Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

28.11.2014р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу. Позивачка у позовній заяві в обґрунтування вимог посилалася на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 16.08.1997 р. у відділі РАГС виконкому Жовтневої районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська під актовим записом № 706. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. На протязі останніх 4 років сімейне життя між сторонами погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до припинення між ними шлюбних відносин у грудні 2014р. Причиною припинення шлюбних відносин стали відсутність в родині взаєморозуміння, постійні сварки з різних побутових приводів, в ході яких відповідач завдавав позивачці побоїв та знущався з неї, знаходячись в стані алкогольного сп'яніння. Сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Позивачка вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. В наданій суду заяві від 28.01.2015р. позивачка просила строк на примирення не надавати, шлюб розірвати та винести рішення в судовому засіданні за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами. Після розірвання шлюбу позивачка прізвище змінювати не просила (а.с. № 17). Відповідач проти задоволення позову не заперечував, період (з грудня 2014р.) та причину припинення шлюбних стосунків, вказані позивачкою визнав в повному обсязі. Просив шлюб розірвати та винести рішення суду в судовому засіданні за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами, про що 28.01.2015р. надав відповідну заяву (а.с. №22). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України ухвалити рішення в судовому засіданні за відсутності сторін. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 16.08.1997р. відділі РАГС виконкому Жовтневої районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська під актовим записом №706 (а.с. №4). Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] (а.с.№ 4-5). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через психологічну несумісність подружжя, відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, виховання дитини, конфлікти на побутовому ґрунті, втрату почуття любові та поваги. Сторони проживають окремо, мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені з грудня 2014р. і з цього часу більше не відновлювалися, позивачка від позову не відмовилася, а відповідач визнав позовні вимоги та не заперечував проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. Суд не вважає за необхідне надавати подружжю строк для примирення, оскільки позивачка надала суду разом із заявою 28.01.2015р. акт СМО за 11.07.2003р. та довідку СМО за 12.05.2005р., що є додатковим підтвердженням складних відносин між сторонами по справі під час шлюбу між ними (а.с. № 18-21). При винесенні рішення суд також приймає до уваги положення ст. 61 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позовні вимоги та погодився на розірвання шлюбу. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved