Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

27.10.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до фізичної особи підприємця (далі - ФОП) [PERSON], в якому зазначив, що між ним та відповідачем 12.09.2014 року був укладений договір купівлі-продажу товару, предметом якого є металопластикові вікна у кількості п'яти штук на загальну суму 4000 грн., термін поставки протягом 14 днів з моменту укладення договору, тобто до 26.09.2014 року. Позивач оплатив аванс у розмірі 2000 грн. на розрахунковий рахунок відповідача через КБ «ПриватБанк». Відповідач свої обов'язки згідно договору не виконав до теперішнього часу. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь 2000 грн. (аванс) та 3600 грн. пені на підставі ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» в зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе обов'язків за договором. Стягнути моральну шкоду в сумі 2000 грн. Позивач та третя особа на боці позивача, в судове засідання не з'явилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. 35, 36). Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судових засідань повідомлений належним чином, шляхом судових викликів. Про причини своєї неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав. Зі згоди позивача судом проведено заочний розгляд справи відповідно до положень ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Суд, ознайомившись з заявами позивача та третьої особи, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач 12.09.2014 року уклав з відповідачем ФОП [PERSON] (продавець) договір б/н на передачу товару вікон маталопластикових у кількості п'ять штук, які продавець зобов'язується передати у власність [PERSON], загальна сума договору 4000 грн. (а.с. 7, 8). Позивач сплатив аванс у розмірі 2000 грн. на розрахунковий рахунок відповідача через КБ «ПриватБанк» (а.с. 9, 10). 08.10.2014 року [PERSON] направив на адресу відповідача претензію про порушення строків поставки, яка була останнім отримана 18.10.2014 року, і запропонував доставити вікна в строк до 13.10.2014 року (а.с. 15, 16). 13.10.2014 року позивач направив на адресу відповідача претензію про порушення строків поставки, і запропонував доставити вікна в строк до 20.10.2014 року (а.с. 18). Відповідно до 4.2. Договору у випадку порушення строку поставки товару продавець сплачує покупцю пеню у розмірі 0, 1 % від вартості товару, за кожен день прострочення. За п. 2.1 строк поставки на протязі 14 днів з моменту укладення договору, тобто до 26.09.2014 року. До 27.10.2014 року кількість днів прострочення виконання зобов'язання відповідачем дорівнює 30-ти. На день розгляду справи договір в повному обсязі відповідачем не виконаний, сплачені кошти у зв'язку з невиконанням зобов'язання не повернуто і такі відомості матеріали справи не містять. Виходячи із суті зобов'язання та правовідносин, які склалися між позивачем та відповідачем мають бути застосовані положення Закону України «Про захист прав споживачів». Правилами ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991, № 1023-XII встановлено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до положень ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладені вище обставини, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми сплаченої за Договором підлягає задоволенню, та вважає необхідним стягнути на його користь 2000 грн. Виходячи з положень п. 4.2 Договору, на користь позивача з відповідача також підлягає стягненню пеня в розмірі 1200 грн. із розрахунку: 4000 грн. (вартість товару) Х (помножити) 0,1 % від вартості товару Х (помножити) на 30 днів (кількість днів прострочення виконання зобов'язання відповідачем по 27 жовтня 2014 року включно). Стягнення пені на підставі положень ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» судом не вбачається, оскільки сторони при укладенні договору від 12.09.2014 року узгодили порядок сплати та розмір пені і згідно положень ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Позивачем заявлена вимога саме про стягнення пені. Відповідно до положень ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р., з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідачів та інших обставин. Оскільки судом встановлено, що відповідачем порушено права позивача як споживача, суд на підставі п. 5 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» (в редакції від 19.05.2011 року) приходить до висновку, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди. Виходячи з цього та враховуючи конкретні обставини по справі, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що достатньою сумою для відшкодування моральної шкоди є 200 грн., що буде співрозмірним перенесеним позивачем незручностям та хвилюванням. Виходячи з цього, суд вважає за можливе задовольнити позов частково, розірвати укладений сторонами договір, стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] 2000 грн. - кошти сплачені за договором та 1200 грн. - пеня, моральну шкоду в сумі 200 грн. При розподілі судових витрат суд враховує, що позивач звільнений від сплати судових витрат, тому вони підлягають стягненню з відповідача на користь держави в сумі 730 грн. 80 коп., виходячи з встановленої ЗУ «Про судовий збір» ставки судового збору та роз'яснень, викладених в п. 13 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10. Відомостей про те, що картка Надра Банку 5167 9717 2938 6912 належить саме позивачу матеріали справи не містять, тому суд не вбачає за можливе вказати номер рахунку стягувача у резолютивній частині рішення, згідно ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження».

Outcome: partial