Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

28 січня 2021 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] (далі - Позивач) до [PERSON] (далі - Відповідач 1) та [PERSON] (далі - Відповідач 2) про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання недостовірною та спростування інформації. У позовній заяві зазначено, що Відповідач 1 є автором статті, яка була розміщена в мережі Інтернет на веб-сайті газети «Правовий контроль» за адресою (посиланням): [INFO] та в друкованому виданні газети «Правовий контроль», випуск [NUMBER] Також, вказано, що власником газети «Правовий контроль» є Відповідач 2. З огляду на наведене Позивач просив: визнати недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію інформацію, яка була розміщена в мережі Інтернет на веб-сайті газети «Правовий контроль» за адресою (посиланням): [INFO] та в друкованому виданні газети «Правовий контроль», випуск [NUMBER]; зобов`язати відповідачів протягом одного місяця з дня набрання законної сили рішенням суду по справі спростувати недостовірну інформацію, розповсюджену в мережі Інтернет на веб-сайті газети «Правовий контроль» за адресою (посиланням): [INFO], а саме статтю під назвою «[INFO]», яка опублікована [INFO] о 18:24 годині, шляхом опублікування на веб-сайті газети «Правовий контроль» за адресою (посиланням): [INFO] тим же шрифтом, що і поширена інформація, без будь-якої іншої додаткової інформації чи коментарів, публікації під заголовком «Спростування» резолютивну частину рішення по даній справі; зобов`язати віповідачів протягом одного місяця з дня набрання законної сили рішенням суду по справі спростувати недостовірну інформацію, розповсюджену в друкованому виданні газети «Правовий контроль», випуск [NUMBER], а саме статтю під назвою «[INFO]», шляхом опублікування в друкованому виданні газети «Правовий контроль» тим же шрифтом, що і поширена інформація, без будь-якої іншої додаткової інформації чи коментарів, публікації під заголовком «Спростування» резолютивну частину рішення по даній справі; стягнути з відповідачів сплачений судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що поширена відповідачами негативна інформація про особу Позивача не відповідає дійсності, а її поширенням було порушено особисті немайнові права Позивача, що полягає у приниженні честі і гідності, завданні шкоди діловій репутації. Обґрунтовуючи позовні вимоги Позивач посилається на те, що він тривалий час працював на посаді начальника Управління проектного фінансування, яке входило, як структурний підрозділ, до складу Департаменту корпоративного бізнесу Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний Банк України». Вказує, що у 2017 році експертом Національного банку України було підготовлено «Інформацію щодо активних операцій з компаніями групи Креатив в межах камеральної перевірки АТ «Ощадбанк» на виконання розпорядження Національного банку України від 02.08.2017 №593-ро», результати якої стали підґрунтям для написання Статті у газеті «Правовий контроль». В листопаді 2020 року Позивачу стало відомо, що на веб-сайті «Правовий контроль» (www.p-control.com.ua) [INFO] було розміщено статтю під назвою «[INFO]». Автором даної статті зазначено Відповідача 2, що підтверджується наданими позивачем доказами. Відповідно до інформації щодо державної реєстрації друкованих періодичних видань, «Правовий контроль» за видом видання є газетою та має Свідоцтво серії КВ 24127-13967Р. Окрім статті на веб-сайті, таку ж статтю було розміщено у друкованому виданні газети «Правовий контроль» [NUMBER] під назвою «[INFO]». В даній статті опубліковано текст наступного змісту: «Наше джерело розповіло нам, що другого серпня 2017 року НБУ провела в «Ощадбанку» камеральну перевірку (перевірку на основі звітності) № 593-ро щодо кредитування банком групи агрокомпаній «КРЕАТИВ». Цією перевіркою було виявлено велику кількість порушень, скоєних департаментом корпоративного бізнесу «Ощадбанку». В той час там працював маловідомий пан [PERSON] . Він і став головним героєм схеми. Джерело зазначає, що цей менеджер майже самотужки, шляхом декількох хитрощів спромігся привласнити кошти державного банку. Ми з`ясували, що пан [PERSON] , зловживаючи службовим становищем, ввів в оману членів кредитного комітету «Ощадбанку», які оцінювали можливість надати кредит «КРЕАТИВу». Він свідомо повідомив неправдиву інформацію, начебто за кредитною операцією немає бути резервів. При цьому департамент кредитних ризиків мав здійснити прогнозований розрахунок ризиків та необхідних гарантій, що забезпечуватимуть повернення коштів. Але такий розрахунок вирішив здіи?снити підрозділ підпорядковании? [PERSON] . Банкірів дивує і сама мета кредиту - поповнення обігових коштів підприємства. Що не може бути ціллю кредитування. Тим більше на трирічний термін, з погашенням в кінці строку кредитування. Але не зважаючи на все, кредитний комітет дає позитивне рішення і надав компанії «КРЕАТИВ» кошти, які останній не планував віддавати. Проведена пізніше вже на вимогу НАБУ камеральна перевірка встановила факт недостатності забезпечення гарантій, та підтвердила, що резерв на момент прийняття рішення про кредитування повинен був становити більше 655 тис. доларів США. Також, дуже цікавим є факт, що за 20 днів до рішення, «Ощадбанк» видав кредит під депозит компанії ПП «Альфа-Люкс» (пов`язана компанія з «КРЕАТИВом») на суму 600 млн. на один місяць. Перевірка припускає, що видача зазначеного кредиту дозволила групі компаній «КРЕАТИВ» збільшити власні обороти коштів на своєму рахунку, що стало вагомим аргументом для подальшої співпраці Банку з «КРЕАТИВом». Банк видавав наступний кредит в 20 млн. доларів, бо вважав що у позичальника справді вагомий обіг коштів. Спробуйте здогадатись, хто тоді приймав рішення про видачу кредиту під депозит? Звісно - [PERSON] ! Та найцікавіше, що [PERSON] поводився настільки нахабно, що спромігся приховати від всього «Ощадбанку» відсутність головного документу, на підставі якого зазвичай здійснюється аналіз кредитного проекту. Мова йде про бізнес-план групи компаній «КРЕАТИВ». Джерело зазначає, що в «Ощадбанку» взагалі немає цього документа! Постає логічне питання, як це можливо, коли в одному з державних банків України лише одна людина може обманути все керівництво та зловживаючи своїм службовим становищем обкрасти державу на 20 млн. доларів?!». Позивач, обґрунтовуючи позов, стверджує, що висновки, наведені в «Інформації щодо активних операцій з компаніями групи Креатив в межах камеральної перевірки АТ «Ощадбанк» на виконання розпорядження Національного банку України від 02.08.2017 №593-ро» є неправдивими та помилковими. Позивач надав документи, серед яких Висновок експерта №1041/37101 від 18.05.2020 р. виконаний судовим експертом [PERSON], з якого вбачається: формула розрахунку резерву, виконаного в Камеральній перевірці НБУ не відповідає формулі, визначеній Положенням про порядок формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями, чинного на 14.01.2014р. та затвердженого постановою Правління НБУ №23 від 25.01.2012 р. та не відповідає формулі, встановленій Порядком розрахунку та формування резервів для відшкодування можливих втрат за активними операціями в установах АТ «Ощадбанк», затвердженим постановою правління АТ «Ощадбанк» №738 від 26.12.2012р. (із змінами та доповненнями чинними на 14.01.2014р.); розрахункове прогнозне значення резерву за позикою ПрАТ «Креатив» як з урахуванням майнових прав, так і без врахування майнових прав на 14.01.2014р. (на дату прийняття рішення про кредитування) дорівнює 0. Позивач на підставі поданих ним документів стверджує, що висновки, викладені в Камеральній перевірці НБУ, є хибними, а тому інформація, викладена в статтях, опублікованих відповідачами на веб-сайті та в друкованій газеті, є недостовірною інформацією. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 05.02.2021 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. 08 квітня 2021 року від відповідачів до суду надійшли письмові пояснення по суті справи, в яких вони зазначають, що на момент написання та публікації спірних статей в них не було тих доказів, які спростовували оскаржувану інформацію. В судовому засіданні Відповідач 2 вказав, що вивчивши надані позивачем документи, погоджується з тим, що інформація, викладена в оскаржуваних статтях, спростовується наданими доказами. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. [INFO] на веб-сайті «Правовий контроль» www.p-control.com.ua розміщено статтю під назвою «[INFO]». Автором даної статті зазначений відповідач 2 - [PERSON] . Відповідно до інформації щодо державної реєстрації друкованих періодичних видань, «Правовий контроль» за видом видання є газетою та має Свідоцтво серії КВ 24127-13967Р. Дану статтю було також розміщено у друкованому виданні газети «Правовий контроль» [NUMBER] під назвою «[INFO]». Судом досліджено та встановлено, що засновником газети «Правовий контроль» є [PERSON] . Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 3,28 Конституції України визначено честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, кожен має повагу до його гідності. Разом з тим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобіганню розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). Відповідно до п. 18 Постанови ПВСУ «Про судову практику у справах про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 роз`яснено, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Згідно ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація (ст. 201 ЦК України). Відповідно до ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Отже право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань кореспондує обов`язку не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.15 Постанови ПВСУ «Про судову практику у справах про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто/або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації, поширення в мережі інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації є також вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших товарів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать честь, гідність фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень. Оцінка змісту публікації, яка була поширена в мережі Інтернет під заголовком «[INFO]» дає підстави для висновку, що викладена у ній інформація стосується позивача і є негативною, оскільки автор стверджує, що він здійснив неправомірні дії, пограбував банк. Ураховуючи зміст та характер всієї публікації в цілому, зміст конкретних фраз та характер використання мовних засобів, суд вважає, що вищенаведені висловлювання про позивача не є оціночними судженнями і не можуть бути розцінені як гіпербола, алегорія чи сатира, у них відсутня оцінка дій, суб`єктивна думка, переконання і погляди відповідача, припущення, зазначена інформація не підпадає і під ознаки критики. Відтак ця інформація є фактичними твердженнями, які можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності і, як наслідок, можуть бути визнані недостовірними. Судом досліджено та оцінено надані позивачем докази, які останній надав на підтвердження недостовірності інформації, що цілком кореспондується з вимогами Постанови Пленуму Верховного суду України 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи». На підставі досліджених доказів, судом встановлено, що результати проведеної перевірки, що викладені в «Інформації щодо активних операцій з компаніями групи Креатив в межах камеральної перевірки АТ «Ощадбанк» на виконання розпорядження Національного банку України від 02.08.2017 №593-ро», є невірними та хибними. Твердження у статті під назвою «[INFO]», що «надання кредиту стало вагомим аргументом для подальшої співпраці Банку з «КРЕАТИВом» (у т.ч. в рамках кредитної лінії №1 від 14.01.2014)» спирається на хибну інформацію Камеральної перевірки НБУ і також є недостовірною інформацією. Наявність депозиту у ПрАТ «Креатив» станом на 01.01.2014, а також додаткові обороти, пов`язані з формуванням депозиту, не могли стати та не були частиною інформації, що була надана кредитному комітету Банку для прийняття рішення кредитування ПрАТ «Креатив» 14.01.2014. Крім того, наданими доказами підтверджується, що у експерта НБУ при проведенні перевірки були відсутні підстави для твердження у матеріалах Камеральної перевірки НБУ, що на момент розгляду питання про кредитування ПрАТ «Креатив» в АТ «Ощадбанк» був відсутній належним чином оформлений бізнес-план для отримання кредиту в Банку. Такий висновок повністю підтверджується дослідженими в даній справі доказами. Твердження у статті під назвою «[INFO]», що мета кредиту - поповнення обігових коштів підприємства не може бути ціллю кредитування, також не відповідає дійсності, оскільки як підтверджують наявні в матеріалах справи докази не було законодавчої або внутрішньо нормативної заборони на подібне цільове призначення. Висновок, зазначений у Камеральній перевірці НБУ про те, що за договором кредитної лінії від 14.01.2014 №1 формування резервів мало б скласти 655 тис. доларів США містить помилку у формулі розрахунку резервів та не відповідав діючому на той момент законодавству України та нормативним документам АТ «Ощадбанк», що підтверджується Висновком експерта №1041/37101 від 18.05.2020р., виконаного судовим експертом [PERSON], та іншими документами, наявними в матеріалах справи. А отже, твердження в спірній статті, що [PERSON] доповів неправдиву інформацію, начебто за кредитною операцією немає бути резервів є хибним, оскільки будується на помилковому розрахунку прогнозного резерву Камеральної перевірки. За таких обставин є обґрунтованими доводи позову про те, що оспорювана публікація порушує право позивача на повагу до його честі, гідності і ділової репутації. Відповідно до положень статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідачами не спростовано доводів позовної заяви, а судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, відтак вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з цього, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 10 896,00 грн (десять тисяч вісімсот дев`яносто шість гривень). Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved