Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

27.07.2018 року [PERSON] звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Краматорський завод енергетичного машинобудування» (далі ТОВ «НВП «КЗЕМ») про стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 12482,20 грн.. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 30.03.2018 року, відповідно до наказу №13у, він був звільнений з ТОВ «НВП «КЗЕМ» за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України. У порушення вимог ч.1 ст.47 КЗпП України, при звільненні позивачу не виплачена заробітна плата за січень 2018 року 4500,00 грн., лютий 2018 року 4959,37 грн. та березень 2018 року 3922,83 грн., що разом становить 12482,20 грн., які відповідач в добровільному порядку виплатити відмовляється. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не зявилися. Представником надана суду письмова заява, в якій він просить задовольнити позовні вимоги, стягнути заборгованість по заробітній платі та розглянути справу без його участі. Відповідач, належним чином повідомлений про судове засідання, повторно не забезпечив явку свого представника, не повідомивши суд про причину неявки, що відповідно до ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у відсутності відповідача. У наданому суду відзиві на позовну заяву відповідач заначив, що [PERSON] з 01.04.2015 року працював у ТОВ «НВП «КЗЕМ» на посаді інженера в бюро маркетингу, з 20.05.2015 року його було переведено на посаду начальника бюро матеріально-технічного постачання. 27.02.2018 року [PERSON] подав заяву про надання щорічної відпустки з 28.02.2018 року по 30.03.2018 року, з подальшим звільненням у останній день відпустки. Наказом №13у від 30.03.2018 року [PERSON] звільнено за власним бажанням, 30.03.2018 року він отримав у відділі кадрів трудову книжку. Станом на 14.08.2018 року заборгованість по заробітній платі [PERSON], згідно довідки №00000000004 від 13.08.2018 року, становить 10048,17 грн.. Відповідач заперечував проти попереднього розрахунку судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн., у звязку з ненаданням доказів витрат по сплаті на правничу допомогу. Дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що наказом №3к від 01.04.2015 року [PERSON] прийнято інженером в бюро маркетингу з 01.04.2015 року в ТОВ «НВП «КЗЕМ». 20.05.2015 року [PERSON] переведено на посаду начальника бюро матеріально-технічного постачання. Наказом №13у від 30.03.2018 року [PERSON] звільнено з 30.03.2018 року за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України. Згідно довідки ТОВ «НВП «КЗЕМ» від 13.08.2018 року №000000000004 доход [PERSON] за період з 01.01.2018 року по 30.03.2018 року становить - 12482,20 грн., зокрема січень 4500,00 грн., лютий 4059,37 грн., березень 3922,83 грн., утримання за даний період склали 2434,03 грн., а всього сума до виплати становить - 10048,17 грн.. З індивідуальної відомості про застраховану особу Пенсійного фонду України за формою ОК-7 вбачається, що сума заробітку [PERSON], з якої сплачено єдиний внесок становить: за січень 2018 року - 4500,00 грн., за лютий 2018 року 4059,37 грн., за березень 2018 року 1500,00грн., всього\~12482,20 грн.. Тобто відповідачем підтверджено, і не заперечується у відзиві на позовну заяву, що перед [PERSON] мається заборгованість по заробітній платі за період з 01.01.2018 року по 30.03.2018 року у сумі 12482,20 грн., яка з урахуванням податку та інших обовязкових платежів, згідно довідки, становить 10048,17 грн.. Відповідно до ч.1 ст.24\~Закону України\~«Про оплату\~праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до частини шостої тієї ж статті своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Частиною 1 статті 47\~КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Крім того судом враховується, що згідно із підпунктом 164.2.1 п.164.2 ст.164\~Податкового кодексу\~України доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту), включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку і є базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб. Відповідно до підпункту 168.1.1 п.168.1 ст.168 ПК України, податковий агент, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобовязаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст.167 цього Кодексу. Таким чином, роботодавець має виконати функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу у вигляді заробітної плати. Відповідно до абзацу 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Враховуючи те, що сума нарахованої, але невиплаченої заробітної плати [PERSON] з боку ТОВ «НВП «КЗЕМ» за період з 01.01.2018 року по 30.03.2018 року становить 12482,20 грн., розмір цієї суми підтверджено відповідачем, спору з приводу розміру цієї суми між сторонами немає, то дана сума підлягає стягненню з відповідача, з утриманням з цієї суми обовязкових податків та зборів. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов [PERSON] задовольняється у повному обсязі, то судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача на користь держави, становить 1762,00 грн.. Згідно п. 2 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved