Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

28 листопада 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є опікуном недієздатної [PERSON] згідно рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 19 грудня 2013 року. [PERSON] померла 07 жовтня 2003 року. Після її смерті відкрилась спадщина, зокрема на земельну ділянку, площею 3,29 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області, яка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-СМ № 031715 від 21 липня 1999 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 670. За життя [PERSON] заповіла [PERSON], тобто сину недієздатної [PERSON], все своє майно згідно заповіту від 21 лютого 2002 року, зареєстрованого в реєстрі за № 88. На момент смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO] разом із сестрою [PERSON], яка померла 22 грудня 2003 року та онуком [PERSON], який помер 28 лютого 2011 року. Також за вказаною адресою проживала [PERSON] разом з своїм сином до дня його смерті. Заповіт від імені померлої [PERSON] не змінювався і не відмінявся. [PERSON] фактично прийняв спадщину [PERSON], але не оформив свої спадкові права юридично. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на зазначене вище спадкове майно, а саме на земельну ділянку. Спадкоємцем першої черги за законом є його мати [PERSON]. На даний час вона не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно користуватися спадковим майном, так як пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини. Своєчасно вона спадщину не прийняла у звязку з відсутністю коштів для її оформлення, складних сімейних обставин та психічною хворобою. Посилаючись на те, що [PERSON] не може реалізувати своє право на спадщину за законом, позивачка просить визначити додатковий строк для прийняття спадщини після сина [PERSON]- [PERSON], який помер 28 лютого 2011 року, тривалістю два місяці. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, її представник за довіреністю [PERSON] надав суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутність. Представник відповідача Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився. Сільський голова письмовою заявою повідомив, що проти позову не заперечує, просить розглянути справу без участі представника сільської ради. Третя особа - приватний нотаріус Білопільського районного нотаріального округу [PERSON] у судове засідання також не зявилась. Нотаріус надіслала заяву про розгляд справи без її участі, при вирішенні справи покладалась на розсуд суду. У звязку з неявкою сторін, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог ст.ст. 548, 549 ЦК Української РСР, 1963 року, що діяв на час виникнення спадкових правовідносин, для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, зокрема якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Статтею 1216 Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною 3 статті 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця і народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно п. 24\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої\~статті 1272 ЦК України.\~ За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України). Судом встановлено, що рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 19 грудня 2013 року призначено [PERSON] опікуном недієздатної [PERSON], [INFO] (а. с. 7). Згідно свідоцтва про смерть серії І-БП № 173891 [PERSON] померла 07 жовтня 2003 року (а. с. 9). Державним актом на право приватної власності на землю серії ІV-СМ № 031715, виданим Вирівською сільською радою Білопільського району Сумської області 21 липня 1999 року на підставі рішення VIII сесії 23 скликання Вирівської сільської ради від 06 серпня 1999 року, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 670, посвідчено право власності [PERSON] на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 3,29 га ріллі, розташованої на території Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області (а. с. 10). Згідно заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області 21 лютого 2002 року, зареєстрованого в реєстрі за № 88, [PERSON] все своє майно, в тому числі земельну ділянку заповіла [PERSON] (а. с. 11). Відповідно до довідки виконавчого комітету Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області від 25 серпня 2016 року № 1330 [PERSON], яка померла 07 жовтня 2003 року до дня смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO] з сестрою [PERSON], яка померла 22 грудня 2003 року та онуком [PERSON], який помер 28 лютого 2011 року. Також за зазначеною адресою проживала [PERSON], [INFO] разом з сином [PERSON] до дня його смерті 28 лютого 2011 року, але за вищевказаною адресою не була зареєстрована. Заповіт від імені померлої [PERSON] посвідчений та зареєстрований за № 88 від 21 лютого 2002 виконкомом Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області, не скасовувався і не відмінявся (а. с. 13). Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-БП № 180972 [PERSON] померла 22 грудня 2003 року (а. с. 12). З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження вбачається, що [PERSON] є матірю [PERSON], [INFO] (а. с. 15). [PERSON] помер 28 лютого 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БП № 168319 (а. с. 14). Зі змісту письмового розяснення, виданого приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу [PERSON] від 05 вересня 2016 року вбачається, що оформлення спадщин після [PERSON], який помер 28 лютого 2011 року, не вдається можливим у звязку з пропущеним строком для подання заяви про прийняття спадщини (а. с. 16). У відповідності до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 01 грудня 2016 року, спадкова справа після [PERSON], який помер 28 лютого 2011 року, держнотконторою не заводилась (а. с. 23,24). Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що підопічна позивачки - [PERSON] має право на спадщину після сина [PERSON] за законом, однак вона не може реалізувати його у звязку з пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини, отже право останньої підлягає захисту в судовому порядку. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. У відповідності до розяснень, що містяться в абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вирішуючи питання при визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини після померлого сина [PERSON] у звязку із складними сімейними обставинами та скрутним фінансовим становищем, а також те що вона є психічно хворою. Суд вважає вказані вище причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними, у звязку з чим позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного

Outcome: approved