Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

29.02.2016 року [PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь суму боргу, що виникла за договором позики від 11.04.2014 року в розмірі 100 000 (сто тисяч)грн. 14.11.2016 року позивач звернулась до суду із уточненням позовної заяви про стягнення заборгованості за договором виконання робіт, за якою просила стягнути з відповідача [PERSON] грошову суму в розмірі 95 000, 00 (дев'яносто п'ять тисяч) грн., посилаючись на те, що відповідач повернув 5 000 (п'ять тисяч) грн. [PERSON], котрий є її зятем , який в свою чергу передав їх своїй дружині, яка доводиться їй дочкою. У звязку з чим вказані 5 000 (п'ять тисяч) грн. вона отримала вже після подачі дійсного позову до суду. В уточненій позовній заяві зазначено, що згідно із даними розписки від 11.04.2014року [PERSON] взяв сто тисяч грн. у неї на виконання робіт (за усною домовленістю) з проведення електрифікації (потужністю 40 кВт) нежитлових приміщень , що належній їй та розташовані за адресою м. Харків, вул. Г.Праці, 18. Строк виконання робіт було узгоджено в термін до 6 місяців. Підтвердженням належного виконання взятих на себе зобовязань [PERSON] було повернення йому розписки від 11.04.2014 року. Проте, через 2-3 місяці після отримання грошей, [PERSON] повідомив, що може допомогти зробити електрифікацію вказаного обєкта потужністю лише 5 кВт, що суперечило раніше узгодженим домовленостям, у звязку з чим було запропоновано йому повернути в повному обсязі раніше отримані кошти згідно із розпискою від 11.04.2014 року. Через півроку після отримання коштів, влітку 2014 року , [PERSON] повернув лише 5 000 грн. [PERSON], її зятю під час зустрічі. В судовому засіданні позивач та її уповноважений представник уточнені позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити та дали суду пояснення аналогічні доводам , викладеним в позовній заяві. Відповідач та його уповноважений представник позовні вимоги позивача не визнали та заперечували проти їх задоволення. Свої заперечення мотивували тим, що зі змісту розписки від 11.04.2014 року не вбачається, що грошові кошти у визначений сумі були отримані в борг, не визначено строків повернення зазначеної суми . Вважають, що зазначений документ від 11.04.2014 року не є борговою розпискою. Зазначили про те, що вказана сума грошових коштів була отримана в якості авансу для виконання певного роду робіт, що виконувались виконавцем за усною домовленістю про надання таких послуг. Частина обумовлених сторонами робіт була виконана. Після чого позивач відмовилася від виконанням виконавцем в подальшому визначених робіт, через що залишок невитрачених грошових коштів в сумі 70 000 грн був повернутий замовниці робіт. Суд, вислухавши сторін та їх представників, свідків , вивчив матеріали справи та докази, надані сторонами в обгрунтування заявлених вимог та заперечень на вимоги, дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно із даними розписки від 11.04.2014 року [PERSON] отримав сто тисяч гривень від [PERSON] на виконання робіт (за усною домовленістю) з проведення електрифікації (потужністю 40 кВт) нежитлових приміщень позивача (за адресою м. Харків, вул..Г.Праці, 18). Строк виконання робіт було узгоджено в термін до 6 місяців. Підтвердженням належного виконання взятих на себе зобовязань [PERSON] було повернення йому розписки від 11.04.2014 року . Проте, через 2-3 місяці після отримання грошей, [PERSON] повідомив, що може допомогти зробити електрифікацію вказаного обєкта потужністю лише 5 кВт, що суперечило раніше узгодженим домовленостям, у звязку з чим було запропоновано йому повернути в повному обсязі раніше отримані кошти згідно із розпискою від 11.04.2014 року . Влітку 2014 року [PERSON] через свого знайомого [PERSON], який доводиться зятем позивачці, повернув для передачі останній 5 000 грн. Залишок суми в розмірі 95 000 грн відповідач обіцяв повернути згодом. Одержані грошові кошти в сумі 5 000 грн позивачці були передані після подачі позову до суду. 05.02.2016 року [PERSON] направила відповідну вимогу на адресу [PERSON] про повернення раніше отриманих коштів до 20.02.2016 р., проте відповідач в повному обсязі кошти не повернув, на вимогу відповіді не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Пунктом 4 частини 1 ст. 532 ЦК України передбачено, якщо місце виконання зобов'язання не встановлено у договорі, виконання провадиться за грошовим зобов'язанням - за місцем проживання кредитора. На теперішній час [PERSON] залишок боргу в розмірі 95 000 грн позивачу не повернув. Відповідач заперечував проти позову, посилаючись на те, що грошові кошти були отримані у якості авансу для виконання певних робіт (проведення електрифікації (потужністю 40 кВт) нежитлових приміщень позивача) та на те, що позивач умисно вводить суд в оману щодо неповернення частини коштів, а саме 70 000 , що нібито підтверджується показаннями свідків. Проаналізувавши доводи відповідача , суд доходить висновку, що заперечення є необґрунтованими. Відповідно до показань свідка сторони відповідача [PERSON], який є знайомим відповідача та з яким вони разом працюють , та який , зі слів відповідача, був очевидцем передачі грошових коштів в розмірі 70 000 грн зятеві позивача, бачив в осені 2014 року, як за місцем роботи [PERSON] дійсно сідав в автомобіль, який, за словами свідка, знаходився на відстані 50-70 метрів від нього та можливо там передавав вказану суму грошових коштів. Відповідно до показань свідка [PERSON], [PERSON] сідав в автомобіль, що знаходився на відстані 5 метрів від нього , коли він палив біля сходів до входу Харківобленерго, та можливо передавав вказані грошові кошти . Тобто , жоден із свідків не бачив факту та моменту передачі грошей. Розмови з [PERSON] про обставини передачі коштів не вели, повної обізнаності не мають, За сукупністю отриманих даних, суд доходить висновку про неможливість використання показань свідків як доказів, що підтверджують заперечення відповідача проти позову. Відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів того, що ним були зроблені виплати на користь позивача (з електрифікації нежитлових приміщень позивача), при цьому відповідач визнав факт отримання від позивача коштів в розмірі 100 000 грн та написання власноручно розписки від 11.04.2014 року , на яку посилається позивач. Свідок [PERSON] пояснив, що знайомий з відповідачем на протязі 5-6 років. Неодноразово звертався до нього з приводу проведення необхідних робіт по його спеціальності. Ніяких негараздів раніше не виникало. 11.04.2014 року в його автомобілі [PERSON] в присутності тещі отримав 100 000 грн від тещі [PERSON], на підтвердження чого надав власноручно написану розписку від 11.04.2014 року . Пообіцяв на протязі 6 місяців виконати необхідні роботи. По причині того, що будинок, в якому необхідно було проводити певні роботи був кооперативний, отримання згоди голови кооперативу виявилося важким питанням, влітку 2014 року [PERSON] повернув лише 5 000 грн та пояснив, що іншу суму від передав своєму керівнику. Забрати ці грошові кошти він вже ніколи не зможе, тому що його через це звільнять з роботи. Залишок грошей в розмірі 95 000 грн обіцяв повернути згодом, проте до цього часу так і не повернув. У відповідності до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно зі ст.1213 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Нормами ст. ст.. 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Стаття 615 ЦК України встановлює, що у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється. Положення ч.3 ст.651 ЦК України зазначає, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Ч.5 ст.653 ЦК України говорить, що якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Норма, що закріплена у ч.2 ст.852 ЦК України передбачає, що за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Таким чином, відповідач відповідно до укладеного в усній формі договору виконання робіт не здійснив обумовлених робіт, отримавши при цьому грошові кошти задля їх виконання, що є істотним порушенням прав замовника. Через неможливість виконання визначених сторонами робіт , відповідач мав повернути грошові кошти з урахуванням надісланої вимоги до 20.02.2016 року . У зазначений термін відповідач [PERSON] на порушення своїх договірних зобов'язань грошові кошти не повернув. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача законні, обґрунтовані, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного ,

Outcome: approved