Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

26 січня 2015 року позивач звернулась в суд з позовною заявою до відповідачів про визнання права на земельну частку (пай), в якій просить визнати за нею право на земельну частку (пай) із земель реформованого колективного сільськогосподарського підприємства «Колос» с. Пилиповичі в розмірі 2.73 умовних кадастрових гектарів, з наданням її за рахунок резервного фонду Пилиповицької сільської ради Новоград-Волинського району. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вона працювала в колгоспі ім. Комінтерна с. Пилиповичі Новоград-Волинського р-ну, реорганізованого в подальшому в колективне акціонерне товариство «Колос». За рішенням зборів уповноважених колгоспу набула членства в цьому колективному сільськогосподарському підприємстві. Рішенням зборів цього товариства від 25 березня 1994 року було затверджено проект роздержавлення і приватизації земель колективного сільськогосподарського підприємства. 30.09.1994 року затверджено Державний акт на право колективної власності на землю з визначенням розміру середньої земельної частки кожного з членів КСП в 2,73 умовних кадастрових гектарів та резервного фонду в 172.8 га. Однак, при складанні списків членів КСП, які мають право на земельні частки (паї) із земель колективної власності, що додається до Державного акту про право колективної власності на землю її до цього списку помилково не було внесено, в подальшому не включили і до додаткових уточнюючих списків. На протязі тривалого часу вона намагалась отримати сертифікат на право на земельну частку (пай) із земель реформованого КСП «Колос» в позасудовому порядку. 14.03.2014 року листом Новоград-Волинської райдержадміністрації їй остаточно відмовлено у видачі даного сертифікату, посилаючись на те, що на даний час набуття права на земельну частку (пай) може бути вирішено лише в судовому порядку. У судове засідання позивач не прибула, подала письмову заяву, в якій, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила про розгляд справи у її відсутність. Представник Пилиповецької сільської ради в судове засідання не прибула, подала заяву в якій просить справу слухати без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Новоград-Волинська райдержадміністрація участі представника у судовому засіданні не забезпечила, заперечень на позов не подано; надіслали до суду заяву, в якій просять про розгляд справи без їх участі. Представник третьої особи в судовое засідання не прибув, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, заперечень не подав. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що з 1 січня 1992 року по 31 грудня 1995 року позивач [PERSON] працювала в колгоспі ім. Комінтерна с. Пилиповичі Новоград-Волинського району, який було реорганізованого в подальшому в колективне акціонерне товариство «Колос», що підтверджується довідкою ПОСП «Колос» № 63 від 28.03.2011 року (а.с.8). Відповідно до архівної довідки № 26 від 16.03.2010 року в рішенні зборів уповноважених колгоспу ім. Комінтерна від 04.02.1992 року протоколу № 1 зазначено про затвердження попереднього рішення правління колгоспу, протокол № 2 від 03.02.1992 року, яким [PERSON] набула членства в цьому колективному сільськогосподарському підприємстві (а.с.8-а). Рішенням зборів товариства «Колос» від 25 березня 1994 року було затверджено проект роздержавлення і приватизації земель колективного сільськогосподарського підприємства (а.с.6). Відповідно до довідки № 193 від 05.04.2011 року згідно з проектом роздержавлення та приватизації земель акціонерного товариства «Колос» від 1994 року, визначено розмір середньої земельної частки (паю) по господарству - 2.73 га умовних одиниць (а.с.10). Державний акт на право колективної власності на землю був зареєстрований 21 жовтня 1994 року з визначенням розміру середньої земельної частки кожного з членів КСП в 2,73 умовних кадастрових гектарів та резервного фонду в 172.8 га та виданий акціонернму товаристу «Колос» (а.с.28). Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, при складанні списків членів КСП, які мають право на земельні частки (паї) із земель колективної власності, що додається до Державного акту про право колективної власності на землю позивача - [PERSON] до цього списку помилково не було внесено, що підтверджується довідкою ПОСП «Колос» № 205 від 24.12.2014 року (а.с.7) та в подальшому не включено до додаткових уточнюючих списків, що підтверджено довідкою Пилипівської сільської ради № 309 від 2 лютого 2012 року (а.с. 11). 14.03.2014 року Новоград-Волинською райдержадміністрацією [PERSON] було відмовлено у видачі сертифікату на право на земельну частку (пай) із земель реформованого КСП «Колос», посилаючись на те, що сільська рада не уповноважена на вирішення питань про включення до додаткового списку помилково пропущених осіб на одержання сертифікату на право на земельну частку (пай); на даний час набуття права на земельну частку (пай) може бути вирішено лише в судовому порядку (а.с.5). Відповідно до довідки Пилиповицької сільської ради від 15.01.2015 року по сільській раді на даний час рахується 34,00 га земель резервного фонду реформованого КСП «Колос» (а.с.13). Дані обставини підтверджуються дослідженими у судовому засіданні матеріалами справи та поданими позивачами доказами (а.с.4-14). Основою регулювання сільськогосподарського виробництва є система законодавчих актів, що регулюють земельні відносини в державі. Земля, згідно зі ст. 14 Конституції України, є основним національним багатством і перебуває під особливою охороною держави. Відповідно до ч. 2 ст. 5 Земельного кодексу України, суб'єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, сільськогосподарські акціонерні товариства, в тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Стаття 5 ЗК України передбачає, що розпорядження земельними ділянками, які перебувають у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників. Кожен член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства в разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою та сьомою ст. 6 ЗК України. Основні принципи земельної реформи в сфері сільськогосподарського виробництва закріплено в Указі Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720 від 08.08.1995 року, за яким паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані в колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств (КСП). Пунктом 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720 від 08.08.1995 року (що діяв на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що право на земельну частку (пай) мають члени КСП, в т.ч пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишились його членами на момент розпаювання. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Постановою Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 року (із змінами внесеними постановою № 2 від 10.03.2010 року) роз'яснено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта направо колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна (зобов'язана) довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вразовуючи, що позивачка є пенсіонером, яка раніше працювала в КСП і залишались його членом на момент розпаювання, а тому має право на земельну частку (пай), а невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку, - суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved