Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

28 березня 2017 року позивач [PERSON] акціонерне товариство «Родовід банк» в особі Відділення «Дніпропетровське РУ» АТ «Родовід банк» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON], в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 427\~076,98 дол. США (еквівалент 11\~006\~837,20 грн.), яка складається з: суми процентів за період з 18.05.2012 року по 09.12.2016 року 320\~833,00 дол. США (еквівалент 8\~268\~683,84 грн.); суми трьох процентів річних від суми простроченого кредиту за період з 18.05.2012 року по 09.12.2016 року 52\~737,96 дол. США (еквівалент 1\~359\~188,55 грн.); суми трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту за період з 18.05.2012 року по 09.12.2016 року 53\~505,30 дол. США (еквівалент 1\~378\~964,81 грн.); а також судові витрати по справі. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 22.10.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід банк», найменування якого 17 червня 2010 року було змінено на [PERSON] акціонерне товариство «Родовід банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 77.2/ІЖ-367.07.1. Відповідно до п.п. 1.1, 1.3 Кредитного договору Банк надає позичальнику кредит на купівлю садового будинку та земельної ділянки на загальну суму 440\~000 доларів США, строком по 22 жовтня 2028 року включно. Процентна ставка встановлена у розмірі 15 % річних. Згідно п.п. 4.1 та 4.3 кредитного договору позичальник зобовязувався погашати кредит рівними частинами в сумі 1\~746,03 доларів США в строк до 10 числа кожного місяця, починаючи з листопада 2007 року шляхом внесення готівки чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок, вказаний у п. 1.2 кредитного договору, та щомісячно сплачувати нараховані проценти за користування кредитними коштами. Пунктом 4.6 кредитного договору передбачено, що за порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів позичальник сплачує банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 1,6 % від суми простроченої заборгованості. 02 жовтня 2008 року між сторонами було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 77.2/ІЖ-367.07.1, згідно якої процентна ставка була встановлена у розмірі 17 % річних. Факт отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 440\~000,00 доларів США підтверджується заявою на видачу готівки № 1366_12 від 22 жовтня 2007 року та випискою з особового рахунку. Позичальник прийняті на себе зобовязання не виконує, у визначені кредитним договором строки заборгованість не погасив, не сплатив нараховану пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за наданими кредитами та процентами за користування ними, та таким чином ухиляється від виконання прийнятих на себе зобовязань за кредитним договором, грубо порушуючи його умови та вимоги ст. 526 ЦК України. Пунктом 5.1 Кредитного договору передбачено, що у разі недотримання позичальником умов цього договору Банк має право вимагати дострокового повернення одержаної суми кредиту, сплати нарахованих за ним процентів, відшкодування збитків, заподіяних банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов кредитного договору. Відповідачем кредитні зобовязання не виконані, грубо порушені умови кредитного договору. 20.09.2012 року банк звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості по кредитному договору. 02.10.2014 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська було винесено рішення про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 763\~821,07 доларів США, з яких: заборгованість по кредиту 413\~614,57 доларів США, заборгованість за процентами за користування кредитом 235\~455,35 доларів США, пеня 100\~000,00 доларів США, 3 % річних у сумі 14\~751,15 доларів США. Рішення набрало законної сили, однак боржником не виконано, заборгованість по Кредитному договору не погашена. Крім того, за період з 18.05.2012 року по 09.12.2016 року по Кредитному договору утворилась заборгованість за процентам по кредиту у розмірі: сума процентів за період з 18.05.2012 року по 09.12.2016 року 320\~833,00 дол. США (еквівалент 8\~268\~683,84 грн.); сума трьох відсотків річних від суми простроченого кредиту за період з 18.05.2012 року по 09.12.2016 року 52\~737,96 дол. США (еквівалент 1\~359\~188,55 грн.); сума трьох відсотків річних від суми прострочених процентів по кредиту за період з 18.05.2012 року по 09.12.2016 року 53\~505,30 дол. США (еквівалент 1\~378\~964,81 грн.), що разом складає 427\~076,98 дол. США (еквівалент 11\~006\~837,20 грн.). У звязку з викладеним позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом про стягнення вказаної вище суми заборгованості. 19 червня 2017 року представник відповідача надала до суду письмові заперечення проти позовної заяви, в яких зазначено, що вона вважає позовні вимоги незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. 22 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 77.2/ІЖ-367.07.1. У 2012 році позивач звертався до суду для вирішення спору між ним і відповідачем з вимогами про стягнення з відповідача всієї суми кредиту та відсотків шляхом стягнення коштів, в звязку з неналежним виконанням відповідачем умов Кредитного договору. 02 жовтня 2014 року (після апеляційного та касаційного розгляду) Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська, у справі № 419/7266/12, було вирішено цей спір щодо всіх боргових зобовязань за Кредитним договором та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у вигляді всього тіла кредиту та всіх відсотків за кредитом шляхом стягнення коштів. Зазначене рішення вже набрало законної сили і зазначені правовідносини перейшли в площину виконання судового рішення. Однак, у березні 2017 року позивач знову звернувся до суду з позовною заявою з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості, в звязку з неналежним виконанням відповідачем умов Кредитного договору. Тобто, фактично позивачем повторно заявлено одну і ту ж вимогу про стягнення заборгованості. Таким чином, згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, набрання законної сили рішенням суду від 02 жовтня 2014 року у справі за №419/7266/12, ухваленим з приводу спору між тими самими сторонами (позивач і відповідач), про той самий предмет (стягнення заборгованості згідно Кредитного договору) і з тих самих підстав (неналежне виконання відповідачем умов Кредитного договору) є підставою для закриття судом провадження у цій справі за № 204/1810/17. Не допускається повторне стягнення позивачем з відповідача одного і того ж боргу, який виник на підставі одного й того ж кредитного договору. Ухвалення судового рішення про дострокове стягнення кредиту та відсотків в повному обсязі за Кредитним договором припинило дію Кредитного договору та позбавило позивача можливості подальшого нарахування та стягнення відсотків за Кредитним договором. Ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора, яким є й судовий наказ, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків. Нарахування відсотків за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки поза строком дії кредитного договору не передбачено. У тому випадку, коли мало місце дострокове стягнення всієї кредитної заборгованості, строк договору закінчився, а між сторонами наявні лише невиконані зобовязальні правовідносини. Також, зазначила, що позивач втратив право на нарахування і отримання відсотків за Кредитним договором не лише тому, що строк дії Кредитного договору закінчився та вже прийнято з цього приводу рішення суду, а і тому, що на звернення до суду з вимогами про стягнення відсотків сплив строк позовної давності. Згідно розрахунку заборгованості за Кредитним договором, що міститься у матеріалах справи, позивач зазначає, що його права порушені нібито з 18.05.2012 р. У звязку з чим, починається дія трьохрічного строку права звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів. Таким чином, строк позовної давності сплинув 19.05.2015р. Крім того, у прохальній частині позовної заяви позивач просить стягнути кошти з відповідача у сумі 427 076,98 дол. США. При цьому, Верховний Суд України у своїй постанові від 21 грудня 2016 року у справі за № 6-1672цс16 чітко зазначив, що відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. З огляду на вищевикладене, представник відповідача просить повністю відмовити у задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» в особі Відділення «Дніпропетровське РУ» АТ «Родовід банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити їх в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала та просила суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав, наведених у письмових запереченнях. Крім того, надала суду заяву про застосування позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні даного позову. Зазначила, що строк позовної давності сплинув 19 травня 2015 року. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 22 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід банк», правонаступником якого є [PERSON] акціонерне товариство «Родовід банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 77.2/ІЖ-367.07.1, відповідно до п. 1.1. якого відповідачу [PERSON] було надано кредит на купівлю садового будинку та земельної ділянки на загальну суму 440\~000,00 доларів США строком по 22 жовтня 2028 року включно (а.с. 5-6). Згідно п. 1.3 вищевказаного договору процентна ставка за цим кредитом встановлюється у розмірі 15 % річних. Пунктом 4.1 вищевказаного кредитного договору визначено, що позичальник зобовязується погашати кредит рівними частками в сумі 1\~746,03 доларів США в строк (термін) до 10 числа кожного місяця, починаючи з листопада 2007 року шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок, вказаний у п. 1.2 договору. 02 жовтня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід банк», правонаступником якого є [PERSON] акціонерне товариство «Родовід банк», та [PERSON] було укладено договір про внесення змін до кредитного договору № 77.2/ІЖ-367.07.1 від 22.10.2007 року, згідно якого внесено зміни до п. 1.3 кредитного договору та встановлено процентну ставку за кредитом у розмірі 17 % річних з 02 жовтня 2008 року. Інші пункти кредитного договору залишено без змін (а.с. 7). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Банк виконав свої зобов'язання щодо надання відповідачу [PERSON] кредитних коштів за договором в сумі 440 000,00 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що відповідач прийняті на себе зобовязання за кредитним договором № 77.2/ІЖ-367.07.1 від 22.10.2007 року в повному обсязі не виконав, у визначені кредитним договором строки заборгованість не сплатив, у звязку з чим 26 вересня 2012 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2014 року (справа №419/7266/12; провадження № 2/204/2318/14) позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором були задоволені частково. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» суму заборгованості за кредитним договором № 77.2/ІЖ-367.07.1 від 22 жовтня 2007 року у розмірі 763\~821,07 доларів США, з яких: заборгованість з кредиту 413\~614,57 доларів США, заборгованість з процентів за користування кредитом 235\~455,35 доларів США, пеня 100\~000,00 доларів США, 3 % річних у сумі 14\~751,15 доларів США, а також стягнуто судові витрати. В решті заявлених позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» було відмовлено (а.с. 103-109). Вказане рішення набрало законної сили 14 жовтня 2015 року. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2014 року вбачається, що заборгованість за кредитом, процентами за користування кредитом, пенею та 3 % річних була розраховано позивачем та стягнута судом станом на 17 травня 2012 року. 22 квітня 2015 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська був виданий виконавчий лист № 1 про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» суми заборгованості за кредитним договором № 77.2/ІЖ-367.07.1 від 22 жовтня 2007 року у розмірі 763\~821,07 доларів США, з яких: заборгованість з кредиту 413\~614,57 доларів США, заборгованість з процентів за користування кредитом 235\~455,35 доларів США, пеня 100\~000,00 доларів США, 3 % річних у сумі 14\~751,15 доларів США (а.с. 24). 14 липня 2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України [PERSON] було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 419/7266/12, виданого 22 квітня 2015 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» суми заборгованості за кредитним договором № 77.2/ІЖ-367.07.1 від 22 жовтня 2007 року у розмірі 763\~821,07 доларів США, з яких: заборгованість з кредиту 413\~614,57 доларів США, заборгованість з процентів за користування кредитом 235\~455,35 доларів США, пеня 100\~000,00 доларів США, 3 % річних у сумі 14\~751,15 доларів США, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 48135992 (а.с. 69 (зворотній бік) - 70). Крім того, 14 липня 2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України [PERSON] в межах виконавчого провадження ВП № 48135992 було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно [PERSON] у межах суми звернення стягнення 763\~821,07 доларів США (а.с. 71). Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2014 року на даний час боржником не виконано, заборгованість по кредитному договору не погашена, що також підтверджується Інформацією про виконавче провадження ВП № 48135992 від 29 травня 2017 року (а.с. 72-74). Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Представник відповідача у письмових запереченнях проти позовної заяви посилався на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в яких було зазначено, що ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора, яким є й судовий наказ, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків; у тому випадку, коли мало місце дострокове стягнення всієї кредитної заборгованості, строк договору закінчився, а між сторонами наявні лише невиконані зобовязальні правовідносини. З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-157цс16, вбачається, що виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Отже, суди апеляційної та касаційної інстанцій дійшли неправильного висновку про те, що з видачею судового наказу про задоволення вимог кредитора в період дії строку кредитного договору припиняються правовідносини сторін, які ґрунтуються на кредитному договорі, і що в такому разі нарахування процентів за користування кредитом з моменту ухвалення судового рішення (видачі судового наказу) до його фактичного виконання законом не передбачено. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених\~пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. З огляду на викладене, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що ухвалення судового рішення про дострокове стягнення кредиту та відсотків в повному обсязі за кредитним договором припинило дію кредитного договору та позбавило позивача можливості подальшого нарахування та стягнення відсотків за кредитним договором, оскільки дане твердження обумовлено помилковим тлумаченням представником відповідача норм чинного законодавства. Судом встановлено, що на теперішній час відповідач рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2014 року про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором не виконав, заборгованість не сплатив. В результаті цього за період з 18 травня 2012 року по 09 грудня 2016 року у відповідача виникла заборгованість по процентам за кредитним договором № 77.2/ІЖ-367.07.1 від 22 жовтня 2007 року. Згідно розрахунку заборгованості нарахованих процентів та 3 % річних від простроченої заборгованості за період з 18 травня 2012 року по 09 грудня 2016 року, заборгованість відповідача за процентами по кредитному договору № 77.2/ІЖ-367.07.1 від 22 жовтня 2007 року всього становить 427\~076,98 доларів США, що станом на 09.12.2016 року еквівалентно 11\~006\~837,20 грн., яка складається з: суми процентів по кредиту за період з 18.05.2012 року по 09.12.2016 року 320\~833,00 дол. США (еквівалент 8\~268\~683,84 грн.); суми трьох процентів річних від суми простроченого кредиту за період з 18.05.2012 року по 09.12.2016 року 52\~737,96 дол. США (еквівалент 1\~359\~188,55 грн.); суми трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту за період з 18.05.2012 року по 09.12.2016 року 53\~505,30 дол. США (еквівалент 1\~378\~964,81 грн.) (а.с. 3-4). Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З аналізу положень ст.ст.\~525,\~526,\~530 ЦК України вбачається, що\~одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до змісту ст.ст.\~610,\~612 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України - «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У частині 1 ст. 1048 ЦК України, яка має диспозитивний характер, встановлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений зазначеним Кодексом, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Згідно з цією статтею ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Таким чином, якщо договір позики не є безоплатним (безпроцентним) у розумінні ч. 2 ст. 1048 ЦК України, позичальник зобов'язаний сплатити винагороду (проценти за користування позикою). З наведеного очевидним є висновок про те, що незалежно від наявності рішення суду про стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором та процентами, кредитор має право на отримання процентів за весь період користування боржником грошовими коштами до повного повернення кредиту та процентів по ньому у звязку з його належним виконання (ст. 599 ЦК України). За таких обставин суд не бере до уваги посилання представника відповідача на те, що наявність рішення суду про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором позбавляє позивача права на отримання процентів за кредитом, оскільки вважає їх безпідставними та необгрунтованими. Посилання представника відповідача на те, що позивач після односторонньої зміни строку виконання основного зобовязання шляхом направлення на адресу відповідача 23.02.2011 року вимоги про дострокове виконання зобовязання за кредитним договором та пропустивши трирічний строк для звернення до суду за захистом, втратив право на отримання процентів за договором та штрафних санкцій, суд до уваги не бере, оскільки боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання незалежно від наявності судового рішення про стягнення з нього суми боргу, а кредитор в свою чергу має право на утримання процентів за договором, та сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, в межах строку позовної давності. Як вже зазначалось вище, пунктом 1.3 кредитного договору № 77.2/ІЖ-367.07.1 від 22.10.2007 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Родовід банк», правонаступником якого є [PERSON] акціонерне товариство «Родовід банк», та [PERSON], процентна ставка була встановлена у розмірі 15 % річних, розмір якої було змінено на 17 % річних на підставі договору від 02 жовтня 2008 року про внесення змін до кредитного договору № 77.2/ІЖ-367.07.1 від 22.10.2007 року. Відповідно до п. 4.3 вищезазначеного кредитного договору позичальник зобовязується сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитом до 10 числа кожного календарного місяця включно, починаючи з місяця наступного за звітним, а також 22 жовтня 2028 року або в день повного дострокового погашення заборгованості за кредитом шляхом внесення готівкових грошових коштів у касу банку або безготівкового перерахування зі свого поточного рахунку. Датою сплати заборгованості за процентами є день зарахування коштів на рахунок, вказаний у пункті 1.4 цього договору. Згідно п. 5.1 вищевказаного договору банк має право у разі недотримання позичальником умов цього договору вимагати дострокового повернення одержаної суми кредиту, сплати нарахованих за ним процентів, а також звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки від 22 жовтня 2007 року. Пунктами 7.1 та 7.2 кредитного договору передбачено, що розрахунок процентів за кредитом здійснюється на фактичну суму заборгованості за кредитом, починаючи з дня його надання позичальнику. Проценти за користування кредитом нараховуються банком щомісячно, в останній робочий день місяця, та в день повного погашення кредиту позичальником за цим договором, але не пізніше строку, вказаного у п. 1.1 цього договору. Слід також зазначити, що ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів з боржника або звернення кредитора з заявою про примусове виконання рішення суду до органів державної виконавчої служби, не припиняє грошове зобовязання, та не виключає відповідальність боржника за порушення строків розрахунку за грошовим зобовязанням, передбачену ст. 625 ЦК України. Частиною 2 ст. 625 ЦК України закріплено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, у п. 17 Постанові пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» надано розяснення, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. За таких обставин суд приходить до переконання про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення процентів за користування кредитом та 3% річних, у звязку з невиконанням відповідачем рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2014 року про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором. Вирішуючи питання про розмір стягнення суд виходить з наступного. В своїх позовних вимогах позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за процентами, суму 3 % річних від суми простроченого кредиту та суму 3 % річних від суми прострочених процентів по кредиту за період з 18 травня 2012 року по 09 грудня 2016 року, оскільки згідно рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2016 року вказана заборгованість була стягнута станом по 17 травня 2012 року. Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість за процентами, сума 3 процентів річних від суми простроченого кредиту та сума 3 процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту утворилась за період з 18 травня 2012 року по 09 грудня 2016 року. Представник відповідача у наданих суду письмових запереченнях проти позову просила суд в повному обсязі відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог та заявила про застосування строку позовної давності до виниклих між сторонами правовідносин. З приводу цього суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1\~ст. 252 ЦК України). Стаття 257 ЦК України\~визначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому, частиною 1 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до частини пятої статті 261 ЦК України за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч. 3\~ст. 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі, які стягнуті з відповідача рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2014 року, повернуті не були, заборгованість за процентами, сума 3 % річних від суми простроченого кредиту та сума 3 % річних від суми прострочених процентів по кредиту підлягають стягненню з відповідача в межах строку позовної давності. Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з даними позовом 28 березня 2017 року, хоча був обізнаний про порушення своїх прав ще з 2012 року, коли першого разу 26 вересня 2012 року звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2014 року заборгованість була стягнута станом по 17 травня 2012 року, отже з 18 травня 2012 року позивач мав можливість в будь-який момент звернутись до суду за захистом своїх прав. При цьому, до суду з даними позовними вимогами позивач звернувся лише 28 березня 2017 року. Таким чином заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача, повинна бути стягнута в межах трирічного строку позовної давності, за період з 28 березня 2014 року по 09 грудня 2016 року (в межах заявлених позовних вимог). У разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність (ст. 257 ЦК України) за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 квітня 2016 р. у справі № 6-2520цс15). Тобто, позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У відповідності до ч. 4\~ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування загального строку позовної давності у три роки на підставі заяви представника відповідача. Отже, наслідки пропуску строку позовної давності слід застосувати до вимог за період з 18 травня 2012 року по 27 березня 2014 року, та відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині. Згідно правової позиції ВСУ (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 червня 2016 р. у справі № 6-1188цс16) зазначено, що оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності. З огляду на наведене та

Outcome: partial