Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

27.08.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів, в якому просить стягнути солідарно з ТОВ «Тур-сервіс» та [PERSON] інфляційні втрати у розмірі 27 371,53 грн., три проценти річних у розмірі 2 075,84 грн. та моральну шкоду у розмірі 15 000 грн., а всього у розмірі 44 447,37 грн., а також стягнути з ТОВ «Тур-сервіс» пеню у розмірі 15 953,29 грн. При цьому позивач посилається на те, що заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 22.08.2013 року стягнуто солідарно з відповідачів суму у розмірі 36 080,00 грн. Вказане рішення не оскаржувалося та набрало чинності 02.10.2013 року. Постановами державного виконавця від 21.10.2013 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів. Однак, відповідачами рішення суду не виконується, у зв'язку із чим позивач змушений звернутися до суду з вимогами про стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних пені та відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням рішення суду. До судового засідання позивач не з'явився, повідомлявся належним чином. До суду надано заяву представника позивача [PERSON] про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача ТОВ «Тур-сервіс» та відповідач [PERSON] до судового засідання повторно не з'явилися, повідомлялися належним чином у відповідності до ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 22.08.2013 року по справі №296/4883/13-ц позовні вимоги [PERSON], [PERSON] та [PERSON] задоволено частково та, зокрема, стягнуто у солідарному порядку з ТОВ «Тур-сервіс» та [PERSON] на користь [PERSON] кошти в розмірі 36 080 грн. /а.с. 5-6/. Постановами державних виконавців Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ ВП № 40284709 від 21.10.2013 року та ВП № 40283554 від 22.10.2013 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчих листів № 296/4883/13, виданих 14.10.2013 року Корольовським районним судом м. Житомира про стягнення у солідарному порядку з ТОВ «Тур-сервіс» та [PERSON] на користь [PERSON] 36 080 грн. /а.с. 12-13/. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, з відповідачів ТОВ «Тур-сервіс» та [PERSON] підлягає стягненню у солідарному порядку на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 36080,00 грн., що на підставі ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Згідно ст. 124 Конституції України, судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Положеннями ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З урахуванням викладеного, суд погоджується із доводами сторони позивача, що ухвалення судового рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Верховного Суду України від 23.01.2012 року по справі № 3-142гс11 зазначено, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. А тому наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України Враховуючи те, що чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження щодо його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 625 ЦК України. До позовної заяви [PERSON] надано розрахунок за вимогами щодо інфляційних втрат /а.с. 7/ та щодо трьох процентів річних /а.с. 8/, відповідно до якого станом на 31.07.2015 року втрати від інфляції становлять 27 371,53 грн., а три проценти річних за користування коштами - 2075,84 грн. Окрім того, згідно ст. 611 ЦПК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 11.07.2013 року, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. До позовної заяви [PERSON] надано розрахунок за вимогами щодо подвійної облікової ставки НБУ /а.с. 9/, відповідно до якого пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання станом на 01.09.2015 року становить 15 953,29 грн. Стосовно позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями пунктів 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд погоджується з доводами позивача стосовно завдання йому моральної шкоди відповідачами невиконанням судового рішення. При цьому, суд враховує наданий позивачем розрахунок суми моральної шкоди /а.с. 10-11/, однак суд вважає, що розмір моральної шкоди, визначений в позовній заяві є завищеним, в зв'язку з чим в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до п. 1.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» /в редакції, що діяла на дату подання позову/ ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що судовий збір у розмірі 344,47 грн. підлягає стягненню з відповідачів у рівних частках, а також 243,60 грн. з ТОВ «Тур-сервіс».

Outcome: partial