Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

27 травня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача в особі Маріупольської міської ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначив, що він є сином [PERSON], який помер 19 липня 2015 року. Його батько по день смерті постійно проживав за адресою: [INFO], даний будинок належав йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою 17.12.2011 року, та зареєстрованого за № 2-2673. Після смерті батька відкрилася спадщина у вигляді належного йому будинку. Єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є він, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом йому було відмовлено, так як правовстановлюючі документи на будинок у встановленому законом порядку не зареєстровані у реєстрі права власності нерухомого майна, про що йому була видана постанова про відмову у здійсненні нотаріальних дій від 18 квітня 2016 року за № 599/02-31. Посилаючись на діюче законодавство, просить визнати за ним право власності на зазначену нерухомість в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Позивач [PERSON] у судове засідання не прибув, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник Маріупольської міської ради Донецької області [PERSON] діюча на підставі довіреності, також до судового засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, вирішення позову покладала на розсуд суду. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх наданими письмовими доказами, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] є сином [PERSON]. Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії І-НО №914643, виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області 20 липня 2015 року, [PERSON] помер 19 липня 2015 року, про що складено актовий запис № 1263. Причина смерті: хронічна судинно-мокова недостатність, церебральний атеросклероз, що зафіксовано довідкою про причину смерті до форми № 106/о, № 188 від 19 липня 2015 року. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно із ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 1270 ЦК України встановлено строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом [PERSON] 17 грудня 2011 року, [PERSON] отримав після смерті своєї матері [PERSON], яка померла 28.03.2002 року, спадщину у вигляді житлового будинку № 55 по вулиці Кузбаській в місті Маріуполі. Як вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру за № 44442924 від 12 липня 2016 року, після смерті [PERSON] спадкова справа до його майна була відкрита за заявою його сина [PERSON], але у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом йому було відмовлено, так як правовстановлюючі документи на будинок у встановленому законом порядку не зареєстровані у реєстрі права власності нерухомого майна, про що йому була видана постанова про відмову у здійсненні нотаріальних дій від 18 квітня 2016 року за № 599/02-31. З урахуванням наведених обставин та в сенсі викладених норм, [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON] Та ж обставина, що [PERSON] за своє життя не встиг належним чином оформити свої спадкові права на майно та отримати відповідні правовстановлюючі документи, не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог [PERSON] Разом із тим, згідно із положеннями ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Постановою державного нотаріуса Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] від 18 квітня 2016 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок №55 по вулиці Кузбаській в місті Маріуполі після померлого [PERSON] через відсутність державної реєстрації права власності правовстановлюючого документу. За змістом ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі п. 37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, з урахуванням положень ч. 1 ст.15 та ст. 392 ЦК в редакції від 2003 року, власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Аналізуючи наявні докази в їх сукупності, приймаючи до уваги, що позивач, будучи спадкоємцем за законом першої черги, позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, або в будь-який інший спосіб оформити свої спадкові права, суд, з метою забезпечення в повній мірі захисту прав, свобод та інтересів позивача, дійшов переконливого висновку про задоволення позову у повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved