Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

27 серпня 2018 року представник позивача Ганненко О.С. звернувся до суду з цим позовом та, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт проживання однією сім'єю [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], не менше ніж п'ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 2008 року і до дня смерті [PERSON] - [INFO], та визнати за [PERSON], [INFO], зареєстрованою за адресою: [ADDRESS], право власності на одну другу частину автомобіля марки Ford моделі Transit Connect 1.8D, 2004 року випуску, номер шасі [NUMBER], державний номер [NUMBER]. В обґрунтування позовних вимог вказує, що позивач [PERSON] з 2008 року проживала із [PERSON] як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки. За час спільного проживання за спільні кошти вони придбали автомобіль марки Ford моделі Transit Connect 1.8D, 2004 року випуску, номер шасі [NUMBER], державний номер [NUMBER], і за домовленістю документи оформили на [PERSON], [INFO], який [INFO] помер в селі Зелене, Недригайлівського району Сумської області. До спадкового майна померлого входить і вказаний автомобіль, придбаний за спільні з позивачем кошти. Спадкоємцями першої черги за законом померлого є його мати [PERSON] та його дочка [PERSON]. Позивач, [PERSON] вважає, що придбаний під час спільного проживання з померлим [PERSON] автомобіль є їх спільною сумісною власністю, у зв'язку з чим і просить встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу її, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], не менше ніж п'ять років, а саме з 2008 року і до дня смерті [PERSON] - [INFO], та визнати за нею, [PERSON], [INFO], право власності на одну другу частину автомобіля, придбаного в період спільного проживання. На майно, яке увійшло до складу спадщини померлого [PERSON], не претендує, оскільки розуміє, що може бути лише спадкоємцем четвертої черги. Позивач [PERSON] та її представник Ганненко О.С. у судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі з підстав, наведених у ньому. Позивач та захисник пояснювали, що позивач із померлим [PERSON] проживали разом однією сім'єю як чоловік та дружина з 2008 року до дня смерті останнього - [INFO]. До смерті чоловіка доглядала його вона (позивач), і вдома, і у лікарні. Разом вони придбавали майно для спільного проживання (меблі, техніку), святкували сімейні свята, відвідували родичів померлого чоловіка у селі, а ті, в свою чергу, приїздили до них. Згодом вони вирішили придбати спільний автомобіль, у них була певна частина власних заощаджень, частину надала тітка позивача, та вирішили оформили придбане авто на померлого [PERSON] Придбаним авто вони разом із [PERSON] користувалися, він весь час був у неї вдома, і після смерті [PERSON] автомобіль та документи на нього знаходяться у її домогосподарстві. Відповідач [PERSON], у присутності законного представника - матері [PERSON], фактично підтвердила факт спільного проживання її батька [PERSON] з позивачем [PERSON], пояснивши, що останні проживали разом, вели спільне господарство, разом їли, справлялись по господарству, однак проти визнання за позивачем однієї другої частини автомобіля заперечувала. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнала у повному обсязі, пояснила, що дійсно її син [PERSON] з 2008 року проживав з позивачем, жили добре, вели спільне господарство, годували телят, придбали спільно автомобіль, приїздили до них у гості, завжди разом, і до дня смерті [PERSON] доглядала за ним весь час. [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, у судовому засіданні надала пояснення аналогічні відповідача [PERSON] Позовні вимоги [PERSON] визнає повністю. Треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] та [PERSON], у судове засідання не прибули, подали до суду, кожен окремо, заяви про розгляд справи без їх участі, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду (а.с.116, 118). Судом установлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] народилась [INFO] в селі Зелене, Недригайлівського району Сумської області, що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER], виданого 09 листопада 2006 року Недригайлівським РВ УМВС України в Сумській області (а.с.7). [PERSON], [INFO], перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], який було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 44 від 30.08.2005, що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] про розірвання шлюбу, виданого відділом РАЦС Недригайлівського районного управління юстиції Сумської області у листопаді 2007 року (а.с.10). Від даного шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.73зв.). Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з 2008 року [PERSON] почав проживати з позивачем [PERSON] однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. 12.10.2013 [PERSON] зареєстрував право власності на легковий автомобіль марки «Ford» моделі «Transit Connect 1.8D» номер шасі [NUMBER], державний номер [NUMBER], про що отримав свідоцтво серії [NUMBER] (а.с.36). Отже, це майно є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Вказаний автомобіль перебуває у володінні позивача у справі [PERSON], яка просить визнати за нею право власності на одну другу його частину, оскільки це майно було набуте нею за час спільного проживання та спільні кошти із [PERSON] [INFO] [PERSON] помер в селі Зелене, Недригайлівського району Сумської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 9). 17 травня 2018 року приватним нотаріусом Недригайлівського районного нотаріального округу Торчицькою В.М. за заявою [PERSON] про прийняття спадщини заведено спадкову справу за № 48/2018 після смерті [PERSON], який помер в селі Зелене, Недригайлівського району Сумської області (а.с.69-81). Судом встановлено і сторонами не заперечувалось, що спадкоємцями першої черги за законом померлого є його мати [PERSON] та його дочка [PERSON] Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, а також інші факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав фізичних осіб в порядку позовного провадження при наявності спору про право цивільне. За положеннями ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Таким чином, предметом доказування у спорі про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу є такі обставини, що мають матеріально-правове значення: чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а саме спільне проживання, спільний побут, наявність взаємних прав та обов'язків. Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Звертаючись з позовом до суду, позивач просила встановити факт спільного проживання однією сім'єю із [PERSON] у період з 2008 року і до дня смерті останнього - [INFO] для визнання спільно нажитим майном автомобіля марки «Ford» моделі «Transit Connect 1.8D», 2004 року випуску, номер шасі [NUMBER], державний номер [NUMBER], зареєстрованого на ім'я [PERSON] 12.10.2013. За змістом ст. ст. 77, 78, 81 ЦПК України позивач зобов'язаний довести належними і допустимим доказами ті обставини, на які він посилається як на підставу заявлених вимог. З метою встановлення фактичних обставин у справі судом були допитані свідки, досліджені надані сторонами письмові докази. Свідок [PERSON] у судовому засіданні підтвердив факт проживання позивача [PERSON] з померлим [PERSON] однією сім'єю з 2008 року. Вказує, що вони були дружною сім'єю, все робили удвох, купили спільно машину, держали телят, він, [PERSON], їздив на заробітки. Вони почали зустрічатись ще у 2008 році, з тих пір і живуть разом. [PERSON] захворів, більше місяця лежав, а позивач його доглядала. Свідок [PERSON] у судовому засіданні надав аналогічні покази. Зазначив, що вони жили по сусідству, були хорошими сусідами, все завжди робили разом, держали багато телят, орендували город, обої клеїли. Завжди все разом. [PERSON] їздив на заробітки. Років 5-6 назад придбали автомобіль. Помирав [PERSON] у «Зеленому» (село). Доглядала його дружина, позивач по справі [PERSON] Свідок [PERSON] у судовому засіданні також все вищесказане підтвердив. Вказав, що позивач [PERSON] та померлий [PERSON] вели спільний побут, мали взаємні права і обов'язки. Помер [PERSON] у «Зеленому» (село). Хворів, страждав, доглядала його позивач. Перед смертю 3-4 дні пожив у сестри, бо не хотів, щоб [PERSON] (позивач) бачила його страждання. Також як свідок у судовому засіданні була допитана третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, рідна сестра померлого [PERSON], яка пояснила, що її брат з 2008 року проживав з позивачем, вели спільне господарство, спільний побут, постійно були разом, дуже дружно жили, як захворів, то позивач доглядала. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд за внутрішнім переконанням оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] з 2008 року до дня смерті останнього - [INFO], наявність спільного побуту та спільних друзів, спільний відпочинок, спілкування подружжя з батьками та дитиною [PERSON] - [PERSON] від першого шлюбу, придбання ними майна повністю знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, зокрема, показаннями допитаних свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Також з показань свідків вбачається, що позивач [PERSON] та [PERSON] з 2008 року до дня смерті останнього - [INFO] проживали разом як чоловік та дружина, мали стосунки, притаманні подружжю, мали взаємні права та обов'язки, піклувалися один про одного, будували спільне життя разом. Відповідач [PERSON], мати померлого [PERSON], у судовому засіданні позов повністю визнала, пояснила, що її син та [PERSON] (позивач) все завжди робили разом, держали телят, вели господарство, приїжджали у гості, жили дружно. Відповідач [PERSON], дочка померлого [PERSON], доказів, які б спростували дані обставини, в ході розгляду справи суду не надала. Суд зазначає, що позивачем в судовому засіданні доведений факт їх спільного проживання із [PERSON], саме як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з 2008 року по [INFO] (по день смерті останнього). Факт придбання спірного автомобіля в період їх проживання однією сім'єю підтверджується тим, що саме в зазначений проміжок часу - а саме у 2013 році, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах, ними було придбано автомобіль, що підтверджується правовстановлюючими документами. Позивачем доведено, що вказане майно було придбане внаслідок їх спільної праці з [PERSON], як сім'ї. Відповідно до статей 60, 61, 63 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, оскільки придбаний за спільні кошти та в період проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] автомобіль марки «Ford» моделі «Transit Connect 1.8D» номер шасі [NUMBER], державний номер [NUMBER], є їх спільною сумісною власністю, та виходячи з рівності часток кожного з них на спірне майно, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на одну другу частину вказаного автомобіля, тому вимоги позивача підлягають задоволенню. Суд враховує висновки, викладені у Постанові Верховного Суду від 18.07.2018 у справі № 544/1274/16-ц (провадження № 61-22277св18). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що вимога про стягнення з відповідачів витрат по сплаті судового збору, позивачем не заявлялась, тому суд вважає за необхідне залишити вказані судові витрати за позивачем. Відповідно до ст. 158 ЦПК України підлягають скасуванню заходи забезпечення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved