Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

28 січня 2015 року позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 23 грудня 2013 року відповідач взяла у неї в борг суму 17500 гривень, про що власноруч написала їй відповідну розписку, зазначивши в ній строк повернення боргу з відсотками до 30 січня 2014 року. У визначений в розписці строк відповідачем грошові кошти повернуті не були. Позивачка вважає, що відповідач зобов'язаний повернути їй борг та на підставі ст. 1050 ЦК України також виплатити їй суму інфляції щодо основного боргу у розмірі та 3% річних у розмірі 3000 гривень. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, просила про задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилася за невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлялася належним чином та своєчасно. Тому суд за наявності письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі . Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З оригіналу розписки вбачається, що [PERSON], паспорт серії [NUMBER], виданий Орджонікідзевськи РВ Маріупольського МУУМВС України в Донецькій області 22.05.1998 року, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], взяла у борг у [PERSON] грошові кошти в розмірі 17500 гривень та зобов'язалася повернути зазначену суму з відсотками в строк до 30 січня 2014 року (а.с.22). Відповідно до ст.1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частина 1 ст.1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Таким чином, суд проходить до висновку, що між позивачем та відповідачем належним чином виникли зобов'язання за договором позики. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Доказів того, що відповідач [PERSON] своєчасно виконала свої зобов'язання за розпискою щодо повернення грошових коштів позивачу [PERSON] суду не надано, в зазначений строк грошові кошти не повернула. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Таким чином, суд вважає, що з відповідача [PERSON] підлягає стягненню сума боргу за договором позики від 23 грудня 2013 року у розмірі 17500 гривень, сума інфляції та три проценти річних від простроченої суми, що дорівнює 3000 гривень, а тому задовольняє позовні вимоги у повному обсязі. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Із матеріалів справи вбачається, що позивачкою [PERSON] при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 243,60 гривень, що підтверджується оригіналом квитанції (а.с. 6). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved