Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-05 00:00:00

27.12.2016 [PERSON] звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. У позовній заяві зазначено, що [PERSON] надав відповідачу, [PERSON] кошти в борг у розмірі 325000,00 гривень. Того ж дня, між ними була складена розписка, що підтверджує отримання коштів відповідачем. Строк повернення коштів становив до 9-10 липня 2014 року. Однак, з того часу відповідач так і не сплатив борг чим порушив зобов`язання покладеного на нього. Неодноразово, він намагався зв`язатися з відповідачем, задля вирішення даного питання. Постійно вимагав повернення йому боргу. Однак, відповідач уникає будь-яких контактів з ним, і можливості щодо повернення займу. Враховуючи ситуацію, що склалася, задля вирішення даного питання, він звернувся саме до суду. Крім того, необхідно відзначити, що відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання має сплатити суму боргу з урахуванням штрафних санкцій. Факт невиплати коштів й те, що гривня суттєво знецінилась, призводять до мого звернення до суду із позовом про стягнення неустойки, суму інфляційних втрат а також 3% річних за час прострочення. відповідач повинен сплатити суму боргу з урахуванням визначеного індексу інфляції та 3% річних, що загалом складає 604330,82 гривень. Витрати від інфляції відповідно до суми боргу за період з 11.07.2014 року - по 1.12.2016 рік складають 255450,00 гривень. Розрахунок 3% річних відповідно до суми заборгованості складає: 325000,00 грн. * 3% / 365 * 894 дня прострочення = 23880,82 грн. Відповідно до вищезазначених розрахунків, загальна сума інфляційний втрат та 3% річних за несвоєчасну виплату заборгованості, що підлягає відшкодуванню сягає 79330,82 гривень. Позивач та його представники адвокати Шелудько А.О. та Бурлаченко С.Ю. в судовому засіданні позовну заяву підтримали просили задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був сповіщений належним чином. Представник відповідача - адвокат Романенко О.С. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, зазначила, що 22 травня 2014 року між Відповідачем та Позивачем був укладений договір позики, за умовами якого Відповідач отримав від Позивача позику у сумі 325 000,00 (триста двадцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок (надалі по тексту іменується - борг). На підтвердження факту отримання коштів Відповідач склав на користь Позивача розписку, згідно якої зобов`язався повернути суму боргу у строк до 09-10 липня 2014 року. В обумовлений строк повернення позики Відповідач не мав грошових коштів для здійснення повного розрахунку з Позивачем. У зв`язку з даним між позивачем, відповідачем та [PERSON] (дружиною відповідача) була досягнута домовленість щодо погашення існуючого боргу за рахунок коштів, отриманих від продажу належних Відповідачу та його дружині, [PERSON] житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Так як титульним власником вказаних житлового будинку та земельної ділянки була [PERSON] , остання 18 лютого 2015 року надала позивачу нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважила останнього: 1) представляти її інтереси з питань підготовки та отримання документів для подальшого відчуження житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] ; 2) продати вищевказане нерухоме майно на умовах, які [PERSON] попередньо відомі з усного договору доручення, з правом підпису договору купівлі-продажу. У березні 2015 року Позивач повідомив, що зазначене нерухоме майно має намір придбати його батько, [PERSON] . Позивач, Відповідач та [PERSON] визнали, що дійсна (реальна) ринкова вартість житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS] в повному обсязі покриває суму заборгованості Відповідача за розпискою та усі супутні витрати. Таким чином, 04 березня 2015 року Позивач, який діяв, на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 18.02.2015 року, від імені [PERSON] та [PERSON] уклали договори купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку з господарчими будівлями. Після укладення вказаних договорів позивач визнав виконання відповідачем боргового зобов`язання належним чином. При цьому позивач продемонстрував відповідачу як розриває написану ним розписку. Оскільки оригінал розписки Позивача надав суду для огляду, відповідач припускає, що позивач знищив копію розписки, дававши її за оригінал. У 2016 році між позивачем та відповідачем виник конфлікт, не пов`язаний з предметом даного спору, в результаті якого між сторонами були припинені дружні відносини. Відповідач вважає, що саме його конфлікт з позивачем і став підставою з якої останній звернувся до суду з даним позовом, оскільки позивач має неприязні відносини з Відповідачем. Оскільки відповідач в повному обсязі виконав своє зобов`язанням перед позивачем щодо повернення позики, позовні вимоги задоволенню не підлягають. Також зазначила, що позивач зволікав з подачею позову до суду 29 місяців, тим самим штучно збільшивши борг відповідача майже вдвічі за рахунок нарахованих 3% річних та індексу інфляції. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є братом позивача. З відповідачем у них були дружні відносини, які на даний час перервані. Його брат неодноразово передавав відповідачу грошові кошти, тому у брата була не одна боргова розписка від [PERSON] . Гроші були потрібні [PERSON] для розвитку власної справи, яка була у них сумісною. [PERSON] передав будинок під розписку за 50 000 доларів США, однак ця сума не в повному обсязі покрила заборгованість [PERSON] . Під час здійснення судового розгляду були встановлені наступні фактичні обставини. Відповідно до розписки 22 травня 2014 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 325 000 грн, що відповідало 20 000 євро, зобов`язавшись повернути їх 9-10 липня 2014 року. Договором купівлі - продажу земельної ділянки від 04.03.2015 встановлено, що [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] та з другою сторони [PERSON] уклали договір купівлі - продажу земельної ділянки, розташованої за адресою [ADDRESS] за 78000 грн. Договором купівлі - продажу житлового будинку з господарчими будівлями від 04.03.2015 встановлено, що [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] та з другою сторони [PERSON] уклали договір купівлі - продажу житлового будинку з господарчими будівлями, розташованого за адресою [ADDRESS] за 54 551 грн. Відповідно до довіреності від 18.02.2015 [PERSON] уповноважила [PERSON] представляти її інтереси під час відчуження житлового будинку з господарчими будівлями, розташованого за адресою [ADDRESS] . Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору. Зокрема, у позивача суд повинен з`ясувати предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав). З`ясовується правильність об`єднання кількох однорідних вимог, наявність у позивача інших вимог до відповідача, які можуть бути пов`язаними між собою, для вирішення питання про їх об`єднання або роз`єднання (стаття 126 ЦПК). У відповідача суд з`ясовує суть заперечення проти позову та характер такого заперечення (процесуальний чи матеріально-правовий). З урахуванням вимог і заперечень сторін, обставин, на які посилаються інші особи, які беруть участь у справі, а також норм права, які підлягають застосуванню, суд визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору, і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню (предмет доказування; стаття 179 ЦПК). Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду»). Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 статті 1049 діючого Цивільного кодексу України, передбачено, що Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статей 525 та 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Враховуючи відсутність оплати з боку відповідача, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог про стягнення з [PERSON] суми заборгованості в розмірі 325 000 грн. При цьому, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційний втрат та 3% річних за несвоєчасну виплату заборгованості за користування чужими грошовими коштами не підлягають задоволенню, оскільки вони не є штрафною санкцією, а відносяться до іншого способу захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає в отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже з урахуванням часткового задоволення позову обсязі з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір у розмірі 3021,50 грн, а також 10 000 гривень сплачених за отримання правової допомоги.. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial