Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

28.10.2014 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа, - Стайківська сільська рада Кагарлицького району Київської області, про усунення перешкод в користуванні проїздом загального користування та відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, ( а.с., 2 - 5), в якій позивач просить суд винести рішення, яким: - зобов'язати [PERSON] звільнити частину проїзду загального користування біля земельних ділянок №20А та №20 по [ADDRESS]; - зобов'язати [PERSON] відновити межі її земельної ділянки та перенести встановлений нею паркан до меж земельної ділянки, вказаних у державному акті на право власності на земельну ділянку №20 по [ADDRESS]; - зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод в користуванні [PERSON] проїздом загального користування біля земельних ділянок №20А та №20 по [ADDRESS]. - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 2000 гривень; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 1000 грн.; - стягнути з [PERSON] судові витрати. Свої позовні вимоги позивач [PERSON] в мотивувальній частині позовної заяви обґрунтовує наступним. [PERSON] (далі-Позивач) є власником житлового будинку та земельної ділянки за адресою [ADDRESS]. Власником сусіднього житлового будинку та земельної ділянки за адресою [ADDRESS] є [PERSON] (далі-Відповідач). Весною 2011 року Відповідач, без дозволу виконавчого комітету Стайківської сільської ради та не повідомляючи Позивача, біля свого будинку змінили межі своєї земельної ділянки в бік вулиці загального користування шляхом встановлення паркану із металевої сітки та стовпчиків таким чином, що ширина проїзду загального користування зменшилась. У зв'язку із зменшення Відповідачем ширини проїзду загального користування було ускладнено заїзд до воріт Позивача. Встановлення паркану Відповідачем дуже ускладнює вільний проїзд Позивачем до свого домоволодіння, оскільки загороджений проїзд загального користування є вулицею, з якої Позивач заїжджає до свого будинку. Загороджену частину земельної ділянки (дороги) Відповідач використовує для власних потреб влаштувавши там свій город. При цьому у зв'язку із загородженням Відповідачем дороги, ширина проїзду зменшилась більш ніж на 4 метри. Своїми діями Відповідач ускладнює можливість Позивача безперешкодно заїхати до свого подвір'я, що викликає додаткові незручності для Позивача та потребує додаткових зусиль для нормального доступу та користування земельною ділянкою та будинком. У зв'язку з перекриттям Відповідачем проїзду загального користування Позивач звернувся до Стайківської сільської ради з вимогою відновлення проїзду та звільнення Відповідачем частини дороги. У Стайківській сільській раді Позивачу порадили відновити межі земельної ділянки, для того щоб визначити чи встановленні межі земельної ділянки відповідно до його державного акту на право власності на земельну ділянку. Для встановлення меж земельної ділянки на місцевості Позивач звернувся до ТОВ НВФ «Кадастр-Універсал», яким 18.05.2011 р. було проведено відновлення меж земельної ділянки, про що було Акт про відновлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки та передачу на зберігання межових знаків. За результатами відновлення меж земельної ділянки було встановлено, що межі земельної ділянки Позивача відповідають державному акту на право власності на земельну ділянку. Після того, як було встановлено, що межі земельної ділянки Позивача відповідають державному акту на право власності на земельну ділянку, Позивач знову звернувся до Стайківської сільської ради з вимогою відновлення проїзду та звільнення Відповідачем частини дороги. За зверненням Позивача було створено комісію, яка 08.06.2011 року вийшла на місце та встановила, що розміри огорожі Відповідача згідно кадастрового плану виходить на технічний проїзд на початку ([ADDRESS]) на 0,40 м. по ширині і на 4,26 м. по довжині земельної ділянки. При ширині проїзду 3,88 м. фактично маємо 3,44 м. Також, встановлено, що Відповідач виходить на 0,70 м. на техпроїзд. При ширині проїзду 3,84 м. фактично 3,14 м. Дії Відповідача порушують права Позивача та є незаконними виходячи з наступного. Згідно п. а ч. 3 ст. 83 Земельного кодексу України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених, пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). Згідно опису меж земельної ділянки по державного акту Позивача від точки Г до точки А знаходиться землі загального користування ([ADDRESS]). Під час встановлення паркану Відповідач мотивувала свої дії тим, що по проїзду загального користування проходить межа її земельної ділянки по державному акту та проходить саме там де встановлено паркан. Встановивши паркан на проїзді загального користування Відповідач фактично самовільно зайняла проїзд загального користування, який відповідно до п. а ч. 3 ст. 83 Земельного кодексу України належить до земель комунальної власності, що не можуть перебуватись у власності Відповідача. Крім цього, Відповідач не могла встановити паркан по межах своєї земельної ділянки згідно державного акту, межі її