Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

28 січня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований 20.07.1992 року в Палаці урочистих подій м. Олександрія, актовий запис за № 377 у Книзі реєстрації шлюбів. Позивач посилається на те, що в шлюбі в сторін [INFO] народилась дочка - [PERSON], яка на даний момент є повнолітньою та проживає окремо від них. Відповідач розірвати шлюб у позасудовому порядку відмовляється. Спільно нажите майно сторони розділять між собою в добровільному поряду. Причиною розірвання шлюбу є розбіжність у поглядах на подружнє життя. Однією сім'єю не проживають, спільне господарство не ведеться, відповідач живе виключно своїми інтересами, сім'я її фактично не цікавить. Міжособистісні відносини з відповідачем призводять лише до конфліктів та непорозумінь, тому позивач вважає, що відновлювати подружні відносини немає сенсу. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився. 28.03.2014 року подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій вказано, що він позов підтримує повністю; на примирення не погоджується; проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] яка була повідомлений про місце і час судового розгляду, в судове засідання не з'явилась повторно, перша неявка була 28.03.2014 року. Про причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності чи заперечень проти позову суду не подала. У зв'язку з вказаними обставинами суд ухвалив вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів - ухвалити заочне рішення у справі відповідно до положень статей 224, 225 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 20.07.1992 року, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 20 липня 1992 року в Палаці урочистих подій м. Олександрія Кіровоградської області, актовий запис за № 377 у Книзі реєстрації шлюбів. Прізвища після укладення шлюбу кожен з подружжя залишив дошлюбне прізвище. У шлюбі в сторін [INFO] народилась дочка - [PERSON], яка на даний момент є повнолітньою та проживає окремо від них. Причиною розірвання шлюбу є розбіжність у поглядах на подружнє життя. Однією сім'єю сторони припинили проживати, спільне господарство не ведуть. На думку позивача, відповідач [PERSON] живе виключно своїми інтересами і сім'я її фактично не цікавить; міжособистісні відносини з відповідачем призводять до конфліктів та непорозумінь. Тому позивач [PERSON] відновлювати подружні відносини не бажає та вважає, що примирення сторін і збереження сім'ї неможливе. Відомості про наявність спору про поділ майна, що є спільною власністю сторін, відсутні. Частиною 1 ст. 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Конституцією України у ч. 1 статті 51 закріплено, що шлюб грунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. З наведеної норми вбачається, що шлюб не може ґрунтуватися та існувати на примусі однієї із сторін, за відсутності наміру і волі одного з подружжя проживати в шлюбі з другим з подружжя. Виходячи з норм статей 55, 56 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги; чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері, а дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька, при цьому дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання, вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. На підставі наведеного вище, суд вважає, що шлюб сторін носить формальний характер і подальше його збереження суперечить інтересам позивача, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved