Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

27 липня 2017 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 04 липня 2017 року він звільнився з посади начальника відділу інформаційних технологій [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Полтавській області за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗПП України у зв'язку з порушенням законодавства про працю з боку роботодавця. 05 липня 2017 року в порушення вимог ч.1 ст.47 КЗпП України відповідач не здійснив з ним розрахунок та не виплатив кошти згідно ст.44 КЗпП України у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь належні йому кошти згідно ст.44 КЗпП України та зобов'язати відповідача виплатити йому середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги. 03 жовтня 2017 року позивач надав уточнену позовну заяву, в якій просив стягнути з відповідача на його користь вихідну допомогу у розмірі 4885,80 грн. та середній заробіток за час затримки з 04 липня 2017 року по 04 жовтня 2017 року по день фактичного розрахунку у розмірі 7491,56 грн. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 21 листопада 2017 року було замінено відповідача [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Полтавській області на його правонаступника - [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та зазначив, що просить стягнути вихідну допомогу та середній заробіток за час затримки її виплати по день ухвалення судом рішення. Представник відповідача з позовом не погодилася та просила відмовити в його задоволенні. Надала суду пояснення, що позивач був звільнений за ч.3 ст.38 КЗпП України. Проте, трудове законодавство ними не було порушено. Оскільки причину формулювання звільнення вони не могли самостійно змінити, то позивач був звільнений саме за ч.3 ст.38 КЗпП України, а вихідна допомога йому не була виплачена, так як порушень трудового законодавства не було. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає позв обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач працював у відповідача з 07 листолпада 2016 року та наказом\~№ 5-к від 04 липня 2017 року\~ був звільнений на підставі ч.3 \~ст. 38 КЗпП України\~за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю ( а.с.3,4). За змістом\~ст.47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, встановлені\~ст. 116 КЗпП України. Відповідно до\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч.3\~ст.38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Згідно до\~ст.. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті\~38\~і\~39\~цього\~Кодексу) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. В порушення приписів\~ст..44 КЗпП України\~відповідач вихідну допомогу не нарахував та не виплатив у день звільнення позивачу. Оскільки середньомісячний заробіток [PERSON] складає 1628,60 грн. ( а.с.28), то згідно розрахунку розмір вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку становить 4885,80 грн. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги. Згідно з ч. 1\~ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що належать йому, а у разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена\~ст. 117 КЗпП України\~відповідальність. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. В п. 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~роз'яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст.117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно з довідкою відповідача розмір середньоденної заробітної плати позивача складає 81,43 грн. ( а.с.28). Таким чином, суд вважає задовольнити позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги та стягнути з відповідача на користь позивача 12133,07 грн. із розрахунку затримки виплати заробітної плати за 149 робочих днів за період з 05 липня 2017 року по 05 лютого 2018 року ( день ухвалення судом рішення) та середньоденної заробітної плати у розмірі 81,43 грн. ( 149 х 81,43 грн.). Враховуючи викладене, суд вважає стягнути з відповідача на користь позивача вихідну допомогу у сумі 4885,80 грн. за середній заробіток за час затримки у сумі 12133,07 грн., а всього 17018,87 грн. Відповідно до приписів ст. 163.1.1\~Податкового кодексу України\~компенсація за затримку розрахунку при звільнені є базою для оподаткування податком з доходу фізичних осіб. Згідно\~ст..18 Податкового кодексу України\~особа, яка нараховує та виплачує доходи на користь фізичної особи називається податковим агентом, тобто відповідач є відповідальним за нарахування та сплату до бюджету податку з доходів фізичних осіб, який утримується з нарахованої виплати. Отже, зважаючи на наведене сума компенсації за затримку розрахунку та вихної допомоги при звільненні має бути виплачена позивачу після утримання необхідних податків і зборів. Згідно положень ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Посилання представника відповідача на ту обставину, що ними не було порушено трудове законодавство, а тому відсутні підстави для стягнення вихідної допомоги, суд вважає необґрунтованим, так як позивача звільнено саме за ч.3 ст.38 КЗПП України та, всупереч ст.32 КЗпП України, про істотні зміни умов праці переведення його на іншу посаду та з іншим розміром посадового окладу у зв`язку з реорганізацією позивача було попереджено менше ніж за два місяця, а саме листом від 20 червня 2017 року ( а.с.32) з повідомленням про можливе припинення трудового договору 01 липня 2017 року. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 640 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved