Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-06 00:00:00

27 січня 2020 року [PERSON] , в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовом до Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що [INFO] в с. Миколаїв, Радехівського району Львівської області, померла [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , виданого повторно Миколаївською сільською радою Радехівського району Львівської області від 13.04.1977 року вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] . Батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Відповідно до виданої довідки № 325 від 05.04.2017 року, виконкомом Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, [PERSON] , яка померла [INFO] , до дня смерті була зареєстрована і проживала в [ADDRESS] . Разом з нею на день її смерті в житловому буднику проживала і була зареєстрована її дочка [PERSON] . Тобто внучка Спадкодавця фактично вступила в володіння спадщиною та прийняла її після смерті Спадкодавця, своєї мами - [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті Спадкодавця, окрім іншого майна, залишилося спадкове майно, що складається із земельних ділянок на території Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області. Позивач після смерті Спадкодавця, вступила у володіння спадщиною та фактично прийняла її і надалі продовжує користуватись та розпоряджається майном, а саме будинком, городом, садом, земельною ділянкою загальною площею 1.7656 гектарів, яка відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ № 081546 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 24 січня 2001 року за № 12488. належать Спадкодавцю. Маючи намір оформити прийняття спадщини та отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті мами Позивач, як особа яка фактично вступила в володіння спадщиною та прийняла її звернулася до Приватного нотаріуса Радехівського районного нотаріального округу Юрченко О.В., однак нотаріусом було в усній формі відмовлено у оформленні спадщини та у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки вищезазначений державний акт на право приватної власності на землю виданий після смерті Спадкодавця, яка померла [INFO] , а саме держаний акт на землю, серії ІІІ- ЛВ № 081546 виданий 24.01.2001 року, та відсутній оригінал держаного акту на землю, серії ІІІ-ЛВ № 081546 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 24 січня 2001 року за № 12488. Оскільки відсутність правовстановлюючих документів унеможливлює реалізацію майнових прав Позивача, як Спадкоємця у позасудовому порядку, у Позивача виникає необхідність звернутися з позовом до суду. Просить визнати за [PERSON] право власності на земельні ділянки в порядку спадкування після смерті її мами [PERSON] , яка померла [INFO] та належали Спадкодавцю на праві приватної власності відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ № 081546 зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 12488 від 24.01.2001 року, а саме: земельна ділянка загальною площею 1,6708 га та земельна ділянка загальною площею 0,0948 га. У підготовче судове засідання представник позивача не з`явився, подав на адресу суду клопотання про розгляд справи у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задоволити (а.с.27). Представник відповідача Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розгляд справи проводити без участі представника (а.с.26,28). У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] в с. Миколаїв, Радехівського району Львівської області, померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 28.02.2017 року (а.с.9). Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого повторно Миколаївською сільською радою Радехівського району Львівської області від 13.04.1977 року, [PERSON] народилася [INFO] . Батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.10). Відповідно до довідки №325 від 05.04.2017 року, виданої виконкомом Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, гр. [PERSON] , яка померла [INFO] , до дня смерті була зареєстрована і проживала в [ADDRESS] . Разом з нею на день її смерті в житловому буднику проживала і була зареєстрована її дочка [PERSON] (а.с.11). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії IІІ-ЛВ №081546, виданого 24.01.2001 року головою Радехівської районної Ради народних депутатів від 23 червня 2000 року на підставі рішення ХІІ сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної Ради народних депутатів від 23 червня 2000 року, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №12488, вбачається, що земельна ділянка, площею 1,7656 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, належала [PERSON] (а.с.12). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Перешкодою в реалізації позивача її законних прав та інтересів, є те, що вона позбавлена у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті [PERSON] . Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved