Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

28 грудня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] міської ради про визнання недійсними рішення [PERSON] міської ради та Державного акту на право приватної власності на землю. Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона доводилась дочкою [PERSON]. ЇЇ батьку належав житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: Донецька область, м. Словянськ, м. Святогірськ, вул. Кольцева (колишня Куйбишева), б. 8 . 11 травня 1997 року її батько помер. Після смерті батька, її мати [PERSON] успадкувала вищевказаний будинок і подарувала його позивачці. Зазначає, що на теперішній час вона хоче розпорядитися вказаним будинком як повноправна власниця зазначеного майна. Після звернення до нотаріуса до управління Держгеокадастру у м. Словянську Донецької області у вересні 2016 року, позивачці стало відомо про те, що рішенням виконкому Словяногірської міської ради народних депутатів від 29 травня 1997 року № 42, її батькові була виділена земельна ділянка площею 0,0972 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, розташована за адресою: м. Святогірськ, вул. Кольцева( колишня Куйбишева), 8. Зазначає, що відповідно чинного на той час законодавства державний акт на землю видавався власнику земельної ділянки або уповноваженій ним особі. Вважає, що оскільки рішення виконкому Словяногірської міської ради народних депутатів від 29 травня 1997 р. № 42, і Державний акт на право приватної власності на землю серія ДН № 000015 від 12 червня 1997 р. були прийняті і оформлені після смерті батька позивачки, та про існування цих документів ні матері позивачки ні самій позивачці не було нічого відомо. Зазначає, що у звязку з наведеним виникла ситуація, коли вона як власник житлового будинку позбавлена можливості оформити право на земельну ділянку під ним, оскільки право власності на земельну ділянку зареєстроване за померлим батьком, спадщину у вигляді земельної ділянки після якого її мати не оформила та не може це зробити, оскільки документи були прийняті і оформлені вже після смерті її батька. У звязку з чим просила суд визнати незаконним рішення виконкому Словяногірської міської ради народних депутатів від 29 травня 1997 року № 42 про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0972 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташованої за адресою: м. Святогірськ, вул. Куйбишева, 8. Визнати незаконним Державний акт на право приватної власності на землю серія ДН № 000015 від 12 червня 1997 р., зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 13 . Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON]В, який діє на підставі договору на надання правової допомоги від 27 грудня 2016 року будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявились, надали до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у їх відсутності, позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявився, надав до суду клопотання яким просив розглянути справу за його відсутності, рішення по даній справі винести згідно чинного законодавства України. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Так, у судовому засіданні встановлено, що свідоцтвом про народження серії ЯЛ № 308730, свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ - КИ № 429257 [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) Т.О., [INFO] є дочкою [PERSON] та [PERSON]. У звязку з укладенням шлюбу змінила своє дівоче прізвище з «Трубнікова» на «Різоль» 11 травня 1997 року, у віці 70 років помер [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серії І НО № 136808. Після його смерті залишилося майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями розташований: м. Словянськ, місто Святогірськ, вул. Кольцева( колишня Куйбишева), б. 8. Після смерті [PERSON], його дружина [PERSON] успадкувала вищевказане майно. З договору дарування від 08 січня 1998 року, зареєстрованого за № 53 вбачається, що [PERSON] подарувала а [PERSON] прийняла у дар житловий будинок з прилеглими до нього господарськими та побутовими будовами та спорудами, що знаходиться в місті Словяногірську по вулиці Куйбишева під № 8, на земельній ділянці земель Словянської міської Ради. В договорі зазначено що на цій земельній ділянці знаходиться один житловий будинок, цегляний житловою площею 53.8 кв.м., позначений в плані літерою А-1; та слідуючи будови та споруди: сарай В; льох Г; огорожа № 1-2; замощення, №-3. Відчужуваний житловий будинок належить дарителю [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Першою Словянською держнотконторою 25 грудня 1997 року за реєстровим № -3-2981, зареєстрованого Словянським БТІ 25 грудня 1997 року за № - 149/2а. Згідно із державним актом на право приватної власності на землю видано громадянину України [PERSON] на підставі рішення виконкому Словяногірської міської ради народних депутатів за № 42 від 219 травня 1997 року. , цим рішенням вирішено передати [PERSON] у приватну власність земельну ділянку площею 0,0972 га. Акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 13. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно зі статтею 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. За змістом ст. 9 ЦК України( в ред. 1963 року), здатність мати цивільні права і обов'язки (цивільна правоздатність) визнається в однаковій мірі за всіма громадянами [PERSON] РСР та інших союзних республік. Правоздатність громадянина виникає в момент його народження припиняється з смертю. П.1 Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України, затвердженого Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 10 від 15 лютого 1993 року (чинному на час передачі земельної ділянки у власність) у приватну власність, згідно з Декретом КМУ від 26.12.1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», громадянам України передаються безплатно земельні ділянки, надані їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, індивідуального дачного і гаражного будівництва. Згідно із ст. 6 ЗК України( в ред. 1990 року), громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок, зокрема, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно. Безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети, у межах граничного розміру, визначеного статтею 67 цього Кодексу. Відповідно ст. 67 Земельного Кодексу України ( в ред. 1990 року із відповідними змінами), громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач. Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара. Розмір земельних ділянок для індивідуального дачного будівництва не повинен перевищувати 0,1 гектара, будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара. За змістом ст. 23 Земельного Кодексу України(в редакції 1990 року із відповідними змінами), право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Згідно із ст. 30 ЗК України(в редакції 1990 року із відповідними змінами), При переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. При передачі підприємствами, установами і організаціями будівель та споруд іншим підприємствам, установам і організаціям разом з цими об'єктами до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій знаходяться зазначені будівлі та споруди. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу. Згідно із змістом ст. 44 ЗК України ( вред. 1990 року із відповідними змінами), порушені права власників земельних ділянок і землекористувачів підлягають поновленню. Поновлення прав власників земельних ділянок і землекористувачів здійснюється Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції, судом, арбітражним судом або третейським судом. Відповідно абз. 2 п. 7 Постанови Пленуму ВСУ від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно із ч.3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст.16 ЦК України). За змістом правової позиції, викладеної у справі № 6-319цс15 ВСУ, [PERSON] підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, повязаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. У судовому засіданні достовірно встановлено, що рішення щодо передання безоплатно у власність [PERSON] спірної земельної ділянки відповідачем було прийняте після смерті [PERSON], тобто після припинення ним правоздатності, що потягло за собою видачу державного акта про право власності на земельну ділянку на імя померлої особи. Враховуючи ту обставину, що позивачка є власником будинку, який розташований на спірній земельній ділянці, з врахуванням положень си. 44 ЗК України( вред. 1990 року із відповідними змінами, які діяли на час придбання позивачкою житлового будинку), суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки слід задовольнити і визнати незаконним та таким, що підлягає скасуванню рішення виконкому Словяногірської міської ради народних депутатів від 29 травня 1997 року № 42 про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0972 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташованої за адресою: м. Святогірськ, вул. Куйбишева, 8., визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю ДН № 000015 від 12 червня 1997 року ,зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 13 виданий на [PERSON], померлого 11 травня 1997 року. На підставі викладеного, та

Outcome: approved