Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

27 січня 2015 року позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до Дунаєвецької міської ради Хмельницької області, [PERSON] про визнання права власності на майно (ціна позову 102 944,50 грн.), мотивуючи тим, що йому і його дружині [PERSON], відповідно розпорядження №499 від 12.09.1997 року Чернівецьким КЕЧ в рівних частках 1/2 частини було надано в приватну власність квартиру [ADDRESS] 29 березні 2010 року шлюб між позивачем та його дружиною розірвано, остання вибула з квартири і виїхала жити до дітей в м. Маріуполь Донецької області. Маючи намір розпоряджатися своїм майном, позивач обмежений у своєму праві на розпорядження ним через неможливість отримати свідоцтво про право на власність, яке ним втрачено. Отримати дублікат свідоцтва про право на власність на 1/2 частини зазначеної квартири позивач не може, оскільки дублікат видавався 09 червня 2010 року дочці [PERSON], яка отримала його по довіреності, відповідно до рішення Дунаєвецької міської ради від 29.04.2010 року. В зв'язку з цим позивачу відмовлено Дунаєвецькою міською радою та реєстраційною службою Дунаєвецького РУЮ у видачі повторно дубліката свідоцтва про право на власність, який видається один раз, а тому змушений звернутись до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву в якій просить справу слухати у його відсутності, свій позов підтримує. Представник відповідачки по довіреності [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, та зазначив, що дійсно відповідачці та позивачу належить по 1/2 частини квартири та шлюб між ними розірвано. Відповідач: представник Дунаєвецької міської ради Хмельницької області в судове засідання не з'явився, однак подав заяву, в якій позов визнає повністю і просить справу розглядати без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши представника відповідачки, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по 1/2 належить квартира [ADDRESS], загальною площею 56,3 кв.м., інвентаризаційна вартість квартири - 205889 грн. що підтверджується копією дублікату свідоцтва про право власності від 14 жовтня 1997 року, виданого згідно рішення Дунаєвецької міської ради Хмельницької області від 09.06. 2010року за №73 від 29.04.2010р. і зареєстрованого в Дунаєецькому МКП « Інвентарбюро» за р.№ 4-599, копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Інвентарбюро» від 09.06.2010 року за №26357910, копією технічного паспорта на квартиру [ADDRESS], від 22 жовтня 2013 року, копією домової книги будинку [ADDRESS], копією довідки №1716 від 08 грудня 2009 року, виданою КП «Інвентарбюро» та копії оцінювального акту квартири [ADDRESS] від 23.01.2015 року. Згідно рішення Дунаєвецького районного суду від 15 лютого 2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано і відповідачка на даний час проживає в м. Маріуполі Донецької області, однак зареєстрована за адресою : [ADDRESS]. Судом також встановлено, що позивач отримати дублікат свідоцтва про право власність на 1/2 частини квартири в [ADDRESS], не може, оскільки такий вже видавався 09.06.2010 року дочці відповідачки по довіреності, а оригінал ним втрачений, що підтверджується відповідною копією дубліката свідоцтва про право власності. Відповідно до листа державної реєстраційної служби № 12-06-15-13 від 15.01.2013 року «Щодо видачі дублікатів втрачених або зіпсованих документів» дублікатом є другий примірник документа, що має таку саму юридичну силу, як і оригінал. Тобто, дублікат документа повинен містити ті ж відомості, що й оригінал документа. Фактично видача дубліката полягає у відтворенні тексту документа, дублікат якого видається, що спрямоване на відновлення такого документа у випадку неможливості використання останнього з певних причин. Чинним законодавством передбачено, що свідоцтво про право власності на житло видається в одному екземплярі для всіх співвласників, а видача дублікату можлива лише у випадку втрати свідоцтва та за заявами усіх співвласників. Для вчинення будь-якої дії з майном, чинне законодавство вимагає надання Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, яку можливо здійснити шляхом подання заяви про реєстрацію речових прав від усіх співвласників та за умови подання виключно оригіналів правовстановлюючих документів. Таким чином, без присутності всіх співвласників та заяв від них, дублікат правовстановлюючого документа отримати не можливо, а оскільки позивач не наділений законом повноваженнями примусити співвласників з'явитися до органу, сплатити необхідні платежі та подати необхідні заяви, то позивач не має можливості отримати відповідний документ. Згідно ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа може звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права тощо. Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, також власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, на підставі вищенаведеного, суд повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності прийшов до переконливого висновку, що позовні вимоги про визнання за позивачем [PERSON] права власності на 1/2 частини квартири, що знаходиться в [ADDRESS], є обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами та підлягають до задоволення. Згідно із ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до копії посвідчення серії [NUMBER] від 27 вересня 2011 року, позивач [PERSON] є інвалідом першої групи, а тому був звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви, а також відповідно копії довіреності від 20 березня 2015 року завіреної державним нотаріусом і зареєстрованій в реєстрі за №1-203, відповідачка [PERSON] є інвалідом першої групи, згідно довідки серії МСЕ №054387 від 07.10.2004 року та пред'явленим в судовому засіданні посвідчення інваліда першої групи, а тому суд вважає, що судові витрати у вигляді судового збору не підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. Викладене узгоджується з п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якою передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved