Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

28.07.2015 ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], малолітніх [PERSON] та [PERSON] (законні представники: [PERSON], [PERSON]В.), про примусове виселення з житлового будинку, розташованого по вулиці Пролетарській, 25, в селі Берестівець Уманського району Черкаської області, без надання їм іншого жилого приміщення та зняття з реєстрації за вказаною адресою. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], діючий в межах наданих йому повноважень відповідно до довіреності від 16.06.2015, підтримав заявлені банком позовні вимоги та просив їх задовольнити. Також повідомив, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на день розгляду справи вже виїхали з будинку по вулиці Пролетарській, 25, в селі Берестівець Уманського району та 06.01.2016 були зняті з реєстрації за вказаною адресою. Тому вказані відповідачі фактично виконали вимоги банку про звільнення будинку і зняття з реєстрації. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] за довіреностями [PERSON] в судовому засіданні не визнала предявлених позовних вимог та просила відмовити у їх задоволенні, подавши письмові заперечення проти позову. Пояснила, що АТ «Ощадбанк» з аналогічним позовом вже зверталося до суду і рішенням апеляційного суду Черкаської області від 01.09.2015 в справі № 705/2505/14-ц апеляційна скарга АТ «Ощадбанк» на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10.12.2014 задоволена частково: задоволена вимога банку про примусове виселення з житлового будинку №\~25 по вул.\~Пролетарській в селі Берестівець Уманського району Черкаської області [PERSON] та [PERSON], в задоволенні позовних вимог про виселення інших осіб відмовлено.На даний час зазначене рішення апеляційного суду Черкаської області від 01.09.2015 ніким не оскаржено та набрало законної сили. Незважаючи на те, позивач знову звернувся до суду з тими ж вимогами і до тих же сторін із тих же самих підстав. На цей час Іпотечний договір №\~7880 від 23.10.2008 є дійсним, ніким не оспорений та не скасований, тому Іпотекодавці мають законне право на підставі вказаних у п. 1.4 Іпотечного договору умовах володіти та користуватися своїм майном: житловим будинком, на період дії цього договору, а банк не має права порушувати питання про примусове виселення відповідачів зі спірного будинковолодіння.Будь-якого іншого житла відповідачі не мають. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, подані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд встановив такі обставини справи і дійшов таких висновків. 22.10.2008 Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (позивач, АТ «Ощадбанк») та [PERSON] уклали Договір відновлювальної кредитної лінії №\~7880. Відповідно до умов Кредитного договору позивач надав позичальнику кредит у розмірі 107\~000,00 грн., зі сплатою 21,5 % процентів річних за користування кредитом, з остаточним терміном повернення кредиту до 21.09.2014. В якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним Кредитним договором, 23.10.2008 банк (іпотекодержатель) та позичальник [PERSON] і [PERSON] (іпотекодавці) уклали Іпотечний договір №\~7880, посвідчений приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №\~3112. Згідно з умовами Іпотечного договору Іпотекодавці передали позивачу в іпотеку нерухоме майно, а саме:житловий будинок №\~25, який має загальну площу 71,70\~кв.м., з надвірними спорудами: сарай-гараж-літня кухня з погребом, по вулиці Пролетарській в с.\~Берестівець Уманського району Черкаської області, який належить іпотекодавцям на праві спільної сумісної власності, що підтверджується Договором дарування житлового будинку і земельної ділянки від 07.04.2004 за реєстровим №\~983;земельну ділянку площею 0,1605\~га, кадастровий номер: 7124380900:01:000:0544, на якій розташований вказаний житловий будинок і яка перебуває в спільній частковій власності іпотекодавців згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії ІП-ЧР №\~017383, виданим 30.06.2004 Берестівецькою сільською радою Уманського району Черкаської області, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №\~111. У порушення умов підпункту 3.3.10 Іпотечного договору іпотекодавець без повідомлення банку вселила для проживання в будинок, який є предметом іпотеки, і 01.12.2009 зареєструвала свого сина [PERSON] і 27.03.2010 його дружину [PERSON], а в подальшому і їх дітей [PERSON] та [PERSON]. Також в будинок 2012 року вселилася для проживання, з початку без реєстрації, а з 25.12.2015 з реєстрацією, матір іпотекодавця [PERSON], [INFO]. Зазначене підтверджено довідками Берестівецької сільської ради Уманського району Черкаської області № 288 від 01.09.2014, № 290 від 26.08.2015, та №\~18 від 13.01.2016. Згідно з виконавчим написом приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] від 16.08.2011, зареєстрованим у реєстрі за №\~8390, було звернуто стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок по вулиці Пролетарській, 25, в селі Берестівець Уманського району, у позасудовому порядку для погашення заборгованості за Кредитним договором в загальній сумі 145\~978,76\~грн. за період з 23.10.2008 по 15.08.2011. На забезпечення виконання виконавчого напису 04.02.2015 банк направив кожному відповідачу письмові вимоги про звільнення житлового будинку у строк протягом одного місяця з дня отримання вимоги. Вказані вимоги були отримані відповідачами 05.02.2015, про що свідчать підписи в рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення. У зазначений строк відповідачі добровільно не звільнили переданий в іпотеку житловий будинок. На час розгляду справи в суді відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вже виїхали з будинку по вулиці Пролетарській, 25, в селі Берестівець Уманського району та 06.01.2016 були зняті з реєстрації за вказаною адресою. Вказані обставини визнані представниками сторін та підтверджуються записами про зняття з реєстрації в паспортах відповідачів [PERSON] і [PERSON] За наведених обставин суд дійшов висновку, що названі відповідачі по справі фактично виконали вимоги банку про звільнення будинку, на який звернуто стягнення, і зняття з реєстрації за адресою:. вул.\~Пролетарська, 25, село Берестівець Уманського району Черкаської області, тому відсутні фактичні підстави для примусового виселення цих відповідачів із житлового будинку і зняття їх з реєстрації. Відповідач [PERSON], [INFO], на час розгляду справи продовжує проживати в [INFO], що підтверджено зазначеними вище документами, та визнано в суді її представником. Доказів наявності у відповідача [PERSON] іншого житла, яке їй належить на праві власності чи на яке вона має право на інших законних підставах, чи можливості виселення [PERSON] до іншого постійного житлового приміщення, сторони суду не надали. Як вбачається з тексту Іпотечного договору №\~7880 та мотивувальної частини рішення Апеляційного суду Черкаської області від 01.09.2015 в цивільній справі за позовом АТ\~«Ощадбанк», грошові кошти, отримані позичальником [PERSON] за Кредитним договором №\~7880 від 22.10.2008, не були витрачені на придбання предмета іпотеки, оскільки в якості забезпечення повернення позичальником кредитних коштів було майно, що належить [PERSON] і [PERSON] на праві спільної часткової власності на підставі Договору дарування житлового будинку та земельної ділянки від 07.04.2004, за реєстровим №\~983. За змістом ч.1 ст. 575 ЦК України та ст.\~1 закону «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобовязання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим законом. Згідно з ч. 3 ст.\~33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частиною 1 ст.\~40 цього Закону передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст.\~109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. За змістом ч.\~2 ст.\~40 Закону України «Про іпотеку» та ч.\~3 ст.\~109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч.\~2 ст.\~109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із житлових приміщень, одночасно надається інше постійне житлове приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на житлові приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення. Постійне житлове приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначене в рішенні суду. На підставі зазначених вище правових норм Верховний Суд України в постанові від 30.09.2015 по справі №\~6-1892цс15 зробив правовий висновок про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі норм Закону України «Про іпотеку» застосовуються як положення ст.\~40 цього Закону, так і норма ст.\~109 ЖК УРСР. У разі встановлення судом, що в іпотеку передано житлове приміщення, яке не було придбане за рахунок отриманих кредитних коштів, висновок про наявність передбачених законом підстав для виселення мешканців із такого житла без надання їм іншого постійного житла є помилковим. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Також статті 15, 16 ЦК України містять норми про те, що особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі статтями 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. При цьому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі наведеного вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ\~«Ощадбанк» задоволенню не підлягають повністю, оскільки під час судового розгляду встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вже самостійно виселилися з житлового будинку і зняті з реєстрації по вул.\~Пролетарській, с.\~Берестівець Уманського району Черкаської області, а для виселення відповідача [PERSON] без надання їй іншого жилого приміщення відсутні правові підстави.

Outcome: dismissed