Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

28.02.2020 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства за рішенням суду та стягнення аліментів на дитину, в якому просить визнати відповідача [PERSON] батьком дитини [PERSON] , [INFO] , внести відомості до актового запису про народження дитини, зазначивши його батьком дитини, стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, вирішити питання судових витрат. В обґрунтування позову зазначила, що з травня 2009 року по червень 2010 року мала інтимні стосунки з [PERSON] . [INFO] у них народився син [PERSON] . З тих підстав, що [PERSON] та [PERSON] офіційно в шлюбі між собою не перебували, запис в свідоцтві про народження дитини був здійснений у відповідності до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України, в зв`язку з чим батьком дитини у свідоцтві про народження вказаний [PERSON] , тобто прізвище зазначене матері, а ім`я та по батькові - батька. Зазначила, що з січня 2017 року [PERSON] припинив спілкування з сином [PERSON] , перестав цікавитися його життям, здоров`ям та розвитком. На пропозицію позивачки добровільно визнати себе батьком дитини у відділі державної реєстрації актів цивільного стану відповідач не погоджується та бажає провести тест ДНК для встановлення батьківства. Відповідач має матеріальну та моральну можливість утримувати дитину, а тому позивачка вимушена звернутися до суду з даною заявою. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 13.03.2020 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 22.06.2020 року клопотання відповідача про призначення судово-медичної генетичної експертизи задоволено, призначено по справі судово-медичну генетичну експертизу, провадження у справі зупинено. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 27.08.2020 року провадження у справі відновлено, продовжено судовий розгляд справи. Позивач в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Представник позивача, адвокат Щербак Т.О., в судове засідання не з`явилася, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає частково, просить зменшити розмір судових витрат. Давши оцінку матеріалам справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області 04.04.2011 року, [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Місцем народження дитини є смт. Нові Санжари Новосанжарського району Полтавської області. Батьком дитини у свідоцтві зазначено [PERSON] (а.с. 10). З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00025572203 від 12.02.2020 року вбачається, що відомості про батька [PERSON] , [INFO] , записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері) (а.с. 11, 12). Згідно довідки виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Новосанжарського району Полтавської області № 326 від 11.02.2020 року [PERSON] проживає та зареєстрована разом з сином [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). Відповідно до ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ст. 128 СК України визнання батьківства за рішенням суду за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог закону. Щодо предмету доказування у даній категорії справ, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Як вбачається з матеріалів справи, згідно висновку експерта № 9/834СЕ-20 від 19.08.2020 року Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України [PERSON] , [INFO] , може бути біологічним батьком дитини - [PERSON] , [INFO] . Ймовірність даної події становить 99,99999999991% (а.с. 57-69). [PERSON] батьківство позивача щодо дитини підтвердила та зазначила, що після народження дитини вона була впевнена в тому, що батьком її сина є позивач [PERSON] . Також при вирішенні даного спору суд бере до уваги постанову Верховного Суду від 16 травня 2018 року в справі № 61-6030св18, в якій зазначено, що для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК України, приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК України). Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних. Європейський суд з прав людини в рішенні в справі «Калачова проти Російської Федерації» від 07 травня 2009 року зауважив, що на сьогоднішній день ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини, його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту оспорювання батьківства. Крім того, згідно з усталеною прецедентною практикою Європейського суду, яка була висловлена, в тому числі в рішеннях у справах «Гаазе проти Німеччини» від 08.04.2004 року та «Йогансен проти Норвегії» від 07.08.1996 року, взаємне почуття втіхи батьків і дитини від того, що вони постійно перебувають разом, становить важливий елемент сімейного життя, тому заходи, що перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке захищається ст. 8 Конвенції. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За положеннями ст. 134 Сімейного Кодексу України на підставі заяви осіб, зазначених у ст.ст. 126 та 127 СК України, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Викладені обставини, на переконання суду, свідчать про обґрунтованість заявлених вимог [PERSON] . З цих підстав, суд вважає за можливе позов [PERSON] в частині визнання батьківства задовольнити та визнати [PERSON] батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та внести зміни в актовий запис про народження дитини № 24 від 04.04.2011 року, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області, про батька дитини. Згідно з положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З наявних в матеріалах справи копій проїзних документів (квитків на автобус, нефіскальних чеків) вбачається, що позивачкою понесені витрати, пов`язані з транспортним проїздом позивачки з сином [PERSON] для проведення судово-медичної генетичної експертизи, в розмірі 1078,07 грн. Таким чином, з відповідача за позовну вимогу про визнання батьківства підлягає стягненню на користь позивача понесені нею витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. та судові витрати, пов`язані з транспортним проїздом для проведення судово-медичної генетичної експертизи, у розмірі 1078,07 грн. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані особисто утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Згідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини (ст. 18 Конвенції про захист прав дитини). Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючись щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню на користь позивачки, суд враховує те, що спільна дитина проживає разом з позивачкою, знаходиться на її повному утриманні, що потребує значних коштів, відповідач на утриманні інших осіб не має. Зважаючи на розмір заявлених вимог, суд вважає можливим встановити аліменти в розмірі, про який просить позивачка, а саме 1/4 частину від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше мінімального розміру аліментів, передбаченого законодавством для дітей відповідного віку, щомісячно. 08.07.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VIII від 17.05.2017 року. Частину 2 ст. 182 СК України викладено в новій редакції, згідно якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а відтак, вимога позивача підлягає задоволенню з дня подання позовної заяви до суду. У відповідності до п. 1. ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України за позовну вимогу про стягнення аліментів підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір, від сплати якого позивач звільнена, в розмірі 840,80 грн. Згідно ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до квитанцій № 13 від 02.03.2020 року та № 34 від 26.10.2020 року, наданих адвокатом Щербак Т.О., позивачка понесла витрати на правову допомогу в розмірі 7000 грн. Враховуючи те, що відповідачем [PERSON] за проведення судово-медичної генетичної експертизи було сплачено 7614,00 грн., про що свідчить квитанція № 31_5 від 06.08.2020 року (а.с. 77), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн.

Outcome: approved