Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

27.12.2018р. АТ «ПроКредит Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 13.08.2008 року між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір Рамкова угода № 116, згідно якого відповідач отримав кредит у сумі 64 000 40000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в сумі 16,00% річних на строк - 60 місяців. Вказаний договір був забезпечений договором поруки, укладеним між банком та [PERSON] 03.10.2013р. У зв`язку з порушенням виконання умов кредитного договору у відповідача станом на 20.12.2018р. виникла заборгованість в сумі 1 362 094,61 грн., яка складається з: 1 250 729,06 грн. - капітал, 102 679,59 грн. - проценти, 8 685,96 грн. - проценти за неправомірне користування кредитом. Просив стягнути вказану заборгованість солідарно з відповідачів та понесені витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 15.02.2019р. відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 11.05.2019р. підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до розгляду в судовому засіданні. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує та просить задовольнити заявлені вимоги, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені відповідно до вимог ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не надали. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і який не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає, що справу слід розглянути за відсутності відповідачів на підставі наданих позивачем доказів. Дослідив надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із ч. 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач посилався на те, що відповідачі належним чином не виконували прийняті за договором зобов`язання, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних справ це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором ( ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Статтею 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Згідно із ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. З матеріалів справи вбачається, що 13.08.2008р. між АТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] була укладена Рамкова угода № 116 від 13.08.2008р., згідно якої відповідач отримав кредит у сумі 64 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16,00 % річних на строк 60 місяців. Крім того, в забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань по погашенню заборгованості за вказаною угодою, між позивачем та відповідачем [PERSON] 03.10.2013р. був укладений договір поруки. Відповідач [PERSON] неналежним чином виконував свої грошові зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за кредитним договором, яка станом на 20.12.2018р. складає 1 362 094,61 грн., з яких: 1 250 729,06 грн. - капітал, 102 679,59 грн. - проценти, 8 685,96 грн. - проценти за неправомірне користування кредитом. Згідно із ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК Українипередбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої ст. 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої ст. 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої ст. 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора та суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки і обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої ст. 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Суд приходить до висновку, що заявлені вимоги про солідарну відповідальність за кредитним договором не мають правового обґрунтування, оскільки договір поруки є припиненим. Так, згідно Рамкової угоди № 116 від 13.08.2008р. строк її дії встановлений 60 місяців, тобто до 13.08.2013р. Останній платіж за вказаним договором проведений 22.10.2014р. - а.с.29. Згідно договору поруки від 03.10.2013р. п.4.1 - Порука діє з моменту укладення договору протягом усього часу дії, встановленого Рамковою угодою ліміту строку кредитування. Кредитор вправі пред`явити вимогу поручителю про погашення заборгованості позичальника протягом 3 років з моменту виникнення існуючої на момент такої вимоги заборгованості позичальника. Банк звернувся в суд з даним позовом 27.12.2018р., тобто вже після закінчення строку дії договору поруки, тому в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості з поручителя позивачу слід відмовити. Разом із тим, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем [PERSON] зобов`язань за Рамковою угодою від 13.08.2008р., з нього на користь позивача слід стягнути заборгованість на загальну суму 1 362 094,61 грн., оскільки до теперішнього часу заборгованість в добровільному порядку не погашена. В порядку ст.141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь АТ «ПроКредит Банк» слід стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 20 431,42 грн.

Outcome: partial