Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

27 жовтня 2017 р. позивач звернувся до суду із позовними вимогами, якими просить суд: визнати незаконним і скасувати наказ філії «ЦРЕКМ» « 03 від 22.05.2017 р. про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани; притягнути до відповідальності згідно з чинним законодавством роботодавців: директора філії «ЦРЕКМ» [PERSON], першого заступника директора [PERSON] та начальника сектору управління персоналом та соціальної політики філії «ЦРЕКМ» [PERSON]; судові витрати покласти на відповідача. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, наказом філії «ЦРЕКМ» « 03 від 22.05.2017 р. на позивача було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді оголошення догани із зазначенням підстави - ст. 147 КЗпП України. Нвкладення дисциплінарного стягнення позивач вважає необгрунтованим та незаконним з огляду на наступне: - дане стягнення було накладено 22.05.2017 р., чим порушено вимоги ч. 1 ст. 148 КЗпП України щодо терміну накладення стягнення; - позивач не був присутній на нараді з розгляду результатів перевірки; - порушено вимоги ч. 1 ст. 149 КЗпПУ щодо зажадання пояснення до накладення стягнення. Вимога надати пояснення була озвучена позивачу при ознайомленні його з вже підписаним наказом 06.06.2017 р.; - вважає, що позивачем не допущено порушення та відсутній сам факт первинного проступку. Оскільки вирішити питання спору у досудовому порядку була відхилена роботодавцем, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 22.01.2018 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін (а.с. 50-51). 19.09.2018 р. представник відповідача Остапенко Р.Ю. направивдо суду відзив на позовну заяву в якому заперечує проти заявлених позовних вимог, зазначивши, що наказ про застосування дисциплінарного стягнення є таким, що відповідає чинному законодавству. Відповідач вважає, що відсутній предмет спору оскільки дисциплінарне стягнення з позивача знято, та просить закрити провадження у справі (а.с. 55-59). Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, що підтверджені доказами, які були досліджені судом, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно положень п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 23.03.2017 р. було складено акт комплексної перевірки фінансово-господарської діяльності ВСП «Київський центр механізації колійних робіт», проведеної у період з 21 по 23 березня 2017 р. комісією філії «ЦРЕКМ», у присутності керівників та фахівців ВСП «КЦМКР» на підставі розпорядження філії «ЦРЕКМ» від 13.03.2017р. № 3 (а.с. 29-30). 24.04.2017 р. був складений протокол наради при першому заступнику начальника філії «ЦРЕКМ» по акту комплексної перевірки фінансово-господарської діяльності ВСП «Київський центр механізації колійних робіт», проведеної у період з 21 по 23 березня 2017 р. комісією філії «ЦРЕКМ» (а.с. 16-19). В результаті виявлених порушень, Наказом філії «ЦРЕКМ» ПАТ «Укрзалізниця» від 22.05.2017 р. про притягнення до дисциплінарної відповідальності № 03 у відповідності до ст. 147 КЗпПУ, заступнику начальника виробничого структурного підрозділу «Київський центр механізації колійних робіт» [PERSON] оголошено догану за неналежне виконання своїх посадових обов'язків (а.с. 14-15). Абзацом 1 ст. 147-1 КзпП передбачено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Згідно ст.147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосована міра стягнення у вигляді догани. Відповідно до ст. 150 КЗпП України, дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV цього Кодексу). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Як було встановлено судом, наказом філії «ЦРЕКМ» ПАТ «Укрзалізниця» від 22.05.2017 р. про притягнення до дисциплінарної відповідальності № 03 [PERSON] оголошено догану. З вищезазначеним наказом позивач був ознайомлений 24.05.2017 р., що підтверджується актом про відмову працівника про надання письмового пояснення від 24.05.2017 р. (а.с. 85). Проте до Святошинського районного суду м. Києва позивач звернувся 27.10.2017 р., чим пропустив строк звернення у розумінні ст. 233 КЗпП України. Частина перша ст. 233 КЗпП підтверджує визнання тримісячного строку, як загального строку для звернення за захистом суб'єктивних трудових прав працівників. Якщо і ст. 225 КЗпП, і ст. 233 КЗпП встановлюють єдиний строк, а ці дві статті охоплюють практично усі випадки звернення за захистом суб'єктивних трудових прав працівників, то такий строк і слід вважати загальним, хоч закон його таким і не називає. Зазначені строки є спеціальними строками позовної давності. Ст. 256 Цивільного кодексу України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У свою чергу, відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Пропущення місячного чи тримісячного строку звернення до суду без поважних причин є підставою для відмови у позові. За загальним правилом, встановленим ст. 73 Цивільного процесуального кодексу України, суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. Причиною пропуску строку для звернення до суду позивач вказує помилкове звернення до Солом'янського районного суду м. Києва з відповідним позовом. Необхідно відзначити, що на законодавчому рівні не регламентовано, які причини є поважними, а які - ні, а тому, відповідно, вирішення цього питання знаходиться у виключній компетенції суду, до якого з позовом звертається позивач. Крім того, суд вважає, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були об'єктивно непереборними, тобто такими, що не залежать від волевиявлення особи, яка звернулась із даним позовом, пов'язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені відповідними та належними доказами. Обставини, на які посилається позивач, не є поважними причинами пропуску строку звернення до суду, оскільки не перешкоджали зверненню до суду у встановлений строк. Строк звернення до суду пропущено з причин, які виникли з волі позивача, а, отже, не є поважними. Жодних належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутися за судовим захистом, позивачем не надано та судом не знайдено.

Outcome: dismissed