Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

27.08.2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Над її квартирою розташована квартира відповідачів. 01.10.2013 року з вини відповідачів її квартиру було залито водопровідною водою, що підтверджується відповідним актом. В той день у всьому будинку була відключена водопровідна вода і відповідачі забули закрити кран на кухні, що призвело до залиття її квартири. В результаті залиття було пошкоджено шпалери на стінах та стелі, деревяна підлога та лінолеум, замкнула електропроводка. Просить стягнути з відповідачів матеріальну шкоду в сумі 1649 грн., яка складається з витрат на придбання необхідних для відновлювального ремонту матеріалів, сплати за ремонт, за додаткову електроенергію для сушки квартири від вологості та сирості. Так, для ремонту квартири вона за власні кошти придбала шпалери у кількості 6 рулонів вартістю по 45 грн. кожний на суму 270 грн., окантовку для шпалер 1 шт. вартістю 8 грн., клей 2 шт. вартістю по 35 грн. кожний на суму 70 грн., шпаклівку вагою 5 кг. вартістю 45 грн., антигрибкову ґрунтовку 2л. вартістю по 35 грн. на суму 70 грн., коробку електророзподілювача у кількості 2 шт. вартістю 1 грн. на суму 2 грн., провід АППВ 2х2,5 довжиною 15 м. вартістю 52,50 грн., алебастр вагою 1 кг. вартістю 14 грн., лінолеум площею 8,5 кв.м. вартістю 90 грн. за метр на суму 765 грн., кісточки для наклейки шпалер у кількості 2 шт. вартістю по 8 грн. кожна на суму 16 грн., на загальну суму 1312,50 грн. Окрім цього вона додатково використовувала електричну енергію для сушки кухні на суму 336,65 грн. Оскільки відповідачі відмовляються відшкодувати заподіяну шкоду добровільно, вона вимушена звернутися до суду. Просить також стягнути з відповідачів моральну шкоду, посилаючись на те, що з вини відповідачів вона та її син вимушені були жити у зимові місяці у вологій квартирі, дихати сухим та вологим повітрям. Внаслідок залиття було пошкоджено електрокабель, для ремонту якого необхідно було пробивати стіни у квартирі, в якій вона нещодавно зробила ремонт, та витрачати для цього додаткові кошти. Тривалий час вони не могли в повній мірі користуватись кухнею, оскільки всі меблі були винесені до кімнати, щоб повністю просушити у кухні стелю, стіни та підлогу. Крім того, залиття її квартири відповідачами відбувалось неодноразово і за весь цей час не відшкодували їй заподіяну шкоду та не вибачились. Заподіяну їй моральну шкоду оцінює в 7000 грн. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, повідомлялась належним чином про місце і час розгляду справи. Подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнала. Враховуючи викладене, суд вважав за можливе розглянути справу за її відсутності. Надала письмові заперечення на позов, відповідно до яких позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що наданий позивачем акт про залиття не відповідає вимогам закону, не встановлена причина залиття, акт складений за їх відсутності. Також вважає, що не встановлено розмір матеріальної шкоди, а також не надано доказів на підтвердження моральних страждань. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не зявився, будучи належним чином оповіщеним про день та час розгляду справи. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Будучи допитаним в судовому засіданні 16.11.2015 р., позовні вимоги не визнав та пояснив, що залиття квартири позивачки було не у жовтні, а влітку 2013 року, точної дати він не памятає, але не заперечував, що могло бути і 01.10.2013 р. Внаслідок залиття були незначні пошкодження. Додав, що не памятає, чи приходила до нього позивачка 1 жовтня 2013 р. та чи був хтось в цей час вдома, та зазначив, що при ньому представники комунхозу з приводу огляду квартири не звертались. Представник відповідачів [PERSON] в судове засідання також не зявився, будучи належним чином оповіщеним про день та час розгляду справи. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Будучи допитаним в судовому засіданні 16.11.2015 р., позовні вимоги не визнав, посилаючись на недоведеність факту залиття. Вподальшому надав письмові заперечення на позов, відповідно до яких вважає акт про залиття неналежним та недопустимим доказом, оскільки акт не відповідає вимогам закону, складений за відсутності відповідачів, не встановлена причина залиття. Також вважає, що не встановлено розмір матеріальної шкоди, а також не надано доказів на підтвердження моральних страждань. Суд, вислухавши позивача, відповідача [PERSON], представника відповідачів [PERSON], допитавши свідка [PERSON], дослідивши подані сторонами докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 08.09.2005 р. (а.с. 99-100). Власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 15.08.2008 р. є відповідач [PERSON] (а.с. 67-68). Як свідчить акт від 02.10.2013 року, складений комісією в складі майстера домоуправління [PERSON], слюсаря-сантехніка [PERSON], контролера [PERSON] та затверджений директором КП «Великоновосілківський комунхоз», ними була обстежена квартира позивача [PERSON] на предмет залиття. В ході обстеження встановлено, що 01.10.2013 р. [PERSON] залишив відкритим кран на кухні, в результаті чого була залита кухня квартири №12 (а.с. 5). В ході обстеження також встановлено, що в кухні залиті меблі (кухонний куток), який відсирів та розсохся у місцях кріплення, пошкоджені шпалери на стінах та стелі, відсиріла деревяна підлога та лінолеум, а також замкнула проводка електроосвітлення. Для відновлювальних робіт кухні необхідні наступні матеріали: шпалери - 6 рулонів, окантовка - 1 упаковка, клей шпалерний 2 пачки, шпаклівка - 5 кг., антигрибкова ґрунтовка 2л., коробку електророзподілювача - 2 шт., провід АППВ 2х2,5 - 15 м., алебастр - 1 кг., лінолеум - 8,5 кв.м. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа якій завдано збитки в результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Відповідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. З огляду на викладене, та з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обовязок по доведенню відсутності його вини у завданні шкоди позивачу. Суд вважає встановленими факт та причини залиття квартири позивачки [PERSON], які підтверджуються відповідним актом. Посилання представника відповідачів та відповідача [PERSON] на те, що залиття відбулось, але набагато раніше, а 01.10.2013 р. залиття взагалі не було, не підтверджено належними та допустимими доказами. Крім того, відповідач [PERSON], будучи допитаним в судовому засіданні підтвердив факт залиття, пояснивши, що точної дати не памятає, однак не заперечував, що залиття могло бути і 01.10.2013 р. Суд також вважає безпідставними посилання представника відповідача у своїх письмових запереченнях на недопустимість в якості доказу акту про залиття з тих підстав, що той не відповідає вимогам наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 р. №76. При цьому суд враховує, що п. 2.3.6 зазначеного Наказу визначено, що у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, форма якого наведена у додатку до нього. Складений внаслідок залиття та наданий позивачем акт відповідає типовій формі, наведеній у додатку. Суд також враховує, що акт складався за відсутності відповідачів, оскільки останні на момент перевірки та складання акту двері не відкрили (а.с. 5). Крім того, відповідачам було відомо про складання акту, однак ані акт, ані дії комісії по його складанню оскаржені відповідачами не були. Допитаний в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що 02.10.2013 р. до них надійшло телефонне повідомлення про залиття та виклик комісії з метою фіксації цього факту, а письмову заяву [PERSON] подала 03.10.2013 р. вже після складання акту, щоб зафіксувати звернення. Коли вони оглядали квартиру позивачки 02.10.2013 р., на кухні зі стелі ще капала вода. Обстеження квартири здійснювалось без участі відповідачів, оскільки коли вони подзвонили у двері квартири №16, щоб запросити їх на обстеження, двері ніхто не відчинив. Комісією були виявлені певні пошкодження внаслідок залиття кухні позивачки, які були зафіксовані в акті. У 2015 році відповідачі звертались до КП «Великоновосілківський комунхоз» з заявою про надання їм акту, однак так його і не отримали. Крім того, пояснив, що у комунхозі немає сертифікованого спеціаліста, до повноважень якого відноситься складання калькуляції розміру шкоди внаслідок залиття, тому калькуляція не складалась, хоча позивачка і подавала відповідну заяву. Позивач довела завдану їй шкоду, протиправність дій відповідача, причинний зв'язок між ними, те, що залиття квартири позивача сталося із квартири, розташованої поверхом вище, власником якої є відповідач [PERSON], який відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України це не спростував і не довів відсутність своєї вини, що є його процесуальним обов'язком згідно презумпції вини заподіювача шкоди. Стосовно розміру матеріальної шкоди суд зазначає наступне. Виходячи з положень ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Сторонам було розяснено право на призначення судово-будівельної експертизи для визначення вартості відновлювального ремонту квартири позивачки, а також наслідки не вчинення процесуальних дій відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України, однак сторонами відповідне клопотання заявлено не було. Позивачем на підтвердження розміру матеріальної шкоди надано накладні на придбання будівельних матеріалів: шпалери у кількості 6 рулонів вартістю по 45 грн. кожний на суму 270 грн., окантовку для шпалер 1 шт. вартістю 8 грн., клей 2 шт. вартістю по 35 грн. кожний на суму 70 грн., шпаклівку вагою 5 кг. вартістю 45 грн., антигрибкову ґрунтовку 2л. вартістю по 35 грн. на суму 70 грн., коробку електророзподілювача у кількості 2 шт. вартістю 1 грн. на суму 2 грн., провід АППВ 2х2,5 довжиною 15 м. вартістю 52,50 грн., алебастр вагою 1 кг. вартістю 14 грн., лінолеум площею 8,5 кв.м. вартістю 90 грн. за метр на суму 765 грн., кісточки для наклейки шпалер у кількості 2 шт. вартістю по 8 грн. кожна на суму 16 грн., на загальну суму 1312,50 грн. (а.с. 10-14). Зазначений у накладних товар відповідає найменуванню та кількості, зазначеним у акті про залиття (а.с. 5). В свою чергу, відповідач не надав жодних доказів щодо розміру спричиненої шкоди або тих, які б спростовували докази, надані позивачем. Посилання представника відповідачів у своїх запереченнях на позов щодо відшкодування лише матеріальної шкоди, а не вартості відновлювального ремонту не ґрунтуються на законі. Згідно зі ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 р. потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна та робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Враховуючи викладене, суд вважає доведеним розмір заподіяної внаслідок залиття матеріальної шкоди в розмірі 1312,50 грн. Що стосується додаткових витрат електроенергії для сушки квартири на суму 336,65 грн., які позивачка також просить стягнути з відповідачів в якості відшкодування матеріальної шкоди, суд вважає позовні вимоги в цій частині необґрунтованими. Позивачем не доведено, що витрати електроенергії повязані саме із залиттям її квартири, а тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій частині. Згідно із роз'ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до положень Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями технічний стан конструктивних елементів і технічного обладнання житлового будинку (квартири) повинен забезпечувати безпечне проживання в ньому людей. Власники жилих приміщень зобов'язані проводити за власні кошти ремонт квартири, дотримуватися умов безпечної експлуатації технічного обладнання. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положеннями ч.4 цієї статті передбачено, що власність зобов'язує. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV (далі - Закон) визначені терміни, які використовуються у ньому, зокрема, визначено, що власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку. Вина відповідача [PERSON], який є власником квартири, з якої сталося залиття, і який не забезпечив належної безпечної експлуатації технічного обладнання у ній, доведена наданими позивачем та дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема актом про залиття. Разом з тим, суду не надано обєктивних та належних доказів вини [PERSON] у заподіянні шкоди позивачці, матеріали справи також не містять таких доказів, а сам лише факт її проживання у квартирі не може свідчити про її вину. Як вбачається з листа Великоновосілківського РС ГУ ДМС України в Донецькій області від 28.01.2016 р. №37-7, [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с. 113). Також суд вважає безпідставними посилання позивача на те, що квартира [ADDRESS], яка зареєстрована за відповідачем [PERSON], можливо, придбана в період шлюбу, а тому [PERSON] також повинна відповідати за позовом. При цьому суд виходить з положень Сімейного кодексу України, відповідно до ст. 60 якого майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Разом з тим, нормами ст. 57 СК України закріплений перелік майна, яке є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Враховуючи викладене, при визначенні обєму відповідальності [PERSON], як можливого власника квартири №16, доцільно було б зясовувати і джерело її придбання, що виходить за межі позовних вимог. Судом не встановлено безпосередньої вини [PERSON] у залитті квартири позивача та причинного звязку між її діями та наслідками у вигляді заподіяної шкоди. Враховуючи викладене, а також норми ч.4 ст. 60 ЦПК України, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири. Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті. Як роз'яснено в п.9 постанови № 4 від 31 березня 1995 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Обґрунтовуючи свій позов в частині відшкодування моральної шкоди, позивачка посилалась на те, що внаслідок залиття квартири з вини відповідачів було пошкоджено її майно, залиття квартири відбувалось неодноразово. Враховуючи обставини заподіяння позивачу шкоди, а також вимоги розумності, справедливості, а також те, що тяжких наслідків від заподіяної шкоди не настало, суд вважає, що визначений позивачкою розмір моральної шкоди є явно завищеним, і приходить до висновку про відшкодування її у розмірі 600 грн., який необхідно стягнути з відповідача [PERSON] Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] понесені нею судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 193,88 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial