Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

27.12.2019 представник позивача [PERSON] адвокат Горват І.І. звернувся до суду з вищевказаною позовною заяву до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , в якому просив усунути перешкоди у користуванні майном позивача, шляхом примусового виселення відповідачів із житлового будинку за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого сторона позивача посилається на те, що вказаний житловий будинок належить на праві приватної власності позивачу, набутого на підставі договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки. Зазначає, що наразі у вказаному помешканні проживають відповідачі, які в добровільному порядку відмовляються залишати житлове приміщення, належне позивачу, посилаючись на те, що ними у цивільній справі №308/12544/16-ц оспорюється договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, укладеними покійним чоловіком відповідачки [PERSON] з банком. Окрім цього вказує, що відповідачі за рішенням суду, яке набуло законної сили, були позбавлені права користування житловим будинком. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідачі та представник відповідачки [PERSON] в судове засідання не з`явилися, у попередніх судових засіданнях адвокат Рутковський С.В. висловлював заперечення на заявлені позовні вимоги. Окрім цього в матеріалах справи наявні клопотання адвоката, в яких він неодноразово просив відкласти розгляд справи. Однак враховуючи тривалість судового розгляду даної справи, приймаючи до уваги те, що стороною відповідача не подавалися заяви/клопотання/відзив в обґрунтування своїх заперечень, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторони відповідача за наявними матеріалами. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, ознайомившись з позовною заявою, врахувавши позицію сторін, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного висновку. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно з положеннями статті 47 Основного Закону кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом. Згідно з частиною третьою статті 33 Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.08.2017 у справі №308/632/17, яке набуло законної сили 30.01.2018, позивач є власником житлового будинку, що розташований за адресою [ADDRESS] , що стверджується витягом з Державного реєстру речових на нерухоме майно за індексним номером 78625746 від 23.01.2017. Означене також підтверджується з Державного реєстру речових на нерухоме майно за індексним номером 289381373 від 09.12.2021. Підставою виникнення права власності є рішення іпотекодержателя про прийняття у власність предмета іпотеки від 27.10.2016, зареєстрованого в реєстрі за №2127 за договорами іпотеки № 133/03/06-Р від 28.02.2006, №11047347000 від 27.09.2006, №11206583000 від 03.09.2007, договором відступлення прав вимоги за договорами іпотеки № 1/1 від 27.10.2016, зареєстрованим в реєстрі за №2125. З копії договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 27.10.2016, зареєстрованим в Реєстрі за №2123, вбачається, що ПАТ «УкрСиббанк» як цедент передав ТОВ «Фінансова компанія «Фінактив» як цесіонарію, а останній прийняв, право вимоги за вищевказаними договорами іпотеки, відповідно до яких було передано цеденту в іпотеку житловий будинок за адресою [ADDRESS] , належний [PERSON] , що розташований на відповідній земельній ділянці. З копії договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки №1/1 від 27.10.2016, зареєстрованим в Реєстрі за №2125, вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія «Фінактив» як цедент передав [PERSON] як цесіонарію, а останній прийняв, право вимоги за вищевказаними договорами іпотеки, відповідно до яких було передано цеденту в іпотеку житловий будинок за адресою [ADDRESS] , належний [PERSON] , що розташований на відповідній земельній ділянці. З вимоги позивача про звільнення житлового приміщення від 18.11.2016, адресованого [PERSON] та відповідачам, вбачається, що у зв`язку з невиконанням [PERSON] зобов`язання за кредитними договорами, укладеними з АКІБ «УкрСиббанк», що підтверджено рішеннями Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.02.2017 у справі №308/13462/13-ц та від 17.02.2015 у справі №308/8841/14, письмовою вимогою про застосування застереження №30-3/418 від 18.08.2016, іпотекодержателем [PERSON] (прим. позивачем) звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на вищевказаний житловий будинок. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.08.2017 у справі №308/632/17, яке набуло законної сили 30.01.2018, визнано [PERSON] та членів його сім`ї - відповідачів такими, що втратили право користування житлом, так як позивач набув право власності на таке, а реєстрація у житловому будинку вказаних осіб, обмежує його право як власника щодо розпорядження належним йому майном. За повідомленням Сторожницької сільської ради Ужгородської району від 28.05.2020 [PERSON] та [PERSON] проживають без реєстрації за адресою [ADDRESS] , так як зняті з реєстраційного обліку 05.07.2018 на виконання рішення суду у справі №308/632/17. Відповідно до частини першої-третьої статті 119 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.\~Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини першої-другої статті 40 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення\~на передані\~в іпотеку\~житловий будинок\~чи житлове\~приміщення є\~підставою для\~виселення всіх\~мешканців,\~за винятком\~наймачів та\~членів їх\~сімей.\~Виселення проводиться\~у порядку,\~встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. На виконання вимог означеної норми Закону позивач звертався до [PERSON] та відповідачів з вимогою про звільнення житлового приміщення від 18.11.2016. У вказаній вимозі міститься рукописний текст наступного змісту «отримав копію вимоги про виселення. 18.11.2016. підпис». Отримання вимоги про виселення адресатами підтверджується також відомостями про поштові відправлення, за якими лист вручений адресату особисто 22.11.2016. Факт невиконання означеного підтверджується заявою (повідомленням) позивача як потерпілого про кримінальне позивача до поліції, яке отримано представником останнього, 06.08.2018. Так у вказаній заяві (повідомленні) зазначено, що [PERSON] , незважаючи на рішення суду, за яким втратила право користування житловим приміщенням, надалі без жодної правової підстави проживає в такому та чинить перешкоду позивачу у володінні та користуванні майном. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. У спірних правовідносинах права позивача, як власника житлового будинку, захищені і статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст.ст. 317, 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідачі не є членами сім`ї позивача, а тому на них не розповсюджуються положення статті 156 ЖК Української РСР, якою визначені права членів сім`ї власника житлового будинку. Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи те, що позивач є новим власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] , оскільки набув такий у власність шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, він як власник майна відповідно до статті 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у користуванні його власністю, зокрема вимагати виселення відповідачів, які як члени сім`ї попереднього власника (іпотекодавця) не виконують у добровільному порядку його вимогу про звільнення належного йому на праві власності житлового будинку. Тож, з огляду на те, що правових підстав для проживання у будинку, належному позивачу, відповідачі не мають, добровільно залишати такий останні відмовляються, що обмежує правомочності позивача як власника, зокрема щодо користування вказаним об`єктом нерухомості, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з усуненням позивачу перешкод у здійсненні права власності, шляхом примусового виселення відповідачів. Вирішуючи питання про виселення відповідачів, суд приймає до уваги правові висновки, викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 12.04.2021 у справі №310/2950/18, де серед іншого вказано, що «виселення без надання іншого житлового приміщення відбувається у тому разі, якщо саме це житлове приміщення було придбане за кредитні кошти». Разом з тим, стороною відповідача при розгляді даного позову не було надано суду заперечення, з яких суд міг би з`ясувати чи придбавався житловий будинок за адресою [ADDRESS] за кредитні кошти. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. При цьому суд враховує положення частини четвертої статті 82 ЦПК України, за яким обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Сторона відповідача своїм процесуальним правом подати відзив на позовну заяву, в яких викласти свої заперечення щодо заявленого, не скористалися. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З врахуванням того, що позивачем при зверненні до суду з розглядуваним позовом сплачено судовий збір в сумі 768, 40 грн., з огляду на задоволення позовних вимог в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути означену суму з відповідачів на користь позивачки.

Outcome: approved