Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

27.01.2021 року представник позивача АТ КБ «Приватбанк» Мазченко В.О. звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 04.10.2013 у розмірі 25561,75 гривень, а також судові витрати зі сплати судового збору на суму 2270гривень. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідач [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 04.10.2013 року. Вказує, що відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://ргіvаtbanк.uа, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Зазначає, що підписавши заяву між сторонами у відповідності до ст..634 ЦК України був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст..1066 ЦК України) та кредитного договору (ст..1054 ЦК України). Так, відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. Стверджує, що АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою по рахунку. Таким чином відповідач свої зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконав. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. Станом на 29.12.2020 року відповідач має заборгованість перед банком на суму 25561,75 гривень, яка складається з наступного: 25561,75 гривень - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00гривень - заборгованість за поточним тілом кредиту; 25561,75гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 гривень - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00гривень - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст..625; 0,00гривень - нарахована пеня; 0,00гривень - нараховано комісії. Зазначену суму заборгованості та понесені судові витрати зі сплати судового збору просить стягнути з відповідача на користь позивача. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.01.2021 року справа передана для розгляду судді Кушніру А.В. Ухвалою судді від 15.02.2021 відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Одночасно, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У встановлений судом строк відповідачем відзиву до суду не надано, будь-які поважні причини ненадання відзиву відповідачем суду не повідомлено. У зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. В судове засідання представник позивача не з`явилася, проте разом із позовною заявою подала клопотання, в якому просить суд справу розглядати без участі представника позивача та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви зі сторони позивача відсутні, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача - адвокат Свищо С.М. в судовому засіданні проти позову заперечив в повному обсязі з підстав, викладених ним у письмових поясненнях. Зокрема, зазначає, що надані позивачем документи не підтверджують наявність між сторонами кредитних відносин та наявність заборгованості. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача, а Анкета-заява, підписана відповідачем, не містить умов кредитування, строків дії договору, відсоткової ставки, тощо. При цьому, матеріали справи не містять підтвердження, що саме цей Витяг з Умов та Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Отже, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 04.10.2013 року шляхом підписання Анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відсотки за користування позикою та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. За наведених обставин банк не мав права нараховувати відсотки за користування кредитними коштами та застосовувати штрафні санкції, що не були погоджені з відповідачем в Анкеті-заяві від 04.10.2013 року. Проте, як вбачається з виписки за договором на ім`я відповідача, впродовж усього часу користування послугами ПриватБанку, з його карткового рахунку списувались відсотки за користування кредитними коштами, пеня та штрафи, комісії, та інші відрахування, що не були передбачені Анкетою-заявою від 04.10.2013 року. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є доказом, який підтверджує розмір заборгованості відповідача, оскільки сам по собі розрахунок заборгованості без надання доказів отримання кредитних коштів відповідачем не є підтвердженням наявності заборгованості. Будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача позивач не надав, копію картки позичальника до матеріалів справи не долучив. Наданий позивачем розрахунок заборгованості містить нарахування боргу по тілу кредиту в період з 04.10.2013 року по 27.11.2020 рік, не відображає чіткі складові вказаної заборгованості та суперечить виписці по картковому рахунку. Зокрема, в частині сплачених відповідачем відсотків за користування позикою. Так, згідно розрахунку у 2020 році відповідачем погашено заборгованість по простроченим відсоткам в сумі 8559,65 грн. Станом на 31.03.2020 року наявна заборгованість за нарахованими відсотками в сумі 1285,95 грн., погашена заборгованість по відсотках відсутня. Однак, згідно виписки по картковому рахунку відповідача лише у 2020 році з його рахунку банк безпідставно списав на погашення відсотків 15700 грн., а в 2019 році - 22580 грн. Зазначає, що розмір відсоткової ставки позивач встановив на власний розсуд без погодження з позивальником, що суперечить наведеним вище нормам матеріального права. Безпідставно списані з рахунку відповідача кошти на погашення відсотків лише за 2019 та 2020 роки перевищують ціну позову, визначену позивачем. Також звертає увагу, що розрахунок заборгованості в частині сплаченої відповідачем пені в сумі 6091,69 грн. Розмір штрафних санкцій, зокрема, пені не був обумовлений з позичальником на день підписання Анкети - заяви від 04.10.2013 року. Розмір пені позивач встановив на власний розсуд без погодження з позивальником, отже безпідставно, у незаконний спосіб списав з рахунку відповідача пеню. Отже впродовж 2013 - 2020 років позивач безпідставно списував з рахунку відповідача необумовлені договором суми на погашення відсотків, штрафних санкцій, комісійних, тощо. Сума незаконно списаних позивачем з рахунку відповідача коштів значно перевищує розмір боргу, про стягнення якого він звернувся до суду. Виходячи з наведених фактичних обставин справи та вимог чинного законодавства у задоволенні позову просить відмовити за безпідставністю. Відповідач [PERSON] був своєчасно і належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, однак в суд не з`явився і не повідомив про причини своєї неявки, а також від нього не надходило відзиву на позовну заяву, клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за його відсутності. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 04.10.2013 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] (сторонами у справі) було укладено кредитний договір №б/н шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку», відповідно до умов якого відповідач [PERSON] отримав у позивача АТ КБ «Приватбанк» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитний картковий рахунок, отримавши платіжну кредитну картку для користування кредитними коштами. Із виписки по банківському рахунку [PERSON] станом на 30.12.2020 (а.с.56-75), видно, що позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами, останній отримав кредитні кошти, активно користувався ними, та погашав заборгованість перед банком. Відповідач не заперечував факт підписання ним анкети-заяви від 04.10.2013 та отримання кредитних коштів. В свою чергу, відповідач [PERSON] , згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за вищезгаданим кредитним договором, свої зобов`язання щодо повернення суми кредитних коштів належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 29.12.2020 року має заборгованість перед банком на суму 25561,75 гривень, яка складається з наступного: 25561,75 гривень - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00гривень - заборгованість за поточним тілом кредиту; 25561,75гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 гривень - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00гривень - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст..625; 0,00гривень - нарахована пеня; 0,00гривень - нараховано комісії. Вказані обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: розрахунком заборгованості за договором №б/н від 04.10.2013, укладеного між ПриватБанком та [PERSON] станом на 29.12.2020 (а.с14); копією Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписану відповідачем 04.10.2013 (а.с.15); Витягом із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.16); Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 17-46); копією паспорта громадянина України [PERSON] (а.с.47); копією виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо АТ КБ «Приватбанк» (а.с.53); копією банківської ліцензії №22 від 05.10.2011, виданої ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.52); копією статуту АТ КБ «Приватбанк» (а.с.54-55); випискою по банківському рахунку [PERSON] (а.с.56-75). Відповідно до ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець, взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, щодо відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.3 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Більше того, з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17 зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. В свою чергу, Велика Палата Верховного Суду у вказаній вище постанові зауважила, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Цим самим касаційний суд прийшов висновку про укладеність кредитного договору в силу вимог закону, та, як наслідок, врахувавши, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, відтак Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З наданого позивачем розрахунку вбачається наявність заборгованості за кредитом, яка слідуючи розрахунку заборгованості, складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 25561,75гривень, в.т.ч. 25561,75грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту. Відповідно заборгованість за простроченим тілом кредиту, це ті кошти, які були надані позивачем у розпорядження відповідача та використані останнім без їх повернення. За таких обставин, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, у суду немає підстав для відмови у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту, відтак позовні вимоги про стягнення таких ґрунтуються на законі. Отже, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а також те, що факт отримання кредиту та його розмір відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, суд вважає, що повернення фактично отриманих коштів кредиту, є правом позивача. Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019р. у справі №342/180/2019р. Щодо доводів представника позивача про те, що позивач безпідставно списував з рахунку відповідача необумовлені договором суми на погашення відсотків, штрафних санкцій, комісійних, тощо, то такі суд не бере до уваги, оскільки позовні вимоги заявлено лише щодо стягнення коштів в сумі 25561,75грн як заборгованість за тілом (простроченим) кредиту, тому суд, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, який передбачено ст. 13 ЦПК України та вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних доказів, у межах даного спору не встановлює правильність та підстави списання банком з рахунка клієнта грошових коштів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010 року, заява №4909/04). Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 04.10.2013 року у розмірі 25561 гривня 75 копійок. Крім того, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору на суму 2270,00 грн.

Outcome: approved