Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

29.01.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 900 грн., щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, і до закінчення ним навчання, але не більше чим до досягнення 23-річного віку, за умови продовження ним навчання, стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання повнолітнього сина, за весь період навчання в Білгород - Дністровському ОСТК ТСО України, у твердій грошовій сумі у розмірі 3 365,00 гривень, до закінчення чи припинення навчання, тобто з вересня 2018 року до лютого 2019 року, включно. При цьому позивач посилається на те, що відповідач є матір`ю [PERSON] , який є повнолітнім і навчається на денній формі навчання в Державному вищому навчальному закладі «Білгород - Дністровський морський рибопромисловий технікум», у зв`язку з чим він потребує матеріальної допомоги, оскільки потрібно платити за проїзд, харчування, проживання тощо. Відповідач може надавати матеріальну допомогу, оскільки є працездатною, офіційно працює та має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина на час навчання, що зумовило його звернення до суду. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Варгаракі С.М. Ухвалою суду від 08 серпня 2019 року, заяву про самовідвід судді Арцизького районного суду Одеської області Варгаракі С.М. по цивільній справі № 492/163/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, задоволено, матеріали цивільній справі № 492/163/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, передано до канцелярії Арцизького районного суду Одеської області для визначення в порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України судді, який буде розглядати справу. 12.08.2019 р. у зв`язку з задоволенням заяви про самовідвід судді Варгаракі С.М., вказану цивільну справу повторно розподілено та передано судді Череватій В.І. Ухвалою суду від 13 серпня 2019 року справа прийнята в провадження судді Череватої В.І. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України. Позивач [PERSON] , представник позивача - адвокат Сокерчак В.В. у судовому засіданні позов підтримали повністю, просили суд позов задовольнити у повному обсязі з підстав, зазначених у позові та у відповіді на відзив (а.с. 74 - 80). Також позивач [PERSON] у судовому засіданні пояснив суду, що його син [PERSON] не проживав у гуртожитку технікуму, у зв`язку з тим, що його вигнали з гуртожитку за запізнення у встановлений час, і він проживав у квартирі дівчини, з якою зустрічається, разом з її сім`єю. Крім того, син навчався на водія автотранспортних засобів категорії «С» в Білгород - Дністровському ОСТК ТСО України, оплата за навчання склала 3 700,00 гривень, і це є додатковими витратами, і не пов`язані з основним місцем навчання сина. В судовому засіданні відповідач [PERSON] , представник відповідача - адвокат Бучацький В.В., позовні вимоги позивача не визнали, просили суд у задоволенні позову [PERSON] відмовити, з підстав, зазначених у відзиві на позов (а.с. 48). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази окремо та в цілому вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Із встановлених обставин, суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов`язані з обов`язком батьків утримувати повнолітню дитину під час навчання, до досягнення нею 23-річного віку тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , його батьком вказаний [PERSON] - позивач у справі, матір`ю - [PERSON] - відповідач у справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Арцизького районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 24 (а.с. 8). Ці обставини відповідачем не оспорювалися. Позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання (а.с. 7). Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, [PERSON] , за період з 1 кварталу 2018 року по 2 квартал 2018 року отримав дохід у загальному розмірі 21858,52 грн. (а.с. 10). Згідно копії довідки, виданої Арцизькою районною філією Одеського Обласного центру зайнятості від 19.12.2018 року, позивач [PERSON] зареєстрований як безробітний в Арцизькій районній філії Одеського обласного центру зайнятості з 22 жовтня 2018 року, його дохід з 22 жовтня 2018 року по 31 грудня 2018 року становить 1 765,16 гривень (а.с. 11). Згідно довідки Арцизької районної філії Одеського обласного центру зайнятості № 219/14/02 від 11.09.2019 року, [PERSON] зареєстрований як безробітний в Арцизькій районній філії Одеського обласного центру зайнятості з 22 жовтня 2018 року, дохід за період з 01 березня 2019 року по 31 серпня 2019 року становить 9 920,93 грн. Як встановлено судом із свідоцтва про народження [PERSON] не досяг 23 років. Як вбачається з копії довідки, виданої Державним вищим навчальним закладом «Білгород - Дністровський морський рибопромисловий технікум» від 26 листопада 2018 року № 721, [PERSON] є студентом Державного вищого навчального закладу «Білгород - Дністровський морський рибопромисловий технікум», безплатної, денної форми навчання з 01 вересня 2018 року та не проживає у гуртожитку технікуму, стипендію не отримує (а.с. 15, 16). Позивачем суду надано 4 проїзних квитки на загальну суму 75,47 гривень, з яких вбачається, що [PERSON] 08.12.2018р. сплатив за проїзд 15,57 грн.; 22.12.2018р. сплатив за проїзд 11,80 грн.; 22.12.2018р. сплатив за проїзд 27,92 грн.; 25.05.2019р. сплатив за проїзд 20,18 грн. (а.с. 19 - 22). В судовому засіданні встановлено, що в період 24.04.2019 р., 30.05.2018 р., 27.06.2018 р., 25.06.2019 р. [PERSON] отримував стипендію в сумі 980,00 гривень щомісячно, що підтверджується випискою з картки [PERSON] . На підтвердження свого майнового стану, відповідачем по наявній справі [PERSON] суду надані наступні докази. Відповідно до довідки, виданої Відділом освіти, молоді та спорту Арцизької райдержадміністрації Одеської області № 73 від 14.03.2019 року, [PERSON] дійсно працює у Веселокутській ЗОШ І - ІІІ ступенів, заробітна плата [PERSON] . склала з вересня 2018 року по лютий 2019 року 25947,80 гривень, що становить 4323,63 гривень на місяць. За цей період витрати відповідача на утримання сина склали 3290 грн., що підтверджується випискою по картці від 20.03.2019 року за період з 01.09.2018 року по 28 лютого 2019 року, в якій відображені перекази на картку [PERSON] . Крім того, відповідач сплачує кредит в ПАТ «Альфа-Банк» та в АТ КБ «ПриватБанк». Згідно виписки по картці (кредитній) від 20.03.2019 року, станом на лютий 2019 року, заборгованість [PERSON] складає 10 690,63 гривень (а.с. 51 - 63). Відповідно до довідки, виданої Веселокутською сільською радою Арцизького району Одеської області від 01 серпня 2019 року № 564, [PERSON] , [INFO] не зареєстрований на території Веселокутської сільської ради (а.с. 126). Згідно довідки, виданої Веселокутською сільською радою Арцизького району Одеської області від 25 березня 2019 року № 346, [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] , але проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 127). Як вбачається з копії диплому молодшого спеціаліста [NUMBER] , [PERSON] закінчив у 2019 році Державний вищий навчальний заклад «Білгород - Дністровський морський рибопромисловий технікум» та здобув кваліфікацію освітньо-кваліфікаційний рівень молодший спеціаліст (а.с. 102). Відповідно до довідки Національного університету біоресурсів і природокористування України від 04.09.2019 року № 3165, відповідно до наказу № 1100 СК від 06 серпня 2019 року [PERSON] є студентом 1 курсу факультету тваринництва та водних біоресурсів, для здобуття ступеня освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр за денною формою навчання. Щодо позовних вимог позивача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, слід звернути увагу на наступне. Відповідно до вимог ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Отже, досягнення повноліття не припиняє обов`язку батьків з надання матеріальної допомоги для забезпечення можливості здобути освіту, та обов`язок утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, поширюється на обох батьків за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Статтями 182, 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд також бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків. У пункті 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальної допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивач [PERSON] звернувся з наявним позовом до суду 29.01.2019 року, аліменти просив стягнути з відповідача з моменту подання позовної заяви до закінчення навчання або досягнення 23-річного віку. Син сторін навчався у Державному вищому навчальному закладі «Білгород - Дністровський морський рибопромисловий технікум» з 01.09.2018 року та закінчив навчання 27.06.2019 року, що підтверджується копією диплому молодшого спеціаліста [NUMBER] , згідно якого [PERSON] закінчив у 2019 році Державний вищий навчальний заклад «Білгород - Дністровський морський рибопромисловий технікум» та здобув кваліфікацію освітньо-кваліфікаційний рівень молодший спеціаліст (а.с. 102). Позивачем не було заявлено позовні вимоги щодо стягнення аліментів на час навчання в сина в Національному університеті біоресурсів і природокористування України, який відповідно до наказу № 1100 СК від 06 серпня 2019 року є студентом 1 курсу факультету тваринництва та водних біоресурсів, для здобуття ступеня освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр за денною формою навчання. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу (ч. 1 ст. 200 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків, в даному випадку з батька, суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків - матір`ю, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно з вимогами ст. 141 Сімейного Кодексу України мати та батько мають рівні права та обов`язки відносно своєї дитини. Як встановлено судом в судовому засіданні, відповідно до довідки, виданої Веселокутською сільською радою Арцизького району Одеської області від 01 серпня 2019 року № 564, [PERSON] , [INFO] не зареєстрований на території Веселокутської сільської ради (а.с. 126). [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] до часу вступу до навчального закладу. Згідно зі ст. 29 ЦК України місце проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» встановлено, реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; Разом з тим, суд критично оцінює доказ, наданий позивачем на підтвердження місця проживання сина разом з батьком по [ADDRESS] (а.с. 24). Зокрема, позивач посилався на довідку, видану Веселокутською сільською радою Арцизького району Одеської області від 07.12.2018 року № 834 (а.с. 24). Вказаний доказ не підтверджує факт постійного проживання сина з батьком в розумінні ч. 3 ст. 199 СК України. Отже необхідно прийти до висновку, що позивач не надав достатніх та допустимих доказів того, що син [PERSON] проживає разом з батьком, який у позові просить стягнути кошти на свою користь для утримання сина, що продовжує навчання. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, сам [PERSON] , [INFO] не був залучений до справи і, відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України, не позбавлений права самостійно звернутись до батьків з вказаним позовом. Також судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] не проживав у гуртожитку технікуму, у зв`язку з тим, що його вигнали з гуртожитку за запізнення у встановлений час, і він проживав у квартирі дівчини, з якою зустрічається, разом з її сім`єю, проживання та навчання у Державному вищому навчальному закладі «Білгород - Дністровський морський рибопромисловий технікум» було безкоштовним, витрати на проїзд [PERSON] складали 75,47 гривень, згідно наданих позивачем суду чотирьох проїзних квитків, з яких вбачається, що [PERSON] 08.12.2018р. сплатив за проїзд 15,57 грн.; 22.12.2018р. сплатив за проїзд 11,80 грн.; 22.12.2018р. сплатив за проїзд 27,92 грн.; 25.05.2019р. сплатив за проїзд 20,18 грн. (а.с. 19 - 22). Будь-яких доказів, які б свідчили про те, що у зв`язку з навчанням позивач несе будь-які інші витрати, суду надано не було. Також позивачем не було заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача на його користь аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] до закінчення навчання сина у Національному університеті біоресурсів і природокористування України м. Київ. Судом встановлено і підтверджується виписками по картці, що відповідач по наявній справі [PERSON] здійснювала перекази на карту свого сина [PERSON] грошові суми у розмірі: 24.05.2018 р. - 50,25 грн.; 25.05.2018 р. - 50,25 грн.; 06.06.2018 р. - 100,50 грн.; 06.06.2018 р. - 201,01 грн.; 15.06.2018 р. - 100,50 грн.; 17.06.2018 р. - 50,52 грн.; 22.06.2018 р. - 301,51 грн.; 12.08.2018 р. - 201,01 грн.; 14.08.2018 р. - 50,00 грн.; 22.08.2018 р. - 100,50 грн.; 04.09.2018 р. - 502,51 грн.; 28.09.2018 р. - 301,51 грн.; 01.10.2018 р. - 100,50 грн.; 05.10.2018 р. - 201,01 грн.; 31.10.2018 р. - 502,51 грн.; 07.11.2018 р. - 50,25 грн.; 10.11.2018 р. - 50,25 грн.; 12.11.2018 р. - 80,40 грн.; 29.11.2018 р. - 502,51 грн.; 12.12.2018 р. - 50,25 грн.; 19.12.2018 р. - 201,01 грн.; 20.12.2018 р. - 201,01 грн.; 02.01.2019 р. - 100,50 грн., тобто відповідач добровільно самостійно надавала матеріальну допомогу своєму сину [PERSON] ще до моменту звернення 29.01.2019 року позивача [PERSON] з наявним позовом до суду, і продовжувала добровільно самостійно надавати матеріальну допомогу своєму сину [PERSON] і після звернення 29.01.2019 року позивача [PERSON] з наявним позовом до суду: 29.01.2019 р. - 150,75 грн.; 05.02.2019 р. - 301,51 грн.; 24.02.2019 р. - 60,30 грн.; 26.02.2019 р. - 100,50 грн.; 02.05.2019 р. - 500,00 грн.; 28.05.2019 р. - 500,00 грн.; 06.06.2019 р. - 150,00 грн.; 19.06.2019 р. - 796,00 грн.; 22.06.2019 р. - 100,00 грн.; 23.06.2019 р. - 149,25 грн.; 02.07.2019 р. - 199,00 грн.; 24.07.2019 р. - 199,00 грн.; 25.07.2019 р. - 199,00 грн.; 25.07.2019 р. - 100,00 грн.; 26.07.2019 р. - 129,55 грн.; 14.08.2019 р. - 199,00 грн.; 31.08.2019 р. - 160,00 грн. В судовому засіданні судом встановлено, що відповідач по наявній справі [PERSON] , як мати матеріально утримує свого сина [PERSON] Відповідач надавала матеріальну допомогу своєму сину по мірі можливості, оскільки вона отримує невелику заробітну плату та сплачує кредит, ще до звернення позивача з наявним позовом до суду і продовжувала надавати матеріальну допомогу своєму сину і після закінчення ним 27.06.2019 року навчання у Державному вищому навчальному закладі «Білгород - Дністровський морський рибопромисловий технікум». Крім того, судом встановлено, що за період навчання [PERSON] чотири місяці отримував стипендію в сумі 980,00 гривень щомісячно. Поповнення банківської картки, переказ готівки [PERSON] на карту [PERSON] підтверджується випискою по картці, в якій відображені перекази [PERSON] на карту [PERSON] в період з травня 2019 року по 31 серпня 2019 року у загальному розмірі 3 579,80 гривень. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] добровільно самостійно надавала та продовжує надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину, який вже закінчив навчання у Державному вищому навчальному закладі «Білгород - Дністровський морський рибопромисловий технікум», виходячи з розміру свого заробітку та можливості надавати своїй повнолітній дитині таку допомогу та не ухиляється від утримання дитини, надавши суду документи щодо допомоги фінансового характеру сину (а.с. 52 - 63), у зв`язку з чим у задоволенні позову [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, слід відмовити. Обов`язок щодо утримання дитини покладається в рівній мірі на обох батьків. Позивачем не доведено, що за станом здоров`я або з інших причин він не може працювати. Позивач є людиною працездатного віку, а тому з власної ініціативи офіційно не працевлаштований, інших утриманців не має. Той факт, що позивач на теперішній час офіційно не працевлаштований, на думку суду не може однозначно свідчити про відсутність у нього можливості надавати матеріальну допомогу повнолітній дитині. Щодо позовних вимог позивача про стягнення додаткових витрат, слід звернути увагу на наступне. Відповідно до довідки, виданої Білгород - Дністровським ОСТК ТСО України від 10.12.2018 року № 93, [PERSON] навчається на водія автотранспортних засобів категорії «С» в Білгород - Дністровському ОСТК ТСО України. Оплата за навчання складає 3 700,00 гривень за освітні послуги та додатково 100 літрів дизельного пального, 1 літр моторного масла (а.с. 17). [PERSON] навчання оплачене, що підтверджується копіями квитанцій (а.с. 18). Як встановлено судом в судовому засіданні оплата за навчання [PERSON] на водія автотранспортних засобів категорії «С» в Білгород - Дністровському ОСТК ТСО України, є додатковими витратами, і не є основним навчанням [PERSON] . Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право повнолітніх дітей, які продовжують навчання, на матеріальне утримання від батьків на весь період навчання, але не більше як до 23-х років, а також обов`язок батьків надавати таке утримання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років: продовження ними навчання: потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. У відповідності до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Вказана глава передбачає стягнення аліментів на період навчання і не передбачає стягнення додаткових витрат. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Разом з тим, статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання). Саме такі висновки щодо застосування статті 185 СК України висловлені в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15. Враховуючи правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6/1296цс15, при визначенні розміру даного виду аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми глави 16 СК України не встановлюють обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли повнолітня дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, норми статті 185 СК України не застосовуються. Вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину, передбачені статтею 185 СК України, можуть бути пред`явлені лише до досягнення дитиною повноліття, та не поширюються на правовідносини, які виникають між батьками та повнолітньою дитиною, яка продовжує навчання. Такий висновок міститься у рішенні Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі №478/2108/16-ц, предметом розгляду якої було «стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, та стягнення додаткових витрат». Відповідно до змісту статті 185 СК України, участь у додаткових витратах батьків, які сплачують аліменти або до яких не заявлялися вимоги про сплату аліментів, може бути лише у випадках, що викликані особливими обставинами (розвитком здібності дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). У витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою. Такого висновку дійшов ВС справі № 753/19306/16-ц від 06 червня 2018 року, предметом розгляду якої було «стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину». Згідно зі статтею 6 СК України дитиною визнається особа до досягнення нею повноліття. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина передбачений главою 16 СК України. Вказана глава передбачає стягнення аліментів на період навчання і не передбачає стягнення додаткових витрат. До такого висновку прийшов ВС у справі № 642/36/16-ц від 29.03.2018 року. Згідно до ч. ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна вимога щодо стягнення додаткових витрат на дитину, заявлена позивачем у сумі 3 365,00 грн. виходячи з норм ст. 185 СК України, не підлягає до задоволення. Наявність чи відсутність наведених обставин та можливість встановлення відповідних фактів суд вирішує відповідно до положень ст. ст. 10, 11, 27, 57 - 60 ЦПК України, за якими сторони при вирішенні справи зобов`язані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог. Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін . Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання та додаткових витрат. Згідно ст. 141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову, з підстав, зазначених у рішенні.

Outcome: dismissed