Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

27.08.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 14 липня 2015 року між ним та відповідачем по справі було укладено договір позики, відповідно до якого, позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 17571,00 грн. (що на той момент еквівалентом 800 доларів США), які відповідач зобовязувався повернути до 31 липня 2015 року. У вказаний строк відповідач борг не повернув. На його прохання добровільно повернути гроші відповідач відмовляється. Просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 17571,00 грн., проценти за час користування позикою за період з 15.07.2015 року по 26.08.2015 року включно в розмірі 621,00 грн., 3% річних за період з 15.07.2015 року по 26.08.2015 року в сумі 37,55 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. В судове засідання позивач не зявився, але надав суду заяву про розгляд справи у його відсутніть, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, але надав заяву у якій позов визнав у повному обсязі та просив справу розглядати у його відсутність. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає іншій стороні (позичальнику) кошти або речі, позначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцю таку ж суму коштів (суму позики) або така ж кількість речей такого ж роду і якості. Договір позики вважається увязненим з моменту передачі чи грошей інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять раз перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Відповідно до ч.1,ч.3 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядок, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалася на його банківський рахунок. Відповідно договору позики від 14.07.2015 р. відповідач [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 17571,00 грн., які зобовязався повернути до 31.07.2015 року.(а.с.5) Факт отримання грошей у борг підтверджується розпискою [PERSON] від 14.07.2015 року (а.с.5). У звязку з тим, що позичальник [PERSON] борг позикодавцю [PERSON] не повернув, позивач був змушений звернутися з даним позовом до суду та на підставі договору позики вимагає стягнення з відповідача суми боргу в сумі 17571,00 грн. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, з відповідача на користь позивача треба стягнути за договором займу пеню в сумі 621,00 грн.та 3 % річних. Таким чином, позивач [PERSON] обґрунтовано вимагає стягнення на його користь з відповідача [PERSON] суму неповернутого боргу, проценти за час користування позикою та 3 % річних, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати, а саме: витрати по оплаті судового збору 243 грн.60 коп.

Outcome: approved