Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

27.04.2015 року до Київського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] із позовом про звільнення майна з-під арешту. Свої вимоги, з урахуванням уточнень, обґрунтовував тим, що 13.04.2010 року Роздільнянський районний суд Одеської області видав виконавчий лист №2-443/2010 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 669,00 гривень щомісячно на утримання дитини. 03.11.2010 року на підставі вищевказаного виконавчого листа, другим Київським відділом Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було накладено арешт на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, а саме: ? частини квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Дізнавшись про заборгованість по сплаті аліментів, що утворилась [PERSON] погасив заборгованість по аліментам в повному обсязі. У зв'язку із наявністю арешту позивач не може реалізувати своє право власності. У судове засідання позивач не зявився, надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала заяву, в якій у задоволені позову не заперечувала. Представник Другого Київського ВДВС ОМУЮ в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій у задоволені позову заперечували. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Роздільнянський районний суд Одеської області виніс рішення та видав виконавчий лист №2-443/2010 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 669,00 гривень щомісячно на утримання дитини. 03.11.2010 року на підставі вищевказаного виконавчого листа, другим Київським відділом Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було накладено арешт на майно боржника - ? частини квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та оголошення заборони на його відчуження. Відповідно до розрахунку заборгованості від 21.04.2015 року заборгованість по аліментам боржника [PERSON] станом на 31.03.2015 року відсутня. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так, за ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Так, за ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Вимога про скасування постанови задоволенню не підлягає враховуючи означене вище та враховуючи те, що дана постанова не підлягає скасуванню, оскільки на час її винесення була мотивованою та винесена у відповідності до закону. Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим захистити право власності позивача, задовольнити позовні вимоги, звільнивши з-під арешту майно, яке належить [PERSON].

Outcome: partial