overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

28 липня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи оповіщений, про причини неявки суд не повідомив. За згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає приписам ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 жовтня 2014 року визнано спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] будинок [ADDRESS], поділено спільне майно подружжя, визнано за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS] та визнано за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 3). Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.12.2014 [PERSON] є власником 1/2 частки будинку [ADDRESS] (а.с. 4). Відповідно до довідки № 48 виконавчого комітету Деснянської районної у м. Чернігові ради від 28.05.2015, власником домоволодіння [ADDRESS] є [PERSON]. За даною адресою також зареєстровані [PERSON], [INFO]., [PERSON], [INFO]. (а.с. 7). За відомостями адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Чернігівській області від 05.08.2015, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Як убачається з акта про не проживання, складеного 28.05.2015 та затвердженого заступником голови Деснянської районної у м. Чернігові ради, [PERSON] не проживає в будинку [ADDRESS] з 15.12.2008 (а.с. 6). Згідно положень ст. 41 Конституції України, ст. ст. 319, 321 ЦК України власник має право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Це право є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений чи обмежений у його здійсненні. Статтею 383 ЦК України передбачене право власника житлового будинку, квартири використовувати помешк ання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Оскільки за відповідачем визнано право власності на ? частину будинку № 10 по вулиці Авіаторів в м. Чернігові, що убачається також і зі змісту позовної зави, визнанняйого таким, що втратив право на користування цим житловим приміщенням, порушить його конституційне право користування своєю власністю. За таких обставин, суд не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON]

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

28 липня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить шлюб розірвати, посилаючись на обгрунтування викладені у позовній заяві. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, проте надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволенні. З'ясувавши позиції сторін та дослідивши матеріали справи, суд уважає за необхідне ухвалити рішення про розірвання шлюбу, оскільки в судовому засіданні встановлено, що сім`я сторін розпалася остаточно і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного із них. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-20 00:00:00

28 липня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини із всіх видів його прибутку щомісячно. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає. Позивачкою подано до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач, який у встановленому порядку оповіщений про час і місце судового засідання, до суду не зявився. У відповідності до ст.224 ч.1 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Судом обєктивно встановлено, що у період шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON], [INFO]. Дитина проживає із позивачкою та знаходиться на її утриманні. Ці обставини підтверджуються: паспортними даними позивачки, свідоцтвом про народження [PERSON] Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] не надає належної матеріальної допомоги [PERSON] на утримання дитини, а тому на підставі ст.ст.180-183 СК України з нього підлягають стягненню аліменти на користь позивачки в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не меншому, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні цього розміру суд враховує матеріальне становище дитини і платника аліментів, який інших утриманців не має. Оскільки при подачі даного позову позивачка звільнялась від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

28 липня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини із всіх видів його прибутку щомісячно та на її утримання в розмірі 1/4 частини із всіх видів його прибутку щомісячно до досягнення дитиною трьох років. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає. Позивачкою подано до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач, який у встановленому порядку оповіщений про час і місце судового засідання, до суду не з'явився. У відповідності до ст.224 ч.1 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду. Судом об'єктивно встановлено, що у період шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON], [INFO]. Дитина проживає із позивачкою та знаходиться на її утриманні. Ці обставини підтверджуються: паспортними даними позивачки, свідоцтвом про народження [PERSON] Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] не надає належної матеріальної допомоги [PERSON] на утримання дитини, а тому на підставі ст.ст.180-183 СК України з нього підлягають стягненню аліменти на користь позивачки в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не меншому, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні цього розміру суд враховує матеріальне становище дитини і платника аліментів, який інших утриманців не має. Оскільки при подачі даного позову позивачка звільнялась від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

28 липня 2015 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свій позов мотивує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, так як останній вчиняв психологічне насилля стосовно неї, ображав. Шлюбні стосунки припинені з 20 липня 2015 року. Спільних дітей у них немає. Просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 22 січня 2010 року в Луцькому РАЦСі, актовий запис № 26, судові витрати покласти на відповідача. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Суду пояснила, що не бажає бути у шлюбі з відповідачем. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечив щодо розірвання шлюбу. Суду пояснив, що позивач не довела в судовому засіданні своїх вимог належними доказами, на розірвання шлюбу погодиться в тому разі, якщо позивач сплатить йому усі кошти, які він витратив на її утримання в період сімейного життя. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши подані докази дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з врахуванням наступного. Судом установлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі із 22 січня 2010 року, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії І-ЕГ № 099195 від 22 травня 2015 року (а.с. 4). Спільних дітей у сторін немає. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. В судовому засіданні встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, а тому їх шлюб існує формально, між сторонами припинили існувати почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. За таких обставин, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, а тому шлюб слід розірвати. Враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України, із відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі вищевикладеного та ст.ст. 110-112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

28 липня 2015 року [PERSON] звернулася з позовом до суду, вказуючи на те, що з 17 листопада 2010 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], однак спільне життя з останнім не склалося через зловживання ним спиртними напоями, завданню шкоди психологічному та фізичному здоровю, а від так, на її думку, їх сім?я збережена бути не може, тому просила шлюб між ними розірвати, а також стягнути з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, зважаючи на те, що відповідач у добровільному порядку кошти на його утримання не надає. Позивач [PERSON] позов підтримала та категорично наполягала на розірванні шлюбу з [PERSON], який в присутності малолітнього сина застосовує до неї фізичне насильство, що негативно відображається на розвитку дитини. Відповідач [PERSON] заперечував проти розірвання шлюбу, вказуючи на те, що позивач сама провокує його на вчинення таких дій. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши фактичні обставини справи, наявними в ній, належними та допустимими доказами, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Так, сторони 17 листопада 2010 року у Михайликівській сільській ради Шишацького району Полтавської області зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 4 та видано свідоцтво серії 1-КЕ № 075770 / а. с. 5 /. Від цього шлюбу у сторін 11 січня 2011 року народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І КЕ № 124466, виданим 21 січня 2011 року Михайликівською сільською радою Шишацького району Полтавської області / а. с. 6 /. Як встановлено в судовому засіданні сторони, на даний час, припинили сімейні відносини, проживають окремо, оскільки під час спільного проживання мали постійні сварки та конфлікти через зловживання відповідачем спиртними напоями, завдання школи психологічному та фізичному здоровю позивача в присутності малолітнього сина. За таких обставин, суд, з огляду на категоричну позицію позивача, яка просила врахувати інтереси малолітнього сина, який не виявляє бажання спілкувати з батьком з огляду на його неправомірну поведінку, вважає, що подальше їх спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам як кожного із них, так і інтересам їх малолітнього сина, тому,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

28 липня 2015 року [PERSON], який є опікуном [PERSON], звернувся до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з даною заявою, в якій просить: поновити цивільну дієздатність [PERSON], яка народилась 30 грудня 1992 року в м. Костянтинівка Донецької області, скасувати рішення Костянтинівського міськрайонного суду від 30.07.2013 року про визнання недієздатною [PERSON], припинивши над нею опіку [PERSON], встановлену судовим рішенням суду від 30.07.2013 року, посилаючись на покращення стану здоровя. В судовому засіданні заявник підтримав свою заяву, посилаючись на наведені у ній доводи, а також на висновки судово-психіатричної експертизи психічного стану [PERSON], просив скасувати рішення суду та поновити цивільну дієздатність останньої. Представник заінтересованої особи у судовому засіданні проти поновлення дієздатності [PERSON] не заперечував. Зясувавши вищенаведену позицію сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню з огляду на наступне. [PERSON], [INFO], є інвалідом 2-ї групи з дитинства внаслідок психічного захворювання. З 1996 року перебуває на обліку у лікаря-психіатра з діагнозом: помірна розумова відсталість (а.с. 10). Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 30 липня 2013 року [PERSON] визнана недієздатною і над нею встановлена опіка. Опікуном визначений її дідусь заявник [PERSON] (а.с. 8). Згідно висновків призначеної у відповідності із\~ст. 145 ЦПК України\~амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 04 вересня 2015 року № 136 (гр.): [PERSON], [INFO], хронічним психічним захворюванням, тимчасовим розладом психічної діяльності не страждає і не страждала. Виявляє ознаки легкої розумової відсталості із значною компенсацією інтелектуального дефекту. За своїм психічним станом може розуміти значення своїх дій та керувати ними. На підставі викладеного, її цивільна дієздатність може бути поновлена (а.с. 30-32). Відповідно до ст. 42 Цивільного кодексу України, за заявою опікуна або органу опіки та піклування, суд поновлює цивільну дієздатність фізичної особи, визнаної недієздатною та припиняє опіку, якщо буде встановлено, що внаслідок одужання або значного покращення її психічного стану у неї поновилась здатність розуміти значення своїх дій та керувати ними. Згідно ч. 4\~ст. 241 ЦПК України скасування рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, яка була визнана недієздатною, в разі її видужання або значного поліпшення її психічного стану здійснюється за рішенням суду на підставі відповідного висновку судово-психіатричної експертизи за заявою опікуна, органу опіки та піклування. Приймаючи до уваги що у [PERSON] поновилась здатність розуміти значення своїх дій та керувати ними її цивільну дієздатність слід поновити та припинити над нею опіку. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

28 липня 2015 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] в якій позивачка просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції Донецької області 18.07.2008р., актовий запис про шлюб №203 від 18.07.2008р., свідоцтво про одруження серії [NUMBER]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння, а мотивом для розірвання шлюбу є різні погляди на життя, збереження шлюбу є неможливим і суперечитиме її інтересам. Зазначає, що мають спільну дитину, дочку [PERSON], [INFO], господарства спільного між ними не велося. В судове засідання позивачка не з'явилась, хоча про час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, однак надала суду заяву в якій просить суд справу розглядати без її участі. Відповідач [PERSON] не з'явився у судове засідання про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду, зокрема шляхом направлення поштових повісток та публікації в пресі оголошення про виклик відповідача. З огляду на повторну неявку відповідача в судові засідання 18.08.2015р. та 23.09.2015р., а також зважаючи на згоду позивачки щодо проведення заочного розгляду справи, суд проводив заочний розгляд справи у відповідності до ст. ст. 224, 225 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. 18 липня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції Донецької області в книзі реєстрації шлюбів 18.07.2008р. зроблено відповідний актовий запис №203 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 18.07.2008 р. Після реєстрації шлюбу позивач отримала прізвище [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що фактичні шлюбні відносини між сторонами припинились, від шлюбу сторони мають дочку, [PERSON] [INFO], спільного господарства не ведуть, то суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу між сторонами є неможливим, а подальше існування шлюбу суперечитиме інтересам кожного з подружжя на створення нової сім'ї, а також створюватиме невизначеність у правах та обов'язках подружжя. Відтак, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову та розірвання шлюбу між сторонами. На підставі ст. ст. 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

28 липня 2015 року до суду подано цей позов. Позивачка обґрунтовує заявлені позовні вимоги посилаючись на те, що відповідач, який є батьком малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], не приймає участі у його вихованні, ніякої матеріальної допомоги не надає. Просить позов задовольнити. Прокурор в судовому засіданні позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явився, не повідомляючи про причини неявки, хоча про час і місце судового розгляду справи був повідомлений завчасно у встановленому законом порядку (а.с. 20). в матеріалах справи знаходиться нотаріально завірена заява про згоду на позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.7). Представник служби у справах дітей Погребищенської райдержадміністрації [PERSON]М, не заперечував проти задоволення позовних вимог, вважає, що було б доцільним позбавити відповідача батьківських прав. Заслухавши пояснення позивачки, думку прокурора, представника служби у справах дітей Погребищенської райдержадміністрації та дослідивши матеріали справи, суд уважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. В судовому засіданні достовірно доведено, що [PERSON] є батьком малолітнього сина [PERSON], [INFO], але не приймає участі у її вихованні, ніякої матеріальної допомоги не надає, ніякого звязку з дитиною не підтримує, проживає за адресою [INFO]. В матеріалах справи знаходиться нотаріально завірена заява [PERSON] про згоду на позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.7). Згідно п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від своїх обовязків по вихованню дитини. За наведених обставин у суду немає підстав ставити під сумнів доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], який не оспорив встановлені факти та не надав докази, які спростовують заявлений позов.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

28 липня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: Дніпропетровська обл., м. Першотравенськ, вул. Гагаріна, 31-А/4. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 27.07.2015р. о 10 год. 00 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 27.07.2015р. о 10 год. 00 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «ДКПЛ» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора не спить, тривожна, заговорюється, не займається дитиною. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, галюцінаторно-маячний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved