Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

27.07.2018 року заявник звернулась до суду з заявою, в якій просив встановити факт належності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]) договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: місто Одеса, вулиця Третя, 9, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого 13 лютого 1990 року державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 3-1240. В своїй заяві посилається на те, що вона є власником житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: місто Одеса, вулиця Третя, 9. Проте заявник стверджує, що в договорі купівлі-продажу її прізвище не відповідає її паспортним даним, що і стало підставою для звернення до суду з даною заявою. Згідно автоматизованого розподілу справу передано судді Куриленко О.М., яка ухвалою від 30.07.2018 року прийняла справу до свого провадження. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. У судове засідання заявник [PERSON] не зявилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, її представник [PERSON] звернулась до суду з заявою, в якій вимоги підтримала та просила її задовольнити. Розгляд справи просила здійснити у її відсутність. Представник зацікавленої\~особи Третьої\~одеської державної\~нотаріальної контори у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заяву підлягаючою задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 13 лютого 1990 року державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] було посвідчено Договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в місті Одесі по вулиці Третій під № 9 та складається в цілому з однієї камяної житлової будівлі, загальна площа якої становить 34,1 кв.м. та надвірних споруд: «Д» літня кухня, «Е» сарай, «Ж» навіс, «З» вбиральня, № 1-8 огородження, ІІ цистерна, ІІІ мостіння, розташованих на земельній ділянці колгоспу ім.. К. Лібнехта Овідіопольського району Одеської області. З умов даного договору та нотаріального напису вбачається, що остаточний розрахунок за житловий будинок у розмірі 20\~000 карбованців повинно бути здійснено до 18.07.1990 року. Після повного розрахунку по договору купівлі-продажу 06.08.1990р. Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації зареєстровано право власності [PERSON] на житловий будинок в реєстраційній книзі 139 на сторінці 145 за реєстровим №14672. Маючи намір внести відомості про право власності на житловий будинок до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, заявник 23.09.2014 року звернулась з відповідною заявою до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області. Однак рішенням №16123680 від 29.09.2014року їй було відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок у зв'язку з неможливістю встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, оскільки є розбіжність в написанні прізвища покупця, зазначеного в договорі купівлі-продажу ([PERSON]), та прізвища заявника (Кулик). Згідно паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера заявниці її прізвище, ім'я, по батькові в написанні українською мовою є «Кулик Валентина Федорівна». Однак, в договорі купівлі продажу від 13.02.1990р., посвідченому державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори - [PERSON] та зареєстрованому в реєстрі за №3-1240 прізвище заявника помилково зазначено як «Кулік», при цьому, в зазначених документах її ім'я та по батькові написанням повністю збігаються. Нотаріальний напис про повний розрахунок, запис в реєстраційній книзі ОМБТІ та штамп ОМБТ1 про реєстрацію права власності виконані російською мовою, де дані фізичної особи вказані як «Кулик Валентина Федоровна» Свідоцтво про народження заявниці складено російською мовою та її дані зазначені як «Кулик Валентина Федоровна», батьком значиться російською мовою «Кулик Федор Петрович», матір'ю - «Кулик Ефросиния Марковна». При цьому, згідно паспорту матері її дані українською мовою вказані як «Кулик Єфросинія Марківна» та вона була заміжня за «Кулик Федором Петровичем», а у свідоцтві про смерть батька його дані українською мовою зазначені як «Кулик Федір Петрович». Отже прізвище і заявниці, і її батьків українською мовою є «Кулик». Відповідно до штампу в паспорті Відділу внутрішніх справ Київського району м. Одеса щодо реєстрації місця проживання заявника адреса реєстрації її постійного місця проживання є: м. Одеса (Чорноморка). вул. Третя. 9 (п/б) (тобто за адресою житлового будинку, придбаного за договором купівлі-продажу від 13.02.1990р.), починаючи з 07.12.1990р. (після реєстрації права власності на житловий будинок) по теперішній час. Таким чином, неправильне зазначення прізвища заявниці сталося внаслідок невірного перекладу з російської мови на українську прізвища «Кулик». Слід звернути увагу, що заявник завернулась до Головного територіального управління юстиції в Одеській області з запитом стосовно роботи нотаріуса [PERSON], на якій їй було повідомлено, що Нотаріус, що посвідчувала договір купівлі-продажу припинила свою діяльність, договір передано до Одеського державного нотаріального архіву. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, відповідно до\~ст. 293 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 1 п. 5\~ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення Відповідно до п. 1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 12\~Постанови за № 5 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до положень\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами. Суд розглядає справи про встановлення факту, згідно до ч. 1 п. 6\~ст. 315 ЦПК України, щодо належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно ч. 2\~ст. 315 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 18\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення, постановлене у справі про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно відповідати вимогам статей\~203,\~275 ЦПК\~(за Кодексом 2004 р.) Суд повинен також навести в рішенні докази в підтвердження висновку про обставини, що мають значення для вирішення справи, а при задоволенні заяви чітко викласти встановлений факт. Проаналізувавши п. 1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 № 5, для встановлення факту необхідна наявність певних умов, серед яких: встановлений факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, щодо її пред'явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документів, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану, тощо). Коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1\~ст.\~315\~ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Для порушення в судах справ про встановлення належності правовстановлюючих документів необхідно подавати заяву з доказами того, що цей документ належить заявнику і що організація, яка його видала, не може внести до нього відповідні виправлення. У цих справах суд встановлює належність особі правовстановлюючих документів, а не тотожність прізвища, імені, по батькові, неоднаково названих у різних документах, не присвоєння чи залишення одного з них. З представлених заявником доказів вбачається, що доводи заявника є законними та обґрунтованими. Суд, розглядаючи справу повно, всебічно та обєктивно, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню та необхідно встановити факт належності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]) договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: місто Одеса, вулиця Третя, 9 укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого 13 лютого 1990 року державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 3-1240. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved