Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

28.07.2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося з позовом про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості в розмірі 4 504 145,17 грн. на предмет іпотеки №72844 від 17.12.2007 року з [PERSON], а саме, квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 46,03 в.м., жилою площею 28,50 кв.м., яка є власністю Іпотекодавця на підставі договору купівлі - продажу квартири від 17.12.2007 року, шляхом визнання права власності за ПАТ «Дельта Банк», судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 17.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] укладено кредитний договір №11263507000, за умовами якого банк надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 100 000,00 дол. США, зі сплатою 12,90 % річних, терміном по 17.12.2029 рік. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, [PERSON] за договором іпотеки №72844 від 17.12.2007 року передав в іпотеку квартиру [ADDRESS]. Враховуючи, що позичальник не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, станом на 01.07.2015 року заборгованість складає 4 504 145,17 грн., позивач просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25.09.2015 року позовну заяву повернуто позивачу (а. с. 48 - 49). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09.12.2015 року (а. с. 75 - 77) ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 25.09.2015 року скасовано і передано питання на новий розгляд до суду першої інстанції. Справу передано судді 14.01.2016 року. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач на неодноразові виклики до суду не з'явився. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалив здійснити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 17.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (далі - Банк), правонаступником якого є позивач, та [PERSON] (Позичальник) укладено договір про надання споживчого кредиту №11269507000 (а. с. 6 - 11), відповідно до п. 1.1 якого банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті в сумі 100 000 дол. США, що дорівнює 505 000,00 грн., а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у договорі. Позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі не пізніше 17.12.2029 року (п. 1.2.2). За користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 12,90 % річних. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці (п. 1.3.1). З метою забезпечення вимог банку за вказаним кредитним договором, 17.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (Іпотекодержатель) та [PERSON] (Іпотекодавець) укладено договір іпотеки №72844 (а. с. 20 - 23). Пунктом 1.1. зазначено, що іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно, а саме, квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Предмет іпотеки є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом КМНО 17.12.2007 року, за реєстровим №3327. Квартира складається з двох жилих кімнат, загальною площею 46,03 кв. м., жилою площею 28,5 кв. м. Ринкова вартість предмету іпотеки становить 613 368,22 грн. (п. 1.2). Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом КМНО 17.12.2007 року і зареєстрований у реєстрі за №3330. Пунктом 4.1 договору іпотеки встановлено, що іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки: у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь - якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором (п. 4.1.1). Звернення стягнення здійснюється на підставі рішення (п. 4.2.1). 10.02.2009 року сторони уклали додаткову угоду №1 до договору про надання споживчого кредиту №11269507000 від 17.12.2007 року (щодо зміни схеми погашення кредиту). Сторони дійшли згоди про зміну схеми погашення кредиту (п. 2), про перенесення строків виконання зобов'язань зі сплати процентів (п. 3.1). 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» (Продавець) та ПАТ «Дельта Банк» (Покупець) укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (а. с. 28 - 29). Актом прийому-передачі від 17.05.2012 року (а. с. 30), продавець передав, а покупець прийняв документи щодо стягнення заборгованості з боржника, а саме: [PERSON] за кредитним договором №11269507000. Банк свої зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту №11269507000 від 17.12.2007 року, відповідно до п. 1.1, виконав, надав відповідачу кредит в сумі 100 000,00 дол. США, що еквівалентно 505 000,00 грн. В порушення положень кредитного договору, [PERSON] неналежно виконував умови кредитних зобов'язань та не погашав кредит згідно затвердженого графіку (а. с. 12 - 17), у зв'язку з чим, станом на 01.07.2015 року утворилась заборгованість по кредитному договору №11269507000 від 17.12.2007 року, що становить 194 792,75 дол. США та 412 480,79 грн., з яких: тіло кредиту - 95 544,63 дол. США (2 006 935,88 грн.), відсотки - 99 248,12 дол. США (2 084 728,50 грн.), пеня - 385 424, 72 грн., 3 % річних від простроченої заборгованості по тілу кредиту - 3 316,09 грн., 3 % від простроченої заборгованості по процентам - 23 739,98 грн. Загальна сума заборгованості складає 4 504 145,17 грн. Наведена обставина підтверджується довідкою від 01.07.2015 року (а. с. 24). Вартість предмету іпотеки, станом на 13.05.2016 року, становить 845 908 грн., що підтверджується звітом про оцінку, складеним ТОВ «Експертна компанія «ПРОФЕСІОНАЛ» від 13.05.2016 року. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Спір виник з тих підстав, що позичальник кредитні зобов'язання не виконує, кредитної заборгованості не погашає. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. Пунктом 5 договору іпотеки визначено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у тому числі шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань у порядку, установленому Законом України «Про іпотеку». Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. Аналогічні правові позиці про те, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, викладено у постановах Верховного Суду України від 19.08.2014 по справі № 3-43гс14 та при розгляді справи № 6-124цс13. Статтею 360-7 ЦПК України закріплено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. На підставі зазначеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову. Разом з тим, відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає, як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. В постанові Верховного Суду України по справі №6-58цс від 27.05.2015 року зазначено, що з огляду на статтю 3 вказаного Закону він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. За своїм змістом Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Оскільки Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів у сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення в судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права. Таким чином, суд вважає за необхідне позовні вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити, проте виконання рішення відстрочити на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Outcome: approved