Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

29.03.2017 [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що у серпні 2016 року відповідач [PERSON] запропонував йому свої послуги у придбанні автомобіля на польсько-німецькій реєстрації, у зв'язку з чим позивач надав йому вісім тисяч польських злотих. Відповідач зобов'язався пригнати автомобіль до 30.12.2016, а у разі невиконанння обов'язків, повернути суму коштів в повному розмірі. На підтвердження укладеного договору та його умов відповідачем представлено розписку про одержання ним 08.09.2016 грошових коштів в розмірі 8000 польських злотих, за які він зобов'язується придбати автомобіль та передати його позивачу до 30.12.2016, або повернути вказану суму коштів. В термін до 30.12.2016 відповідач не передав йому автомобіль та не повернув кошти в розмірі 8000 польських злотих, тому, з врахуванням уточнених позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача борг в розмірі 55475,07 грн. Позивач та його представник на розгляд справи не з'явилися, представник позивача подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив справу розглянути за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоч належним чином через оголошення в пресі повідомлявся про час та місце розгляду справи. За таких обставин розгляд справи проводиться заочно у відсутності відповідача [PERSON], проти чого не заперечив позивач. Відповідно до ч. 1 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до розписки, складеної 08.09.2016, [PERSON] отримав у [PERSON] суму коштів в розмірі 8000 злотих на придбання автомобіля VW Passat B5 (1997 - 2000 року випуску) з двигуном 1,9 ТDІ на німецько-польській реєстрації, який зобов'язується пригнати до 30.12.2016, а у разі невиконання обов'язків зобов'язується повернути вищевказану суму грошових коштів у повному розмірі. Згідно з висновком Верховного Суду України, зробленим в постанові від 11 листопада 2015\~року у справі № 6-1967цс15, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, необхідно виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Проаналізувавши вищевказану боргову розписку суд вважає, що між сторонами виникли правові відносини, які підпадають ознаки договору доручення. Так, відповідно до ст.1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У частині 1 статті 527 ЦК України сформульовано загальне правило, відповідно до якого боржник зобов'язаний особисто виконати зобов'язання, а інша сторона (кредитор) повинна особисто прийняти виконання, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. З розписки вбачається, що сторони визначили строк виконання зобов'язання, відповідач [PERSON] взяв на себе зобов'язання передати позивачу автомобіль або повернути грошові кошти в розмірі 8000 польських злотих до 30.12.2016, однак належним чином зобов'язання не виконав. Статтею 524 ЦК України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, ч. 1 ст. 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Разом з тим, у частині 2 ст. 524 ЦК України передбачено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання і в іноземній валюті. Цьому правилу відповідає положення ч. 2 ст. 533 ЦК України, у якому передбачено, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. [PERSON] просить стягнути суму боргу в розмірі 55475,07 грн., що на день подачі позову становило еквівалент 8000 польських злотих (офіційний курс Національного Банку України станом на 29.03.2017 100 польських злотих - 693,4384 грн.), що не суперечить нормам ст. 11 ЦПК України та ч. 2 ст. 533 ЦК України. За таких обставин суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] є підставними та підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в розмірі 640 грн. підлягає до стягнення з відповідача.

Outcome: approved