Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

27 жовтня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що їй на праві приватної власності належить квартира № 160 житлового будинку № 42 по мкрн. 5-й Зарічний в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Дана квартира була придбана у власність позивачем за договором купівлі-продажу 26 грудня 1997 року. Крім неї у вищевказаній квартирі в якості члена сімї власника житла зареєстровані відповідач її колишній чоловік [PERSON], [INFO], з яким вона проживала разом без реєстрації шлюбу та їх син [PERSON], [INFO]. Відповідач виїхав з спірної квартири у 2011 році, і вже тривалий час не мешкає за зазначеною адресою, і його реєстрація в спірній квартирі унеможливлює здійснення позивачем права користуватися нею, крім того позивач несе додаткові витрати на оплату комунальних послуг, в звязку з чим позивач вимушена звернутися з даним позовом до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд за згодою позивача вправі постановити заочне рішення. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, в наданій суду заяві просила розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши позивача, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази по справі вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 26 грудня 1997 року [PERSON] придбала квартиру №160 в будинку №42 на мкрн. 5-й Зарічний в місті Кривий Ріг та зареєструвала право власності на вказану квартиру у Криворізькому міському бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі №148, що підтверджується копією договору купівлі-продажу (а.с.6). В квартирі №160 будинку №42 на мкрн. 5-й Зарічний в м. Кривий Ріг станом на 06.10.2016 зареєстровані: позивач [PERSON], її син [PERSON], [INFO] та відповідач [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Жовтневої районної у місіті ради від 06.10.2016 №10406/16 (а.с.9). Відсутність відповідача у спірному житлі підтверджується актом, наявним в матеріалах справи, складеним представниками ОСББ «КР.Р Зарічча 42» з опитуванням сусідів. Зазначений акт підтверджує обставину не проживання відповідача з 2011 року по теперішній час, а саме на час складання акту 19 серпня 2016 року (а.с. 10). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], кожний окремо, показали, що вони являються сусідами позивача, знали відповідача, який проживав в квартирі № 160, однак тривалий час, а саме з 2011 року жодного разу його не бачили, обізнані, що сторони по справі розійшлися, і відповідач виїхав з квартири. У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідків і таких доказів суду не надано. Статтею 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1\~ст. 321 ЦК України\~встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Ч. 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, враховуючи факт належності спірної квартири позивачеві на праві особистої приватної власності, не проживання відповідача більше одного року у житловому приміщенні як колишнього члена сімї власника, який є підтвердженим, суд приходить до висновку, що є підстави для визнання відповідача такою, що втратила право користування цим житлом, та право позивача, в силу ст. 150 ЖК України, як порушене, підлягає захисту в судовому порядку, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. З урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати на оплату судового збору в розмірі 551,20 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved