Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

27.03.2014 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якій позивачка просить суд винести рішення, яким: - шлюб між нею, [PERSON], та відповідачем, [PERSON], зареєстрований 01 серпня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис за № 119052 - розірвати; - стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утриманні неповнолітньої дочки, [PERSON], [INFO], в твердій грошовій формі 1300 гривень щомісяця, починаючи стягувати від дня пред»явлення позову до суду і до досягнення дочкою повноліття. 31.03.2014 року Кагарлицьким районним судом винесено постанову про відкриття провадження у справі та призначено справу до розгляду на 16.04.2014 року. 16.04.2014 року слухання справи було відкладено на 29.04.2014 року в зв»язку з неявкою сторін по справі. 29.04.2014 року слухання справи відкладено до 07.05.2014 року в зв»язку з неявкою відповідача. 07.05.2014 року слухання справи відкладено до 24.06.2014 року в зв»язку з неявкою сторін по справі. В судовому засіданні, яке відбулося 24.06.2014 року позивачка [PERSON] позовні вимоги уточнила в частині стягнення аліментів, та просила суд стягувати аліменти в розмірі 14 від всих видів заробітку (доходу) відповідача, в решті позов підтримала. На запитання суду позивачка [PERSON] відповіла наступне: Шлюб вона розриває вперше. Шлюбні відносини припинено вже як на протязі більше 6 місяців. Після розірвання шлюбу залишається на прізвищі «[PERSON]». Неповнолітня дитина буде проживати з нею. Відповідач фізично здоровий, іншої сім»ї немає, утриманців інших немає, працює на ТОВ «Ягуар» майстром. Відповідач знає про судовий розгляд справи, проте просто не бажає приїздити до суду, мотивуючи зайнятістю на роботі. Відповідач [PERSON] в судове засідання, яке відбулося 24.06.2014 року не з»явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи. Суд, вислухавши позивачку [PERSON] яка уточнила позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення уточненого позову шляхом винесення заочного рішення, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Що стосується винесення заочного рішення, то, відповідно, враховуючи вищевикладені обставини судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі Глави 8 ЦПК - «Заочний розгляд справи». Так, в ст.. 224 ЦПК України зазначено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач [PERSON] був повідомлений судом про день, час та місце слухання справи. Позивачка [PERSON] не заперечувала проти винесення заочного рішення. Згідно ч. 1 ст. 225 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Згідно ч. 2 ст. 225 ЦПК України розгляд справи та ухвалення рішення проводяться за загальними правилами з винятками і доповненнями, встановлених цією главою. Згідно ст.. 226 ЦПК України за формою та змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим ст. ст. 213, 215 ЦПК України і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляду. Обґрунтування судом рішення в частині розірвання шлюбу. Що стосується фактичних обставин справи, то судом встановлено наступне. 01 серпня 2009 року між позивачкою, - [PERSON] та відповідачем, - [PERSON] було укладено шлюб. Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], яке видане 01 серпня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, з якого видно, що [PERSON], [INFO], уродженець село Гребені Кагарлицького району Київської області та [PERSON], [INFO], уродженка місто Потсдам, Федеративна Республіка Німеччина, зареєстрували шлюб 01 серпня 2009 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів 01 серпня 2009 року зроблено відповідний актовий запис за № 629. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка - «[PERSON]». дружини - «[PERSON]». Від спільного шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], яке видане відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, з якого видно, що [PERSON] народилася [INFO] в м. Київ, про що в Книзі реєстрації народжень 16 січня 2010 року зроблено відповідний актовий запис за № 64. В графі «батько» зазначений відповідач, - [PERSON]. В графі «мати» зазначена позивачка - «[PERSON]». Станом на даний час малолітня дитина, - [PERSON] проживає спільно з матір»ю, позивачкою по справі, - [PERSON]. Як встановлено судом в судовому засіданні з пояснень позивачки, спільне життя у сторін не склалося, через протирічивість поглядів на життя, несумісність характерів. Часті сварки в сім'ї призвели до того, що подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам сторін по справі, та інтересам малолітньої дитини. В процесі спільного проживання сторони стали байдужими один до одного, утратили почуття любові, що є обтяжливим для них обох. Позивачка [PERSON] з відповідачем [PERSON] на даний час, на протязі більше 6 місців шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства та сімейного бюджету не мають. На думку суду, шлюб сторін носить формальний характер, при його фактичному розпаді, примирення між сторонами, не зважаючи на зусилля суду, неможливе. Спору у сторін що до місця проживання дитини немає, за спільною згодою сторін вона залишиться проживати з позивачкою, - [PERSON] Норми матеріального права, застосовані судом при вирішенні спору. Згідно ч. З ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.. Суд у відповідності до ч. 2 статті 112 Сімейного Кодексу України постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. У зв'язку з чим, суд вважає, визначення місця проживання дитини з матір'ю не буде суперечити інтересам дитини. Судові витрати. Що стосується судових витрат, то дане питання врегульовано ст. 88 ЦПК України, проте, зважаючи на ту обставину, що позивачка [PERSON] в судовому засіданні просить суд не стягувати судові витрати з відповідача [PERSON], тому судові витрати суд не стягує з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON]. Обґрунтування судом рішення в частині стягнення аліментів. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 01 серпня 2009 року між позивачкою, - [PERSON] та відповідачем, - [PERSON] було укладено шлюб. Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], яке видане 01 серпня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, з якого видно, що [PERSON], [INFO], уродженець село Гребені Кагарлицького району Київської області та [PERSON], [INFO], уродженка місто Потсдам, Федеративна Республіка Німеччина, зареєстрували шлюб 01 серпня 2009 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів 01 серпня 2009 року зроблено відповідний актовий запис за № 629. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка - «[PERSON]». дружини - «[PERSON]». Від спільного шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], яке видане відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, з якого видно, що [PERSON] народилася [INFO] в м. Київ, про що в Книзі реєстрації народжень 16 січня 2010 року зроблено відповідний актовий запис за № 64. В графі «батько» зазначений відповідач, - [PERSON]. В графі «мати» зазначена позивачка - «[PERSON]». Станом на даний час малолітня дитина, - [PERSON] проживає спільно з матір»ю, позивачкою по справі, - [PERSON]. Як встановлено судом в судовому засіданні, відповідач [PERSON] на даний час участі у вихованні дитини, яка знаходиться на повному утриманні позивачки [PERSON] не приймає, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, в зв»язку з чим позивачці [PERSON] приходиться самотужки утримувати дитину. Норми матеріального права, зокрема, норми СК України, які були застосовані судом при вирішенні спору щодо: - стягнення аліментів на дитину: Так, згідно з ст.. 180 СК України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд наголошує на тій обставині, що обов'язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституцій них обов'язків і передбачений ч. 2 статті 51 Конституції України від 28 червня 1996 року відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Підставою для виникнення права неповнолітньої дитини на утримання від батьків є сукупність юридичних фактів: - наявність споріднення. В даному випадку споріднення доведено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], яке видане відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, з якого видно, що [PERSON] народилася [INFO] в м. Київ, про що в Книзі реєстрації народжень 16 січня 2010 року зроблено відповідний актовий запис за № 64. В графі «батько» зазначений відповідач, - [PERSON]. В графі «мати» зазначена позивачка - «[PERSON]». - недосягнення дитиною, - [PERSON] повноліття, тобто вісімнадцятирічного віку. Враховуючи вищевикладене, відповідач по справі, - [PERSON] зобов»язаний утримувати свою дитину, - дочку [PERSON] шляхом сплати аліментів до досягнення дитиною, - [PERSON] 18 - ти річного віку, тобто, до досягнення його дочкою повноліття, - до [INFO]. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини є найбільш розповсюдженим способом визначення розміру аліментів. До переваг цього способу належать, по - перше, відсутність необхідності переглядати суму аліментів кожного разу, як змінюється дохід (заробіток) платника аліментів, по - друге, відсутність потреби у проведенні індексації. Що стосується розміру частки, яку необхідно стягувати з відповідача, то згідно ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів, які необхідно стягувати з відповідача, судом було враховано наступні обставини, які зазначені в ст. 182 СК України: - дитина, - [PERSON], [INFO], тому потребує значних коштів на утримання. - відповідач [PERSON] фізично здоровий, працездатного віку, працює на ТОВ «Ягуар» майстром, іншими аліментними зобов»язаннями не обтяжений, інших утриманців немає. Отже, враховуючи вищевикладене, та ту обставину, що позивачка [PERSON] просить стягувати аліменти в частці від доходу відповідача, суд прийшов до висновку щодо стягнення аліментів щомісячно, в фіксованій частці від всих видів заробітку (доходів) відповідача в розмірі 1/4 частки від його доходу, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто, в даному випадку слід стягувати аліменти з 03.03.2014 року. Судові витрати. При вирішенні питання про стягнення судових витрат суд керувався ч. 3 ст. 88 ЦПК України, де, зокрема, зазначено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так, позивачка [PERSON] є особою, яка звільнена від сплати судового збору, як особа, звільнена від сплати судового збору при подачі позовної заяви про стягнення аліментів. Відповідач [PERSON] не входить до кола осіб, які звільнені від сплати судового збору. Уточнені позовні вимоги позивачки [PERSON] задоволені в повному обсязі. Враховуючи вищевикладені обставини справи, що стосується судового збору, суд,

Outcome: approved