Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

27 жовтня 2020 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів . Мотивує вимоги тим, що починаючи з 2011 року позивач з відповідачем фактично перебували у шлюбних стосунках та проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від шлюбу [INFO] народилась [PERSON] (паспорт громадянина Азербайжанської Республіки тип РС код держави [NUMBER]). [INFO] народились [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) та [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Згодом подальше спільне сімейне життя стало неможливим, та сторони почали проживати окремо. Стосовно проживання, участі у вихованні неповнолітніх дітей, між сторонами досягнуто усної згоди. Встановлено, що діти будуть постійно проживати разом із матір`ю, при цьому батько має право бачитись з ними коли захоче, при домовленості з матір`ю. У зв`язку з вищевикладеним, позивач вважає необхідним звернутись до суду з даним позовом, яким просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 12 000, 00 гривень щомісячно починаючи з дати звернення до суду до досягнення повноліття старшої дитини, до [INFO] та стягувати аліменти на утримання синів щомісячно починаючи з 20.09.2030 року в розмірі 8000 гривень до повноліття дітей [INFO] . Ухвалою суду від 27 листопада 2020 року по справі відкрито провадження та призначений розгляду прави в порядку спрощеного провадження. Відзив на позов не надходив. 28 січня 2021 року від позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності. Проти заочного рішення суду не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, сповіщався шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Судом справа розглянута за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів в заочному порядку відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що з 2011 року позивач з відповідачем фактично перебували у шлюбних стосунках та проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] народилась донька [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ), батьками записані сторони, мати - [PERSON] , батько - [PERSON] . [INFO] народились [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) та [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Батьками дітей записані сторони, мати - [PERSON] , батько - [PERSON] . Діти проживають з матір`ю, що підтверджується договором оренди житла від 14.10.2020 року (а.с. 26-27), батько не приймає участь в утримані дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу також статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Таким чином, на утриманні позивачки знаходиться троє неповнолітніх дітей, а батько повинен приймати участь у матеріальному забезпеченні дітей, які такої допомоги потребують. Докази, які б підтверджували, що відповідач добровільно утримує на належному рівні свою дитину суду не надано, тому суд вважає, що аліменти підлягають стягненню з відповідача у примусовому порядку. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України. Отже, закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Відповідно до роз`яснень, що надані у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) ії матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Суд враховує, що позивачем не надано належних доказів, стосовно матеріального становища платника аліментів, та не встановлено додаткових потреб для дітей на яких стягується аліменти. При цьому, суд приймає до уваги, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» прожитковий мінімум на дітей віком 6 до 18 років з 1 січня 2021 року становить 2395 гривень, а 50% становить 1 197,50 гривень. Враховуючи аліментний обов`язок батька дитини, відсутності даних щодо наявності у останнього інших неповнолітніх дітей, також що діти проживають з позивачкою, суд вважає можливим стягувати з відповідача на користь матері дітей аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі по 2500 гривень щомісячно на кожного, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду та до повноліття дітей. В силу ч.1 ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При цьому, в порядку п.1 ч. 2 ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідача судові витрати, пов`язані з розглядом справи про стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: partial