Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

29.03.2021 [PERSON] звернулася із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння між сторонами, розходження у практичних підходах до сімейних відносин та обов`язків у тому числі із ведення сімейного господарства, витрат грошових коштів, виховання спільної дитини. У сторін діаметрально різні погляди на життя. З вини обох сторін сумісне життя і збереження сім`ї стали неможливими ще півтора роки тому. Фактичні відносини між сторонами як подружжям припинилися, сім`я вже не існує. Необхідно лише юридично оформити розірвання шлюбу. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу у майбутньому є неможливим і суперечить її особистим інтересам та на її думку інтересам доньки. Жодні спроби налагодити сімейне життя з відповідачем у минулому не призвели до позитивного результату. Суперечностей щодо поділу сумісного нажитого ними майна між нею та відповідачем не існує, донька проживає разом із нею. Посилаючись на викладене позивач просила позов задовольнити. До судового засідання позивач та її представник не з`явилися, надали до суду заяви, у яких просили справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилася повторно, належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомила. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22 серпня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 399, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину дочку [PERSON] , [INFO] . Проте спільне життя сторін не склалося, через відсутність взаєморозуміння між сторонами, розходження у практичних підходах до сімейних відносин та обов`язків у тому числі із ведення сімейного господарства, витрат грошових коштів, виховання спільної дитини. Сторони подружніх відносин не підтримують, відновляти їх не мають наміру. Нормами ст. 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Вище викладені вимоги законодавства регламентовані також ст.112 СК України. Із змісту ст. 112 СК України вбачається, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, вище викладені обставини свідчать про те, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та таким, що суперечить інтересам сторін. За такого, суд вважає, що їх сім`я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, тому згідно зі ст.ст. 110, 112 СК України позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved