Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

27\~вересня 2018\~року позивач\~[PERSON] звернулася\~ до суду з позовом до [PERSON] сільської ради\~ Котелевського району Полтавської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання в порядку спадкування права власності на нерухоме майно. Особи, які беруть участь у справі у підготовче засідання не зявилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Позивач\~[PERSON]\~упідготовче засідання не зявилася, але надала до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність та вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила суд задоволити позов з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON]сільська рада Котелевського району Полтавської області у підготовче засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися в установленому законом порядку, але надали до суду заяву в якій просять суд провести засідання без участі їхнього представника зазначивши, що позовні вимоги позивача\~ [PERSON] визнають в повному обсязі. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. \~ Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити повністю з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини Відповідно до абз.3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. [PERSON], [INFO], є дочкою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії IV-УР № 2088373, виданим с. Березово Рокитницький район Ровенської області 04.03.1962 року. 18 листопада 2006 року її мати [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії I-КЕ № 279832, повторно видане відділом ДРАЦС реєстраційної служби Котелевського РУЮ у Полтавській області 22.08.2014 року. Відповідно до довідки № 470, виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Котелевського району Полтавської області 10.09.2018 року вбачається, що [PERSON], яка народилася [INFO], була зареєстрована за адресою: [INFO]. При цьому на час відкриття спадщини 18.11.2006 року за вищевказаною адресою проживала одна. Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 12 січня 2016 року, яке набрало законної сили 26.01.2016 року, [PERSON]було визначено додатковий строк терміном два місяці для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 18 листопада 2006 року. У встановлений за рішенням суду додатковий строк вона звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. На даний час у провадженні приватного нотаріуса Котелевського районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON] заведена спадкова справа за № 25/2016 на майно [PERSON], і вона являється єдиною спадкоємицею за законом після її смерті. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До складу спадкового майна після смерті матері входить житловий будинок, що розташований за адресою: вул. Молодіжна, 25, с. Сидоряче Котелевського району Полтавської області (? частка якого належала [PERSON] як члену колгоспного двору, а інша ? частка була фактично нею успадкована після померлого 14.03.2004 року [PERSON], який був головою колгоспного двору та проживав спільно однією сімєю з моєю матірю понад 5 років до часу відкриття спадщини). При цьому державний нотаріус був позбавлений можливості видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, що розташований за адресою: вул. Молодіжна, 25, с. Сидоряче Котелевського району Полтавської області, оскільки не подано документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій, а саме відсутні: документи, що підтверджують родинний зв'язок [PERSON] із [PERSON]; правовстановлюючий документ, що міг би підтвердити право власності та належності майна спадкодавцеві, а відповідно до довідки, виданої ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 16.05.2018 року за № 4651, реєстрація права власності на житловий будинок за номером 25, який розташований по вулиці Молодіжній, що в селі Сидоряче Котелевського району Полтавської області, не проводилась, і відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього 31.08.2018 року, право власності на даний житловий будинок за [PERSON] та [PERSON] не зареєстроване, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 673/02-14 від 31.08.2018 року. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту проживання однією сім'єю матері зі спадкодавцем більше п'яти років до часу відкриття спадщини є необхідним з метою оформлення спадщини, що залишилася після його смерті. Даний факт є юридичним, оскільки його встановлення надає право - [PERSON] на отримання майнових прав на спадкове майно як спадкоємцю за законом четвертої черги після смерті [PERSON], що в свою чергу наддасть змогу оформити спадкові права після смерті матері [PERSON] на майно, яке вона фактично успадкувала після смерті [PERSON] Інші особи, які виявили бажання щодо оформлення спадщини після смерті [PERSON], відсутні. Згідно з даних Спадкового реєстру інформація щодо заведення спадкової справи після смерті 14.03.2004 року [PERSON] відсутня (інформаційна довідка № 53090459 від 28.08.2018 року). З 80 х років XX століття [PERSON] спільно проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу з [PERSON] по вул. Молодіжна, 25, що в селі Сидоряче Котелевського району Полтавської області. Вони мали спільний побут, сімейний бюджет, займалися веденням домашнього господарства. 14 березня 2004 року [PERSON] помер, що підтверджується Повним витягом реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00021095272 від 28.09.2018 року. Відповідно до довідки за № 471, виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Котелевського району Полтавської області 10.09.2018 року вбачається, що [PERSON], який народився [INFO], був зареєстрований за адресою: [INFO], при цьому на час відкриття спадщини 14.03.2004 року з гр. [PERSON] за вищевказаною адресою проживали: співмешканка [PERSON]. Згідно зі\~ст. 1264 ЦК України\~у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. У п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої ст. 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судом встановлюються факти, які породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Факт, що [PERSON] спільно проживала з [PERSON] однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, підтверджується наступними письмовими доказами: \~ \~ \~ \~- довідкою за № 471, виданою виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Котелевського району Полтавської області 10.09.2018 року, згідно якої вбачається, що на час відкриття спадщини з померлим 14.03.2004 року [PERSON] в с. Сидоряче, вул. Молодіжна, 25, Котелевського району Полтавської області, спільно проживала співмешканка - [PERSON]; \~ \~ \~ \~- довідкою за №472, виданою виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Котелевського району Полтавської області 10.09.2018 року, згідно якої вбачається, що будинковолодіння за адресою: с. Сидоряче, вул. Молодіжна, 25, Котелевського району Полтавської області, згідно запису в погосподарській книзі № 1, особистий рахунок № 307 станом на 01.07.1990 року відносилося до типу колгоспного двору, головою якого був - [PERSON], [INFO], членом двору співмешканка [PERSON], [INFO]; \~ \~ \~ \~- копіями книг погосподарського обліку [PERSON] сільської ради Котелевського району Полтавської області, а саме: № 1 за 1986-1990 роки, особовий рахунок № 307; № 1 за 1991-1995 роки, особовий рахунок № 94; № 1 за 1996-2000 роки, особовий рахунок № 92; № 2 за 2001-2005 роки, особовий рахунок № 96, зі змісту записів яких вбачається, що починаючи з 1986 року по 04.03.2004 року [PERSON]С та [PERSON] проживали спільно однією сімєю як чоловік та дружина (співмешканка). Виходячи із вимог ст. 5 ЦК України, до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс\~Української РСР (в редакції 1963 року), Української РСР «Про власність» (в редакції 1991 року). Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Згідно з ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищевказаної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили), так як не зробили за життя [PERSON] та [PERSON]. Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, було передбачено обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до довідки за № 472, виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Котелевського району Полтавської області 10.09.2018 року вбачається, що згідно господарської книги № 1, особовий рахунок № 307 станом на 01.07.1990 року домоволодіння в селі Сидоряче по вул. Молодіжна, 25, Котелевського району Полтавської області відносилось до типу колгоспного двору. Членами колгоспного двору станом на 01.07.1990 року були [PERSON] та [PERSON]. За таких обставин за свого життя [PERSON] та [PERSON] набули по ? частці права власності на домоволодіння, що розташоване по вул. Молодіжна, 25, с. Сидоряче Котелевського району Полтавської області, як члени колгоспного двору, відповідно до ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР. Відповідно до технічного паспорта, виготовленого ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 08.05.2018 року, житловий будинок за адресою: вул. Молодіжна, 25, с. Сидоряче Котелевського району Полтавської області, відповідає наступним характеристикам: житловий будинок літ. А-1, загальною площею 39,5 кв. м., в тому числі житлової площі 17,5 кв. м. Вказане нерухоме майно розташоване на земельній ділянці площею 0,0700 га, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та відповідно до земельно облікових документів рахується за гр. [PERSON], про що свідчить лист за № 02-47/490, виданий виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Котелевського району Полтавської області 14.09.2018 року. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємців права на спадщину. Згідно роз'яснень, наданих у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до\~п.\~9\~ч.\~1\~ст.\~27\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» державна\~реєстрація права\~власності та\~інших речових\~прав проводиться\~на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. \~ \~\~\~ \~\~Враховуючи вище\~викладене,\~суд приходить\~до переконання\~про наявність\~законних підстав\~для задоволення\~позовних вимог\~[PERSON] у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved