overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

27 червня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 26.06.2014р. о 14 год. 50 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 26.06.2014р. о 14 год. 50 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-кардіолога Лебедь лікарні БСМП. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора відчуває слухові омани сприйняття. Тривожна, зтурбована. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

27 червня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 26.06.2014р. о 23 год. 15 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 26.06.2014р. о 23 год. 15 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Авдєєва лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора [PERSON], 1965р.н., вказує адресу, де мешкають чоловік та син 20 років, говорить, что останній час забуває дорогу до дому, губиться. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - амнестичний синдром атрофічний процес. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

27 червня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 26.06.2014р. о 20 год. 58 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 26.06.2014р. о 20 год. 58 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Гамій Н.В. лікарні КЗ «Павлоградська МЛ №1» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий активно висловлює маячні ідеї відношення, збуджений, тривожний. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, афективно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

27 червня 2014 року позивач звернувся до Київського районного суду м.Полтави з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по кредитній угоді відповідно до умов заяви № 005-16104-201112 від 20.11.2012 року. Посилався на те, що між банком та відповідачем укладена угода, відповідно до якої позивач надав відповідачу споживчий кредит у сумі 1087 грн. 00 коп. на придбання товарів (послуг). Позивач свої зобов'язання за договором виконав, про що свідчить меморіальний ордер № 53308217 від 22.11.2012 року, який підтверджується перерахуванням кредитних коштів відповідно до рахунку-фактури № П22-006931 від 20.11.2012 року. Відповідач [PERSON] своєчасно не виконує умови договору, має заборгованість за кредитом у сумі 1308 грн. 56 коп., яка складається із: заборгованості за сумою кредиту - 1209 грн. 83 коп.; заборгованість за відсотками - 0 грн. 03 коп.; заборгованість за комісіями - 98 грн. 70 коп. Просив стягнути з відповідача [PERSON] на їхню користь заборгованість за кредитним договором та витрати по справі. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, у разі неявки відповідача розглядати справу у порядку заочного провадження. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась будучи належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, заяв про неможливість розгляду справи у її відсутність не надавала. Суд вважає за можливе розглянути справу у порядку заочного провадження. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що між банком та відповідачем [PERSON] 20.11.2012 року була укладена кредитна угода відповідно до умов заяви № 005-16104-201112, згідно до якої позивач надав відповідачу споживчий кредит у сумі 1087 грн. 00 коп. на придбання товарів (послуг). Позивач свої зобов'язання за договором виконав, про що свідчить меморіальний ордер № 53308217 від 22.11.2012 року, який підтверджується перерахуванням кредитних коштів відповідно до рахунку-фактури № П22-006931 від 20.11.2012 року. Відповідач [PERSON] отримала кошти та не виконує умови кредитного договору , має заборгованість за кредитом у сумі 1308 грн. 56 коп., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Підлягають також задоволенню вимоги про стягнення судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

27 червня 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання прав та обов»язків забудовників в порядку спадкування, в якій вказує, що [INFO] померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на належний їй житловий будинок [ADDRESS] будівництво, якого не завершено та в експлуатацію даний будинок зданий не був, і відповідно правовстановлюючий документ на цей будинок виданий не був. Позивач вказує, що прийняла спадщину після смерті спадкодавця. Інших спадкоємці немає, її брат [PERSON] Помер, [INFO]. Позивач звернулась до нотаріуса з метою оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] однак нотаріус відмовила за відсутності правовстановлюючих документів на житловий будинок. В позовній заяві позивач просить суд визнати за нею права та обовязки забудовника житлового будинку із надвірними спорудами по адресу [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO]. В судовому засіданні позивачка позовну заяву підтримала у повному обсязі. Просить суд її задовільнити. В судове засідання представник відповідача надав заяву про слухання справи у його відсутність, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Зі свідоцтва про смерть виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, видно, що [PERSON] померла [INFO] в м. Первомайську Миколаївської області, актовий запис № 454. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], була матір'ю [PERSON], актовий запис №303. З копії договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, вбачається, [PERSON] на підставі рішення №81 від 20.01.1965 року у безстрокове користування передано земельну ділянку площею 600 кв.м., для будівництва житлового будинку. Земельна ділянка розташована [ADDRESS]. В силу п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов*язки забудовника входять до складу спадщини. В судовому засіданні встановлено, що будівництво житлового будинку по [ADDRESS] здійснювала [PERSON] згідно з законом, але в експлуатацію не здала, оскільки [PERSON] померла, а тому його права та обов*язки забудовника перейшли до його спадкоємців. Виходячи, з вищевикладеного, суд вважає, що згідно ст.ст. 1216, 1261 ЦК України є правові підстави для задоволення позовних вимог .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

27 червня 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, яку 17 грудня 2014 року уточнив та просив суд усунути перешкоди в користуванні домоволодінням [ADDRESS], шляхом зняття з реєстраційного обліку [PERSON]. В обґрунтування вимог зазначає, що йому на підставі договору купівлі-продажу належить житловий будинок [ADDRESS]. У даному будинку зареєстровані його діти - [PERSON], [PERSON], та брат - [PERSON]. Відповідач з 2012 року у будинку не проживає без поважних причин, в добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, фактичне місце його проживання на теперішній час не відоме. До того ж, комунальні послуги відповідач не оплачує. Наявність реєстрації відповідача у квартирі, чинить перешкоди позивачу в праві вільного користування та розпорядження своєю власністю. Тому, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивач не з'явився, але надав суду заяву в якій проси справу розглядати без його участі та задовольнити позов в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений засобами масової інформації, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 31 липня 1998 року, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 16). Як вбачається із матеріалів справи, у вищезазначеній квартирі зареєстровані [PERSON], дочка - [PERSON], син - [PERSON], та брат - [PERSON], що підтверджується довідкою від 20 червня 2014 року виданою [PERSON] (а.с. 18). [PERSON], [INFO], у даній квартирі не проживає з 2012 року без поважних причин, особистих речей відповідача у ній немає, що підтверджується актом від 15 червня 2014 року у складі сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 26). У відповідності до ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] не проживає з 2012 року у квартирі [ADDRESS] без поважних причин, а тому він втратив право користування житловим приміщенням. Оскільки, відповідач втратив право користування житловим приміщенням, то суд вважає за можливе усунути перешкоди в користуванні позивачу власністю шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

27 червня 2014 року позивач звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності йому державного акту серія МК №091297 виданого на підставі розпорядження Первомайської держадміністрації від 05.07.2004 року №200-р на ім.»я [PERSON]. В обґрунтування позову зазначив, що 15.09.2004 року йому було видано державний акт серії МК №091297 на підставі розпорядження Первомайської райдержадміністрації, де вказано, що він є власником земельної ділянки площею 3.55 га., цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В даний час він має намір зареєструвати державний акт в реєстраційній службі Первомайського району м. Первомайська Миколаївської області, однак не може цього зробити через те, що в державному акті його прізвище записано «[PERSON]» тоді як в дійсності він «[PERSON]», як зазначено в паспорті. В судовому засіданні заявник заяву підтримав та просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи - районна державна адміністрація до суду надав заяву про слухання заяви у їх відсутність, проти задоволення заяви не заперечують. Вислухавши пояснення заявника, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги заявника обґрунтовані, ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню. Поскільки в судовому засіданні судом встановлено факт належності [PERSON] державного акту виданого 15.09.2004 року серії МК №091297 на підставі розпорядження Первомайської райдержадміністрації, де вказано, що «[PERSON]» є власником земельної ділянки площею 3.55 га., цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На підставі викладеного, в силу ст. 256 ч. 1 п. 6 ЦПК України, у суда є підстави для встановлення факту належності державного акту серії МК №091297 в якому заявник зазначений як «[PERSON]», хоча в дійсності він «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

27 червня 2014 року позивачка пред`явила суду позов до відповідача про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 08 червня 2013 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 908. В обґрунтування своїх вимог зазначала про те, що від спільного шлюбу у них дітей немає. Подружнє життя з відповідачем не склалося. Протягом тривалого часу вони не проживають разом, спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують. Вважає, що шлюб носить формальний характер та його слід розірвати. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на обставини, що вказані в поданому до суду позові, просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти позову про розірвання шлюбу не заперечив. Суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки таке не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Заслухавши пояснення сторін по справі, з'ясувавши взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки сторони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства та подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

27 червня 2014 р. позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 15 грудня 2000 р. . Від цього шлюбу [INFO] у них народилася донька - [PERSON]. Вказала, що відповідач покинув сім'ю і з ними не проживає, вона сама утримує дитину, а відповідач ухиляється від батьківських обов'язків, гроші на утримання дитини не надає. Просила суд постановити рішення, за яким стягувати з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі ? частки щомісячно до повноліття дитини. У судовому засіданні позивач цивільний позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач будучи своєчасно та належним чином повідомленим за місцем реєстрації про час і місце розгляду справи у судове засідання без поважних причин не з'явився. Про причини неявки суду не повідомив. Позивач погодилася на постановлення судом рішення у заочному порядку. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Як вбачається з позовної заяви, сторони проживають у зареєстрованому шлюбі з 15 грудня 2000 року. У період подружнього життя, а саме, [INFO] у них народилася донька - [PERSON], батьком якої є відповідач у справі. Встановлено, що відповідач [PERSON] проживає окремо від сім'ї, а дитина знаходиться на утриманні позивача. Відповідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Зі змісту позовної заяви видно, що відповідач є працездатним, однак не виконує своїх обов'язків по утриманню дитини, не надає позивачу допомоги на її утримання. Суд, з урахуванням обставин визначених ст. 182 СК України приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини. Відповідно з вимогами ст. 191 СК України аліменти підлягають стягненню з відповідача з моменту подачі до суду позову, тобто з 27 червня 2014 року і на підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України підлягають обов'язковому негайному стягненню у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

27 червня 2015 року [PERSON] Сергівїна та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі ДРАЦС по Золотоніському району реєстраційної служби Золотоніського МУЮ у Черкаській області за актовим записом №26, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І-СР № 120021 від 27.06.2015 року. Після одруження дружині присвоєно прізвище [PERSON]. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем по справі. Спору про місце проживання дитини та спору про поділ спільно нажитого майна на час подачі позову між сторонами не існує. Шлюбні відносини між подружжям припинені, сторони проживають окремо і не спілкуються. Причиною цьому стало те, що подружжя мають різні погляди на сімейне життя, а тому між ними виникали непорозуміння, що призвело до втрати поваги та взаєморозуміння між подружжям і розпаду сім`ї. Сторони не підтримують шлюбних відносин, спільне господарство не ведуть, а тому вважаючи, що примирення неможливе, [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] У судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, направивши до суду заяву, в якій на позовних вимогах наполягала повністю та просила суд розглядати справу у її відсутності. Після розірвання шлюбу просила залишити шлюбне прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, направивши до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу по наявних матеріалах, за відсутності учасників процесу. Суд, вивчивши матеріали справи та враховуючи згоду сторін на розірвання шлюбу, вважає, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. Згідно із ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає і ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Оскільки у судовому засіданні було достовірно встановлено, що збереження шлюбу неможливе, так як сторони подружніх стосунків не підтримують тривалий час, мір до примирення не приймають і обоє на примирення не згідні, вільної згоди обох сторін на проживання у шлюбі немає, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя буде суперечити інтересам сторін. Суд, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, стягує судовий збір з відповідача на користь позивача. На підставі зазначеного та

Outcome: approved