overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

27.03.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем, який був зареєстрований 16.07.1994 року Новоград-Волинським міським відділом РАЦС, актовий запис № 248. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Однак, спільне життя не склалось. Перебування в шлюбі та примирення є неможливим і суперечить їх інтересам, оскільки давно втратили один до одного почуття любові та поваги, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Позивач в судове засідання з'явився, позов підтримав, надав суду копію свідоцтва про шлюб, пояснив, що оригінал втрачений. Відповідач в судове засідання не прибула, однак про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Зважаючи на вищевказані обставини, суд згідно з вимогами ч. 1 ст. 225 ЦПК України, прийшов до висновку про необхідність провести розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення. Дослідивши\~\~у\~\~судовому\~\~засіданні\~\~матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 16.07.1994 року Новоград-Волинським міським відділом РАЦС, актовий запис № 248, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ТП № 261461 від 16.07.1994 р. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе. При розгляді справи суд виходив з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. А тому, враховуючи вищевикладене, у суду є підстави вважати, що сім'я розпалася остаточно, шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, а тому, наявні підстави для розірвання шлюбу. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

27.03.2017 року [PERSON] звернувся із позовом до суду та просить визначити йому додатковий строк, достатній для подачі заяви про прийняття спадщини протягом два місяця після смерті діда [PERSON]. Мотивує це тим, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті діда, але своєчасно в шестимісячний строк не звернулася до державної контори для оформлення спадщини так як не знав, що дід склав на нього заповіт та що у діда є майно яке можна успадкувати, а коли дізнався то виявилось, що він пропустив термін звернення до нотаріальної контори. Позивач просить справ розглядати у його відсутність, погоджується на заочний розгляд справи. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про одержання ним судової повістки, причини неявки свого представника суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] помер 30.10.2005 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ТП №305738. На час смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно. Позивач є спадкоємцем за заповітом, що підтверджується копією заповіту від 29.07.1996 року посвідченого секретарем Шоломківської сільської ради Овруцького району Житомирської області. Згідно повідомлення Овруцької ДНК після померлого 30.10.2005 року [PERSON] спадкова справа не заводилася, так як спадкоємці із заявами про прийняття спадщини та заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину до контори не зверталися. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.24 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. N 7 особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК. З матеріалів справи видно, що постановою Овруцької ДНК №703/02-31 від 23.03.2017 р. [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, у звязку із пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.9). Крім того, як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.24 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. N 7 додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини. [PERSON] вчасно не звернувся до нотаріальної контори, оскільки не знав про існування заповіту та спадкового майна, а тому суд вважає, що останній пропустив вказаний строк з поважної причини і йому слід надати додатковий строк в два місяці для подання заяви про прийняття спадщини. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 640 грн..

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

27.03.2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на свою користь на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1500 грн., до досягнення дитиною повноліттня. В обґрунтування зазначених вище позовних вимог позивач зазначила, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], який проживає з нею і знаходиться на її утриманні, що останній на утримання сина не надає матеріальну допомогу добровільно, проживають вони окремо, що змусило її звернутись до суду. Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивач надала заяву, в якій уточнила позовні вимоги і просила стягувати з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі по 1000,00 грн. щомісяця та розглянути справу без її участі Відповідач до початку судового засідання також надав заяву згідно якої просив розглянути справу без його участі, не заперечує проти сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1000,00 грн щомісяця. Судом встановлено наступне. Згідно копії свідоцтва про народження серії 1-ЕД № 167877 від 20.10.2009 року відповідач [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.7). Дитина проживає разом з позивачем, знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою №108 від 21.03.2017 року, виданою Яменською сільською радою Троїцького району Луганської області (а.с.9). Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається зі змісту ст..182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За приписами ст..183 та 184 СК України вбачається, що за рішенням суду розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини визначається у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника аліментів або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Виходячи з вищевикладеного та враховуючи те, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, з урахуванням інтересів дитини, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. У відповідності до статті 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок ) гривень 00 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

27.03.2017 року [PERSON] звернулась до суду із заявою про надання їй права на шлюб. В обґрунтування своєї заяви зазначила, що з [PERSON] тривалий час підтирумують теплі і щирі стосунки, мають почуття любові та поваги один до одного. Заявник на даний час вагітна від [PERSON] та мають намір офіційно зареєструвати шлюб, однак перешкодою є те, що [PERSON] не досягла встановленого законом шлюбного віку. В судовому засіданні заявник свої вимоги підтримала, просила заяву задовольнити, пояснила, що останнім часом з [PERSON] проживають разом, вагітна від нього. Заінтересовані особи у судовому засіданні вимоги заявника підтримали, просили надати дозвіл на укладення шлюбу. Заслухавши у судовому засіданні пояснення заявника, заінтересованих осіб, дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про народження серія І-ТП № 263189 від 05.07.2016 р., [PERSON] народилась 10.04.2000 року. Згідно довідки № 18 від 21.03.2017 р., виданої КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги Новоград-Волинського району», [PERSON] перебуває на 12 тижні вагітності. Відповідно до ст. 22, 23 Сімейного кодексу України шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у 18 років, право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Відповідно до ч. 2 ст. 23 Сімейного кодексу України, за заявою особи, яка досягла 16 років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, на момент подачі заяви та розгляду справи у суді заявник, яка досягла 16 років, але не досягла шлюбного віку. Обставини, які б перешкоджали перебувати в шлюбі - відсутні, а тому суд вважає, що укладення шлюбу відповідатиме інтересам сторін та їх спільної дитини. За таких обставин, суд дійшов висновку, що заява про надання права на шлюб обґрунтована і підлягає задоволенню, оскільки укладення шлюбу відповідає інтересам [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

27.03.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 19 травня 2016 року Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис № 525, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя не склалось, шлюбні відносини припинені, спільного господарства не ведуть, сімейних стосунків не підтримують, подальше спільне життя вважає неможливим. В судове засідання позивач не з'явилась, надавши заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши про підтримання позовних вимог та відсутності заперечень щодо заочного розгляду справи. Відповідач, будучи повідомлений належним чином про день та час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, заперечень щодо позову не надав. За таких підстав суд визнав можливим проводити заочний розгляд справи, враховуючи те, що позивач проти цього не заперечує. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, що зареєстрований 19 травня 2016 року Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис № 525. Від даного шлюбу дітей немає. Сімейним Кодексом України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги - ч. 1 ст. 55 СК України. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Враховуючи досліджені обставини справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що шлюб належить розірвати, оскільки між сторонами втрачені почуття взаєморозуміння і поваги, шлюбні стосунки фактично припинились і перебування у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям неможливо. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

27.03.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу мотивуючи свої вимоги тим, що шлюбні відносини припинені з червня 2016 року по причині втрати порозуміння, відчуття взаємоповаги та любові, в звязку з чим сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують. У судове засідання позивач не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, про день слухання справи був повідомлений належним чином. Суд слухає справу відповідно до положень ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18.11.2015 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO]. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11, проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови , якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені з червня 2016 року через те, що втрачено почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Таким чином, суд вважає, що їх сімя розпалася і зберегти її неможливо, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Згідно ст.ст. 110, 112 СК України позовна заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, якщо подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них і мають істотне значення. Таким чином, суд вважає за необхідне постановити рішення про розірвання шлюбу між сторонами. Відповідно до ст. 88 ЦПК з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

27.03.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу мотивуючи тим, що з серпня 2016 року шлюбні відносини між ними були фактично припинені, через постійні скандали та суперечки, що вчиняв відповідач, у зв'язку з чим позивачка була змушена звернутися до суду. В судове засідання позивачка не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала і просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 03 вересня 2013 року (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 03 вересня 2013 року, видане Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №402 від 03 вересня 2013 року). Шлюбні відносини між сторонами припинені з серпня 2016 року через постійні скандали та суперечки, що вчиняв відповідач, тому подальше спільне життя стало неможливим. Відповідно до статей 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З'ясувавши фактичні взаємини між подружжям, дійсні причини подання позову про розірвання шлюбу, а також те, що їх примирення неможливе, взявши до уваги встановлені судом обставини життя подружжя та відсутність підстав, які перешкоджали розірванню шлюбу в судовому порядку, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Крім того, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у сумі 640,00 грн. відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

27.03.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дитини. Позивачка в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справу у його відсутність, позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Дослідивши надані матеріали, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 28.07.2006 року, зареєстрованому Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції актовий запис №723 від 28.07.2006 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], батьком якого в актовому записі про народження вказаний відповідач (свідоцтво про народження серії 1-ФП №056494 від 27.04.2007 р., актовий запис №1208 від 27.04.2007 року). Дитина мешкає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою Госпрозрахункової житлово-експлуатаційної дільниці Миколаївської обласної спілки споживчих товариств №21 від 24.03.2017 року. Крім того, відповідач матеріальної допомоги позивачці не надає, вихованням сина не займається, чим порушує право на забезпечення дитини гідними умовами життя та всебічного розвитку. Відповідач здоровий, працездатний та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Відповідно до ст. ст. 180-184 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На виконання цього обовязку за рішенням суду можуть стягуватися аліменти, розмір яких визначається з урахуванням стану здоровя і матеріального положення дитини і інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів, які належить стягнути з відповідача, суд враховує його матеріальний і сімейний стан та вважає за можливе стягнути аліменти на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від усіх доходів відповідача, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 27.03.2017 року і до повноліття дитини. Крім того, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у сумі 640,00 грн., відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

27.03.2017 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно на кожну дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття. Мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 27.02.2000 року, від якого мають спільних дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Вказує, що відповідач з ними проживає, але добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Позивач у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує у повному обсязі (а.с.22). Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.20), надіслав заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі (а.с.21). У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 27.02.2000 року (а.с. 7). Від шлюбу мають дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], батьками яких вони являються (а.с.6). Батьки зобовязані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, що передбачено ст. 180 Сімейного кодексу України. На час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні дітей не досягнуто, а, отже, аліменти підлягають стягненню в судовому порядку в силу ст. 181 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоровя і матеріальне становище дітей і відповідача, обставини даної справи та визнання позову відповідачем, і вважає за необхідне,

Outcome: approved