Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

27.08.2014 року заступник прокурора м.Чернігова звернувся до суду з позовом в інтересах держави, в особі Чернігівської міської лікарні № 2 до [PERSON] про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину у розмірі 1053 грн. 80 коп. Що стало підставою для звернення до суду. У судове засідання позивач, не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Відповідач не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином. Про причини неявки не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. У судовому засіданні встановлено, що 07.12.2012 року об 11 год. 30 хв., відповідач [PERSON] керуючи автомобілем марки «Volkswagen Touareg», реєстраційний номер [NUMBER], рухався в м.Чернігові по вул.. Щорса зі сторони вул.Любицька в сторону проспекту Перемоги наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований поруч з будинком № 29 по вул.Щорса, проявив неуважність, не зменшив швидкості руху, не зупинився, щоб надати дорогу пішоходу [PERSON], який перетинав проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу зліва на право відносно напрямку руху автомобіля. В наслідок чого скоїв наїзд на останнього. В результаті ДТП [PERSON] отримав тілесні ушкодження які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Своїми діями відповідач грубо порушив вимоги п.п.2.3 (б). 18.1 Правил дорожнього руху. Ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 14.02.2014 року відповідач [PERSON] звільнений від кримінальної відповідальності у зв'язку з примиренням з потерпілим на підставі ст.46 КК України. Однак, під час судового розгляду даного кримінального провадження не вирішено питання щодо стягнення з обвинуваченого витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення, понесених ЧМЛ № 2 Чернігівської міської Ради. Відповідно до п.1 ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п.1 ст.1206 ЦК України зазначено, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до довідки, виданої Чернігівською міською лікарнею № 2 Чернігівської міської Ради в період з 07.12.2012 року по 19.12.2012 року , 20.12.2012 року по 28.12.2012 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні вартість якого склала 1053 грн. 08 коп. В розрахунок витрат на лікування входить: господарські витрати, витрати на харчування, придбання медикаментів, придбання обладнання та інші витрати. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, та з відповідача підлягають стягненню витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину у розмірі 1053 грн. 08 коп. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України встановлює, що одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів особи є визнання права. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того з відповідача підлягають стягненню судові витрати. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову, а тому в порядку ч.3 ст. 88 ЦПК України суд має підстави стягнути із відповідача в дохід держави судовий збір.

Outcome: approved