Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

27 липня 2018 року позивач звернувся до суду із позовом про звільнення майна з-під арешту: квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що державним виконавцем Міськрайонного відділу Державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботин Головного територіального управління юстиції в Харківській області у виконавчому провадженні щодо позивача винесено постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження. Під час особистого візиту до державного виконавця позивачу не було надано постанову про накладення арешту, також реквізити постанови відсутні у даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При цьому, після надання позивачем доказів відсутності у нього заборгованості, арешт був знятий з усього майна, крім квартири [ADDRESS]. Позивач зазначив, що арешт накладено з порушенням порядку його накладення та відсутності підстав для його накладення. Заборгованості по сплаті аліментів у позивача за всі роки ніколи не було і нема, переплата згідно довідки виконавчої служби становить більше 196000,00грн., а тому накладення арешту на належне позивачеві майно вважає надмірним заходом примусового виконання рішення. Це порушує право приватної власності позивача та його право розпоряджатися своїм майном. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 07 серпня 2018 року провадження по справі відкрито. Судове засідання було призначено на 19 жовтня 2018 року о 11 год. 00 хв. Позивач та його представник у судове засідання не зявилися, але представник позивача надала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] відділу Державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботин Головного територіального управління юстиції в Харківській області подав до суду пояснення щодо того, що матеріали виконавчого провадження знаходяться у [PERSON] примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Харківській області. Ухвалою суду від 26.10.2018 за заявою позивача [PERSON] примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Харківській області було залучено до справи у якості співвідповідача. Представник відповідача [PERSON] юстиції України в судове засідання не зявився, про час, день та місце слухання справи повідомлений належним чином, рекомендованою кореспонденцією, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача [PERSON] примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Харківській області в судове засідання не зявився, надав заяву про слухання справи за відсутністю представника [PERSON] примусового виконання рішень. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та усі докази у їх сукупності, вважає, що позовна заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна внесено запис від 16.02.2018 за № 24865153 про арешт квартири [ADDRESS]. Даний арешт накладено державним виконавцем Міськрайонного відділу Державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботин Головного територіального управління юстиції в Харківській області в рамках виконавчого провадження щодо позивача про стягнення аліментів. Реквізити постанови про накладення арешту відсутні у даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Заборгованість по сплаті аліментів у позивача відсутня. Згідно довідки виконавчої служби, що надана в матеріали справи, переплата з виплати аліментів станом на 01.04.2018 становить 196327,30грн.. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» визначено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом, в Україні формується та діє єдиний Державний реєстр прав, який базується на державному обліку земельних ділянок усіх форм власності та розташованого на них іншого нерухомого майна, реєстрації речових прав на об'єкти нерухомого майна, їх обмежень та правочинів щодо нерухомого майна, державна реєстрація прав базується на кадастровому номері, присвоєному у встановленому законом порядку. Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав. Згідно п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» при розгляді справ судам належить звертати увагу на те, чи додержані відповідною службовою особою вимоги закону про опис та арешт майна. Відповідно до п.\~6\~Постанови Пленуму\~Вищого спеціалізованого\~Суду України\~з розгляду\~цивільних і\~кримінальних справ\~від 03\~червня 2016\~року №\~5\~«Про судову\~практику в\~справах про\~зняття арешту\~з майна» та частини другої статті 114 ЦПК України позови про зняття арешту з нерухомого майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини (виключна підсудність). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частиною 3 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з позовом до суду за наявності арешту (обтяження), накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд. Підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту шляхом звільнення майна з-під арешту. Також, підлягають задоволенню вимоги позивача в частині виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження запису про арешт нерухомого майна, оскільки пунктом 7 Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого наказом [PERSON] юстиції України № 1844/5 від 14.12.2012, передбачене що у разі коли при розгляді заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якої державній реєстрації підлягає припинення обтяження речового права на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в Державному реєстрі прав, встановлено наявність запису про таке обтяження в Реєстрах, державний реєстратор переносить відомості запису про таке обтяження до спеціального розділу Державного реєстру прав, після чого на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію припинення обтяження речового права на нерухоме майно вносить запис про припинення такого обтяження до Державного реєстру прав. Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що накладення арешту на спірну квартиру [PERSON] відділом Державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботин Головного територіального управління юстиції в Харківській області є перешкодою у здійсненні позивачем своїх прав власника нерухомості, а також відсутності підстав для такого арешту, суд вважає за необхідне задовольнити позов та звільнити майно з-під арешту.

Outcome: approved