Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

26 травня 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що позивачу належить квартира домоволодіння №64 по вулиці Спогадів у м. Дніпропетровську. Відповідач систематично руйнує і псує жиле приміщення, господарчі будівлі та його майно, окрім цього не оплачує комунальні послуги, і з 2004 року по сьогоднішній день. Також відповідач систематично порушує правила спільного проживання робить неможливим для інших проживання з ним в одному будинку, погрожує фізичним і психологічним насильством який також застосовує Позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратила право користування житловим приміщення, зобовязати третю особи зняти його з реєстраційного обліку та виселити його без надання іншого житлового приміщення. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав і просив суд задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає судові підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі. Представник третьої особи Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровської області у судове засідання не зявився. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач являється власником будинку №64 по вулиці Спогадів у місті Дніпропетровську на підставі свідоцтво про право на спадщину від 04 лютого 2014 року посвідченого приватним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори зареєстрованого в реєстрі під №2-312 (а. с. 5). За вказаною адресою зареєстровані: позивач, відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] (а.с.13). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач руйнує та псує жиле приміщення, порушують правила співжиття, про що свідчить акт (а. с. 8). З цього приводу позивач звертався до Самарського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, у звязку з чим відповідач неодноразово притягалися до адміністративної відповідальності, про що свідчать надані позивачем копію повідомлень від органів внутрішніх справ та копія постанови Самарського районного суду міста Дніпропетровська (а.с.а.с. 1012, 14). Таким чином, дані обставини дають суду підстави вважати, що заходи впливу на поведінку відповідача не дали жодного результату, та він продовжує далі руйнувати та псувати майно позивача, систематично порушує правила співжиття, що робить неможливим для позивача проживання з ними в одній квартирі. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] дали наступні покази, що відповідач бє третю особу [PERSON] та псує майно у домоволодіння в якому мешкає позивач. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Стаття 317 ЦК України, розкриває зміст власності, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч.1 ст. 116 ЖК УРСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.. Згідно ч.1 ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до ч1. ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно п.4 ч.1 ст. 406 ЦК України, сервітут припиняється у разі припинення обставин, яка була підставою для встановлення сервітуту. Що стосується вимог позивача про те, що він просить визнати відповідача визнати таким, що втратив право користування будинком та зобовязати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти його з реєстраційного обліку, суд вважає безпідставними, оскільки позивачем не надано жодних доказів що відповідач не мешкає у вищезазначеному домоволодіння більше шести місяців як того вимагають приписи ст..405 ЦК України, ст.71,72 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання». Як встановлено ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст.57 ЦПК України\~\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ч. 1 ст.60 ЦПК України,\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст..61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семі днів на підставі заяви, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Згідно ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: partial