Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

27 листопада 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просив стягнути солідарно з них заборгованість за кредитним договором у розмірі 18582,00 доларів США (за курсом 21,99 грн. відповідно до службовою розпорядження НБУ від 16 вересня 2015 року). В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що 25 вересня 2007 року ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір HMWWGA00007797. Відповідно до умов договору банк зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 24858,00 доларів США на термін до 23\~вересня 2027\~року, а остання зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Цим договором\~передбачено,\~що погашення\~заборгованості здійснюється\~в наступному\~порядку:\~щомісяця в\~період сплати\~ [PERSON] \~повинна надати\~банку грошові\~кошти (щомісячний\~платіж)\~для погашення\~заборгованості за\~кредитом,\~яка складається\~із заборгованості\~за кредитом,\~за відсотками,\~комісією,\~а також\~інші витрати\~згідно з\~кредитним договором. У випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Позивач зазначає, що зі своєї сторони виконав умови кредитного договору, надав [PERSON] кредитні кошти у зазначеному вище розмірі, а відповідачка взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту не виконала, а саме\~не здійснювала\~погашення заборгованості\~за кредитом\~у встановленому\~договором порядку\~та строки. У зв`язку з чим станом на 16 вересня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 18582,00 дол. США, яка складається із: 17278,79 дол.\~США - заборгованості за кредитом; 1148,03 дол.\~США - заборгованості по процентам за користування кредитом; 105,82 дол.\~США - заборгованості по комісії за користуванням кредитом; 49,36 дол.\~США - заборгованості за пенею за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; В забезпечення\~виконання зобов`язань\~ [PERSON] \~за кредитним\~договором HMWWGA00007797, між банком та поручителем [PERSON] був укладений договір поруки. Відповідно до п.5 Договору поруки позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за кредитним договором. Також пунктом 6 договору поруки, передбачено, що поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п`яти календарних днів з моменту її отримання. Вимога, що була пред`явлена до поручителя залишена без задоволення, у зв`язку з чим банк звернувся до суду з даним позовом. 05 квітня 2018 року позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог та просив стягнути заборгованість у розмірі 23123,28 дол.\~США (за курсом 26,48 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 14 листопада 2017 року), яка складається із: 14669,77 дол.\~США - заборгованості за кредитом; 4169,14 дол.\~США - заборгованості по процентам за користування кредитом; 1018,70 дол.\~США - заборгованості по комісії за користуванням кредитом; 3273,67 дол.\~США - заборгованості за пенею за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 листопада 2015 року справу розподілено судді Віньковецького районного суду Хмельницької області Потапову О.О. Ухвалою судді від 03 грудня 2015 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено попереднє засідання. 11 грудня 2015 року ухвалою судді задоволено заяву про самовідвід. Розпорядженням керівника апарату Віньковецького районного суду Хмельницької області від 11 грудня 2015 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 грудня 2015 року справу розподілено головуючій судді Волковій О.М. 28 грудня 2015 року ухвалою судді\~дану справу\~прийнято до\~свого провадження та призначено попереднє засідання. 12 січня 2016 року ухвалою суду призначено справу до судового розгляду. Ухвалою судді від 29 січня 2016 року задоволено заяву про самовідвід головуючої судді Волкової О.М. та постановлено передати справу на розгляд Новоушицького районного суду Хмельницької області. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 лютого 2016 року справу розподілено судді Новоушицького районного\~суду Хмельницької\~області Яцині О.І. Ухвалою судді від 11 лютого 2016 року дану справу\~прийнято до\~свого провадження та призначено до судового розгляду. 11 лютого 2016 року ухвалою суду у справі призначено економічну експертизу, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Розпорядженням керівника апарату Новоушицького районного суду Хмельницької області від 28 вересня 2017 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 вересня 2017 року справу розподілено судді Польовій В.Є. \~ \~ \~ \~ Ухвалами судді від 28 вересня 2017 року дану справу\~прийнято до\~свого провадження,\~відновлено провадження та призначено судове засідання. 03 січня 2018 року, у зв`язку з набранням чинності Цивільним процесуальним кодексом України в новій редакції, справу прийнято до розгляду. Розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження. Розпорядженням керівника апарату Новоушицького районного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2019 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 жовтня 2019 року справу розподілено головуючому судді Яцині О.І. 31 жовтня 2019 року ухвалою судді\~дану справу\~прийнято до\~свого провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 05 березня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 15 березня 2016 року відповідач [PERSON] подав до суду заперечення проти позову в якому просив суд відмовити в задоволенні позову з огляду на те, що процентна ставка за кредитним договором неодноразово збільшувалась, укладаючи додаткові угоди. Однак, ПАТ КБ\~«Приватбанк» про збільшення обсягу відповідальності листами чи повідомленнями його не попереджував, додаткових угод він та банк також не укладали. Також, 15 березня 2016 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», в якому просили суд визнати недійсним кредитний договір № HMWWGA00007797 від 25 вересня 2007 року, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк»; визнати недійсним договір поруки від 25 вересня 2007 року № HMWWGA00007781/1, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк». Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що 25 вересня 2007 року ПАТ КБ «Приватбанк» надав [PERSON] кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 24858,00 доларів США до 23 вересня 2027 року, зі сплатою 0,92 відсотки на місяць. В порушення ч.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» перед укладенням кредитного договору банк порушуючи вимоги вищевказаного закону не провів переддоговірної роботи, не надав їй, як споживачу - слабшої сторони договору, повної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредитування, про наявність інших схем кредитування перед укладенням договору споживчого кредиту, що призвело до отримання кредиту за найбільш невигідною для неї, та водночас, за найбільш прибутковою для банку, ануїтетною схемою. Вважає, що між нею та ПАТ КБ «Приватбанк», в належній формі не було досягнуто згоди шодо всіх істотних умов договору, передбачених законом. Банком не визначено умов стосовно виникнення валютних ризиків для позичальника. Вважає, що враховуючи специфіку вказаної фінансової послуги, чітко прослідковується її обмеженість в правах як позичальника. Обсяг визначених відповідачем прав і обов`язків, містить суттєву диспропорцію на користь відповідача, що суперечить принципу рівності сторін у договорі. Отже, на вказані правовідносини, окрім вимоги ст. 1054 ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», також поширюється дія норм ЗУ «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечними боргом і іпотечними сертифікатами», і при укладенні такого виду кредитного договору, кредитодавець має керуватись правилами та дотримуватись імперативних норм і вимог, встановлених цими Законами; приписи ст.2 Закону № 979-ІУ, щодо необхідності та обов`язку визначення кредитодавцем саме в кредитному договорі основних економічних та правових вимог виникнення іпотечного боргу, на які міститься посилання в ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (із числа інших обов`язкових умов, що випливають із суті та умов договору), мають бути визначені та розкриті Банком саме в змісті кредитного договору і ще до укладення іпотечного договору, шляхом оприлюднення таких відомостей у письмовій формі». Вище зазначені вимоги, є визначеними законом істотними умовами кредитного договору, укладеного між позичальником і банком, а їх зміст та умови є такими, що можуть вплинути на рішення споживача про необхідність придбання послуги з надання кредиту та являються необхідними і обов`язковими для такого виду договорів. Отже, позивач повів себе недобросовісно щодо визначення істотних умов договору, розтлумачивши їх повністю на свою користь та порушивши законодавство. Відповідач скористався своєю перевагою і її необізнаністю в специфіці надання фінансової послуги у вигляді валютного кредиту та приховав основну інформацію, яка позбавила її можливості як споживача прийняти свідоме рішення щодо потреби у такій фінансовій послузі. Про порушення свого права споживача фінансових послуг їй стало відомо наприкінці 2015 року, коли банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Оскільки, [PERSON] не є фахівцем у банківській сфері, їй як споживачу об`єктивно бракує знань, необхідних для оцінки кредитного договору щодо відповідності його вимогам закону Тому, змушена була скористатися послугами економіста та фахівця у галузі права, які і роз`яснили їй про особливості укладення кредитного договору. Також, про усі наявні недоліки в кредитному договорі їй стало відомо після проведення економічного аналізу розрахунку заборгованості ПП «ПрофБухСервіс». 26 травня 2016 року представник позивача надіслав до суду заперечення проти зустрічного позову в якому стверджує, що кредитний договір\~укладений відповідно\~до норм\~чинного законодавства\~та є\~чинним.\~В договорі\~прописана валюта\~кредитування,\~відсоткова ставка,\~винагороди,\~розмір платежу,\~відповідальність,\~права та\~обов`язки сторін\~договору та\~багато іншого.\~Тобто,\~ознайомившись з\~умовами кредитування\~до підписання\~договору,\~звіривши їх\~із положеннями\~договору,\~відповідач отримав\~повну інформацію\~про умови\~кредитування та\~й власноручно\~підписав кредитний договір. У зв`язку з тим, що відповідачем не доведено сукупності обставин визначених в своєму зустрічному позові, в даному позові належить відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю. Також Банк просив суд застосувати позовну давність до зустрічного позову, виходячи з того, що договір був укладений, ще 25 вересня 2007 року, тобто з 2007 року позичальник була обізнана про умови договору, на протягом 9 років у останньої до банку не було направленно жодних претензій, щодо незгоди з кредитним договором. Представник позивача під час судового розгляду справи позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в задоволенні зустрічного позову відмовити. Також пояснила, звертаючись із позовом позивач просив стягнути з відповідачі заборгованість у сумі 18582,00 дол. США, проте після проведення економічної експертизи, врахувавши зауваження встановлені у висновку експерта, було проведено перерахунок заборгованості відповідно до висновку. Окрім того позивач скористався соїм правом та збільшив позовні вимоги та просив стягнути заборгованості у розмірі 23123,28 дол. США, яка утворилась станом на 14 листопада 2017 року. Відповідачі та їх представник під час судового розгляду справи заперечили проти позову та просили задовольнити зустрічний позов. Суд, заслухавши представників сторін та відповідачів, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Згідно з кредитним договором № HMWWGA00007797 від 25 вересня 2007 року ПАТ КБ «Приватбанк» надав [PERSON] кредитні кошти на строк з 25 вересня 2007 року по 23 вересня 2027 року включно, у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 24858,00 дол. США на наступні цілі: на споживчі цілі 20000,00 дол. США, а також 4858,00 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту щомісяця у період сплати та 1,00 % разової у момент надання кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п. 6.2 Договору (а.с.16 -18, Том [PERSON] ). 25 вересня 2007 року в забезпечення зобов`язань за кредитним договором HMWWGA00007797 між Банком та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки, за яким поручитель зобов`язався відповідати перед Банком солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором (а.с.20, [PERSON] ). Відповідно до пункту 5 договору поруки 25 вересня 2007 року банком було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу від 29 жовтня 2015 року із зазначенням невиконаних зобов`язань за договором №HMWWGA00007797 (а.с.11, 12, [PERSON] . Згідно з пунктом 6 договору поруки, поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п`яти календарних днів з моменту її отримання. Факт надсилання письмових вимог від 29 жовтня 2015 року відповідачам підтверджується копією згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів №4115, в якому прізвища відповідачів зазначені під №134, 135 (а.с.13 - 15, [PERSON] . Відповідно до розрахунку станом на 14 листопада 2017 року відповідачка [PERSON] допустила виникнення заборгованості у розмірі 23123,28 дол.\~США (за курсом 26,48 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 14 листопада 2017 року), яка складається із: 14669,77 дол.\~США - заборгованості за кредитом; 4169,14 дол.\~США - заборгованості по процентам за користування кредитом; 1018,70 дол.\~США - заборгованості по комісії за користуванням кредитом; 3273,67 дол.\~США - заборгованості за пенею за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (а.с.68 - 71, Том ІІ). Згідно із копією заяви на видачу готівки №01 від 25 вересня 2007 року Біла отримала кошти у сумі 20000,00 доларів США, призначення платежу видача кредиту (а.с.19 на звороті, [PERSON] ). Із висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №2289 від 24 липня 2017 року вбачається те, що експертом встановлено суперечливі та неузгоджені дані щодо заборгованості; відсоткової ставки та щомісячних платежів (а.с.198 - 255). Проте, в судовому засіданні представник позивача вказала на те, що після отримання висновку експерта банком було враховано зауваження експерта та проведено перерахунок заборгованості, що в свою чергу, призвело до уточнення позовних вимог щодо стягнення заборгованості у розмірі 23123,28 дол. США станом на 14 листопада 2017 року. На противагу цьому, відповідачі в судовому засіданні не нададали доказів на спростування вказаних посилань. До правовідносин, що виникли між сторонами за первісним позовом та за зустрічним позовом суд вважає за необхідне застосувати наступні норми права. Згідно зі ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За приписами ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з положеннями ч.ч.1-3 ст. 639 ЦК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з вимогами ст.ст.11, 18\~ Закону\~України «Про\~захист прав\~споживачів» до\~договорів зі\~споживачами про\~надання споживчого\~кредиту застосовуються\~положення цього\~Закону про\~несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Пунктом 3.4. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 р. №168 (надалі -Правила), встановлено, що банки зобов`язані в кредитному договорі зазначити, зокрема, вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обовязкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, субєктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв`язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках. Так, умовами кредитного договору передбачений щомісячний платіж в розмірі 249,08 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотках, винагороди (п.7.1) Пункт 7.1. кредитного договору передбачає, що позичальнику надаються кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 25 вересня 2007 року по 23 вересня 2027 року включно, у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 24858,00 дол. США на наступні цілі: на споживчі цілі 20000,00 дол. США, а також 4858,00 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту щомісяця у період сплати та 1,00 % разової у момент надання кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п. 6.2 Договору. Пунктами 3.11, 7.5 кредитного договору передбачено, що при достроковому погашенні кредиту позичальник додатково сплачує Банку за користування кредитом 0,00% від суми кредиту, що погашається достроково. Пунктом 6.4. кредитного договору встановлено, що розмір річної відсоткової ставки дорівнює дванадцяти місячним відсотковим ставкам. Всі види платежів (за винятком кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу, неустойки), що вносяться позичальником за даним договором, є відсотками в розумінні ЦК України (п.6.3. Кредитного договору). Пункт 7.4. передбачає, що згідно зі ст. 212 ЦК України при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених п.п.1.1., 2.2.4, 2.3.3. цього договору, позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,32 % на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Пункт 4.1. кредитного договору передбачає обов`язок позичальника за неналежне виконання будь якого зобов`язання, передбаченого п.п.2.2.2, 2.2.3 даного договору сплатити пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочення. Пункт 5.4. кредитного договору передбачає штрафну санкцію: при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених кредитним договором більше ніж на 30 днів, у зв`язку з чим банк змушений буде звернутись до суду, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову (а.с.16 - 18, [PERSON] ). Також сторони домовилися вважати, що, уклавши договір, позичальник своїм підписом засвідчує факт і згоду з умовами договору, підтверджує свої права та обов`язки за договором, те, що всі умови договору йому цілком зрозумілі, та вважає їх справедливими по відношенню до нього. Тобто, [PERSON] була належним чином повідомлена про кредитні умови, режим сплати, зміну та нарахування відсотків, тобто одержала повну, необхідну, доступну, достовірну інформацію про наданий кредит. Отже, [PERSON] була належним чином проінформована про сукупну вартість кредиту та графік погашення, права і обов`язки, ознайомлений зі змістом договору, повідомлена про наслідки, які настануть після укладення нею кредитного договору, наслідком чого є підписання сторонами кредитного договору та відсутність від позичальника претензій протягом передбачених законом 14 днів і протягом 3-х років (строк позовної давності). При укладенні кредитних договорів банком було дотримано вимоги статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів»\~і Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168. Також варто відмітити, що протягом всього часу дії кредитного договору [PERSON] регулярно здійснювала часткове погашення заборгованості. Наведене знову ж таки свідчить, що відповідачка погодилася із умовами кредитування, тривалий час їх виконувала. У кредитних договорах відсутні несправедливі положення щодо позичальника, які порушують принцип рівності сторін правочину. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачі по зустрічному позову не довели належними та допустимими доказами ті обставини, на які вони посилалися як на обґрунтування своїх вимог, тому вимога щодо визнання недійсним кредитного договору № HMWWGA00007797 від 25 вересня 2007 року задоволенню не підлягає. З огляду на те, що вказана вище вимога задоволенню не підлягає, позивачі не довели підстав для визнання недійсним першого правочину, тому вимога про визнання недійсним договору поруки від 25 вересня 2007 року № HMWWGA00007781/1, укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк», також задоволенню не підлягає. За таких обставин в зустрічному позові слід відмовити. Представником позивача в ході розгляду справи заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин за зустрічним позовом. Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно з ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені); У цьому разі позовна давність обчислюється від дня від дня, коли особа довідалася чи могла довідатися про ці відомості. Статтею 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Судом встановлено, що відповідачці [PERSON] після укладення кредитного договору, було достовірно відомо про умови спірних договорів. Будь-яких дій щодо захисту свого порушеного права вона не вчиняла, а звернулася до суду із зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсними лише 15 березня 2016 року, тобто через 8 років після його укладання. Однак у зв`язку з тим, що судом під час розгляду справи, а зокрема зустрічного позову, не було встановлено порушень прав [PERSON] в частині укладання договору, тому суд вважає, що строк позовної давності не може бути застосований судом в якості підстави для відмови в задоволенні зустрічного позову, оскільки такий строк застосовується в разі, якщо суд дійде до висновку про наявність підстав для задоволення позову, тобто встановить порушення, допущенні під час укладання договору. Оскільки суд дійшов до висновку про відсутність таких обставин, які б свідчили про порушення прав боржника під час укладання кредитного договору, тому суд вважає, що строк позовної давності не може бути застосований до спірних відносин за зустрічним позовом. Що стосується договору поруки № HMWWGA00007781/1 суд звертає увагу на наступне. 15 березня 2016 року відповідач [PERSON] подав до суду заперечення проти позову в якому просив суд відмовити в задоволенні позову з огляду на те, що процентна ставка за кредитним договором неодноразово збільшувалась, укладаючи додаткові угоди. Однак, ПАТ КБ «Приватбанк» про збільшення обсягу відповідальності листами, повідомленнями його не попереджував, додаткових угод він та банк також не укладали. Так, статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У відповідності до ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язань, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.561 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (ч.1 ст.653 ЦК України). За змістом ч.1 ст.654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Зі змісту вказаної норми закону вбачається, що до припинення поруки призводять такі умови основного зобов`язання без згоди поручителя, які призводять до збільшення обсягу відповідальності останнього. Із розрахунку заборгованості за договором (а.с.68 - 71), а саме у колонці «процентна ставка» з 25 вересня 2007 року до 14 листопада 2017 року незмінною є процентна ставка розміром 11,04 %. Тобто, посилання щодо збільшення відповідальності поручителя у вигляді збільшення процентної ставки не підтверджені. Пунктом 16 Договору поруки HMWWGA00007781/1 від 25 вересня 2007 року визначено, що предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання [PERSON] зобов`язань саме за кредитним договором № HMWWGA00007797 від 25 вересня 2007 року. Поряд з цим, у відповідно до п. 13 Договору поруки, зміни і доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді шляхом укладення відповідної додаткової угоди. Доказів про наявність обставин, що привели до збільшення обсягу відповідальності відповідача [PERSON] , суду не надано За таких обставин суд вважає, що договір поруки не припиняв своєї дії, тому вимоги позивача щодо стягнення заборгованості солідарно з відповідачів є обґрунтованими. Відповідно до положень ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі\~ст.611\~ЦК України\~у разі\~порушення зобов`язання\~настають правові\~наслідки,\~встановлені договором\~або законом,\~а ст.624\~ЦК України\~передбачено,\~що якщо\~за порушення\~зобов`язання встановлено\~неустойку,\~то вона\~підлягає стягненню\~у повному розмірі. Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачами кредитних зобов`язань з них на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у сумі 23123,28 дол. США, яка утворилась станом на 14 листопада 2017 року складається із: 14669,77 дол. США - заборгованості за кредитом; 4169,14 дол.\~США - заборгованості по процентам за користування кредитом; 1018,70 дол.\~США - заборгованості по комісії за користуванням кредитом; 3273,67 дол.\~США - заборгованості за пенею за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення з відповідачів пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором у доларах США, суд врахував наступне. Так, відповідно до ст.192\~ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За правилами ч.1, 3 ст.533\~ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України. Відповідно до ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»). Таким чином, оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні. За таких обставин позовні вимоги в частині обчислення пені у валюті, а саме в доларах США, є помилковим, а тому підлягають задоволенню з визначенням суми пені до стягнення з відповідачів на користь ПАТ КБ «Приватбанк» у національній валюті України - гривні. Враховуючи курс гривні відповідно до службового розпорядження НБУ від 14 листопада 2017 року (дата розрахунку позовних вимог), суд вважає можливим визначити до стягнення з відповідачів пеню у розмірі 86686,78 грн. (3273,67 доларів*26,48). За таких обставин, враховуючи викладені вище положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та безпосередньо оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку про задоволення даного позову. Тому, з відповідачів на корить ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 19857,61 дол. США, з яких 14669,77 дол. США - заборгованості за кредитом; 4169,14 дол. США - заборгованості по процентам за користування кредитом; 1018,70 дол.\~США - заборгованості по комісії за користуванням кредитом, та пеня у розмірі 86686,78 грн. Окрім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню в рівних частках на користь позивача судовий збір в розмірі 9190,50 грн., тобто по 4595,25 грн. із кожного Проте, згідно із копією пенсійного посвідчення серії [NUMBER] відповідачка [PERSON] на момент подачі позову мала статус особи з інвалідністю другої групи. Згідно з правилами п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Відповідно до правил ч. 6 ст. 141 ЦПК України в разі, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. З огляду на викладене, понесені позивачем судові витрати мають бути відшкодовані за рахунок держави.

Outcome: approved