Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

27 квітня 2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до обєднаної територіальної громади в особі [PERSON] міської ради Донецької області про визнання права власності на 2/3 частини земельних ділянкок в порядку спадкування. Свої вимоги позивач обґрунтовує наступними обставинами. 14.08.2014 року помер батько позивачки, [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на: 2/3 частини житлового будинку № 61 по вул. Центральна, с Рубці, Лиманського району, Донецької області, а також 2/3 частину земельних ділянок: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,2500 га (кадастровий номер 1423084300:01:000:0367) та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,1239 га (кадастровий номер 1423084300:01:000:0368), розташовані по вул. Центральна, 61, с Рубці, Лиманського району, Донецької області. Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 11.11.2016 року позивачці було визначено додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 2 місяці з моменту набрання рішенням законної сили. Позивачка [PERSON] є єдиною спадкоємицею після смерті батька та прийняла спадщину у встановленому законом порядку (ст. 1269, ст. 1270 ЦК України). 28.02.2017 року за реєстровим №516 державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на 2/3 частини зазначеного житлового будинку та зареєстровано право власності на вказане майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (Витяг від 28.02.2017 року №81456656). Однак вона на сьогоднішній день позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, яке залишилося після смерті батька, зокрема на 2/3 частин вищезгаданих земельних ділянок. Так [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Ізюмською державною нотаріальною конторою Харківської області 11.09.2012 року за реєстром №2-801, набув у власність вищезгадані земельні ділянки, але за життя не отримав державні акти про право власності на земельні ділянки. Крім того вона є власницею ще 1/3 частини згаданого будинку та 1/3 частини згаданих земельних ділянок (свідоцтво про право на спадщину за законом №2-809, видане державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області 11.09.2012 року, свідоцтво про право на спадщину за законом № 2-807, видане державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області 11.09.2012 року). 28.02.2017 року державний нотаріус [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] своєю постановою відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на землю у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на земельні ділянки на ім'я спадкодавця. З огляду на це, [PERSON] вважає за необхідне звернутись до суду за захистом свого майнового права. Для участі в судовому засіданні [PERSON] не прибула; до матеріалів справи долучила заяву про розгляд справи у її відсутності, просила позов задовольнити(а.с.67). Відповідача [PERSON] міську раду, яка представляє обєднану територіальну громаду, було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи, однак представник відповідача для участі в судовому засіданні не прибув, натомість відповідачем надана письмова заява про розгляд справи без участі такого представника, заперечень проти позову відповідачем не висунуто (а.с.72-74). З огляду на це та відповідно до ст. 169, ч.2 ст. 197 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути позов за відсутності осіб, які беруть участь у справі, та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши подані позивачем докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження І-ЖА№ 257180, виданого 15.08.1973 року [PERSON] є батьком позивачки [PERSON](а.с.9,10). На імя батька позивача [PERSON] було зареєстровано право власності на 2/3 частину земельних ділянок: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,2500 га (кадастровий номер 1423084300:01:000:0367) та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,1239 га (кадастровий номер 1423084300:01:000:0368), розташовані по вул. Центральна, 61, с Рубці, Лиманського району, Донецької області, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Ізюмською державною нотаріальною конторою Харківської області 11.09.2012 року за реєстром №2-801(а.с.14). 14.08.2014 року [PERSON] помер у с. Рубці Краснолиманського району, Донецької області, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії 1-НО № 790183, виданим 15.08.2014 року виконкомом Рубцівської сільської ради Краснолиманського району Донецької області(а.с.13). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на його майно. Відповідно до рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 11.11.2016 року позивачці було визначено додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 2 місяці з моменту набрання рішенням законної сили(а.с.25-26). 28.02.2017 року за реєстровим №516 державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на 2/3 частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходяться в с.Рубці, Лиманського району, Донецької області, вул.Центральна,61 та зареєстровано право власності на вказане майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (Витяг від 28.02.2017 року №81456656)(а.с.20-22). Позивач [PERSON] є єдиною спадкоємицею після смерті свого батька [PERSON], яка прийняла спадщину в установленому законом порядку (ст. 1269,1270 ЦК України). Інших спадкоємців, які реалізували своє право на спадщину, не існує(а.с.75). 28.02.2017 року державний нотаріус [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] своєю постановою відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на землю у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на земельні ділянки на ім'я спадкодавця(а.с.33-34). Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачем в судовому чи адміністративному порядку оскаржена не була. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч.4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється в момент її смерті. Ст.1216 ЦК України наголошує, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст.ст.269-270,1219 ЦК України право власності померлого [PERSON] не є таким, що нерозривно пов`язане з його особою, а отже, входить до складу спадщини. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. З огляду на це, позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом. На підставі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже, позивач [PERSON] згідно зі ст. 1265 ЦК України віднесена до числа спадкоємців першої черги за законом після смерті її батька [PERSON] Інших спадкоємців за законом, які б реалізували своє право на спадщину, немає, осіб, які б у порядку ст. 1241 ЦК України мали право на обов'язкову частку у спадщині, не встановлено. Позивач [PERSON] через відсутність належного оформлення права власності на нерухоме майно померлим [PERSON] позбавлена можливості отримати право на спадщину в порядку вчинення нотаріальних дій, а отже її право оспорюється. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (ст. 16 ЦК України). Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Outcome: approved