Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

27 листопада 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.02.2018 року між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти, зобов`язавшись повернути їх у порядку та на умовах, визначених договором. Відповідач не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, що стало причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 105 275,17 грн. з урахуванням процентів за користування коштами та неустойки (а.с.а.с. 1, 2, 27, 30). Представник позивача до суду не з`явився, звернувшись з клопотаннями про розгляд справи за його відсутності, відсутність заперечень проти розгляду справи у заочному порядку (а.с.а.с. 26, 42). Відповідач до суду також не з`явився, був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). 16 травня 2019 року у засіданні суд постановив ухвалу про розгляд справи у заочному порядку. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 13.02.2018 року між сторонами було укладено угоду про надання кредиту №500807346, за умовами якої позивач надав відповідачеві кредит в сумі 98 055,62 грн. під 23,0% на рік строком повернення до 14.02.2023 року (а.с.а.с. 4 - 11). Відповідач неналежно виконує свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та процентів за ними, і у нього перед позивачем станом на 14.10.2018 року утворилася заборгованість у сумі 105 275,17 грн. відповідно до доданого позивачем розрахунку (а.с. 20), а саме: -основна заборгованість - 95 349,90 грн.; -проценти - 9 125,27 грн.; -штраф - 800,00 грн. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори й інші правочини. Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За кредитним договором позивач передав відповідачеві певні грошові кошти, про що свідчать матеріали справи, отже вказаний правочин, у розумінні статті 1054 ЦК, було укладено. У відповідності зі статтею 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Ураховуючи той факт, що відповідач дотепер неналежно виконує свої обов`язки з повернення кредиту та процентів за ним, таке невиконання (неналежне виконання) є порушенням його зобов`язань у розумінні приведеної норми. За правилами, встановленими кредитним договором, у разі порушення відповідачем зобов`язань, покладених договором, він несе перед позивачем відповідальність у виді сплати додаткових обов`язкових платежів (неустойка). Зважаючи на те, що відповідач неналежно виконує свої обов`язки за кредитним договором, що полягає у простроченні сплати заборгованості, а також процентів за кредитом, суд вважає обґрунтованим звернення позивача до суду з цим позовом. Частиною 1 статті 14 ЦК визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. За змістом статті 526 ЦК зобов`язання повинні виконуватися потрібним чином згідно з умовами договору та вимогами цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - за звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно пред`являються. Відповідно до статті 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Таким чином, суд доходить висновку про те, що позов необхідно задовольнити. У порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за необхідне також стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію судових витрат останнього у сумі 1 762,00 грн. (а.с. 3).

Outcome: approved