Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

27.11.2018 року [PERSON] звернулась до суду із даним позовом, в обґрунтування якого вказує, що їй належить 1/3 частина квартири [ADDRESS]. Іншими співвласниками квартири є [PERSON] та [PERSON], яким належить по 1/3 частині квартири. [PERSON] померла 13.05.2008 року та заповіла належну їй частину квартири. [PERSON] в 2007 році за усною домовленістю подарував їй свою частину квартири, але договір не було оформлено в нотаріальному порядку, після чого [PERSON] виїхав з квартири, його місцезнаходження їй не відоме. З травня 2008 року вона добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується всією квартирою, проживає в ній з трьома неповнолітніми дітьми. Просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/3 частину квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON]. 16.01.2019 року ухвалою судді було відкрито загальне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 06.02.2019 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позові, просила позов задовольнити, пояснила, що вона проживала в [INFO] з народження разом з бабусею [PERSON] та [PERSON], якого вважала своїм батьком, проте він не був записаний як батько в її свідоцтві про народження. В 2007 році [PERSON] вирішив виїхати з квартири разом із своєю співмешканкою. Він сказав, що дарує їй свою частку квартири, оскільки вона йому не потрібна, проте жодних письмових договорів укладено не було. Після цього він виїхав з квартири, вона його більше ніколи не бачила. В 2008 році померла її бабуся [PERSON], яка заповіла їй свою 1/3 частину квартири. З того часу вона вважала себе одноособовим власником квартири. Представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримала, пояснила, що [PERSON] заволоділа правом на частину квартири відповідача в 2007 році, після чого продовжує відкрито, безперервно володіти ним більше ніж 10 років, що є підставою для визнання за нею права власності за набувальною давністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, повідомлявся про час та місце судового засідання за місцем реєстрації, проте до суду не зявився, причини неявки суду не відомі. Відзив на позов не надав, у звязку з чим суд, враховуючи думку позивача та її представника, вважає за можливе розглянути справу в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів Дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи позивача та її представника, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить в рівних долях [PERSON], [PERSON], [PERSON], по 1/3 частині кожному на підставі свідоцтва про право власності на житло №14803, видане 13.10.2004 року заступником голови Хортицької районної адміністрації Запорізької міської ради. [PERSON] померла 13.05.2008 року. За життя, 06.04.2006 року склала заповіт, яким заповіла всю належну їй частину квартири [ADDRESS]. Згідно матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON], із заявою про прийняття спадщини звернулась [PERSON] у шестимісячний строк. Інші спадкоємці спадщину із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не звертались. [PERSON] свідоцтво про спадщину не отримала. На даний час відповідачу [PERSON] належить 1/3 частина квартири [ADDRESS], він зареєстрований за даною адресою. В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] Так, свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] проживала в [INFO] з народження з бабусею [PERSON] та [PERSON] На даний час [PERSON] померла, а [PERSON] виїхав з квартири 9-10 років тому. [PERSON] проживає в квартирі разом з дітьми. [PERSON] заповіла свою частину онуці [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою [PERSON], в квартирі [PERSON] не проживає більше 10 років. Згідно ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Як розяснено\~у пункті\~9\~постанови пленуму\~Вищого спеціалізованого\~суду України\~з розгляду\~цивільних і\~кримінальних справ\~від\~07\~лютого 2014\~року №\~5\~«Про судову\~практику про\~захист права\~власності та\~інших речових\~прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Аналізуючи поняття добросовісності володіння, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. [PERSON], обґрунтовуючи добросовісність набуття нею права власності на частину квартири, що належить [PERSON], посилається на те, що відповідач подарував їй частину квартири на підставі усної домовленості, проте не оформив договір дарування з невідомих їй причин. Доводи позивача свідчать про те, що нею усвідомлюється той факт, що вона знала про відсутність у неї підстав для набуття права власності на квартиру. Таким чином, позивач не є добросовісним набувачем, а відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами\~статті 344 ЦК України. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed