляду даного позову не підлягає. Отже, факт порушення позичальником свого зобов'язання вже встановлено. Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 30.05.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та відповідачем укладено договір поруки № CL26160. В судовому засіданні встановлено, що про всі зміни відсоткової ставки поручителя було повідомлено належним чином шляхом укладення з ним додаткових угод. Пунктом 1.3 договору поруки передбачено, що поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і позичальник, за всіма зобов'язаннями останнього. На підставі цього позивач просить стягнути заборгованість, яка виникла в результаті невиконання позичальником своїх зобов'язань, з відповідача, який є поручителем. Вирішуючи позов суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч.1, 2 ст. 554 ЦК України). Пунктом 1.4 договору передбачено, що відповідальність поручителя є солідарною. Солідарна відповідальність настає лише у випадках, прямо вказаних в законі чи договорі, і при цьому кредитору надається право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі від усіх боржників разом або від одного із боржників. Якщо обов'язок не буде виконано в повному обсязі одним із боржників, кредитор вправі вимагати неодержане від інших солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними до того моменту, поки їх обов'язок не буде виконано повністю. Суд враховує, що саме кредитор вправі обирати, від кого він буде вимагати виконання обов'язку: від боржника, від поручителя, або від обох разом. Але, позивач вже обрав спосіб захисту своїх прав, пред'явивши позов окремо до позичальника, а не окремо до поручителя або до позичальника та поручителя одночасно. Вказаний позов розглянуто та рішенням суду, що набрало законної сили, заборгованість стягнута з позичальника на користь позивача. Стягнення заборгованості за даним позовом окремо з поручителя призведе до подвійного стягнення на користь позивача однієї й тієї ж суми заборгованості за одним й тим самим кредитним договором. Крім того, в п. 4.2 договору зазначено, що порука припиняється із припиненням всіх зобов'язань боржника за основним договором, що забезпечуються такою порукою. Відповідно до ч. 1 ст. 251, ч. 1 ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посилається на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін - певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України). Таким чином, умова договору поруки про припинення поруки після припинення, тобто повного виконання своїх зобов'язань позичальником за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки. Отже, зазначення замість строку, обчисленого датою, терміну припинення договору поруки події, з якою пов'язується таке припинення, не дає підстав не застосовувати ч. 4 ст. 559 ЦК України. Такий правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від: 21.05.2012 року у справах № 6-48цс11, № 6-68цс11, від 23.05.2012 року у справі № 6-33цс12, від 18.07.2012 року у справі № 6-78цс12. Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Строки дії поруки, які передбачені ч. 4 ст. 559 ЦК України, не є строками захисту порушеного права, а строками існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. У постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 року за результатами розгляду справи № 6-53цс14 зроблено такий правовий висновок: виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК, вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинна бути пред'явлена у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит має бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Оскільки за умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний погашати кредит періодичними платежами згідно графіку, узгодженому сторонами, ці умови позичальником не виконувались, а тому з часу непроведення ним чергового щомісячного платежу у банку виникло право протягом шести місяців пред'явити вимогу до поручителя. З розрахунку заборгованості вбачається, що з лютого 2014 року позичальник почав погашати кредит з порушенням графіку, а з 09.12.2014 року перестав вносити платежі на погашення кредиту. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно з вимогами ч. 2 ст. 27 ЦПК України всі наявні докази для підтвердження своїх вимог та заперечень сторони повинні надати до початку розгляду справи по суті. Позивачем не надано доказів того, що банком було пред'ялено вимогу до поручителя протягом шести місяців з часу непроведення позичальником чергового щомісячного платежу. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову та стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed