Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

26 січня 2017 року позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обгрунтовання своїх вимог вказують, що їм на праві приватної, спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. Крім позивачів в даній квартирі зареєстрована [PERSON], яка з 2013 року не проживає в даній квартирі, не оплачує комунальних послуг та не бере участі в утриманні квартири, так як виїхала проживати до м. Москви Російської Федерації. Вважають, що відповідач порушує їхні права як співвласників квартири, оскільки виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються на неї. Просять визнати відповідача [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням: квартирою [ADDRESS] Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, 22.02.2017 року суду надали заяви про підтримання позову та розгляд справи у їхній відсутності, щодо заочного розгляду справи не заперечують. Позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з'явилися, представник позивача суду надав заяву про підтримання позову та розгляд справи у його відсутності, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується судовим оголошенням опублікованим в газеті «Волинь-нова» 28.02.2017 № 22. Таким чином, справа розглядається за відсутності відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням вимог, встановлених законом. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності осіб, які беруть участь у справі не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст.319, ч.1 ст.321, ч.1 ст.391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та права розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної, спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що стверджується свідоцтвом про право власності на житло від 18.04.2000 року № 26 (а.с.15). Згідно свідоцтва про шлюб від 14.04.2007 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], актовий запис № 157, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.10). Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] змінювала прізвище з [PERSON] на [PERSON], з [PERSON] на [PERSON], що рішенням Рожищенського районного суду від 11.09.2009 року про розірвання шлюбу з [PERSON] (а.с.23), свідоцтвом про розірвання шлюбу від 06.04.2010 року (а.с.24), свідоцтвом про укладення шлюбу від 26.07.2013 року з [PERSON] (а.с.25). Із матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] хоч і зареєстрована за адресою: [ADDRESS] проте з 01.01.2006 року не проживає, що стверджується будинковою книгою А №12502 (а.с.16-21), довідкою про склад сім'ї та зареєстрованих № 104 від 26.01.2017 року (а.с.26). Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу УДМС України у Волинській області від 06.02.2017 року [PERSON], [INFO], уродженка с.Копачівка Рожищенського району Волинської області, Україна, паспорт серії [NUMBER] від 04.09.13, з 04 вересня 2013 року зареєстрована в [ADDRESS] (а.с.39). Оскільки відповідач [PERSON] була відсутня в квартирі без поважних причин понад один рік, фактично припинила користуватись цим жилим приміщенням, переїхавши після реєстрації шлюбу з [PERSON] на інше місце проживання: в м. Москву Російської Федерації, ніяких обов'язків щодо утримання квартири відповідач не несе, тому і втратила право користування житловим приміщенням. Таким чином, оцінивши зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити та [PERSON] визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням: квартирою [ADDRESS] На підставі наведеного,

Outcome: approved