державного акту проходять в тому місці, де раніше був встановлений паркан Відповідача. Межі земельної ділянки Відповідача згідно державного акту зображені на схемах земельних ділянок, які було складено ТОВ НВФ «Кадастр-Універсал». Після зменшення Відповідачем ширини проїзду на даний час спірний проїзд не відповідає нормам ДБН. Зокрема, згідно п. 3.2.2 ДБН 360-92 Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень у районах садибної забудови при потребі, крім вуличної мережі (розділ 7), слід формувати мережу внутрішньоквартальних проїздів. Ширина їхньої проїжджої частини з однією смугою руху приймається 3,5 м, з двома -5,5 м. На односмугових проїздах передбачаються роз'їзди. Довжина тупикових проїздів повинна бути не більше 150 м. Проїжджа частина тупикових проїздів повинна закінчуватися кільцевими об'їздами радіусом по осі проїзду не менше 10 м або майданчиками для розвороту розмірами 12 м х 12 м кожна. До житлових і громадських будинків слід передбачати проїзди завширшки 3.5 м на відстані не ближче 5 м від стін, придатні для проїзду пож;ежних машин. Згідно п. г ч. 1 ст. 91 Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Встановлення Відповідачем паркану на проїзді загального користування та зменшення проїзду порушує права Позивача. Позивач не може користуватись проїздом до свого житлового будинку та земельної ділянки, оскільки рух автомобіля обмежений. Кут повороту проїзду та зменшена його ширина фактично ускладнює рух автомобілів. Неможливість під'їзду до свого домогосподарства позбавляє Позивача можливості підвозити свої речі, вантажі, будівельні матеріали та інше. Отже, встановлення Відповідачем паркану на проїзді загального користування та зменшення ширини проїзду є протизаконним та самовільним захопленням Відповідачем земельної ділянки, в результаті чого порушуються права Позивача як власника сусідньої земельної ділянки та житлового будинку. Також, Відповідач створює незручності не лише Позивачу, а і власникам сусідніх будинків та ділянок, а саме [PERSON] ([ADDRESS]), [PERSON] ([ADDRESS]). Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб 'єктів права власності. Згідно ч. 1 ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Згідно ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно п. б ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Виходячи з вказаних положень Конституції України, Цивільного та Земельних кодексів України Позивач як власник майна має права безперешкодно користуватись своєю власністю та таке право гарантується державою. Тобто, у разі порушення права власника держава, в особі судів, забезпечує захист права власності від порушень з боку іншої особи. На вимогу Позивача щодо відновлення меж земельної ділянки Відповідач відмовляється відновити межі земельної ділянки, а також чинить перешкоди Позивачу у користуванні проїздом загального користування, оскільки він не може користуватись частиною проїзду. Згідно ч. 2 ст. 90 Земельного кодексу України порушені права власників земельних оічянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно ч. 1 ст. 106 Земельного кодексу України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також: відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Згідно ст. 107 Земельного кодексу України основою для відновлення меж: є дані земельно-кадастрової документації. Враховуючи те, що Відповідач змінила межу своєї земельної ділянки в проїзду загального користування, в результаті чого Відповідач захопила частину проїзду, необхідно зобов'язати Відповідача відновити межі її земельної ділянки таким чином щоб вони відповідали державному акту на право власності на земельну ділянку Відповідача. Згідно ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У зв'язку з порушенням Відповідачем прав Позивача як суміжного землевласника та власника житлового будинку, Позивач зазнав моральних переживань та страждань в результаті того, що постійно відчуває сильне душевне хвилювання через протиправні дії Відповідача та створення перешкод у доступі до свого домоволодіння. Після протиправного встановлення Відповідачем паркану та зменшення ширини проїзду, Позивач почав відчувати незручності та докладати додаткових зусиль для нормального користування своєю власністю. Моральні та фізичні страждання спричинили погіршення емоційного та психологічного стану Позивача. У зв'язку з протиправними діями Відповідача були порушені нормальні життєві зв'язки Позивача. Виходячи з обсягу та характеру моральних, психологічних та фізичних страждань Позивач оцінює завдану їй моральну шкоду в розмірі 2000 гривень. Також, через протиправні дії Відповідача Позивач змушений був відновлювати межі своєї земельної ділянки. У зв'язку з чим, Позивачем були понесені витрати на відновлення межі в сумі 1000 гривень, які були сплачені ТОВ НВФ «Кадастр-Універсал». Згідно ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв 'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також: витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також: шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 01.11.2013 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до судового розгляду, ( а.с., 18). 02.12.2013 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшло письмове заперечення відповідачки [PERSON], ( а.с., 41 - 43), наступного змісту: Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 01 листопада 2013 року порушено провадження у справі №368/2102/13-ц за позовом [PERSON] (далі також - Позивач) до [PERSON] (далі також -Відповідач) 3-тя особа Стайківська сільська рада про усунення перешкод в користуванні проїздом загального користування та відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав. Відповідно до частини 1 статті 128 Цивільного процесуального кодексу України після одержання копій ухвали про відкриття провадження у справі і позовної заяви відповідач має право подати суду письмове заперечення проти позову із зазначенням доказів, що підтверджують його заперечення. Користуючись наданим правом, вважаємо за необхідне надати наступні заперечення. 1. Щодо твердження Позивача про те, що Відповідач змінила межі своєї земельної ділянки. Позивач стверджує, що «весною 2011 року Відповідач, без дозволу виконавчого комітету Стайківської сільської ради та не повідомляючи Позивача, біля свого будинку змінила межі своєї земельної ділянки в бік вулиці загального користування шляхом встановлення паркану із металевої сітки та стовпчиків таким чином, що ширина проїзду загального користування зменшилась. При цьому у зв'язку із загородженням дороги, ширина проїзду зменшилась більш ніж на 4 метри». Таке твердження Позивача є безпідставним оскільки, Відповідач не змінювала меж своєї земельної ділянки в бік вулиці загального користування, а знаходилися в межах своєї земельної ділянки власником якої є з 23.12.2013 року, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку №405, планом меж земельної ділянки та свідоцтвом про право на спадщину № 4328.(копія додається). У ст. 321 Цивільного кодексу України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У позовній заяві Позивач вказує, що у зв'язку із загородженням Відповідачем дороги, ширина проїзду зменшилася більш ніж на 4 метри. У акті № 18 від 08.06.2011 року зазначено, що розміри огорожі Відповідача згідно кадастрового плану виходять на технічний проїзд на початку (від [ADDRESS]) на 0,40 м. по ширині і на 4,26 м. по довжині земельної ділянки. Тобто, твердження Позивача є неправдивим та таким, що вводить суд в оману. Позивач посилається на ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України у якій зазначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов 'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодуванням завданих збитків. Та на ч. 2 ст. 90 Земельного кодексу України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Таке посилання Позивача є безпідставним оскільки право власності Позивача на земельну ділянку не порушується. Відповідно до ч.І ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Таким чином, Відповідач не обмежувала Позивача у праві володіння, користування і розпорядження своєю земельною ділянкою та у вільному доступі до проїзду по вулиці. 2. Щодо завдання моральної та фізичної шкоди Позивачу: Позивач вважає, що він зазнав моральних переживань та страждань в результаті того, що постійно відчуває сильне душевне хвилювання через протиправні дії Відповідача та створення перешкод у доступі до свого домоволодіння. У зв'язку з протиправними діями Відповідача були порушені нормальні життєві зв'язки Позивача. Виходячи з обсягу та характеру моральних, психологічних та фізичних страждань Позивач оцінює завдану моральну шкоду в розмірі 2000 гривень. У ч. З постанови пленуму верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Виходячи з вище викладеного, можна зробити висновок, що Позивач не зазнав моральних та фізичних страждань, оскільки перелічені Позивачем факти не підпадають під визначення моральна шкода, а тому підстав для відшкодування моральної шкоди немає. Також Позивач вважає, що через протиправні дії Відповідача Позивач змушений був відновлювати меж своєї земельної ділянки. У зв'язку з чим, Позивачем були понесені витрати на відновлення меж в сумі 1000 гривень, які були сплачені ТОВ НВФ «Кадастр -Універсал» Згідно п. б ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. У п. 4.1 Наказу державного комітету України із земельних ресурсів від 18 квіттня 2010 року № 376 «Про затвердження інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками» зазначено, що відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. З вище викладеного вбачається, що відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Позивач і Відповідач не є власниками суміжних земельних ділянок (відповідно до додатку п.2 наказу Фонду державного майна України та Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 23 грудня 2004 року №2929/227 суміжними вважаються земельні ділянки, які безпосередньо примикають до загальної межі). Таким чином, права Позивача на його земельну ділянку не порушувалися, а тому необхідності у відновленні меж земельної ділянки Позивача не було і понесені Позивачем витрати відшкодуванню не підлягають. Таким чином, можна дійти висновку про необґрунтованість позовних вимог [PERSON], оскільки [PERSON] не порушувала межі своєї земельної ділянки та право власності [PERSON], а також своїми діями не заподіяла Позивачеві моральної та фізичної шкоди. Враховуючи все вище викладене, відповідачка [PERSON] просить суд винести рішення, яким відмовити [PERSON] у задоволені позовних вимог в повному обсязі. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені в мотивувальній частині його позовної заяви, які викладені вище, та на результати проведеної експертизи, які, на його думку, підтверджують факт порушення відповідачкою [PERSON] його прав. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви, та які судом приведені судом вище та на результати проведеної експертизи, які, на його думку, підтверджують факт порушення відповідачкою [PERSON] прав позивача, відповідно, Конституції України, норм ЗК України, норм ЦК України. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з»явилася, з»явилися її представники. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти позову заперечувала в повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені в письмовому запереченні відповідачки, та які судом приведені вище. В судовому засіданні представник [PERSON] проти позову заперечувала в повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені в письмовому запереченні відповідачки, та які судом приведені вище. В судовому засіданні представник третьої особи, - Стайківської сільської ради Кагарлицького району [PERSON] вирішення спору поклала на розсуд суду. В судовому засіданні Свідок [PERSON] показав наступне. Живе в [ADDRESS], з 1980 року. З 2010 року відповідачка [PERSON] почала закопуватися в дорогу загального користування, на що він писав заяви до сільської ради. В зв»язку з тим, що відповідачка забрала частину дороги загального користування, він з нею не здоровається. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала наступне. Відповідачка [PERSON] є її родичкою. Вважає, що відповідачка ніяким чином не порушувала межі своєї земельної ділянки. Вона часто приїздить в гості. В них автомобіль «Волга», досить не маленький автомобіль, але проблем з в»їздом та виїздом немає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала наступне. Проживає в с. Стайки Кагарлицького району близько 60 років, по [ADDRESS]. Не пам»ятає, коли, вона частину своєї земельної ділянки віддала позивачу [PERSON] Коли був живий покійний чоловік відповідачки, - [PERSON], то відносини між сусідами були нормальні. Коли він помер, стала хазяйнувати представник відповідачки, - [PERSON], яка є рідною дочкою відповідачки. З того часу почалися негаразди між сусідами, [PERSON] своїм парканом вилізла на дорогу загального користування, після чого грузовим автомобілем по цій дорозі не заїхати, що створює незручності не тільки їй, але й іншим сусідам. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала наступне. Живе в с. Стайки з 2002 року. Відповідачка зменшила загальний проїзд приблизно на 1,5 м., починаючи з 2010 року. Раніше, поки відповідачка не зменшила дорогу, нею користувалися всі сусіди, на даний час дорогою практично не можна користуватися. Так, в неї по цій вулиці проживає свекруха. Коли до останньої приїздила швидка допомога, автомобіль швидкої допомоги зупинився біля в»їзду на цю вулицю, так як водій сказав, що не проїде проїздом, так як він дуже вузький. Вона пам»ятає, що коли проводили газ по вулиці, ширина проїзду складала близько 3,5 м. В 2010 році подали заяву до сільської ради, щоб остання прийняла міри до відповідачки, щоб остання відновила нормальну ширину проїзду. По виїзду комісія встановила той факт, що відповідачка висунулася на дорогу загального користування. Неприязні відносини між сусідами почалися з 2010 року, одколи відповідачка почала ставити стовпчики на забор. Суд, вислухавши позивача [PERSON], його представника [PERSON], які позов підтримали в повному обсязі, вислухавши представників відповідачки [PERSON] та [PERSON], які проти позову заперечували, вислухавши представника третьої особи [PERSON], яка вирішення питання поклала на розсуд суду, вислухавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо часткового задоволення позову, обгрунтовуючи своє рішення наступним. Що стосується позовної вимоги в частині зобов»язання [PERSON] звільнити частину проїзду загального користування біля земельних ділянок № 20 А та № 20 по [ADDRESS], то, зглядаючись на подальше рішення суду в частині задоволення певної частини позовних вимог позивача, які будуть обґрунтовані судом нижче, в задоволенні даної частини позову немає сенсу, а тому слід відмовити. Що стосується позовних вимог в частині: - зобов'язання [PERSON] відновити межі її земельної ділянки та перенести встановлений нею паркан до меж земельної ділянки, вказаних у державному акті на право власності на земельну ділянку №20 по [ADDRESS],; - зобов»язати [PERSON] не чинити перешкод в користуванні [PERSON] проїздом загального користування біля земельних ділянок № 20 А та № 20 [ADDRESS], то такі позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне. Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні та застосування до них норм права. Позивач [PERSON] є власником земельної ділянки, яка розташована за адресою: Київська область, [ADDRESS]. Факт того, що позивач [PERSON] є власником вищевказаної земельної ділянки підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД 712061, ( а.с., 8), який видано20 грудня 2006 року, з якого видно, що даний державний акт на право власності на земельну ділянку видано [PERSON], який проживає за адресою: [ADDRESS], і на підставі рішення Стайківської сільської ради від 15.07.2005 року ( 222204) є власником земельної ділянки площею 0,0782 га, у межах згідно планом, яка розташована за адресою: [ADDRESS], [ADDRESS], з цільовим призначенням, - будівництво та обслуговування житлового будинку. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010601400377. Кадастровий номер земельної ділянки 3222287601:01:016:0025. На вищевказаній земельній ділянці розташований житловий будинок, який належить позивачу, та в якому він зареєстрований. Власником сусідньої земельної ділянки за адресою [ADDRESS] є відповідачка, - [PERSON]. Факт того, що відповідачка [PERSON] є власником вищевказаної земельної ділянки підтверджується наступними доказами. Так, в матеріалах справи міститься державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 142025, виданий 11.10.2004 року, ( а.с., 44). Вищевказаний державний акт виданий [PERSON], який на той час проживав за адресою: [ADDRESS]. Державний акт виданий на підставі рішення сесії Стайківської сільської ради Кагарлицького району Київської області. Земельна ділянка площею 0,1923 га у межах згідно з планом, розташована за адресою: [ADDRESS], [ADDRESS]. Цільове призначення земельної ділянки, - будівництво та обслуговування житлового будинку. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 405. Кадастровий номер земельної ділянки 3222287601:01:016:0018. Далі, в матеріалах справи міститься свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видано двадцять третього грудня 2009 року, ( а.с., 45), з якого видно, що спадкоємцем майна [PERSON], який помер [INFO] є його дружина [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS]. Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки, розташованої в селі Стайки Кагарлицького району Київської області по вулиці Київська під номером двадцять, площею 0,1923 га у межах згідно з планом, з них: рілля - 0,1466 га, багаторічні насадження - 0,0380 га, під забудовою -77,00 кв.м, що належить померлому на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №142025, виданого Стайківською сільською радою 11.10.2004 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державнюс актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №405. Цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер - 222287601:01:016:0018. Отже, [PERSON] є належним відповідачем по даній справі. Як встановлено судом в судовому засіданні, та сторонами не оспорюється той факт, що навесні 2011 року відповідачкою [PERSON] було встановлено паркан від вулиці загального користування (проїзд). Паркан складається з металевої сітки та металевих стовпчиків. З того часу, як встановлено судом, між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] почалися побутові сварки, так як позивач [PERSON] вважав, що відповідачка [PERSON] змінила межі своєї земельної ділянки в бік вулиці загального користування шляхом встановлення паркану таким чином, що ширина проїзду загального користування зменшилась. Дану позицію позивач [PERSON] підтримував також в судовому засіданні, так як факт встановлення паркану, на думку позивача, ускладнює вільний проїзд Позивачем до свого домоволодіння, оскільки загороджений проїзд загального користування є вулицею, з якої Позивач заїжджає до свого будинку. Далі, в зв»язку з неможливістю вирішення питання мирним шляхом, позивач [PERSON] звернувся до Стайківської сільської ради з вимогою відновлення проїзду та звільнення Відповідачем частини дороги. У Стайківській сільській раді Позивачу порадили відновити межі земельної ділянки, для того щоб визначити чи встановленні межі земельної ділянки відповідно до його державного акту на право власності на земельну ділянку. Для встановлення меж земельної ділянки на місцевості Позивач звернувся до ТОВ НВФ «Кадастр-Універсал», яким 18.05.2011 р. було проведено відновлення меж земельної ділянки, по результатам якого було складено Акт про відновлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки та передачу на зберігання межових знаків, ( а.с., 10). За результатами відновлення меж земельної ділянки було встановлено, що межі земельної ділянки Позивача відповідають державному акту на право власності на земельну ділянку. Після того, як було встановлено, що межі земельної ділянки Позивача відповідають державному акту на право власності на земельну ділянку, Позивач знову звернувся до Стайківської сільської ради з вимогою відновлення проїзду та звільнення Відповідачем частини дороги. За зверненням Позивача було створено комісію, яка 08.06.2011 року вийшла на місце та за результатами своєї роботи склала акт від 08.06.2011 року, ( а.