Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

28.05.2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, в якому просить суд: - визнати виконавчий напис № 4366 від 23.07.2020 року, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем щодо стягнення з [PERSON] , [INFO] (зареєстрованого та проживаючого за адресою: [ADDRESS] ; РНОКПП [NUMBER] ) заборгованості у розмірі 59646,14 грн, таким, що не підлягає виконанню. І. Стислий виклад позиції учасників справи. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він дізнався про існування спірного виконавчого напису нотаріуса 21.05.2021 року вже від державного виконавця. Як пояснив позивач, спірний виконавчий напис було здійснено на підставі копії заяви № 002-03611-131213 від 13.12.2013 року, яка не є кредитним договором або його частиною. Позивач вважає, що відсутній кредитний договір, на підставі якого у позивача нібито виникла заборгованість, відсутній взагалі будь-який розрахунок відповідного розміру заборгованості, в тому числі в матеріалах виконавчого провадження. Відповідна заборгованість не могла виникнути у період вказаний у виконавчому написі нотаріуса, оскільки за відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ПАТ «Дельта Банк» перебуває в стані припинення з 08.10.2015 року, а отже не міг надавати будь-які фінансові послуги у відповідний період часу. Позивач не користувався та не міг користуватися послугами банку. Крім того, позивач зазначив, що відсутні докази відступлення права вимоги від банку до відповідача. Таким чином, позивач вважає, що спірний виконавчий напис нотаріуса був винесений з грубим порушенням вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» за відсутності безспірних доказів існування заборгованості позивача. З огляду на викладене, позивач звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису № 4366 від 23.07.2020 року, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем щодо стягнення з [PERSON] , [INFO] (зареєстрованого та проживаючого за адресою: [ADDRESS] ; РНОКПП [NUMBER] ) заборгованості у розмірі 59646,14 грн, таким, що не підлягає виконанню. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, підстави звернення до суду з позовом пояснив таким чином, як про це зазначено вище, просив суд задовольнити позовні вимоги повністю. Відповідач у встановлений судом строк не надав відзив на позов. Третя особа пояснень по суті спору до суду не надавала. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 04.06.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. У судові засідання, призначені на 22.07.2021 року та 11.10.2021 року, відповідач, який був повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення судових засідань, не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Третя особа у судові засідання не з`являлась, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. З огляду на положення ст.ст. 128, 211, 223 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності відповідача та третьої особи. При цьому, у зв`язку з викладеним вище, за наявності підстав, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Під час розгляду справи судом були заслухані пояснення представника позивача та досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. 11.10.2021 року у судовому засіданні судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, що містяться в матеріалах справи. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 23.07.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем був вчинений виконавчий напис про стягнення з [PERSON] , [INFO] , невиплачених в строк грошових коштів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» за період з 08.02.2018 року по 23.07.2020 року включно, суму у розмірі: 41709,59 грн - заборгованість за тілом кредиту; 17886,55 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією; 50,00 грн - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму у розмірі 59646,14 грн; виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за № 4366 (а.с.21-22). На підтвердження підписання заяви про надання оферти Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» від 13.12.2013 року позивач надав суду відповідну заяву № 002-03611-131213 (а.с.25). За відомостями з копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.05.2021 року, ВП № 65512488, старшим державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було постановлено відкрити виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 4366, виданого 23.07.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» заборгованості у розмірі 59646,14 грн (а.с.15). На підтвердження факту відсутності кредитної заборгованості позивач надав суду копії банківських виписок по рахунках приватного клієнта (а.с.16-17). Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу визнання виконавчого напису № 4366 від 23.07.2020 року, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем щодо стягнення з [PERSON] , [INFO] (зареєстрованого та проживаючого за адресою: [ADDRESS] ; РНОКПП [NUMBER] ) заборгованості у розмірі 59646,14 грн, таким, що не підлягає виконанню. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року № 3425-ХІІ (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення виконавчих дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (далі - Порядок, в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 06.05.2020 року, справа № 320/7932/16-ц, а також Верховного Суду України, викладеною в постанові від 05.07.2017 року, справа № 6-887цс17, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - це надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати та бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», що для нотаріуса підтверджується формальними ознаками: наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 21 вересня 2021 року (справа № 910/10374/17, провадження № 12-5гс21), порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. У постанові Верховного Суду від 23.01.2018 року, справа № 310/9293/15-ц, зазначено, що вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Отже, право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує поки суд не встановить зворотного. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У ході судового розгляду справи судом було встановлено, що відповідачем не було доведено того факту, що на момент вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису позивач мав перед ним безспірну заборгованість саме такого розміру, який зазначений у виконавчому написі станом на час його вчинення. Крім того, спірний виконавчий напис вчинено на підставі кредитного договору, який не є нотаріально посвідченим. З матеріалів справи не видно, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус отримував від позивача первинні бухгалтерські документи щодо погашення позивачем кредиту (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), враховуючи, що позивач заперечує наявність та розмір заборгованості, вказаний у виконавчому написі. Відповідачем не було доведено факту направлення на адресу позивача та отримання ним вимоги відповідача про сплату наявної заборгованості, надання її нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Отже, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача. Тому відповідач не довів суду безспірність розміру кредитної заборгованості, зазначеної нотаріусом в оспорюваному виконавчому написі. Оскільки позивач звернувся до суду після вчинення виконавчого напису нотаріуса та заперечує наявність боргу у повному обсязі. Це, своєю чергою, є достатньою правовою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а відповідач не позбавляється можливості вирішити спірні питання у позовному провадженні. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню повністю. З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позовні вимоги [PERSON] задоволені повністю, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved