Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

28.05.2013 року ПАТ «Родовід Банк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що 05.04.2007 року між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 15.3/ІЖ-127.07.1. Відповідно до умов кредитного договору, банк надав позичальнику кредит на купівлю квартири на загальну суму 155 000, 00 дол. США строком по 05.04.2028 року включно з процентною ставкою у розмірі 12 % річних та платою за проведення розрахунків зі списання та зарахування коштів за позичковим рахунком та рахунком для нарахування процентів у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту. Забезпеченням виконання зобов'язань за зазначеним вище договором є договір іпотеки від 05.04.2007 року, укладений між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON], посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] За умовами договору, [PERSON] передала в іпотеку належну їй на праві приватної власності квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позичальник зобов'язалася погашати кредит рівними частками у сумі 615, 00 дол. США щомісячно, в строк до 10 числа кожного місяця, починаючи з травня 2007 року шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок вказаний у кредитному договорі від 05.04.2007 року. Однак відповідач порушила умови кредитного договору та не виконала зобов»язання щодо сплати щомісячних платежів у зв»язку з чим 28.04.2010 року нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис на суму 184 731, 55 дол. США, що за курсом НБУ становило 1 521 018, 17 грн. та 56 854, 38 грн. 27.09.2012 року відбулися прилюдні торги з продажу майна, що належало боржнику [PERSON] Заставлене майно було продано за 454 800, 00 грн. 01.11.2012 року за рахунок коштів, отриманих від реалізації заставного майна у розмірі 387 034, 80 грн. було частково задоволено вимоги банку. Станом на 14.01.2013 року у [PERSON] існує заборгованість за кредитом у розмірі 139 103, 50 дол. США, розмір пені нарахованої на прострочений кредит та прострочені проценти складає 1 010 687, 27 грн., три відсотки річних на прострочений кредит та прострочені проценти складають 126 335, 91 грн., інфляційні втрати за простроченим кредитом складають 8 207, 09 грн. Отже, сума, що підлягає стягненню становить 139 103, 50 дол. США та 1 145 230, 27 грн. Просило позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а також стягнути судові витрати. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі, зазначила, що порушення зобов»язання за кредитним договором виникло 13.05.2008 року, а припинення виконання відповідачем зобов»язання мало місце після внесення на рахунок банку останніх платежів - 15.07.2008 року. 01.11.2012 року за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки у розмірі 387 034, 80 грн. було частково погашено отриманий [PERSON] кредит, проценти за користування кредитом та плату за кредит. Просила, стягнути з [PERSON] заборгованість, розмір якої визначено станом на 14.01.2013 року - 139 103, 50 дол. США боргу по кредиту та сплаті процентів за користування кредитом та штрафні санкції у розмірі 1 145 230, 27 грн., що складаються з пені в розмірі 1 010 687, 27 грн., трьох відсотків річних у розмірі 126 335, 91 грн., втрат від інфляції 8 207, 09 грн.. Також просила відшкодувати судові витрати по сплаті судового збору. Представник відповідача з приводу заявлених позовних вимог заперечував у повному обсязі, зазначила, що відповідач [PERSON] є лише номінальним боржником, оскільки зазначений позивачем кредитний договір оформила на своє ім»я на прохання іншої особи. У своїх письмових запереченнях, поданих до суду 21.05.2014 року, представник відповідача зазначив, що [PERSON] не визнає позовні вимоги в повному обсязі та вважає їх такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та фактах. 22.11.2013 року відповідачем було подано заяву про застосування позовної давності з якої видно, що перебіг позовної давності за вимогами позивача потрібно відраховувати з 11.02.2010 року. Стверджував, що необхідність відрахування строків позовної давності з 11.02.2010 року підтверджується тим, що листом позивача від 11.01.2010 року, останній вимагав від відповідача повернути всю суму заборгованості, кредиту, процентів та штрафних санкцій протягом 30 днів, тобто до 10.02.2010 року. Отже, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості з [PERSON] слід відраховувати з 11.02.2010 року. Також посилався на те, що виконавчий напис нотаріуса від 28.04.2010 року підтверджує той факт, що станом на 28.04.2010 року у позивача вже виникло право на стягнення з відповідача всієї суми кредиту, відсотків, плати за користування та штрафних санкцій на ці суми; також своїм листом від 10.02.2014 року позивач зобов»язав [PERSON] повернути всю суму заборгованості, а не платити щомісячно по 615, 00 дол. США, що також підтверджує, що початок перебігу строку позовної давності почався з 11.02.2010 року. Отже, за позовними вимогами до позивача сплинув строк позовної давності 12.02.2013 року, а банк звернувся до суду тільки 28.05.2013 року. Також зазначив, що відповідно до законодавства України, сплив строку позовної давності щодо основного зобов'язання, передбачає сплив позовної давності і для додаткових вимог - неустойки, накладення стягнення на заставлене майно. Просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, застосувавши строки позовної давності. Заслухавши думку учасників судового розгляду справи, перевіривши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Родовід Банк» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.04.2007 року між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 15.3/ІЖ-127.07.1. (а.с.7-10). Відповідно до умов зазначеного вище кредитного договору, ВАТ «Родовід Банк» надано [PERSON] кредит в іноземній валюті в розмірі 155 000, 00 дол. США на строк до 05.04.2028 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12 % річних та платою за проведення розрахунків зі списання та зарахування коштів за позичковим рахунком та рахунком для нарахування процентів у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту. Кредит надано для придбання квартири. Позичальник зобов»язалася погашати кредит рівними частками у сумі 615, 00 дол. США щомісячно, в строк до 10 числа кожного місяця, починаючи з травня 2007 року шляхом внесення готівки чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок вказаний у кредитному договорі від 05.04.2007 року. 05.04.2007 року між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, за умовами якого [PERSON] для забезпечення зобов»язань за кредитним договором № 15.3/ІЖ-127.07.1. від 05.04.2007 року передано в іпотеку ВАТ «Родовід Банк» належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] (а.с.11-16). Відповідно до статей 1049,1050,1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Зобов»язання згідно статті 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства. За правилами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом. Судом встановлено, що кредитор виконав свої зобов»язання перед [PERSON] щодо надання кредиту, однак остання порушила порядок та строки виконання зобов»язань за кредитним договором у частині, що стосується щомісячного погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами з 13.05.2008 року, а 15.07.2008 року вчинила останні платежі на погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами. Крім того, судом встановлено, що 27.09.2012 року, на виконання виконавчого напису, вчиненого 28.04.2010 року приватним нотаріусом КМНО [PERSON] про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS], належну на праві власності [PERSON] для погашення боргу за кредитним договором № 15.3/ІЖ-127.07.1. від 05.04.2007 року, реалізовано з прилюдних торгів зазначену квартиру вартістю 454 800, 00 грн., з яких 387 034, 80 грн. зараховано на погашення кредиту (а.с.88, 98). За проведеним позивачем розрахунком заборгованості, станом на 14.01.2013 року [PERSON] має прострочену заборгованість за кредитним договором № 15.3/ІЖ-127.07.1. від 05.04.2007 року, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі - 139 103, 50 дол. США. З підстав порушення позичальником умов зазначеного кредитного договору ПАТ «Родовід Банк» станом на 14.01.2013 року нараховано пеню на прострочений кредит та прострочені проценти у розмірі - 1 010 687, 27 грн.; три проценти річних у розмірі 126 335, 91 грн., втрати від інфляції - 8 207, 09 грн.. У зв»язку з невиконанням відповідачем зобов»язань за кредитним договором № 15.3/ІЖ-127.07.1. від 05.04.2007 року ПАТ «Родовід Банк» направляло на адресу [PERSON] вимоги про дострокове погашення кредиту: 26.02.,20.05.,21.10.,21.12.2009 року та 11.01.,23.03.,27.04. 2010 року, які не були виконані останньою (а.с.99-106). Зазначені обставини стали підставою для звернення 22.05.2013 року ПАТ «Родовід Банк» до позичальника [PERSON] з позовом по стягнення кредитної заборгованості за зазначеним вище кредитним договором у примусовому порядку. Заперечуючи проти позову, представник відповідача просив суд відмовити в його задоволенні з підстав порушення позивачем строків позовної давності, при зверненні в суд з позовом. Зазначені заперечення представника відповідача не заслуговують на увагу суду, та не можуть бути підставою для відмови ПАТ «Родовід Банк» у задоволенні заявлених до [PERSON] позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до правил ст.ст. 629,626,509 ЦК України: договір є обов»язковим для виконання сторонами; договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків; зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку; якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася , та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Як встановлено судом, при укладенні 05.04.2007 року між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] договору кредиту № 15.3/ІЖ-127.07.1. визначено строк його дії до 05.04.2028 року, а також визначено строки його виконання внесенням щомісячних платежів до 10-го числа кожного місяця у розмірі 615 дол. США, на погашення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом. Як зазначено вище, судом встановлено, що останній платіж на виконання зобов»язань за кредитним договором з приводу якого заявлено спір, було зроблено [PERSON] 15.07.2008 року. Між тим, умовами кредитного договору № 15.3/ІЖ-127.07.1. від 05.04.2007 року, а саме пунктом 5.1. передбачено, що у разі недотримання позичальником умов цього договору, банк має право вимагати дострокового повернення одержаної суми кредиту, сплати нарахованих за ним процентів, плати за проведення розрахунків, а також звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки від 05.04.2007 року. Судом встановлено, що кредитор скористався своїм правом на забезпечення виконання зобов»язань [PERSON] шляхом звернення стягнення а передане останньою в іпотеку нерухоме майно. Як видно зі змісту виконавчого напису , вчиненого 28.04.2010 року приватним нотаріусом КМНО [PERSON] за заявою ПАТ «Родовід Банк», звернуто стягнення на квартиру [ADDRESS], що належала на праві власності боржнику [PERSON], на підставі договору іпотеки від 05.04.2007 року , передану в іпотеку ПАТ «Родовід Банк» - правонаступнику ВАТ «Родовід Банк». За рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири [ADDRESS], запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «Родовід Банк», у розмірі: кредит в сумі еквівалентній 145 770, 98 дол. США; відсотки в сумі еквівалентній 30 412, 19 дол. США; пеня в сумі, еквівалентній 8 548, 38 дол. США; плата за проведення розрахунків у сумі 48 193, 53 грн.; пеня в сумі 8 660, 85 грн., що становить еквівалент 184 731, 55 дол. США, що згідно з курсом НБУ становить 1 521 018, 17 грн. та 56 854, 38 грн.. (а.с.88). Між тим, виручена сума від реалізації предмету іпотеки, з якої 387 034, 80 грн. зараховано на погашення кредиту була недостатньої для виконання всіх зобов»язань [PERSON] за кредитним договором, а тому наступний платіж позичальник мала обов»язок вчинити до 10 числа листопада місяця 2012 року, з вимогою про виконання [PERSON] зобов»язань за договором кредитор звернувся в суд, відправивши матеріали позовної заяви на адресу суду поштою 22.05.2013 року (а.с.42). Відповідно до ст.ст. 256,257,258,261,267 ЦК України: позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу,пені); перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винисення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З огляду на те, що за заявою ПАТ «Родовід Банк» зазначений вище виконавчий напис було вчинено на всю суму боргу за кредитним договором, з приводу якого заявлено спір, а за рахунок реалізованого предмету іпотеки залишилися невиконаними зобов»язання [PERSON] тільки в частині повернення тіла кредиту в розмірі 139 103, 50 дол. США до погашення якого не приступила відповідач до 10 листопада 2012 року, та з урахуванням того, що позивач звернувся в суд 22.05.2013 року, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для застосування судом положень ст.ст. 256,257,258,261,267 ЦК України до заявлених позовних вимог. Так, судом встановлено, що 02.11.2012 року, після реалізації з прилюдних торгів предмету іпотеки, яким було забезпечено виконання зобов»язань [PERSON] за кредитним договором № 15.3/ІЖ-127.07.1. від 05.04.2007 року, за рахунок виручених від продажу коштів у розмірі 387 034,80 грн. було зараховано 6 667,48 дол. США на погашення тіла кредиту, 30 412,19 дол.США на погашення процентів, 48 193,53 грн. комісії (а.с. 20,28,34). Звертаючись в суд з позовом ПАТ «Родовід Банк» просить стягнути з [PERSON] заборгованість, розмір якої розраховано станом на 14.01.2013 року і за час розгляду справи судом не було подано заяв про збільшеня ціни позову. За проведеним позивачем розрахунком заборгованості, станом на 14.01.2013 року [PERSON] має прострочену заборгованість за кредитним договором № 15.3/ІЖ-127.07.1. від 05.04.2007 року, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі - 139 103, 50 дол. США., вимоги щодо стягнення цієї заборгованості підлягають задоволенню судом у повному обсязі. З підстав порушення відповідачем строків виконання зобов»язань за кредитним договором, позивач просить стягнути з відповідача штрафні санкції, а саме - пеню за прострочений кредит та проценти у розмірі 1 010 687, 27 грн.; три проценти річних у розмірі 126 335, 91 грн., втрати від інфляції - 8 207, 09 грн.. За правилами ст.ст. 610,611,625 ЦК України: порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - 1)припинення зобов»язання внаслідок односторонньої відмови від зобов»язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, 2) зміна умов зобов»язання, 3) сплата неустойки, 4) відшкодування збитків та моральної шкоди; боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в зміні невиконання обов»язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов»язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов»язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема у випадку стягнення неустойки (пені,штрафу). Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов»язання за кожен день прострочення виконання. Як видно зі змісту, укладеного 05.04.2007 року сторонами у справі кредитного договору № 15.3/ІЖ-127.07.1., а саме п. 4.6. передбачено, що за порушення строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом та/або внесення плати за проведення розрахунків, сплачувати Банку пеню за кожний день прострочки у розмірі подвійної процентної ставки, яка вказана в п.1.3. цього Договору, від суми простроченого платежу, а п. 1.3. цього ж Договору визначено, що процентна ставка за кредитом за цим Договором встановлюється в розмірі 12% річних. Відповідно до наданого суду позивачем розрахунку пені, позивач нарахував пеню за прострочення строків погашення тіла кредиту у розмірі 97 485, 85 дол. США, за період з 13.05.2008 року і по 14.01.2013 року включно, від суми прострочених процентів, які підлягали до сплати за користування кредитом у розмірі 24 242,04 дол. США за період з 11.01.2008 року по 02.11.2012 року, від суми простроченої плати за кредитом у розмірі 37 716,26 грн. за період з 11.01.2008 року по 02.11.2012 року. З огляду на висновки суду, зроблені вище про те, що перебіг позовної давності необхідно рахувати після настання у [PERSON] обов»язку сплати чергового платежу з моменту виконання зобов»язань за рахунок реалізації предмету іпотеки, а також те, що фактичне зарахування виручених від реалізації предмету іпотеки грошових коштів у рахунок виконання зобов»язань [PERSON] мало місце 02.11.2012 року, то суд приходить до висновку, що наступне невиконання зобов»язань позичальника мало б мати місце з 11.11.2012 року і тільки в частитні погашення заборгованості по тілу кредиту, з цього часу кредитор має право на стягнення з [PERSON] пені тільки з підстав порушення строків повернення кредиту. Для проведення розрахунку пені, яку необхідно стягнути з [PERSON], з підстав порушення строків повернення кредиту, суд визначає період за який необхідно стягнути ці штрафні санкції в межах заявлених позовних вимог. Суд приймає до уваги те, що позивач, звернувшись в суд з позовом до [PERSON] 22.05.2014 року заявив вимоги про стягнення боргу та штрафних санкцій, розрахованих станом на 14.01.2014 року і за час розгляду справи ціну позову не збільшував, розмір штрафних санкцій з урахуванням курсу валют на час розгляду справи суду на розгляд не подавав. Відтак, суд приходить до висновку, що з урахуванням положень ст.11 ЦПК України, пеню за порушення строків погашення кредиту необхідно нарахувати за період з 11.11.2012 року по 14.01.2013 року та з застосуванням даних про курс валют, зазначений у розрахунку позивача станом на 14.01.2013 року - 7.993000 (а.с.38). Розмір належної до стягнення пені складає (139 103,50 дол. США (сума боргу за кредитом) х 24% (розмір пені за договором) : 100% : 365 (днів) = 91,46 (розмір пені за один день) х 65 (кількість днів прострочення з 11.11.2012 року по 14.01.2013 року) = 5 944, 9 дол.США (належний до стягнення розмір пені) х 7, 99 (вартість одного дол.. США в національній валюті) = 47 499, 75 грн. (розмір пені що підлягає до стягнення визначений в національній валюті) 47 499, 75 грн.. Що ж стосується заявлених позивачем вимог про стягнення з [PERSON] трьох процентів річних у розмірі 126 335, 91 грн. та втрат від інфляції у розмірі 8 207, 09 грн., які заявлені позивачем з підстав порушення строків виконання зобов»язань за кредитним договором щодо погашення кредиту, сплати кредиту та плати по кредиту, то вони не підлягають задоволенню з огляду на таке. Як встановлено судом предметом укладеного 05.04.2007 року сторонами у справі кредитного договору № 15.3/ІЖ-127.07.1. був кредит у валюті долар США. Відповідно до роз»яснень, що містяться у пункті 18 постанови №5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» - за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов»язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов»язання. Наразі, стягнення з [PERSON] трьох процентів річних та втрат від інфляції, нарахованих позивачем з підстав порушення строків повернення кредиту, отриманого позичальником не в національній валюті, а у валюті - США не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки кредитор не зазнав матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника з підстав порушення строків повернення отриманого кредиту, відповідно задоволенню не підлягають. Понесені позивачем витрати по сплаті судового збору при зверненні в суд з позовом підлягають відшкодуванню позивачем за правилами ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial