Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

26 травня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія» м. Києва та до [PERSON] про відшкодування шкоди, повязаної з пошкодженням його автомобіля, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 02.11.2014 року біля будинку № 328 по вулиці Володарського в м. Словянську з вини водія автомобіля [NUMBER] [PERSON] Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] на час здійснення ДТП була застрахована в [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія», то відповідно до встановлених лімітів відповідальності страховик при настанні страхового випадку відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоровю, майну третьої особи. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 19.11.2014 року № 194 вартість відновлюваного ремонту його автомобілю [NUMBER], пошкодженого внаслідок ДТП, складає 3024,90 гривень. На час звернення позивача до суду він просив стягнути з відповідача [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія» на його користь суму страхового відшкодування 3024,90 гривень, пеню в розмірі 293,37 гривень, інфляційні витрати в сумі 41,96 гривень та 3% річних в сумі 14,67 гривень, а з відповідача [PERSON] позивач просив стягнути спричинену йому моральну шкоду у розмірі 7000 гривень та стягнути з відповідачів судові витрати. В процесі судового розгляду вказаної справи позивачем [PERSON] була подана заява про залишення без розгляду частини заявлених ним позовних вимог до [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія» на суму страхового відшкодування спричиненої йому матеріальної шкоди внаслідок вказаної ДТП, так як страховою компанією йому була сплачена сума страхового відшкодування у розмірі 3375 гривень. Ухвалою суду від 06 липня 2015 року позов [PERSON] в цій частині було залишено без розгляду і продовжено розгляд справи за заявленими іншими позовними вимогами. Позивач уточнив свої вимоги та просив стягнути з відповідача [PERSON] суму безумовної франшизи 500 гривень, на яку страхова компанія зменшила йому відшкодування спричиненої матеріальної шкоди та стягнути моральну шкоду у розмірі 7000 гривень. Також позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія» понесені ним судові витрати на правову допомогу в розмірі 2151,80 гривень. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він вважає, що діями відповідача [PERSON] йому була спричинена моральна шкода внаслідок порушення його прав. Ця моральна шкода відповідно до ст.23ЦК України полягає у душевних стражданнях , які він зазнав у звязку із пошкодженням його майна автомобіля. Його автомобіль був у відмінному технічному стані, він слідкував за машиною, яка для нього була не лише засобом пересування, а і як «друг» та його «хобі». Пошкодження відповідачем [PERSON] належного йому автомобілю спричинило йому сильний нервовий стрес, наслідком якого стало загальне погіршення його стану здоровя. Він перебуває у пригніченому психологічному стані, у нього зявився головний біль, безсоння, роздратованість, стан депресії, які раніше йому не були притаманні. З приводу вказаного нервового стресу він лікувався з 22.07.2015 року по 24.07.2015 року в неврологічному відділенні міської лікарні № 1 м. Словянська. Раніше неодноразово звертався до лікарів невропатологів. Також вважає приниженням, що йому приходилось неодноразово звертатися до страхової компанії за відшкодуванням шкоди, ходити по різним інстанціям, просити, звертатися за допомогою до адвоката. На все це він витрачав свій час, коли мав займатися своїми особистими справами. Така ситуація склалася з вини [PERSON], бо саме він винний у скоєні ДТП, при якій було пошкоджено його транспортний засіб. Моральну шкоду він оцінює в 7000 гривень, які просить стягнути на його користь, за таку суму він має намір підлікуватися. Крім того, просить стягнути з [PERSON] безумовну суму франшизи 500 гривень, на яку страховою компанією було зменшено відшкодування йому спричиненої матеріальної шкоди. Представник позивача - адвокат [PERSON] в судовому засіданні до пояснень позивача додав, що його вимоги цілком ґрунтуються на законі. Так як згідно п.12.1 ст.12 Закону України «Про загальнообовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, яка передбачена страховим полісом у розмірі 500 гривень, то відповідач [PERSON], як винна особа в ДТП, внаслідок якої було пошкоджено належний позивачеві автомобіль, повинен сплатити позивачу цю суму на підставі ст.1194 ЦК України. Щодо спричиненої позивачеві моральної шкоди, то його вимоги ґрунтуються на ст.386 ч.3 ЦК України, як власник майна, права якого порушені. Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди обґрунтовані ст. 23 ЦК України та ст.1167 ч.1 ЦК України. Позивач на власний розсуд визначив розмір відшкодування завданої йому моральної шкоди 7000 гривень, що обґрунтував необхідністю лікування від нервового захворювання, погіршення стану свого здоровя він спостерігає після нервового стресу при вказаній ДТП. Також позивач просив компенсувати за рахунок страхової компанії понесені ним витрати на правову допомогу, які по квитанціям він сплатив адвокату за виконання робіт складання позовної заяви та її уточнень, за надання консультацій та за участь адвоката у судових засіданнях, що загалом дорівнює 2151,80 гривень. Просив задовольнити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов не визнав і в судовому засіданні пояснив, що він взагалі не вважає себе винним у спричиненні позивачеві як матеріальної так і моральної шкоди. Під час ДТП він не знаходився у своєму транспортному засобі, як і позивач він вийшов з автомобілю і пішов в майстерню «Шиномонтаж», чому його автомобіль «покотився» та здійснив наїзд на стоячий позаду автомобіль, належний позивачеві, не знає. Механічні пошкодження автомобілю позивача були незначні і він відразу ж запропонував йому відремонтувати автомобіль, але позивач не погодився. Вважає, що страхова компанія повністю і навіть більше відшкодувала позивачу спричинену матеріальну шкоду, але проти стягнення суми франшизи він не заперечував. Моральна шкода на його думку взагалі не була спричинена позивачу. Просив відмовити у задоволенні позову [PERSON]. Представник відповідача адвокат [PERSON] звернув увагу на обставини дорожньо-транспортної пригоди, хоча [PERSON] і було визнано винуватим у цій ДТП, але пошкодження автомобілю позивача була незначне, воно не було помітним. [PERSON] відразу ж запропонував [PERSON] відремонтувати його автомобіль. Проте, зі страхової компанії позивач отримав більше грошей. Оскільки у договорі страхування ( страховому полісі) передбачена безумовна франшиза і є довідка, що на суму франшизи 500 гривень зменшено страхове відшкодування позивачу, то відповідач погоджується з відшкодуванням йому цієї суми. Між тим, вимоги про відшкодування моральної шкоди, вважає необґрунтованими, так як не доведено самого факту спричинення позивачу моральної шкоди, відсутні докази причинно-слідчого звязку між пошкодженням його автомобілю і погіршенням його стану здоровя. ДТП мала місце 02 листопада 2014 року, а позивач потрапив у лікарню в неврологічне відділення 22 липня 2015 року. За рахунок [PERSON] позивач хоче оздоровитися, але це суперечить закону та засадам моралі. Просив відмовити у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши надані докази, приходить до висновку, що позов [PERSON] з урахуванням уточнення позовних вимог, підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено у судовому засіданні і це підтверджується копією постанови судді Словянського міськрайонного суду Донецької області від 17 листопада 2014 року про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 124 КУпАП, 02 листопада 2014 року о 17 годині 10 хвилин, [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], в районі будинку № 328 по вулиці Володарського міста Словянська, не забезпечив безпеку дорожнього руху, вчинив дію, внаслідок якої заподіяв шкоду автомобілю [NUMBER], в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив пункти 2.3 «Д», 2.3 «Є» Правил дорожнього руху України, чим скоїв правопорушення,передбачене ст. 124 КУпАП. Згідно зазначеної постанови судду [PERSON] було визнано винним у скоєнні вказаного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та піддано штрафу у розмірі 425 гривень на користь держави. ( а.с. 17 ) Згідно ст. 61 ч.4 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено цю постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З огляду на викладене, суд виходить з обставин дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої мало місце зіткнення автомобілю [NUMBER], яким керував [PERSON] та припаркував його на узбіччі біля будинку № 328 по вулиці Володарського, де позаду цього автомобілю на паркувальному майданчику стояв автомобіль [NUMBER], що належить позивачу [PERSON], та автомобіль [PERSON] « покотившись» з узбіччя назад здійснив наїзд на автомобіль [PERSON], тобто водій [PERSON], в порушення вимог підпунктів «Д» та «Є» пункту 2.3 ПДР, створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, та вчинив дії, внаслідок яких завдано шкоди користувачам автомобільних доріг, зокрема, [PERSON], автомобіль якого було пошкоджено у стоячому стані на паркувальному майданчику. Обставини вказаної дорожньо-транспортної пригоди та факт вчинення її [PERSON] не підлягає доказуванню у даному процесі. Отже, доводи відповідача [PERSON], що він не вважає себе винуватим у вказаній ДТП, не є слушними. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до приписів ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо ) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 6 від 27.03.1992 року з відповідними доповненнями та змінами, «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав ( договору оренди, довіреності тощо ). Як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] на час скоєння вказаної ДТП здійснював експлуатацію транспортного засобу автомобілю [NUMBER] на відповідній правовій основі. Правомірність володіння цим транспортним засобом відповідачем, сторонами не оспорюється. Як вбачається з копії полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/7275696 від 07 серпня 2014 року між страховиком [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія» та страхувальником [PERSON] ( батьком відповідача ) було укладено договір строком дії з 07 серпня 2014 року до 03 серпня 2015 року про страхування цивільно-правової відповідальності, застрахованим транспортним засобом за цим полісом був зазначений автомобіль марки «ВАЗ 21074», номерний знак [NUMBER]. (а.с 36 ) Відповідно до вказаного полісу страховик, яким є відповідач [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія», забезпечує відшкодування шкоди, завданої життю, здоровю та майну третіх осіб, під час ДТП, що сталася за участі забезпеченого транспортного засобу, та внаслідок цієї пригоди настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-1У, в редакції, що діяла на момент ДТП, обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та /або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. За змістом Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та статті 1194 ЦК України , питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування, та у разі відсутності такої згоди, за її заявою до субсидіарної відповідальності залучається страховик. Як встановлено в судовому засіданні, за заявою позивача [PERSON] страхова компанія була повідомлена про зазначений страховий випадок, що стався за участю застрахованого транспортного засобу 02 листопада 2014 року (а .с. 9 ) та проведено експертне товарознавче дослідження для визначення спричиненої матеріальної шкоди, повязаної з пошкодженням транспортного засобу позивача. (а.с. 10-14 ) Визначений розмір страхового відшкодування з урахуванням компенсаційних виплат на загальну суму 3375 гривень було сплачено під час розгляду судом цієї справи відповідачем [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія» позивачу [PERSON], що підтверджується листом від 03.08.2015 року, згідно якого франшиза у розмірі 500 гривень не відшкодовувалась. Згідно ст.12 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих встановлюється розмір франшизи, яка зазначається в полюсі страхування. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Відповідно до поліса № АС/7275696 цивільно-правової відповідальності встановлена франшиза 500 гривень. ( а.с.36 ) Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати ( страхового відшкодування ) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою ( страховим відшкодуванням ). Таким чином, відповідач [PERSON] повинен відшкодувати позивачу [PERSON] різницю між фактичним розміром матеріальної шкоди і страховою виплатою, та ця різниця становить суму франшизи 500 гривень, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо заявлених вимог позивачем [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, суд виходить із заявлених вимог і їх обґрунтування позивачем, який зазначає, що йому завдано моральну шкоду внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу ( ст. 23 ч.2 п.3 ЦК України ). Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, пункт 3 у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку зі знищенням чи пошкодженням її майна. З огляду на вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що позивач зазнав душевні страждання у звязку з пошкодженням його майна автомобілю [NUMBER] у цій частині моральна шкода підлягає відшкодуванню винною особою відповідачем [PERSON], що передбачено частиною 1 статті 1167 ЦК України. Так, судом встановлено, що внаслідок ДТП, що мала місце 02 листопада 2014 року, автомобіль позивача «ВАЗ 21154» 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], зазнав значних механічних пошкоджень, а саме відповідно до довідки ДАІ: розбитий бампер, лівий указник повороту, наявні подряпини лако-фарбового покриття лівого крила. ( а.с. 8 ) За результатами експертного дослідження, ринкова вартість автомобілю позивача без урахування аварійних пошкоджень становить 81180 гривень, а вартість спричиненої матеріальної шкоди становить 3024,90 гривень, тобто приблизно 4 %. ( а.с. 11 ) Таке механічне пошкодження автомобілю викликало у позивача душевні страждання, він міг експлуатувати транспортний засіб при такому пошкодженні, але наявність розбитого бамперу, подряпин і інших пошкоджень на автомобілі, викликали у позивача певні незручності, зокрема, розуміння того, що автомобіль потребує ремонту із заміною запасних частин та малярних робіт, на що потрібні кошти та певний час, внаслідок чого змінилися і плани позивача, і затрата додаткових зусиль, як для організації ремонту автомобіля, так і для отримання належного страхового відшкодування. Між тим, суд не приймає до уваги твердження позивача, що із-за пошкодженого його автомобілю внаслідок зазначеної ДТП, в нього погіршився стан здоровя, та він звертався до лікарів і знаходився на лікуванні в неврологічному відділенні міської лікарні з 22.07.2015 року по 24.07.2015 року, так як з наданої ним виписки із медичної карти № 1447 стаціонарного хворого, неможливо зробити висновок від якого і коли саме перенесеного позивачем стресу, в нього погіршився психологічний стан та з діагнозом : ВСД ситуаційно обумовлений криз симпатоадреналинового напрямку, він був доставлений до лікарні. В анамнезі цього захворювання не зазначено, що цей стрес позивач переніс внаслідок пошкодження його автомобілю 02 листопада 2014 року. Тому суд приходить до висновку, що відсутній причинно-слідчий звязок між цим захворюванням ( ситуаційний криз в липні 2015 року ) та пошкодженням автомобіля позивача ( 02 листопада 2014 року ). Належних і допустимих доказів того, що позивач після ДТП звертався до лікарів з приводу головного болю, безсоння, роздратованості, депресії або будь-якого іншого погіршення стану його здоровя, ним суду не надано. Таким чином, суд оцінює фізичний стан здоровя позивача у сукупності із наявними душевними стражданнями із-за пошкодженого належного йому автомобіля, та приходить до висновку про відсутність доказів,що ці душевні страждання викликали у позивача стрес та погіршення психологічного стану саме 22 липня 2015 року, коли він потрапив у стаціонарне неврологічне відділення міської лікарні. Враховуючи характер правопорушення, глибину душевних страждань позивача із-за ушкодження його майна - автомобіля ВАЗ 21154, його уважне ставлення до експлуатації цього автомобіля, утримання його в належному технічному стані, та вимоги розумності і справедливості, суд вважає за необхідне визначити грошову суму відшкодування завданої моральної шкоди позивачу за цими підставами моральної шкоди (ст. 23 ч.2 пункт 3 ЦК України ) у розмірі 1500 гривень, а не 7000 гривень, як заявлено позивачем, у звязку з чим позовні вимоги [PERSON] щодо відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Відповідно до статей 79,84 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати, повязаних з розглядом судової справи, зокрема, витрати на правову допомогу адвоката або іншого фахівця в галузі права. Враховуючи вимоги Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року, відповідно до якого розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною…., не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину, та беручи до уваги, що згідно наданих суду актів прийому-передачі виконаних робіт ( послуг) до укладеного договору про надання юридичних послуг адвокатом [PERSON] позивачу [PERSON], адвокатом відповідно до умов договору були надані наступні юридичні послуги: надання консультацій -30 хвилин, складання позовної заяви та уточнення до позовної заяви 2 години, участь адвоката у судових засіданнях- 1 година 55 хвилин, при оплаті за 1 годину 487,20 гривень, вартість наданих юридичних послуг адвокатом становить 2151, 80 гривень, що також підтверджується квитанціями про сплату таких сум позивачем адвокату за виконану роботу: квитанція від 21.05.2015 року на суму 1219 гривень і квитанція від 11.08.2015 року на суму 933,80 гривень. Відповідно до розяснень, викладених у пункті 47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі ( наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів ). З огляду на викладене, суд приходить до висновку , що вимоги позивача про відшкодування йому відповідачем, як це заявлено тільки відповідачем [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія», понесених ним витрат на правову допомогу у загальному розмірі 2151,80 гривень підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до приписів ст.88 ЦПК України, з відповідачів [PERSON] «Українська пожежно-страхова компанія» та з [PERSON] на користь держави підлягають стягненню у рівних частках судові витрати у вигляді судового збору -243,60 гривень, тобто по 121 грн. 80 коп. з кожного. На підставі викладеного, ст.ст.15,16,23,1167,1187,1188,1192,1194 ЦК України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: partial