Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

27.04.2017 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 27.04.2017 року до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 11.02.2014 року зареєструвала з відповідачем шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні позивача та проживає з нею. На даний час сторони проживають окремо. З грудня 2016 року не підтримують ніяких відносин. Оскільки відповідач не має постійного заробітку та не надає дитині матеріальної допомоги, змушена звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач позов підтримала, наполягала на його задоволенні. Посилаючись на зміни в діючому СК України, просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття. Відповідач вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить їх задовольнити. Дослідивши докази, що містяться у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.02.2014 року, рішенням Валківського районного суду Харківської області від 22.08.2017 року у цивільній справі № 615/525/17 шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу росте неповнолітня донька [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 09.09.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Валківського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 67, в якому батьками дитини значаться сторони у справі. Як вбачається зі змісту довідки № 440 від 14.04.2017 року, виданої КП «Благоустрій» Валківської міської ради Харківської області донька [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю - позивачем у справі та знаходиться на її утриманні. Ст.180 СК України зобов'язує батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З положень ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, або у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів у відповідності до ч.1 ст.182 СК України суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину згідно з положеннями ч.2 ст.182 СК України не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Відповідачем не надано доказів щодо неспроможності виплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини у заявленому позивачем розмірі. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Як передбачає ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Ч. 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. З огляду на викладене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що не позбавляє сторони у майбутньому звернутися до суду з позовом про зміну порядку стягнення і розміру аліментів. Судові витрати у справі відповідно до положень ч.3 ст.88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved