Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

28.09.2017 року позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача коштів на її утримання щомісячно по 2500 гривень з моменту звернення до суду і до досягнення їх малолітньою дочкою [PERSON], [INFO], трьох років, а саме до 16.01.2019 року. При цьому вона посилалася на те, що з відповідачем по справі не перебувала у шлюбі, однак фактично сумісно проживали та мають малолітню дитину, котра на даний час проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. Оскільки позивачка на даний час ніде не працює, перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, а відповідач ухиляється від надання допомоги в добровільному порядку, вона вимушена звернутися до суду. Ухвалою суду від 03.10.2017 року було відкрито позовне провадження, 13.02.2018 року закрито підготовче судове засідання та справу призначеного до судового розгляду. Відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого він зазначив, що розмір його щомісячних доходів становить близько 3000 гривень, з яких по 750 гривень щомісячно він оплачує аліменти, що унеможливлює сплату у заявленому розмірі. Також відповідач вважав вимоги безпідставними, оскільки проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя. З приводу вимог про стягнення витрат на правову допомогу та витрат на посвідчення довіреності, вважав вимоги такими, що суперечать нормам ст.137 ЦПК України і задоволенню не підлягають У судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] підтримали вимоги за позовом та просили їх задовольнити повністю, представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала повністю та просила у позові відмовити з тих підстав, що відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу, витрати на правничу допомогу не підтверджені детальним описом робіт. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони у справі не перебували у зареєстрованому шлюбі, однак проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Малолітня дитина сторін проживає разом з позивачкою та знаходиться на їх утриманні, з відповідача стягуються аліменти на утримання дочки у розмірі по 750 гривень щомісячно. Відповідач являється працездатною особою, працює ревізором ТОВ Крафт, розмір його заробітної плати становить в середньому 3000 гривень щомісячно. Згідно ч.2 ст.91 Сімейного Кодексу України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання у разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до ч.2 та ч.4 ст.84 СК України. Відповідно до вимог ст.84 Сімейного Кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Ч.4 зазначеної статті передбачено, що право на утримання має дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. За встановлених обставин суд вважає, що вимоги позивачки правомірні, регулюються нормами ст.ст.84, 91 Сімейного Кодексу України і підлягають задоволенню, оскільки дитина сторін проживає разом з позивачкою і вона має право на утримання від відповідача до досягнення дитиною трьох років та позивач може надавати таку допомогу, однак у розмірі 700 гривень, оскільки його заробітна плата становить 3000 гривень, з яких стягуються на користь позивачки аліменти у розмірі 750 гривень, а за загальними вимогами діючого законодавства, розмір аліментів не може перевищувати 50% доходів. З іншими вимогами позивачка не зверталася, жодних доказів на спростування зазначених позивачкою обставин відповідач до суду не надав. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За встановлених у судовому засіданні обставин та досліджених доказів, суд вважає вимоги позивача законними й обгрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню у зазначеному вище розмірі. Відповідно до ст.ст.133, 137, 141 ЦПК Українита згідно ст.9 Закону України Про судовий збір, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 гривень 80 копійок із зарахуванням його до спеціального фонду Державного бюджету України, а аткож на користь позивачки понесені нею витрати, пов'язані з розглядом справи, а саме 356 гривень сплаченої суми за нотаріальне посвідчення довіреності на представника (а.с.10, 11), а також 1000 гривень витрат за надану правничу допомогу адвокатом [PERSON] у відповідності до договору №41 (а.с.7-9), які суд вважає співмірними з наданою правничою допомогою у даній справі. Згідно ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial