Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

26 травня 2014 р. позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що між ним та відповідачем був укладений договір позики. Відповідно до умов договору, позивач, позикодавець по договору, передав відповідачу, позичальнику за договором грошову суму у розмірі 17 200 грн., а відповідач зобов'язався повернути вказану суму у строк до 18-00 год. 04.12.2013 р. Відповідач свої зобов'язання за договором не виконує, гроші позивачу не повернула у зазначений строк, тому позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість за невиконання договору позики в розмірі 17 550, 83 грн. та судовий збір в розмірі 243, 60 грн. Позивач до судового засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням слухати справу без його участі, позов підтримав в повному обсязі, порядок прийняття і наслідки ухвалення заочного рішення позивачу відмові та зрозумілі. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилась, про час, день та місце слухання справи повідомлена належним чином, причини суду не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між позивачем та відповідачем був укладений договір позики. Відповідно до умов договору, позивач, позикодавець по договору, передав відповідачу, позичальнику за договором грошову суму у розмірі 17 200 грн., а відповідач зобов'язався повернути вказану суму у строк до 18-00 год. 04.12.2013 р. (а.с.6). Договір позики відповідає вимогам ст.ст. 1046, 1047 ЦК України. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до правового висновку Верховного Суду України, зробленому на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року (за справою № 6-63 цс 13) - письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. За ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Факт одержання грошей підтверджується розписками, власноручно написаною позичальником в момент передачі їй суми позики. /а.с.6/. Відповідно до ст.ст. 526,527 ЦК України, зобов'язання взяті сторонами за договором повинні виконуватися належним чином, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Позивач виконав свої зобов'язання належним чином - надав грошову суму відповідачу у розмірі 17 200 грн. Але відповідачем умови зазначеного договору порушені та належним чином не виконані. В порядку ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст. 509 ЦК України, договір є підставою для виникнення цивільного обов'язку. Як вбачається з матеріалів справи, на час звернення до суду, відповідач не виконала взяті на себе зобов'язання за договором позики, грошові кошти позивачу не повернула. Таким чином, неналежне виконання відповідачем умов договору позики, в частині несвоєчасного його виконання, тягне за собою цивільно-правову відповідальність, що передбачена як умовами укладеного між сторонами договору, так і вищенаведеними нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до п. 6 договору позики, передбачено, що у разі якщо позичальник своєчасно не поверне позикодавцю суму позики, у строк, вказаному у п.2 договору, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, тобто несплачену у строк суму основного боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до приписів ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання за вимогою кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу із врахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочки та 3 % річних від простроченої суми. Тобто, сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення становить 223, 60 грн. А також 3 % річних від простроченої суми становить 127, 23 грн. (17 200*3 %)*90:365). Таким чином, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача становить 17 550, 83 грн. Згідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Таким чином, відповідач має відповідати перед позивачем за порушення договірних зобов'язань. Крім того позивач просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 243, 60 грн. У відповідності зі ч.1 ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати. Таким чином, позов позивача підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст.509,526,527, 530, 625, 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд, -

Outcome: approved