Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

27 липня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] та стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання сина - [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини всіх видів заробітку відповідача (доходу) щомісячно, починаючи від дня пред»явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття. Обгрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що з 26 січня 2007 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу сторони мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO]. Приблизно з вересня 2010 року між нею та відповідачем припинились сімейно-шлюбні відносини, з цього ж часу вони припинили вести спільне господарство та проживають окремо. Вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим, оскільки між сторонам повністю втрачено почуття любові та поваги. Дитина залишилась проживати разом з позивачем, перебуває на її утриманні, однак домовленості про надання матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку між сторонами не досягнуто, позивач самостійно несе витрати на утримання сина. Врегулювати питання про сплату аліментів на утримання малолітнього [PERSON], [INFO] в досудовому порядку відповідач не погоджується, тому позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом. В судове засідання позивач та відповідач не з'явились, надали до суду заяви з проханням проводити розгляд справи у їх відсутність. Зі змісту заяв вбачається, що позивач позов підтримує в повному обсязі і просить його задовольнити, відповідач позов визнає і не заперечує проти його задоволення. Після розірвання шлюбу позивач просить залишити шлюбне прізвище «[PERSON]». Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції м. Києва 26 січня 2007 року, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 78 та видане свідоцтво про шлюб. Від шлюбу сторони мають спільного сина - [PERSON], [INFO], Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що між сторонами не склалися нормальні сімейні відносини з різних причин, а тому вони сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, питання проживання спільної дитини між ними вирішено мирним шляхом із позивачем. Зі змісту поданих сторонами заяв вбачається, що позивач і відповідач наполягають на розірванні шлюбу, заперечують щодо надання судом строку на примирення. За таких обставин суд вважає, що збереження сімўї сторін є неможливим, а тому шлюб їх підлягає розірванню. Враховуючи бажання позивача про залишення їй шлюбного прізвища, виходячи з положень ст. 113 СК України позивач після розірвання шлюбу має право надалі іменуватися прізвищем «[PERSON]». Як вбачається з матеріалів справи, спільна дитина сторін - [PERSON], [INFO] проживає разом з позивачем [PERSON] Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як зазначено у п.п. 16 п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року за №146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного подружжя, дітей, батьків, інших осіб», утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за сумісництвом, в тому числі з доходів від підприємницької діяльності. За правилами ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи, що [PERSON], [INFO] проживає разом з позивачем і між сторонами не досягнуто згоди щодо його утримання батьком, даних про те, що у відповідача перебувають на утриманні інші особи судом не встановлено, то суд приходить до висновку, що з [PERSON] підлягають стягненню на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку відповідача щомісячно, на утримання дитини - [PERSON], [INFO], до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 27 липня 2015 року, тобто від дня пред'явлення позову до суду. На підставі п.1 ч.1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесенні останньою судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved