Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

27 лютого 2019 року до Корольовського районного суду м. Житомира звернувся [PERSON] із вказаним позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначив, що на підставі спільної приватної власності йому належить частина зазначеної квартири, де зареєстрований відповідач, який не проживає у квартирі і це перешкоджає позивачу вільно розпоряджатися своїм майном. Ухвалою судді від 07 березня 2019 року позовну заяву [PERSON] було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач в наданий судом строк, відзив на позовну заяву та будь-яких клопотань не надав. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін та на підставі ч.1 ст.280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Судом встановлено, що [PERSON] є одним із власників квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією копією Свідоцтва про право власності на житло за №[NUMBER] від 10 січня 1994 року (а.с.11). Згідно наданих 07 брезня 2019 року Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області відомостей (а.с.14) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується довідкою ТОВ «КК «Коменерго-Житомир» за №368 від 05.02.2019 (а.с.9). Як вбачається з акту ТОВ «КК «Коменерго-Житомир» від 23 січня 2019 року (а.с.12) та письмових свідчень свідка [PERSON] (а.с.24-26), відповідач тривалий час за вказаною адресою квартиру не займає, у зв`язку з чим, за її користування та комунальні послуги не сплачує, що спричиняє позивачу незручності у користуванні житлом. На ствердження вибуття, суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресована кореспонденція, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Відповідно до ст.391 ЦК України, позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, ст.41 Конституції України та ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплюють принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти. Стаття 383 ЦК України та ст.150 ЖК Української РСР передбачають право власника будинку (квартири) використовувати своє житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.156 Української РСР з врахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України тільки члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить йому, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно ст.71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У відповідності до ст.72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За таких обставин та враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на вимогах Закону.

Outcome: approved