Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

27 квітня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Горобівської сільської ради Білопільського району Сумської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 22 грудня 2004 року помер його вітчим [PERSON]. Після смерті останнього відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,53 га, розташовану на території Горобівської сільської ради, посвідчену державним актом на право приватної власності на землю серії IV-СМ №041596 від 21 травня 1999 року. За життя померлий склав заповіт, яким вказану земельну ділянку заповів йому. Однак, у звязку з тривалою хворобою та скрутним матеріальним становищем в установленому законом порядку він не прийняв спадщину, що на даний час є перешкодою в отриманні у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], який помер 22 грудня 2004 року, тривалістю в три місяці. У підготовче засідання позивач [PERSON] не зявився. Представник останнього за договором про надання правової допомоги адвокат [PERSON] подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує (а. с. 69). Представник відповідача Горобівської сільської ради Білопільського району Сумської області у підготовче засідання не зявився. Сільський голова надіслав листа про розгляд справи у відсутність їх представника, позов визнають (а. с. 73). Представник третьої особи Білопільської районної державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Сумській області у підготовче засідання не зявився. Завідувач держнотконтори [PERSON] надіслала заяву про розгляд справи у відсутність їх представника, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду (а. с. 52). У звязку з неявкою сторін, третьої особи, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. За змістом ч. 3 та ч. 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до абз. 6 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Таким чином, Цивільний процесуальний кодекс України допускає ухвалення рішення в підготовчому засіданні в правовідносинах, що виникли між сторонами. Відповідач позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже у суду наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому засіданні та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозвязку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. За загальними правилами про спадкування, передбаченими ст. ст. 1216, 1218, 1220 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. При цьому заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч. 1 ст. 1235 ЦК України). За приписами ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Судом встановлено, що 22 грудня 2005 року у с. Горобівка Білопільського району Сумської області помер [PERSON] (а. с. 7). Після смерті останнього відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,53 га в межах згідно з планом, розташовану на території Горобівської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчену державним актом на право приватної власності на землю серії IV-СМ №041596, виданим 21 травня 1999 року Горобівською сільською радою, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №323 (а. с. 11). Відповідно до заповіту, посвідченого виконавчим комітетом Горобівської сільської ради Білопільського району 17 січня 2001 року, зареєстрованого в реєстрі за №12, [PERSON] заповів [PERSON] вказану вище земельну ділянку, право на яку посвідчене державним актом на право приватної власності на землю серії IV-СМ №041596, виданим 21 травня 1999 року Горобівською сільською радою (а. с. 8, 66). За інформацією Горобівської сільської ради, наданою за даними погосподарської книги за №174, [PERSON] постійно і до дня смерті 22 грудня 2004 року проживав та був зареєстрований у [INFO] разом зі співмешканкою [PERSON], яка померла 12 грудня 2013 року. Спадкоємцем на земельний пай після смерті [PERSON] є [PERSON] Заповіт від імені померлого посвідчувався виконкомом Горобівської сільської ради 17 січня 2001 року за №12, реєстраційний номер у Спадковому реєстрі 43990214. Заповіт не змінювався та не відмінявся (а. с. 9). З матеріалів справи також вбачається, що [PERSON], який помер 22 грудня 2004 року та [PERSON], яка померла 12 грудня 2013 року у шлюбі не перебували (а. с. 7, 31-33). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №51803416 від 04 травня 2018 року вбачається, що спадкова справа після [PERSON], який помер 22 грудня 2004 року, не заведена (а. с. 29). Таким чином, судом встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], який помер 22 грудня 2004 року. Спадкоємці останнього за законом, у тому числі, які мають право на обовязкову частку у спадщині та в установленому законом порядку прийняли спадщину чи мають намір її прийняти відсутні. Позивач не може реалізувати своє право на спадщину за заповітом так як внаслідок скрутного матеріального становища пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України). З огляду на положення абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Таким чином, враховуючи встановлені фактичні обставини справи та причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, які суд визнає поважними, враховуючи наведені вище норми закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини підлягають задоволенню. На підставі викладеного

Outcome: approved