Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

28 липня 2017 року [PERSON] звернулася до Межівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 16 січня 2009 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини виявились невдалими з причини несумісності характерів, розходження поглядів на життя, шлюб фактично припинено, спільного господарства не ведуть, а збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. [PERSON] просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Примирення з відповідачем не настало, бажає залишити прізвище, як «[PERSON]». На задоволенні позову наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, оскільки примирення не настало позовні вимоги визнає повністю. Просить розірвати шлюб. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом досліджені та надана оцінка таким доказам: Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Межівського районного управління юстиції Дніпропетровської області 16 січня 2009 року, актовий запис №3, сторони зареєстрували шлюб 16 січня 2009 року. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Межівського районного управління юстиції Дніпропетровської області 12 серпня 2009 року, актовий запис №63, сторони від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Загальна декларація з прав людини у ч.2 ст.16 містить положення, за яким шлюб може укладатись тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст.23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можна зробити висновок, що й подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім'ю - шлюб, не може мати місце. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, розірвання шлюбу може відбутися за їхньою спільною заявою або за заявою когось з них. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони по справі не мають наміру зберігати шлюб, шлюбні відносини не підтримуються тривалий час, сім'я розпалась і подальше її збереження неможливе. Приймаючи до уваги зазначене позивачем по справі, суд вважає, що причини, що спонукають її на розірвання шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Як вбачається з позову, сторони шлюбні відносини не підтримують тривалий час, сім'я розпалась і подальше її збереження неможливе, збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, яка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти цього, заходи щодо примирення позитивного результату не дали. Згідно з ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач [PERSON] позов визнав повністю, суд приймає визнання позову відповідачем, яке на думку суду не суперечить вимогам закону, та обставини позову не потребують доказуванню відповідно до ст.61 ЦПК України. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved