Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-27 00:00:00

27 червня 2017 року [PERSON], (далі по тексту Позивач), звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з всіма господарськими будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: м.Олевськ по вул.Свято-Миколаївська, 72-А Житомирської області за набувальною давністю. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він з липня місяця 1999 року проживав у [INFO] (колишня 50 років Жовтня) в м.Олевську Житомирської області. А з 17.03.2004 року він переселився для постійного проживання [INFO], що по вул.Свято-Миколаївська в м.Олевську Житомирської області (далі по тексту Житловий будинок, домоволодіння), де і проживає на даний час. Протягом усього часу проживання у даному Житловому будинку, за його місцезнаходженням позивач від свого імені користується електричною енергією, робив поточні ремонти та утримує його в належному для проживання стані. Після спливу 13 років проживання у Житловому будинку, він у березні місяці 2017 року звернувся до Олевської міської ради Житомирської області (далі по тексту Відповідач), з клопотанням щодо приватизації будинку № 72-А, що по вул.Свято-Миколаївська в м.Олевську Житомирської області. Проте представником Відповідача в усній формі Позивачу було повідомлено, що даний Житловий будинок ні у власності, а ні на балансі Олевської міської ради та комунальних підприємств міської ради не перебуває, а відтак його приватизація неможлива. За таких обставин Позивачу було розяснено щодо права звернення до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Вважає, що за законом має переважне право на Житловий будинок, оскільки це не порушує будь-чиїх інтересів та на підставі ст.344 ЦК України просить задовольнити заявлені його вимоги. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], адвокат [PERSON], що діє на підставі договору № 14 «Про надання правової допомоги у цивільній справі» від 28.07.2017 року, заявлені позовні вимоги підтримав із підстав, які наведено у позовній заяві та просить суд задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача- Олевської міської ради Житомирської області [PERSON], що діє на підставі Довіреності № 1538 від 28.07.2017 року, у судовому засіданні стосовно задоволення позовних вимог [PERSON], до Олевської міської ради не заперечує та визнає їх повністю, надавши суду пояснення, про те, що інформації щодо власника будинку № 72-А, який розташований по вул.Свято-Миколаївська в м.Олевську Житомирської областіОлевська міська рада не має, вказаний Житловий будинок ні у власності, а ні на балансі міської ради та комунальних підприємств міської ради не перебуває, і по господарських книгах не рахується. Позивач зареєстрований та проживає у даному житловому будинку з 17.03.2004 року і по даний час, здійснює поточний ремонт, підтримує його санітарний та технічний стан. Претензій з приводу утримання житла, чи або наявності спадкоємців Житлового будинку до міської ради не надходило, і будь-яких звернень з приводу чинення перешкод у володінні майном та прийняття спадкового нерухомого майна до Олевської міської ради також на протязі проживання Позивача у Житловому будинку не надходило. Вважає, що Позивач на підставі ст.344 ЦК України має право набути право власності на вказаний Житловий будинок. Суд, зясувавши обставини справи за поясненнями осіб, які беруть участь у справі, дослідивши і оцінивши зібрані по справі письмові докази, з урахуванням меж заявлених позовних вимог вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України). Згідно зі ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі. Кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Приписами ч.1 ст.61 ЦПК України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Фактичні обставини справи, викладені у позовній заяві підтверджуються також письмовими доказами, зокрема, копіями документів: копією паспорту, виданого на імя [PERSON], де вказано зареєстроване місце проживання у Житловому будинку з 17.03.2004 року,(а.с.5); копією будинкової книги та технічного паспорту на Житловий будинок, (а.с.7-12); копією довідки КП «Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради про вартість будинку, (а.с.13); довідкою № 3388 від 28.03.2017 року, виданою Олевською міською радою Житомирської області про місце проживання [PERSON], за адресою знаходження Житлового будинку, (а.с.14); Інформацією Олевського РЕМ про укладення 21.03.2005 року договору між Олевським РЕМ та [PERSON], про надання послуг із електропостачання за адресою Житлового будинку, (а.с.15-19), та інформацією з держреєсртру стосовно відсутності власника Житлового будинку, (а.с.20). Таким чином, на підставі зазначених вище доказів судом встановлено фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 88803946 від 03.06.2017 року, виданої державним нотаріусом Олевської державної нотаріальної контори [PERSON], як спеціальним субєктом, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, - відомості про власника житлового будинку № 72-А, розташованого по вул.Свято-Миколаївська в м.Олевську Житомирської області в зазначених реєстрах відсутні, (а.с.20). Відтак, спадкоємців які б мали претендувати на спірний будинок немає, оскільки із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори на дане нерухоме майно будь-хто не звертався. Згідно довідки Олевської міської ради Житомирської області № 3388 від 28.03.2017 року, паспорту, що виданий на імя позивача та будинкової книги [PERSON], постійно проживає [INFO], що розташований по вул.Свято-Миколаївська в м.Олевську Житомирської області з 17.03.2004 року, (а.с.5,7,8,14). Таким чином, позивач фактично з 17.03.2004 року користується всім домоволодінням та всією земельною ділянкою за адресою: м.Олевськ вул.Свято-Миколаївська, 72-А Житомирської області. Підтримує домоволодіння та земельну ділянку у належному стані, сплачує комунальні послуги за користування електроенергією, провів капітальний ремонт. За таких обставин, добросовісно заволодівши зазначеним домоволодінням позивач відкрито користується домоволодінням в цілому, несе витрати на його утримання. Положеннями ст.41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. \~\~ Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій\~статті 344 ЦК України. Відповідно до вимог ч.ч.1, 2\~ст.344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Тобто, обєктом набуття права власності за набувальною давністю на підставі\~ст. 344 ЦК України\~є чуже майно, а умовами виникнення права власності за давністю володіння є: відкритість, безперервність, тривалість та добросовісність володіння. Відкритість володіння означає, що особа не приховує свого статусу від інших осіб, не приховує факту, що вона не є власником майна, але володіє і користується таким майном як власник. Тривалість володіння означає, що для виникнення права власності на нерухоме майно особа повинна ним проволодіти протягом 10 років. Фактичне володіння вважається правомірним, якщо інше не випливає з закону або не встановлено рішенням суду (ст.397 ЦК України). Скористатися правом власності на чуже майно на підставі набувальної давності може особа, якщо вона заволоділа майном добросовісно, тобто на законних підставах. З аналізу\~ст.344 ЦК України\~вбачається, що така норма матеріального закону визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю, а саме, володіння має бути добросовісним, тобто у випадку, якщо володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, а саме, ті обставини, у звязку з якими виникло володіння чужою річчю не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна, інакше кажучи обставини, у звязку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна. У п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»,\~розяснено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном\~протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~ЦК України. При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування, набувальна давність не переривається (ч.3\~ст.344 ЦК). Виходячи зі змісту 344\~ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, і, які у відповідності до ч.1\~ст.60 ЦПК України\~\~повинен довести позивач є: законний обєкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Аналіз наведених нори і розяснень дає підстави для висновку, що Позивач набув право власності на Житловий будинок за набувальною давністю, оскільки заволодіння будинком № 72-А, що розташований по вул.Свято-Миколаївська в м.Олевську Житомирської області було добросовісним, тобто Позивач при заволодінні не знав і не міг знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності на останній. Позивач впевнений, що на спірний Житловий будинок не претендують інші особи, оскільки за весь час користування домоволодінням, будь-хто своїх вимог щодо будь-яких прав на будинок № 72-А, що розташований по вул.Свято-Миколаївська в м.Олевську Житомирської області не заявляв. Позивач не приховував факт знаходження майна в його володінні, і його володіння Житловим будинком є відкритим, очевидним для всіх інших осіб, при цьому Позивач ставиться до нього, як до власного (експлуатує, користується різними послугами за його місцезнаходженням, вживає необхідні заходи для його утримання в належному для використання стані: проводив поточні ремонти та провів капітальний ремонт). Крім того, зазначеним домоволодінням Позивач володіє безперервно, протягом 13 років, а саме з 17.03.2004 року, і його володіння протягом цього строку не переривалось. За змістом положень ч.5 ст.12 ЦК України слідує, що якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом. А, отже доказування добросовісності давнісного володільця немає потреби, оскільки добросовісність і розумність його поведінки презюмується, якщо інше не встановлено судом. Відтак, враховуючи вищенаведене та враховуючи обставини справи і надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання незаконним набуття [PERSON] права власності на житловий будинок № 72-А, із всіма господарськими будівлями і спорудами, що розташовані по вул.Свято-Миколаївська в м.Олевську Житомирської області за набувальною давністю, оскільки Позивачем доведено факт добросовісного, відкритого та безперервного володіння чужим майном. На основі вищевикладеного і

Outcome: approved