Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

29.05.2017 р. до Шевченківського районного суду надійшла позовна [PERSON] до КУ «Веселівський психоневрологічний інтернат» Запорізької обласної ради про визнання наказу про звільнення незаконним та стягнення коштів. В позові, який був уточнений в процесі розгляду справи, позивач зазначив, що він працював в КУ «Веселівський психоневрологічний інтернат» Запорізької обласної ради з 2007 року на посадах спочатку директора інтернату, пізніше на посаді практичного психолога. За час роботи на посаді практичного психолога жодних зауважень, стягнень до нього, щодо виконання ним трудових обовязків, не було. В психоневрологічному інтернаті на посаді психолога, яка є профільною для лікування хворих в даній установі, працював лише він. Інших фахівців, які б надавали профільне лікування та обстеження осіб, що перебувають в інтернаті, не було. 05.12.2016 р. директором інтернату було видано наказ № 42-ЗП про внесення змін до штатного розпису інтернату, згідно наказу Міністерства праці та соціальної політики України № 411 від 01.10.2008 р. «Про затвердження Норм часу і норм чисельності працівників будинків-інтернатів (усіх типів) та стаціонарних відділень територіальних центрів соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян системи праці та соціального захисту населення» з метою удосконалення штатної чисельності працівників було внесено зміни до штатного розпису інтернату, скорочено єдину посаду практичного психолога. Вносячи зміни до штатного розпису Інтернату, директор посилається на наказ Міністерства праці та соціальної політики України № 411 від 01.10.2008 р., який не було затверджено в Міністерстві юстиції України та не має жодної юридичної сили нормативного акту. 28.02.2017 року директором Інтернату було видано наказ № 25-К про звільнення позивача з посади практичного психолога на підставі п. 1 ст. 40 КЗПП України. Вважає, що зміна директором Інтернату штатного розпису та подальше звільнення з цих причин позивача з займаної посади відбулося з порушенням норм чинного законодавства України, та суперечить інтересам підопічних осіб, які знаходяться в інтернаті та потребують відповідного огляду та лікування з боку психолога. Відповідно до Положення Інтернату, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 31.10.2016 року № 17, директор не мав права особисто змінювати штатний розпис Інтернату, та відповідно, скорочувати посаду психолога в установі, без відповідного погодження з Департаментом соціального захисту населення Запорізької ОДА. Дії директора Інтернату суперечать ст.ст. 64. 65 ГК України та вчинені ним за межами його повноважень та підлягають визнанню незаконними. Окрім перевищення директором Інтернату повноважень під час внесення змін до штатного розпису в частині скорочення посади психолога, директором було порушено норми КЗпП України та ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» в частині нездійснення попереднього погодження скорочення посади психолога з профспілковим комітетом. Крім того, відповідно до п. 56 розділу «Б» наказу Міністерства охорони здоровя України № 33 від 23.02.2000 року «Про примірні штатні нормативи закладів охорони здоровя», посади лікарів в психоневрологічних інтернатах установлюється відповідно до пп. 1 і 2 розділу А цих штатних нормативів. Пунктом 53 розділу «А» вказаного наказу зазначено, що посади психологів установлюються в залежності від обсягу роботи, але не менше 1 посади на 200 ліжок. В пункті 5 приміток до розділу «Б» вказаного наказу зазначається, що посилення окремих структурних підрозділів або ведення посад, не передбачених цими нормативами, може, при потребі, здійснюватись у межах та за рахунок установлених нормативних посад. При цьому посади психологів на лікарські посади замінюватись не можуть. Враховуючи той факт, що в Інтернаті знаходиться більше 325 підопічних, скорочення посади лікаря-психолога відбулося всупереч наказу МОЗ України № 33 від 23.02.2000 року. Також, позивач зазначає, що було порушено порядок його звільнення. Так, в порушення норм КЗПП України, одним наказом № 42-ЗП від 05.12.2016 року директор Інтернату, одночасно запропонував йому перевід на посаду дезінфектора та одразу вирішив звільнити його з посади (п. 3). Крім того, вказаним наказом було внесено зміни до штатного розпису про скорочення його посади, а саме практичного психолога з 01.03.2017 року. В той же час, згідно наказу № 25-К від 28.02.2017 року його було звільнено не з 01.03.2017 року, а з 28.02.2017 року, в той час, коли посада психолога була передбачена штатним розписом. За позовом позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ директора КУ «Веселівський психоневрологічний інтернат» ЗОР № 42-ЗП від 05.12.2016 року про внесення змін до штатного розпису КУ «Веселівський психоневрологічний інтернат» ЗОР з 01.03.2017 року в частині скорочення в штатному розписі посади практичного психолога, визнати незаконним та скасувати наказ КУ «Веселівський психоневрологічний інтернат» ЗОР № 25-К від 28.02.2017 року про звільнення його з посади практичного психолога у звязку з скороченням чисельності, п. 1 ст. 40 КЗПП України, поновити його на посаді практичного психолога в КУ «Веселівський психоневрологічний інтернат» ЗОР та стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме за період з 01.03.2017 року по 15.09.2017 року в розмірі 12\~952,94 грн.. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовну заяву, просили її задовольнити з підстав, викладених в позові та додаткових поясненнях (а.с.86-87). Представник відповідача заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених в письмових запереченнях (а.с.45-46). Представник третьої особи - Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації в судовому засідання просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених в письмових поясненнях (а.с.115-116). Вивчивши обставини справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши надані письмові докази в сукупності, суд дійшов до висновку про те, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та перевірено доказами, що 05.12.2016 р. директором КУ «Веселівський психоневрологічний інтернат» ЗОР було видано наказ № 42-ЗП про внесення змін до штатного розпису інтернату, яким згідно з наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 411 від 01.10.2008 р. «Про затвердження Норм часу і норм чисельності працівників будинків-інтернатів (усіх типів) та стаціонарних відділень територіальних центрів соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян системи праці та соціального захисту населення» з метою удосконалення штатної чисельності працівників, було внесено зміни до штатного розпису інтернату, скорочено посаду практичного психолога (а.с.17). Положенням Комунальної установи «Веселівський психоневрологічний інтернат» Запорізької обласної Ради, затвердженого рішенням Запорізької обласної Ради 31.10.2016 р. № 17 визначено управління інтернатом. Зокрема, згідно п.10.1 безпосереднє керівництво інтернатом здійснює його директор. Відповідно до п.10.4.4 директор інтернату здійснює прийом і звільнення працівників інтернату. П.10.4.6 передбачено, що директор інтернату розробляє та подає на затвердження Департаменту, окрім іншого, структуру і штатний розпис інтернату (а.с.4-11). З наданої відповідачем копії змін до штатного розпису КУ «Веселівський психоневрологічний інтернат» ЗОР на 2017 рік (а.с.49) судом встановлено, що зміни до штатного розпису були погоджені директором Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації. З наведеного суд дійшов висновку, що при внесенні змін до штатного розпису відповідача не встановлено перевищень повноважень його директора. 28.02.2017 р. директором інтернату було видано наказ № 25-к про звільнення [PERSON] з посади практичного психолога в порядку п.1 ст.40 КЗпП України. П.1 ст.40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Стаття 49-4 КЗпП України визначає, що ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватися тільки після завчасного надання професійним спілкам інформації з цього питання, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення. Власник або уповноважений ним орган не пізніше трьох місяців з часу прийняття рішення проводить консультації з професійними спілками про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених ст..ст.43 та 43-1 КЗпП України. Звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник. Згода профспілкового органу на звільнення не може бути визнана такою, що має юридичне значення, якщо не додержані вимоги про участь у засіданні цього органу більше половини його членів, або згода давалась на прохання службової особи, що не наділена правом прийняття і звільнення і не мала відповідного доручення правомочної особи, чи з ініціативи самого профспілкового органу або з інших підстав, ніж зазначалось у поданні власника чи уповноваженого ним органу, а потім і в наказі про звільнення. Як вбачається з протоколу засідання профспілкового комітету № 15 від 30.12.2016 р. (а.с.93-94), профспілковим комітетом відповідача надано згоду на звільнення практичного психолога [PERSON] за скороченням штату, відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України з наданням гарантій і компенсацій, передбачених чинним законодавством. Наведене вище свідчить про відсутність порушень процедури скорочення штату в КУ «Веселівський психоневрологічний інтернат» ЗОР. Щодо незаконності скорочення посади психолога в психоневрологічному інтернаті, суд виходив з наступного. Відповідно до п.1 Типового положення про психоневрологічний інтернат, затвердженого Постановою КМУ від 14.12.2016 р. № 957, психоневрологічний інтернат є стаціонарним інтернатним закладом для соціального захисту, що утворюється для тимчасового або постійного проживання/перебування осіб із стійкими інтелектуальними та/або психічними порушеннями, які за станом здоров»я потребують стороннього догляду, соціально-побутового обслуговування, надання медичної допомоги, соціальних послуг та комплексу реабілітаційних заходів і яким згідно з висновком лікарської комісії та за участю лікаря-психіатра не протипоказане перебування в інтернаті. Наведене вище свідчить, що відповідач не є закладом охорони здоров»я. Окрім того, наказом Міністерства охорони здоров»я України від 02.09.2016 р. № 928, відповідно до п.8 Положення про Міністерство, скасовано Наказ від 23.02.2000 р. № 33 Міністерства «Про примірні штатні нормативи закладів охорони здоров»я», на який посилається позивач в обґрунтування своїх вимог. Наведене вище свідчить про відсутність підстав для визнання незаконним скорочення посади психолога в інтернаті. З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання незаконними та скасування наказів директора КУ «Веселівський психоневрологічний інтернат» ЗОР № 42-ЗП від 05.12.2016 р. про внесення змін до штатного розпису та № 25-к від 28.02.2017 р. про звільнення [PERSON] не підлягають задоволенню з наведених вище підстав. Як похідні від вищевказаних первісних вимог, в задоволенні яких відмовлено, не підлягають задоволенню і вимоги про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку час вимушеного прогулу. Представник позивача в процесі розгляду справи заявляв про недопустимість письмових доказів, наданих відповідачем, як то змін до штатного розпису, протоколу засідання профспілкового комітету. Оскільки в процесі розгляду справи не встановлено підстав ставити під сумнів надані сторонами письмові докази, то, відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, які зобов'язують на засадах змагальності кожну сторону доводити свої вимоги або заперечення, суд приймає їх до уваги при винесенні рішення про відмову в задоволенні позову [PERSON] На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України, суд не стягує з відповідача на користь держави судові витрати. На підставі ст.ст.3,10,11,57,60, 212-215,218 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed