Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

27 лютого 2019 року [PERSON] звернувся до суду із заявою, якою просить винести додаткове рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки після оскарження позивачем судового рішення першої інстанції, яке було залишено без змін, судами не було вирішено питання про розподіл судових витрат, понесених в результаті розгляду даної справи. Заявник просить стягнути витрати з [PERSON] у розмірі 15121,40 грн. на його корись. На обґрунтування заявлених вимог надано Акт виконаних робіт до Додаткової угоди №1 від 27.11.2018 року, Додаткової угоди №2 від 02.01.2019 року Договору про надання правової допомоги №39 від 27.11.2017 року, які складаються із витрат понесених при розгляді справи у першій інстанції та Миколаївському апеляційному суді, окрім того просить стягнути збір за виклик до суду свідків, поштові витрати за направлення позивачу відзиву, клопотання про залучення копій документів, клопотання про виклик свідків, клопотання про залучення копій документів. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, окрім іншого, суд, судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно ч.4 ст.270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони у судове засідання або інших учасників в судове засідання. Ухвалою суду від 04 березня 2019 року вирішено судове засідання проводити без виклику сторін. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. 30 жовтня 2018 року Ленінським районним судом м. Миколаєва винесено рішення по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, у задоволенні позову відмовлено. При розгляді справи, судом не вирішено питання щодо розподілу судових витрат між сторонами. Згідно ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, у разі відмови у позові, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. Правила визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх розподілу визначені статтею 137 Цивільного процесуального кодексу України, якою встановлено, що витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, окрім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. В обґрунтування понесених витрат на правничу допомогу відповідачем надано: Договір про надання правової допомоги №39 від 27 листопада 2017 року, акт виконаних робіт від 05 лютого 2018 року до Додаткової угоди №1 від 27.11.2018 року Договору про надання правової допомоги №39 від 27.11.2019 р., квитанцію до прибуткового касового ордера №1 від 07.02.2018 р. про сплату [PERSON] коштів на суму 4200 грн. на підставі вимог вище вказаного договору. Зазначені документи є належними та допустимими доказами про стягнення витрат понесених відповідачем на правничу допомогу, тому суд вважає за можливе задовольнити позов в цій частині. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідач просить стягнути витрати на правову допомогу за актом виконаних робіт від 15 лютого 2019 року до Додаткової угоди №1 від 27.11.2018 року Додаткової угоди №2 від 02.01.2019 року Договору про надання правової допомоги №39 від 27.11.2017 року та квитанції до прибуткового касового ордера №2 від 25 лютого 2019 року на суму 10500 грн. 00 коп., до яких орім іншого входять витрати понесені відповідачем в апеляційній інстанції суду. Оскільки вказаний акт та докази на підтвердження сплати послуг адвоката подані в порушення вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, суд не вбачає підстав для стягнення судових витрат в цій частині. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 жовтня 2018 року без змін. Приписами п.п.в) п.4 ст.382 ЦПК України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається з, окрім іншого, резолютивної частини із зазначенням: розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, тому вимога про стягнення витрат понесених у суді апеляційної інстанції повинна розглядатись в порядку апеляційного провадження. Тому посилання заявника на необхідність стягнення судових витрат пов`язаних з розглядом справи апеляційному порядку безпідставні та задоволенню не підлягають. Стосовно витрат на відправлення копій клопотань, відзиву та інших заяв по суті справи позивачу, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення витрат в цій частині, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 9 ст. 83 ЦПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Частиною 5 пунктом 2 статті 178 ЦПК України передбачений обов`язок відповідача надати суду докази направлення відзиву і доданих до нього документів учасникам справи. Тобто вказані витрати не можуть розцінюватись як судові витрати передбачені ст. 133 ЦПК України, оскільки прямо передбачені діючім процесуальним законодавством при виконанні стороною своїх обов`язків. Стосовно судового збору за виклик до суду свідків в сумі 352,40грн., слід зазначити, що вказаний судовий збір сплачений відповідачем за клопотання про забезпечення доказів помилково, тому він вправі подати заяву про повернення судового збору в порядку визначеному статтею 7 Закону України «Про судовий збір». З огляду на вищевказане, суд вважає, що вимог про стягнення судових витрат підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial