Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

28 травня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення з останнього аліментів на неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частин від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття, щомісяця, починаючи стягнення з дня звернення до суду, та допустити негайне виконання рішення. На обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що з 04 жовтня 2008 року сторони у справі перебувають у шлюбі, в якому у 2009 році у подружжя народився син [PERSON], проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Одруження виявилося невдалим. Останні 1 рік та 3 місяці подружжя проживає окремо, має різні погляди на життя. На переконання позивача збереження \~сім'ї вважає неможливим, і на примирення не згодна. Після розірвання шлюбу поновлювати дошлюбне прізвище не бажає. Відповідач є батьком дитини, працює, інвалідом не являється, але матеріальної допомоги в добровільному порядку в належній кількості на її утримання не надає. Ухвалою суду від 02 вересня 2015 року надавався строк на примирення терміном один місяців /ас. 32/. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та суду пояснила, що примирення між подружжям не відбулося. Відповідач не заперечує проти задоволення позову. Суду пояснив, що подружжя не примирилося. Неповнолітній син проживає з дружиною, але вона чинить перешкоди у побаченні з сином, чим він стурбований. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається з матеріалів справи, сторони у справі з 04 жовтня 2008 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану Краснопільського районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис за № 74, в сімї 14 квітня 2009 року народився син [PERSON], проживає при матері [PERSON] /копії ас.4-6/. Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Правовідносини що склалися між сторонами у справі, виникли із сімейних правовідносин, \~врегульовані нормами статей 21, 24, 56, 110 113, 115, 141, 180-183, 191 \~Сімейного Кодексу України. Визнані сторонами обставини суд вважає доведеними та такими, що не підлягають доказуванню на підставі \~ч. 1 ст. 61 ЦПК України, тому визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, суд знаходить, що у суді знайшло свого підтвердження формальність шлюбних відносин, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення; з часу знаходження позовної заяви в суді примирення не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, тому позов є обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення у повному обсязі. Підстав для надання строку на примирення суд не вбачає. Місце проживання малолітньої дитини у даній справі не вирішувалось. Спір про майно відсутній. Копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Враховуючи, що позивач змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, і після розірвання шлюбу не бажає його відновлювати, відповідно до ст. 113 СК України при державній реєстрації розірвання шлюбу, суд залишає [PERSON] прізвище «Миронова». Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України\~\~27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», з 01 вересня 2015 р. прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становить 1455 грн. Оскільки дитина сторін проживає разом з позивачем і потребує коштів на утримання, відповідач записаний її батьком, суд знаходить, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частин від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття, щомісяця. При цьому, відповідач не надав суду доказів щодо його стану здоровя, наявності інших утриманців, які враховуються при визначенні розміру аліментів, чим не виконав вимоги ст.ст.10,58,59 ЦПК України, і судом таких доказів не встановлено при розгляді справи. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 28 травня 2015 року. Питання визначення місця проживання малолітньої дитини судом не вирішувалось. Враховуючи наведене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ст. 367 ЦПК допустити негайне виконання рішення у межах платежу за один місяць. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України відповідно до Закону України «Про судовий збір». При цьому, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, зокрема, пунктом 3 ст. 5 Закону від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджений судовий збір за подання позовної заяви про розірвання шлюбу в розмірі 243 грн. 60 коп. та 487 грн. 20 коп. в доход Державного бюджету України.

Outcome: approved