с., 14 - 15), в якому зазначено наступне: Вивчивши матеріали геодезичної зйомки фірмою «Кадастр Універсал» та обстеживши в натурі земельної ділянки [PERSON] по [ADDRESS] та [PERSON] по [ADDRESS], 20 та технічного проїзду між їхніми ділянками земельна комісія виявила наступне. Огорожа [PERSON] співпадає з геодезичними точками, виставленими згідно його державного акту. Розміри огорожі [PERSON] згідно кадастрового плану виходять на технічний проїзд на початку ( від [ADDRESS]) на 0,40 м по ширині і на 4,26 м по довжині земельної ділянки. При ширині проїзду 3,88 м. фактично є 3,44 м. По середині, в межах третьої точки, виставленої по земельному державному акту [PERSON], огорожа [PERSON] виходить на 0,70 м. на техпроїзд. При ширині 3,84 м. фактично проїзд 3,14 м. Земельна комісія по врегулюванню земельних відносин пропонує [PERSON] виставити огорожу згідно свого державного акту. Внаслідок цього технічний проїзд буде відповідати архітектурним нормам. Якщо одна із сторін не згідна з виготовленим державним актом сусіда, то скасувати його можна лише через суд. Отже, як вбачається з акту № 18 від 08.06.2011 року земельної комісії Стайківської сільської ради Кагарлицького району Київської області по врегулюванню земельних спорів, станом на 2011 рік вищевказаною комісією були виявлені порушення земельного законодавства з сторони відповідачки [PERSON], які виразилися у самовільному зменшенні ширини загального проїзду. Так як відповідачка [PERSON] не виконала приписи вищевказаної комісії, які, на жаль, містять лише рекомендаційний характер, позивач [PERSON] вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав з позовною заявою. Проте, як вбачається з позиції представників відповідачки, - [PERSON] та [PERSON], останні в судовому засіданні заперечували проти факту порушення меж земельної ділянки з сторони відповідачки. Відповідно, в зв»язку з необідністю остаточного з»ясування факту порушення меж земельних ділянок судом було винесено ухвалу, якою по справі було призначено земельно - технічну експертизу, ( а.с., 118 - 119). Причому, суд наголошує на цій обставині, що судом наперед не бралися до уваги Акт про відновлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки та передачу на зберігання межових знаків, складений ТОВ НВФ «Кадастр - Універсал», ( а.с., 10), ні акт № 18 від 08.06.2011 року земельної комісії Стайківської сільської ради Кагарлицького району Київської області по врегулюванню земельних спорів, ( а.с., 14 - 15), так як вважає, що в даному випадку вирішення спору залежало лише від висновку земельно - технічної експертизи, так як згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Окрім того, з метою повного з»ясування обставин по даній справі, судом при призначенні експертизи були поставлені питання не лише стосовно наявності чи відсутності порушень не лише з сторони відповідачки [PERSON], а й встановлення факту відсутності чи наявності порушень з сторони позивача [PERSON] 15.09.2014 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшов висновок експерта за результатами проведення судової земельно - технічної експертизи № 785514 - 41 від 10.09.2014 року, в якому в резолютивній частині зазначено наступне: Має місце відхилення між площею та межами фактичного користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS], площі та межам, які зазначені в правовстановлюючих документах, саме державному акті [PERSON] Загальна площа відхилення становить 0,0132 га. Відхилення щодо меж вказані промірами, що зображені в Додатках №1 А, 1Б, ЇВ, 1Г. За результатами проведеного дослідження також можливо припустити, що межі фактичного користування земельною ділянкою [PERSON] накладаються на землі загального користування, що у свою чергу унеможливлює користування частиною земель загального користування, отже перешкоджає у її використанні. Має місце відхилення між площею та межами фактичного користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS], площі та межам, які зазначені в правовстановлюючих документах, саме державному акті [PERSON] Загальна площа відхилення становить 0,0032 га. Відхилення щодо меж вказані промірами, що зображені в Додатках №2А, 2Б, 2В, 2Г. За результатами проведеного дослідження також можливо припустити, що межі фактичного користування земельною ділянкою [PERSON] накладаються на землі загального користування, що у свою чергу унеможливлює користування частиною земель загального користування, отже перешкоджає у її використанні. Слід зазначити, що, як видно з результатів проведеної експертизи, межі фактичного користування земельною ділянкою як позивача по справі [PERSON], так і відповідачки [PERSON] накладаються на межі загального користування, що унеможливлює користування частиною земель загального користування, як позивачем, так і відповідачкою. Відповідно, на думку суду, відповідачка [PERSON] також має право подати до суду позов до [PERSON] аналогічного характеру, проте, суд розглядає даний спір лише за заявою [PERSON], а тому предметом розгляду лише є незаконні дії [PERSON] Отже, суд вважає, що дії відповідачки [PERSON] порушують права Позивача [PERSON] та є незаконними, виходячи з наступного. Згідно п. а ч. 3 ст. 83 Земельного кодексу України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених, пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). Отже, що стосується проїзду загального користування, то в матеріалах справи міститься довідка № 1000 від 04.12.2013 року, яка видана виконавчим комітетом Стайківської сільської пради Кагарлицького району Київської області, ( а.