Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

27 червня 2018 року до Слов'янського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 09 червня 2007 року вони із відповідачкою зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Андріївської селищної ради Слов'янського району Донецької області. Спільне життя між подружжям не склалося у зв'язку із відмінністю характерів та поглядів на сім'ю. Ведення спільного господарства між ними припинено. Спільно проживати сторони припинили в березні 2011 року. Сторони мають спільну малолітню дитину: [PERSON], [INFO], яка проживає разом із відповідачкою. Спору з приводу поділу спільного майна та місця проживання дитини немає. Сторони досягли згоди про те, що дитина у подальшому залишиться проживати разом із матір'ю. За наведених обставин, позивач просив суд ухвалити рішення яким розірвати шлюб укладений ним із відповідачкою 09 червня 2007 року та зареєстрований у виконавчому комітеті Андріївської селищної ради Слов'янського району Донецької області за актовим записом № 2. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, позов задовольнити. Відповідачка [PERSON], будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи (а.с. 9), не використала наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, подала суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 09 червня 2007 року. Шлюб між ними зареєстрований у виконавчому комітеті Андріївської селищної ради Слов'янського району Донецької області за актовим записом № 2, що стверджується свідоцтвом про шлюб серія: [NUMBER] (а.с. 3). Спільне життя між подружжям не склалося у зв'язку із відмінністю характерів та поглядів на сім'ю. Ведення спільного господарства між ними припинено. Спільно проживати сторони припинили в березні 2011 року. Згідно із свідоцтвом про народження серія: [NUMBER], сторони є батьками малолітньої [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Спору з приводу поділу спільного майна та місця проживання дитини немає. Сторони досягли згоди про те, що дитина у подальшому залишиться проживати разом із матір'ю. Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. При цьому, суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, не скористалась своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надала належних доказів, які спростовують доводи позивача. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При вирішенні питання про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечило б інтересам одного з них. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, оскільки встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам позивача. Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами , судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач не вимагає компенсації понесених судових витрат, пов'язаних із зверненням до суду із даним позовом. На підставі наведеного,

Outcome: approved