Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

28.08.2019 року позивач - [PERSON] , звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Вимоги позивач мотивує тим, що вона є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом на право на спадщину за законом від 08.10.2004 року (реєстраційний номер № 1391).У вказаному будинку зареєстровані: її батько - [PERSON] , [INFO] , мати - [PERSON] , [INFO] , а також, син - [PERSON] , [INFO] , який з червня 2008 року в зазначеному будинку не проживає, комунальні послуги не сплачує, та, починаючи з 2014 року, місцезнаходження його не відоме. Позивач зазначає, що факт реєстрації відповідача у будинку примушує її, як власника, нести додаткові витрати на утримання житла, а також, вона позбавлена можливості оформити субсидію, оскільки розмір деяких виплат залежить від кількості зареєстрованих осіб в будинку. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме - будинком [ADDRESS] . Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 10.09.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання на 10 год. 00 хв. 03 жовтня 2019 року. 03.10.2019 року ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області було призначено справу до розгляду по суті на 09 год. 00 хв. 23 жовтня 2019 року. Позивач в судове засідання, 23.10.2019 року, не з`явилась, про дату, час та місце його проведення була повідомлена належним чином. Проте, подала до суду заяву, про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, та наполягає на їх задоволенні. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, у тому числі шляхом публікації оголошення на веб-сайті судової влади. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, поважних причин неможливості явки в судове засідання останній не повідомив. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши зібрані у справі докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.10.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Олександрівської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Донецькій області - Звягіною А.Ф., за реєстровим № 1391,є власником житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, та земельної ділянки, наданої для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розміром 0,2951 га, розташованих по [ADDRESS] (а.с.11). Право власності на вказаний житловий будинок та земельну ділянку, площею 0,2951га, позивачем було зареєстровано 19.11.2004 року в районному комунальному підприємстві «Олександрівське бюро технічної інвентаризації», реєстраційний номер 7751724 ( а.с.10). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 27 серпня 2019 року Олександрівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, батьками [PERSON] , [INFO] , значаться: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] ( а.с. 9). Як вбачається з довідки, виданої Олександрівською селищною радою Олександрівського району Донецької області № 289/11-12 від 04.09.2019 року, громадянин [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але на території Мирнодолинського округу не проживає більше 10 років (а.с. 23). З акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 27.08.2019 року, складеного комісією у складі представників територіальної громади Олександрівської селищної ради Олександрівського району Донецької області, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також - [PERSON] , [INFO] , який з червня 2008 року за даною адресою - не проживає ( а.с. 14). Вирішуючи заявлену позивачем вимогу, про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, суд виходить з такого. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (частина 1 статті 383 ЦК України). Відповідно до положень статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Підстави для визнання члена сім`ї власника таким, що втратив право користування житловим приміщенням, визначені частиною 2 статті 405 ЦК України, а саме: відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 156 Житлового Кодексу України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.Д о членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до роз`яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилась туди і проживала як член сім`ї власника приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як вбачається з позовної заяви, та письмових матеріалів справи, відповідач - [PERSON] , є членом сім`ї власника будинку, проте, за місцем реєстрації не проживає більше десяти років, хоча перешкод, щодо проживання в будинку, йому ніхто не чинив. Доказів, щодо існування будь-якої домовленості між позивачем, як власником будинку, та відповідачем, як членом сім`ї, щодо подальшого проживання відповідача у будинку та користування житловим приміщенням - суду не надано. Суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача у будинку порушує права позивача, як власника, оскільки, позивач несе додаткові витрати по утриманню житла, та зайві комунальні витрати. Враховуючи все вищевикладене, виходячи з положень норм ст. 405 ЦК України, суд вважає, що відповідач - [PERSON] , втратив право користування будинком, як член сім`ї власника, в зв`язку з його тривалою відсутністю і не проживанням в будинку за адресою: [ADDRESS] , декілька років, тобто більше одного року, без поважних причин. Отже, суд приходить до висновку, що позов про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, є обґрунтованим, та підлягає задоволенню. На підставі викладеного, та

Outcome: approved