Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

27.07.2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про припинення стягнення аліментів в якому просить: Звільнити його від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , які були присудженні у розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] , та які стягуються з 27.06.2014 року згідно рішення Суворовського районного суду м. Одеси у справі №523/9445/14-ц від 31.07.2014 року. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів, позивач посилається на наступне. Так, 20.05.2001 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Піщанського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 11. У шлюбі у них народилася дитина - донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22.07.2014 року шлюб розірвано. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 31.07.2014 року з позивача стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] у розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.06.2014 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Також, 24.12.2020 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси затверджено мирову угоду між позивачем та відповідачем про розподіл часткової спільної власності на дві квартири - квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] . Кожен з них з 29.12.2020 року став проживати у відповідних квартирах. Також з вказаного часу неповнолітня донька [PERSON] прийняла рішення проживати та проживає разом з позивачем у квартирі [ADDRESS] . Позивач зазначає, що фактично утримує доньку, забезпечує продуктами харчування, одягом, іншими необхідними та додатковими витратами, пов`язаними з навчанням, побутом, внаслідок чого підстава для подальшого стягнення аліментів відпала. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, зазначену цивільну справу передано в провадження судді Суворовського районного суду м. Одеси Дяченко В.Г. Ухвалою суду від 20.08.2021 р. відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву, відповідно якої заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, а розгляд справи просив проводити за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без її участі та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів За наведених обставин, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність учасників на підставі наявних в ній доказів. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи‚ вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 20.05.2001 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Піщанського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 11. У шлюбі у них народилася дитина - донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22.07.2014 року шлюб розірвано. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 31.07.2014 року з позивача стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] у розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.06.2014 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У підпункті 1 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. З аналізу вказаних норм СК України вбачається, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той із батьків, з ким проживає дитина. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога кореспондується з положеннями ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених устаттях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст.273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст.273 СК України має на меті скасування їх присудження. З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Звертаючись до суду з позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів, позивач [PERSON] посилається на те, що неповнолітня донька [PERSON] з 29.12.2020 року проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом. Відповідно до наявних в матеріалах справи довідки № Д1-36851-ф/л та відомостей № Д3-168331-ф/л виданих Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради встановлено, що [PERSON] , [INFO] зареєстрована та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . та знаходиться на утриманні батька [PERSON] , [INFO] . Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що неповнолітня дитина проживає з батьком, беручи до уваги загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача [PERSON] шляхом припинення примусового стягнення аліментів на користь відповідачА.

Outcome: approved