с., 47), в якій зазначено наступне. Рішення про виділення технічного проїзду загального користування по [ADDRESS] між домоволодіннями під № 20 - а та № 20 - немає, але даний технічний проїзд вказаний в проекті формування території Стайківської сільської ради. Відповідно, встановивши паркан на проїзді загального користування, що зафіксовано в результатах експертизи, відповідачка [PERSON] фактично самовільно зайняла частину проїзд загального користування в розмірі, вказаному в результатах експертизи. Даний проїзд загального користування відповідно до п. а ч. 3 ст. 83 Земельного кодексу України належить до земель комунальної власності, що не можуть перебуватись у власності Відповідачки [PERSON]. Отже, після зменшення відповідачкою [PERSON] ширини проїзду на даний час спірний проїзд не відповідає нормам ДБН. Зокрема, згідно п. 3.2.2 ДБН 360-92 Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень у районах садибної забудови при потребі, крім вуличної мережі (розділ 7), слід формувати мережу внутрішньоквартальних проїздів. Ширина їхньої проїжджої частини з однією смугою руху приймається 3,5 м, з двома -5,5 м. На односмугових проїздах передбачаються роз'їзди. Довжина тупикових проїздів повинна бути не більше 150 м. Проїжджа частина тупикових проїздів повинна закінчуватися кільцевими об'їздами радіусом по осі проїзду не менше 10 м або майданчиками для розвороту розмірами 12 м х 12 м кожна. До житлових і громадських будинків слід передбачати проїзди завширшки 3.5 м на відстані не ближче 5 м від стін, придатні для проїзду пож;ежних машин. Згідно п. г ч. 1 ст. 91 Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Встановлення відповідачкою [PERSON] паркану на проїзді загального користування та зменшення проїзду порушує права позивача [PERSON], так як останній не може користуватись проїздом до свого житлового будинку та земельної ділянки, оскільки рух автомобіля обмежений. Неможливість під'їзду до свого домогосподарства позбавляє позивача [PERSON] можливості підвозити свої речі, вантажі, будівельні матеріали та інше. Отже, встановлення Відповідачем паркану на проїзді загального користування та зменшення ширини проїзду є протизаконним та самовільним захопленням відповідачкою [PERSON] земельної ділянки, в результаті чого порушуються права позивача [PERSON], як власника сусідньої земельної ділянки та житлового будинку. Також, Відповідач створює незручності не лише Позивачу, а і власникам сусідніх будинків та ділянок, а саме [PERSON] ([ADDRESS]), [PERSON] ([ADDRESS]), які були допитані в судовому засіданні в якості свідків, та покази яких судом наведено вище. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Отже, при здійсненні своїх прав та виконанні обов»язків власник зобов»язаний керуватися нормами закону та додержуватися моральних засад суспільства. Власник може вчиняти стосовно свого майна будь - які дії, але вони повинні бути в межах закону, тобто не повинні суперечити діючому законодавству або інтересам інших суб»єктів цивільних правовідносин. Крім того, суд зазначає, що власність зобов»язує. Це свідчить про те, що власник при здійсненні ним права власності має не лише суб»єктивні права, але і несе відповідальність перед громадою, суспільством, відповідними учасниками цивільних правовідносин за належне використання цього права чи його складових. Отже, аналізуючи вищевказану норму ЦК України, слід зробити висновок, що власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, то що. Згідно ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Отже, суд зазначає, що недоторканість права власності передбачає недоторканість самого майна, тобто будь - які дії інших осіб, спрямовані на заволодіння таким майном є безпідставними, протиправними, та незаконними, так само як і дії, спрямовані на обмеження власника у здійснення ним права власності. Згідно ч. 1 ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб 'єктів права власності. Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно, законодавцем встановлено додатковий спосіб захисту прав власника майна на здійс нення ним користування та розпорядження майном. Вказаними перешкодами, зокрема, мо жуть вважатись: фактичні перешкоди (перекриття виїзду з певної земельної ділянки, що на лежить на праві власності особі), економічні перешкоди (встановлення економічно невигідних умов використання певного майна - плата за користування сервітутом, комунікаціями, необ хідними послугами тошо). правові перешкоди (прийняття певних актів, що ускладнюють чи унеможливлюють використання власником свого майна, що обмежує його права в порівнянні з іншими власникам подібного майна), перешкоди іншого характеру. Для захисту власником своїх прав на користування та розпорядження своїм майном в судовому порядку, обов'язковою передумовою є доведення протиправності вказаного діяння з боку інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Згідно ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно п. б ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Виходячи з вказаних положень Конституції України, Цивільного та Земельних кодексів України Позивач [PERSON], як власник майна має права безперешкодно користуватись своєю власністю та таке право гарантується державою. Тобто, у разі порушення права власника держава, в особі судів, забезпечує захист права власності від порушень з боку іншої особи. На вимогу Позивача щодо відновлення меж земельної ділянки Відповідач відмовляється відновити межі земельної ділянки, а також чинить перешкоди Позивачу у користуванні проїздом загального користування, оскільки він не може користуватись частиною проїзду. Згідно ч. 2 ст. 90 Земельного кодексу України порушені права власників земельних оічянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно ч. 1 ст. 106 Земельного кодексу України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також: відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Згідно ст. 107 Земельного кодексу України основою для відновлення меж: є дані земельно-кадастрової документації. Враховуючи те, що Відповідач змінила межу своєї земельної ділянки в сторону проїзду загального користування, в результаті чого Відповідач захопила частину проїзду, необхідно зобов'язати Відповідача відновити межі її земельної ділянки таким чином, щоб вони відповідали державному акту на право власності на земельну ділянку Відповідача. Що стосується позову в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 2000 грн., то в задоволенні позову в цій частині слід відмовити з огляду на наступне. Дійсно, згідно ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Проте, позивач ні в мотивувальній частині позовної заяви, ні в судовому засіданні не довів того, що у зв'язку з порушенням Відповідачкою [PERSON] його прав, як суміжного землевласника та власника житлового будинку, він зазнав моральних переживань та страждань в результаті того, що постійно відчував сильне душевне хвилювання через протиправні дії Відповідачки [PERSON] та створення перешкод у доступі до домоволодіння. Суд критично відноситься до твердження позивача [PERSON], що після протиправного встановлення Відповідачкою [PERSON] паркану та зменшення ширини проїзду, він почав відчувати незручності та докладати додаткових зусиль для нормального користування своєю власністю. Крім того, суд наголошує на тій обставині, що згідно результатів проведеної експертизи ширина загального проїзду зменшилася не тільки з вини відповідачки [PERSON], а й з вини позивача [PERSON] Суд вважає, що позивачем [PERSON] взагалі не доведено факту того, що існували моральні та фізичні страждання, та, відповідно, які спричинили погіршення емоційного та психологічного стану Позивача. Крім того, суд не розуміє, в чому виразилося порушення нормальних життєвих зв'язків Позивача [PERSON] Крім того, згідно п. 3 постанови пленуму верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Виходячи з вище викладеного, суд остаточно приходить до висновку, що Позивач [PERSON] не зазнав моральних та фізичних страждань, а тому підстав для відшкодування моральної шкоди немає. Що стосується позову в частині стягнення з [PERSON] та користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 1000 гривень, то в позові в даній частині слід відмовити з наступних підстав. Так, суд критично відноситься до твердження позивача [PERSON] про те, що саме через протиправні дії Відповідача [PERSON] він змушений був відновлювати межі своєї земельної ділянки. У зв'язку з чим, ним були понесені витрати на відновлення межі в сумі 1000 гривень, які були сплачені ТОВ НВФ «Кадастр-Універсал». Свою критичність суд обґрунтовує наступним. Згідно п. б ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. У п. 4.1 Наказу державного комітету України із земельних ресурсів від 18 квіттня 2010 року № 376 «Про затвердження інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками» зазначено, що відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. З вище викладеного вбачається, що відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Позивач [PERSON] і Відповідач [PERSON] не є власниками суміжних земельних ділянок (відповідно до додатку п.2 наказу Фонду державного майна України та Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 23 грудня 2004 року №2929/227 суміжними вважаються земельні ділянки, які безпосередньо примикають до загальної межі). Таким чином, право власності Позивача на його земельну ділянку фактично відповідачкою не порушувалося, а тому необхідності у відновленні меж земельної ділянки Позивача не було і понесені Позивачем витрати відшкодуванню не підлягають. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial