Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

28 січня 2016 року до Кобеляцького районного суду звернулася [PERSON] в інтересах [PERSON] із позовом до селянського (фермерського) господарства (далі по тексту СФГ) «Анкор» про тлумачення договору оренди землі та повернення земельної ділянки власнику після закінчення терміну його дії. 10.02.2016 року до суду надійшла уточнена позовна заява від [PERSON] до селянського фермерського господарства «Анкор» про тлумачення терміну дії договору оренди землі та повернення земельної ділянки власнику після закінчення терміну його дії, де позивач просить суд визнати дату укладення договору датою початку його дії, припинити дію Договору з 15.03.2016 року, зобовязати СФГ «Анкор» повернути земельну ділянку власнику не пізніше дати закінчення дії Договору, тобто 15.03.2016 року та стягнути із відповідача на користь позивача понесені витрати на сплату судового збору, а саме 551 грн. 20 коп., так як орендар відмовляється на вимогу позивача повертати земельну ділянку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] підтримала вимоги позивача, пояснила суду, що при укладанні 15.03.2006 року договору оренди землі сторони погодили строк дії останнього, умови повернення земельної ділянки. Договором передбачено, що він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Сторони узгодили свої права та обовязки саме 15 березня 2015 року, тобто в момент підписання договору оренди землі. Крім того, саме 15 березня 2006 року земельна ділянка була безпосередньо передана в фактичне користування відповідача. Наведене дає підстави вважати, що строк дії договору необхідно обраховувати саме з моменту його укладення, тобто з 15 березня 2006 року. Посилання відповідача на п. 43 Договору оренди землі щодо відрахування строку дії договору з часу його державної реєстрації не заслуговують на увагу, так як відповідач приступив до виконання договору оренди з 15 березня 2006 року і фактично користувався земельною ділянкою до дня державної реєстрації договору оренди. Додатковим підтвердженням факту використання орендарем земельної ділянки, належної позивачу є Акт визначення, встановлення та погодження меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) переданих в оренду СФГ «Анкор» на території Марківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, датований 15.09. 2007 року. Представник позивача [PERSON] просить суд визнати дату укладення Договору датою початку його дії, припинити дію Договору з 15.03.2016 року, зобовязати СФГ «Анкор» повернути земельну ділянку власнику не пізніше дати закінчення дії Договору, тобто 15.03.2016 року, а також стягнути із відповідача на користь позивача судові витрати, сплачений судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. Представник відповідача СФГ «Анкор» [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав і пояснив, що необхідність у тлумаченні цілком зрозумілих умов правочину відсутня. Дійсно, відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги зясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьої цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. За змістом вказаної статті тлумачення змісту правочину можливе за наявності спору, тобто коли сторони мають різне уявлення щодо свого волевиявлення або волевиявлення іншої сторони. Тлумачення змісту правочину є правом суду, а не обов'язком за умови наявності спору. Метою тлумачення правочину є зясування того, що в ньому дійсно виражено, а не того, що забажається одній із сторін при цілком зрозумілому змісті як договору так і окремих його частин. Отже пункти 8; 18; 28; 43 даного договору чітко і зрозуміло зафіксували волю сторін і не потребують додаткового тлумачення. До договору оренди земельної ділянки, на одному й тому ж самому аркуші позивачем долучений акт прийому передачі земельної ділянки ( паю) датований 23 січня 2010 року, на якому наявні підписи як Орендодавця [PERSON] так і орендаря представника СФГ «Анкор». Пунктом 18 договору передбачено, що передача земельної ділянки орендарю здійснюється у 10 денний строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання передачі. Пунктом 28 цього ж Договору визначено що Орендар земельної ділянки зобовязаний приступити до використання земельної ділянки після підписання акту приймання земельної ділянки. При цьому строк оренди землі встановлювався нами на 10 (десять) років (п.8). Відповідно до умов договору земельна ділянка була отримана в оренду СФГ «Анкор» 23 січня 2010 року, що підтверджено актом приймання передачі земельної ділянки з відповідними підписами Орендодавця та повноважного представника господарства. Доводи позивача про те, що СФГ «Анкор» отримало зазначену земельну ділянку 15 березня 2006 року і з червня 2006 року почало її обробляти не відповідають дійсності та умовам укладеного договору. Представник відповідача СФГ «Анкор» [PERSON] просив суд в задоволенні позовних вимог позивача відмовити за безпідставністю. Суд, заслухавши сторони, перевіривши та дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що між Орендодавцем [PERSON] та Орендарем СФГ «Анкор» в особі голови [PERSON] 15 березня 2006 року було укладено договір оренди землі № 152, п. 18 вказаного Договору передбачено, що передача земельної ділянки орендарю здійснюється в 10-денний строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі. Пунктом 8 Договору оренди земельної ділянки встановлено, що «Договір укладено на 10 років». Договір зареєстрований у ДП Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України Кобеляцький відділ Полтавської регіональної філії 22 січня 2010 року за № 041055700155. Невідємною частиною договору оренди землі є акт приймання-передачі, що датований 23 січня 2010 року, де наявний підпис орендодавця, що стверджує факт передачі в оренду земельної ділянки саме 23.01.2010 року( а.с. 9-10). Позивач в своїх позовних вимогах ставить питання про фактичне внесення нових даних, до укладеного, підписаного та зареєстрованого договору, що є неприпустимим. Умови договору є цілком зрозумілими та зміст правочину тлумаченню не підлягає. Оскільки на час розгляду даної цивільної справи не виникли обставини, які б вказували на той факт, що будь-які права [PERSON] на належну йому земельну ділянку є порушеними, невизнаними чи оспорюваними, то не підлягає до задоволення також його вимога про зобовязання СФГ «Анкор» повернути земельну ділянку власнику не пізніше 15.03.2016 року.

Outcome: dismissed