Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

29.01.2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] і просить суд стягнути з відповідача на його користь аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно з дня пред`явлення позову. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що з відповідачем [PERSON] позивач перебував у шлюбі з 02.12.2009 року до 22.08.2012 року. Шлюб було розірвано 22.08.2012 року рішенням Дергачівського районного суду Харківської області, справа №2010/4316/12. У позивача та відповідача є спільний син - [PERSON] , [INFO] , який наразі мешкає з відповідачем та якому позивач надає допомогу за можливості. Позивач зазначає, що він отримує пенсію за інвалідністю, має другу групу інвалідності, яка була встановлена 16.08.2012 року, за декілька днів до розірвання шлюбу, і з того часу постійно продовжується комісіями, остання з яких відбулась 18.10.2018 року та продовжила групу до 18.10.2020 року. Позивач [PERSON] офіційно не працевлаштований, його єдиний дохід - це пенсія з інвалідності у розмірі 1\~564,00 грн., з якої відбуваються відрахування аліментів на сина від першого шлюбу в розмірі 782,00 грн., і на руки позивач вказує, що отримує лише 782,00 грн., також він надає допомогу спільному з відповідачем сину. Тобто позивач зазначає, що у нього практично не залишається жодних коштів на життя, адже він постійно хворіє і потребує постійного лікування для підтримання свого організму. Враховуючи розмір пенсії позивача, якої не вистачає на основні необхідні елементи життя будь-якої людини, а саме: сплати комунальних послуг, придбання їжі та ліків, призначених лікарями. Відповідач у свою чергу, за наявною у позивача інформацією, офіційно працевлаштована, але надавати позивачу допомогу вона відмовляється. Стягнень по виконавчим документам з неї не проводиться. Відповідач спроможна надавати позивачу матеріальну допомогу, однак не бажає цього робити. У зв`язку з викладеним позивач, посилаючись на положення ст.ст.75-80 СК України, вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.02.2020 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів на утримання непрацездатного чоловіка. Призначено судове засідання. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] не заперечувала проти заочного розгляду справи, підтримала позов в повному обсязі та викладені в ньому обставини, надала додаткові довідки, які приєднані судом до матеріалів справи, підтвердила, що не може надати будь-яких доказів щодо матеріального становища відповідача, клопотань про витребування доказів від позивача та його представника до суду не надходило. Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи [PERSON] згідно вимог ст. 128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з`явилась, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала, у зв`язку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 07.09.2020 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, позивачу [PERSON] встановлена з 16.08.2012 року друга група інвалідності за загальним захворюванням, термін дії інвалідності продовжувався, в останнє до 18.10.2020 року, що підтверджено відповідними довідками до огляду МСЕК (а.с.17, 80). Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 22.08.2012 року позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволена, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 02.12.2009 року у Вільшанській селищній раді Дергачівського району Харківської області, свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] , актовий запис 22. Позивачем на підтвердження проходження лікування додано до матеріалів справи медичну документацію з приводу проведених обстежень, лікування та наданих рекомендацій, виписки з історії хвороби (а.с. 4-5, 10, 12-13, 15-16, 19-20, 22-26). Відповідно до копії довідки відділу з питань виплати пенсій №18 Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області від 04.12.2019 року про розмір утриманих аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] за період з 01.06.2019 року по 30.11.2019 року, позивач [PERSON] отримує пенсію у розмірі: червень 2019 року 1 497,00 грн., липень 2019 листопад 2019 року 1\~564,00 грн., розмір утриманих аліментів за вказаний період щомісячно становить 782,00 грн. (а.с.7). Разом з тим, згідно з копією довідки Шевченківського відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 28.11.2019 року, [PERSON] знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ Шевченківське об`єднане управління ПФУ м. Харкова і отримує пенсію по інвалідності, розмір якої становить: у червні 2019 року 748,50 грн., з липня 2019 по листопад 2019 року 782,00 грн. щомісячно, а всього за вказаний період 4658, 5 грн. (а.с.18). Відповідно до останньої довідки про доходи, виданої 17.09.2020 року пенсіонеру [PERSON] , останній перебуває на обліку в Шевченківському об`єднаному управлінні ПФУ м. Харкова в Харківській області і отримує пенсію по інвалідності з січня 2020 року по червень 2020 року в розмірі 819 грн. щомісячно, всього за вказаний період 4914, 00 грн. (а.с.79). Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1\~ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~статті 12 ЦПК України, та згідно з ч.ч. 1, 5 та 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Також, ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, про те можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участь у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. В частині 2\~статті 78 ЦПК України зазначено, що\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. За положеннями ч. 2 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Частинами першою та другою ст. 76 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після\~розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Аналіз указаних\~норм матеріального\~права дає\~підстави для\~висновку,\~що\~\~аліментні зобов`язання\~на утримання\~одного з\~подружжя можуть\~бути призначені\~за наявності\~юридичних складових\~ сукупності\~певних умов,\~а саме:\~перебування в\~зареєстрованому шлюбі\~або у\~фактичних шлюбних\~відносинах після\~розірвання шлюбу\~(стаття\~76\~СК України);\~непрацездатність одного\~з подружжя;\~потреба в\~матеріальній допомозі\~(нижчий\~від прожиткового\~рівень матеріального\~забезпечення)\~та наявність\~можливості у другого із подружжя надавати матеріальну допомогу. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка\~\~не забезпечена прожитковим мінімумом. Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 13.04.2016 року у справі № 6-3066цс15 та від 16.08.2017 року у справі № 6-1111цс17. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» визначено на 2020 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2020 року 1\~638,00 гривень, з 1 липня 1\~712,00 гривень, з 1 грудня 1\~789,00 гривні. Відповідно до ч. 1\~ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Як вбачається зі змісту ст.77 СК України, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. Згідно з ч.1\~ст.79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду з дня подання позовної заяви. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). В даному випадку на підставі наданих суду доказів встановлено, що позивач за змістом ст. 75 СК України вважається непрацездатним, оскільки є інвалідом ІІ групи, став непрацездатним до розірвання шлюбу з відповідачем, потребує матеріальної допомоги, однак не надав жодних доказів наявності можливості у відповідача надавати таку матеріальну допомогу. Отже, враховуючи надані позивачем докази та зазначені ним обставини суд приходить до висновку, що в даному випадку позивачем не підтверджено належними доказами наявність всіх передбачених законом підстав в їх сукупності для стягнення на його користь аліментів з відповідача, тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову позивача, який звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне, з огляду на положення ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 840,80 грн. компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed