Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-25 00:00:00

26 серпня 2015 року до Овідіопольського районного суду Одеської області звернулася позивачка з вищеназваним позовом, в якому зазначила, що вона є власником житлового будинку та земельної ділянки, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі договорів дарування від 22.05.2008 року. Поряд з її будинком розташовано будинок та земельна ділянка сусідки [PERSON] . Вона позбавлена можливості вільно та безперешкодно користуватися часткою своєї земельної ділянки, так як на ній знаходиться частина жилого будинку, що належить [PERSON] . Цей факт був встановлений в рішенні Овідіопольського районного суду Одеської області від 20.03.2014 року. За рішенням суду було скасовано державну реєстрацію державного акту серії ЯГ № 912080 на право власності на земельну ділянку, що належала [PERSON] , та знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивачка просить захистити її права власника земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом відновлення суміжної межі між земельними ділянками, а саме: встановити суміжну межу між ділянками наступним чином: - від розділової межі земельної ділянки з боку головного фасаду ділянки (головним фасадом вважається фасад з боку [ADDRESS] ) з відступом вліво від розділової межі ділянок на 1,87 м у глибину двору, по прямій, довжиною 56,33 м, паралельно лінії лівого бічного фасаду житлового будинку по [ADDRESS] на відстані 1,00м від цього фасаду будинку, -поворот направо під кутом 90 градусів, по прямій довжиною 16,86м, до перетину із бічною розділовою межею земельної ділянки по [ADDRESS] довжиною 63,67м, в точці, що ділить цю межу на відрізки 55,34 м та 8,33 м. Позивачка в судовому засіданні свої вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідачка позов не визнала. Її представником [PERSON] були надані заперечення на позовну заяву, в яких вона зазначала, що позивачка обрала невірний спосіб захисту своїх прав, так як незважаючи на скасування державних актів на право власності на земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] , державну реєстрацію земельних ділянок цих осіб в Державному земельному кадастрі не скасовано, а тому не може бути змінено межі земельних ділянок. Крім того, не було виконано нової технічної документації із землеустрою, а тому за таких обставин змінити межі земельної ділянки позивачки не можливо. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.263 ч.1 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст. 13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом і передбачених цим Кодексом випадках. Так судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить жилий будинок з господарськими будівлями і спорудами розташований на земельній ділянці площею 0,15 га, за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування житлового будинку та земельної ділянки від 22.05.2008 року . Відповідач [PERSON] є власником жилого будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування від 15.09.2004 року. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 20.03.2014 року по справі № 2-1675/11 було скасовано державну реєстрацію державного акту серії ЯГ № 912080 на право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , що належала [PERSON] . Позивач, посилаючись на факти, встановлені рішенням Овідіопольського районного суду від 20.03.2014 року по справі №2-1675/1675/11 та висновок судової будівельно-технічної експертизи № 42/13 від 11.10.2013 року просить відновити межу між земельними ділянками, розташованими за адресами - [ADDRESS] та [ADDRESS] . Згідно зі ст.106 Земельного кодексу України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. Статтею 107 Земельного кодексу України передбачено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року № 376, зареєстрований в Мінюсті України 16.06.2010 року № 391/17686 . За п.3.12 Інструкції № 376 закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Тобто встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є компетенцією суду. Суд розглядає справи по відновленню меж земельної ділянки, тобто спір про поновлення права, яке існувало у разі його можливого порушення. В данному випадку, незважаючи на те, що позивач просить усунути перешкоди в користуванні власною земельною ділянкою шляхом відновлення суміжної межі між земельними ділянками, однак фактично вона просить встановити нову межу між земельними ділянками, яка відрізняється від тієї межі, яка була встановлена при приватизації в 2006 році земельних ділянок, розташованих за адресами: [ADDRESS] , та [ADDRESS] . Частинами 1-3 статті 158 Земельного Кодексу України передбачено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у валсності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та обсластей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у валсності і користуванні громадян та додержання громадянами парівил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Відповідно до ст. 77 ч.2 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. При цьому позивачем не були надані відповідно до ст.ст. 77,78 ЦПК України належні та допустимі докази того, що вона зверталася до землевпорядної організації за виконанням технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки або до Овідіопольської селищної ради щодо спору про межі земельної ділянки. Зі свого боку відповідач надала суду належні та допустимі докази того, що вона добровільно виконала рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20.03.2014 року, однак особисто змінити межі своєї земельної ділянки без виконання нової землевпорядної документації та згоди позивачки вона не може. Виходячи з вищевказаного суд приходить до висновку, що незважаючи на порушене права позивача, нею обраний невірний спосіб захисту порушеного права шляхом подання позову про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом відновлення суміжної межі між земельними ділянками.

Outcome: dismissed