Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

27.01.2021 року [PERSON] , звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничозбагачувальний комбінат» (надалі - ПрАТ «ЦГЗК») про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що він з 16.07.1997 року по 02.03.1998 рік працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійне захворювання. Висновком МСЕК від 05.11.2020 році йому первинно встановлено 45% втрати професійної працездатності за двома професійними захворюванням, та третя група інвалідності. Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що в наслідок професійного захворювання позивач відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, приступоподібний сухий кашель, та обмеження рухів у попереково-крижовому відділі хребта, біль та обмеження рухів у плечових, ліктьових та колінних суглобах, періодичне затруднення під час ходи, загальну слабкість. У зв`язку із отриманими професійними захворюваннями їй заподіяна моральна шкода, розмір якої оцінює в 204 033,60 грн., яку просила стягнути з відповідача. Ухвалою від 01.02.2021 року судом відкрито провадження у справі з призначенням судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомлення) сторін. Ухвалою суду від 02.04.2021 року, розгляд справи відкладено в зв`язку з неявкою сторін. Позивач та відповідач в судове засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач правом на надання відповідач відзиву не скористався, надав суду письмові пояснення та просив суд у задоволені позову відмовити з підстав їх недоведеності. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] працював на підприємстві відповідача протягом 11 місяців, а саме: з 16.07.1997 року по 02.03.1998 рік слюсарем по ремонту устаткування Відкритого акціонерного товариства «Центральний гірничозбагачувальний комбінат» правонаступником якого є ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», звільнилась за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України ( копія трудової книжки а.с.12-13). 21.01.2020р. Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини позивачу були встановлені два професійні захворювання: радикулопатія білатеральна шийна та попереково-крижова на фоні полі сегментарної дископатії, з вираженими статико-динамічними порушеннями, часто рецидивуючий перебіг, зі стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів та остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів, двобічним плечолопатковим періартрозом з гіпотрофією м`язів плечового поясу та хронічний (пиловий) бронхіт, ЛН першого ступеня. Висновком МСЕК від 05.11.2020 році позивачу первинно встановлено 45% втрати професійної працездатності у зв`язку з двома професійними захворюванням: 10% - хронічного обструктивного захворювання легенів, та 35% за радикулдопотю та визнана третя група інвалідності. (а.с.25). 09.06.2020 року ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», було складено Акт розслідування професійного захворювання позивача [PERSON] у якому визначено обставини виникнення професійного захворювання, а саме робота на протязі 11 місяців в умовах впливу шкідливих факторів з 16.07.1997 року по 02.03.1998 рік. На робочому малося перевищення гранично допустимих норм праці за рівнем важкості праці, за показниками мікроклімату, за рівнем вібрації та за показниками мікроклімату. Згідно п. 19 вказаного акту особи, які відповідальні за виникнення професійних захворювань у [PERSON] , через тривалий час роботи потерпілого в умовах дії шкідливих факторів ( а.с.6-10). З наведеного вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Так, відповідно до ч. 2ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Виходячи з наведених вимог закону, між сторонами склалися трудові правовідносини, а професійне захворювання отримане позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим всі підстави, передбачені ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Стаття 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Право на отримання виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Частиною третьою статті 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання полягає, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я та травмуванням внаслідок нещасного випадку. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійних захворювань та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 45%, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманих професійних захворювань у позивача змінилися умови життя, його постійно турбує частий ниючий біль в хребті та на попереково-крижовій ділянці хребта. Із-за цих болів не може довго ходити або стояти, ці болі обмежують рухи, порушують ходу. В нічні години не може спати із-за болів у суглобах а зранку турбує сухий, або з мокротинням кашель. Від цих болів він постійно відчуваю себе слабким, немічним, безпорадним. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суд враховує не тривалий період роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, встановлену групу інвалідності, тяжкість та невідворотність вимушених змін її життєвих і виробничих стосунках, та вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 45000,00 гривень, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди саме в розмірі 180000,00 гривень, то суд приходить висновку, що така сума є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial