Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

29.05.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа : Центр надання адміністративних послуг Синельниківської міської ради про усунення перешкод в користуванні та володінні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Зазначена квартира належить йому на підставі договору дарування квартири, посвідче\-ного приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] 22 липня 1998 року, зареєст\-рованого в реєстрі за № 429 та зареєстрованого Синельниківським БТІ 27 липня 1998 року за реєстром № 1182. Відповідачі по справі: [PERSON] та [PERSON] є його дітьми, які зареєстровані в його квартирі з 2012 року і по теперішній час. Але фактично вони не проживають в [INFO] з 2016 року і до тепер, що підтверджує\-ться актом № 19 від 12.04.2018 року,затвердженим начальником ЖЕК-2. Вважає, що відповідачі втратили право на користування вищезаз\-наченою квартирою на підставі відсутності майже двох років у квартирі, яку вони покинули добровільно, вибувши в інше житлове приміщення. Через те, що у його житловому будинку зареєстровані інші особи, які там фактично не проживають, він не може отримати субсидію. Суттєве підвищення тарифів на житлово-комунальні послуги негативно впливає на його матеріальний стан, а через реєстрацію вищевказаних осіб у квартирі він не може повно користуватися своїми правами. Враховуючи вищевикладені обставини, просить суд усунути [PERSON] перешкоди у здійсненні права користування та володіння квартирою, шляхом визнання [PERSON], [INFO] та [PERSON],[INFO] такими, що втратили право користування квартирою № 63 в будинку № 8 по вулиці Миру в м.Синельникове Дніпропетровської області. До початку проведення судового засідання позивач надав суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі у\~судове засідання\~не з'явилися\~по невідомій\~суду причині,\~хоча належним\~чином були\~ повідомлені\~про дату,\~час та\~місце розгляду\~справи. Своїм\~правом на\~подання відзиву\~на позовну\~заяву не\~скористалися.Відповідно до ст. 187 ЦПК України виклик відповідачів, також здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Третя особа: Центр надання адміністративних послуг Синельниківської районної державної адміністрації у судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про день, час та місце розгляду справи. Таким чином, суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенню ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно копії договору дарування від 22.07.1998 року [PERSON] є власником квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 4). З акту № 19 від 12.04.2018 року затвердженого начальником ЖЕК-2 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в [INFO] з 2012 року, але фактично не проживають за вказаною адресою з 2016 року ( а.с. 5). Згідно ст.\~405\~Цивільного кодексу\~України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. У відповідності до ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Виходячи з того, що Закон України від 11. 12. 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин виникнення, зміна чи припинення яких пов'язана з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином,\~з огляду\~на вищевикладене,\~та виходячи\~з того,\~що \~позивач є\~власником зазначеного\~вище будинку,\~а реєстрація\~відповідачів в\~ньому створює\~позивачу перешкоди\~у володінні\~ним,\~позовні вимоги\~про усунення\~перешкод у\~здійсненні права\~власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням підлягають задоволенню. Відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У даному випадку на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок. На підставі викладеного, ст. 17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, ст. 41 Конституції України, Глава 23, ст. 391 ЦК України, Закон України від 11. 12. 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved