Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

28 квітня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить постановити рішення, яким визнати майно, а саме гаражний бокс [ADDRESS], майном, що є його особистою приватною власністю та визнати його одноосібним та повноцінним власником даного гаражного боксу із правом відчужувати його без згоди колишньої дружини [PERSON] В обгрунтування своїх вимог зіслався на те, що він є власником гаражного боксу [ADDRESS]. Даний гараж було збудовано його дідусем [PERSON] у 1970 роках. Після смерті дідуся [INFO] його, [PERSON], мама успадкувала даний гараж. Згодом його мама подарувала йому даний гаражний бокс та дала згоду на його приватизацію. На даний час у нього виникла необхідність відчужити цей гаражний бокс, однак, для цього йому потрібна згода колишньої дружини [PERSON], оскільки приватизацію даного гаражного боксу було здійснено ним після розірвання шлюбу. [PERSON] відмовляється давати згоду на відчуження гаражного боксу. Враховуючи вищенаведене, він, [PERSON], вирішив звернутися в суд з позовом про визнання права власності на гаражний бокс [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, давши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоч про час і місце розгляд справи повідомлялася в установленому порядку. За згодою позивача та відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити рішення на підставі наявних в справі доказів. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 2008 року. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 20 квітня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірваною (а.с.6). Згідно з свідоцтва про право власності на гараж від 21 травня 2009 року, яке видане Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, гаражний бокс [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності. Дане свідоцтво видане на підставі наказу Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради від 21.05.2009 року №1096-НЖ-Ш (а.с.3). Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є - визнання права. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатись своєю власністю, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Крім цього, відповідно до п.37 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тобі, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. З огляду на наведене суд вважає, що в судовому засіданні позивачем, у відповідності до вимог ст.60 ЦПК України, не подано жодних належних та допустимих доказів, і судом таких не отримано, на підтвердження того, що позивачем вибрано вірний спосіб захисту своїх прав та інтересів, а саме визнання права власності на гаражний бокс. Оцінюючи докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем не представлено, а судом не здобуто жодних переконливих доказів у їх підтвердження, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed