Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

28 травня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги мотивує тим, що 20 серпня 2014 року між ним та приватним підприємцем [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого він передав, а відповідач прийняла в позику 8\~250 доларів США терміном на один місяць та зобовязувалась повернути їх не пізніше 20 вересня 2014 року, надавши на підтвердження договору та передачі грошей власноручно складену та засвідчену підписом розписку. Як пояснила [PERSON], кошти їй терміново були потрібні для розвитку її бізнесу. В порушення договору позики [PERSON] взяті на себе зобовязання по поверненню суми позики не виконала. Позивач направив на адресу відповідача вимогу про необхідність виконання взятих нею зобовязань, проте [PERSON] ніяк не відреагувала на звернення, уникає будь-якого контакту, тому він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 8\~250 доларів США та три проценти річних від простроченої суми, а також понесені судові витрати. До початку судового засідання позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог в зв'язку з частковим погашенням відповідачем заборгованості за договором позики, просить стягнути на його користь заборгованість в розмірі 2 575 доларів США та три проценти річних від простроченої суми за 276 днів, а саме - 187,15 доларів США , а також понесені ним судові витрати. Відповідач в судове засідання не зявилась, заперечень по суті заявлених позовних вимог до суду не направила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчать повідомлення про отримання поштового відправлення (а.с.73). Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд дійшов до висновку про задоволення позову з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог з наступних підстав. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (переда\-ти майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 статті 1047 ЦК України визначено те, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який засвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 18 вересня 2013 року по справі № 6-63цс13, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Судом встановлено, що 20 серпня 2014 року [PERSON] уклала договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] передав, а відповідач прийняла грошові кошти в сумі 8\~250 доларів США. Факт укладення договору та одержання відповідачем від позивача грошових коштів підтверджується власноруч написаною відповідачем письмовою розпискою, копія якої є в матеріалах справи (а.с.4). Зі змісту розписки вбачається, що відповідач зобов'язується повернути позивачу грошову суму, отриману в борг, в строк до 20 вересня 2014 року включно. Оскільки у зазначений строк відповідач не повернула позивачу грошові кошти за вказаним договором, 07 травня 2015 року позивач направив на адресу відповідача вимогу про повернення боргу (а.с. 15,16), яка 16 травня 2015 року вручена особисто адресату (а.с. 17,18). Проте, відповідач до цього часу не виконала своїх зобов'язань з повернення суми позики. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказів своєчасного повернення боргу відповідач до суду не надала. Стаття 1049 Цивільного кодексу України передбачає прямий обов'язок позичальника повернути позику. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суми позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Виходячи зі змісту ст. ст. 524, 533 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Українське законодавство не забороняє укладати договір позики в іноземній валюті. В такому випадку виконання зобов'язань по поверненню грошових коштів також може бути виражене в іноземній валюті. Грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід в мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Станом на день розгляду справи Національний банк встановив, що курс гривні до долара США становить 2207,35 грн. за 100 доларів США. 3% річних розраховуються за формулою: сума санкції = сума заборгованості х 3% х кількість днів прострочення х : 365. Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за 276 днів, тобто за період з 21 вересня 2014 року по 23 червня 2015 року, коли сума заборгованості за договором позики становила 8250 доларів США. Отже, 3% річних = 8\~250 х 3% х 276 : 365 = 187,15 доларів США. Відповідно до частин 1-2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Зважаючи на ту обставину, що станом на 23 червня 2015 року сума боргу за договором позики становила 8\~250 доларів США та враховуючи принцип диспозитивності в цивільному судочинстві, закріплених в ст. 11 ЦПК України, суд вважає, що задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних за 276 днів, як того просить позивач, не суперечить вимогам законодавства. Загальна сума заборгованості за договором позики, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 60\~970,32 грн., з яких: 1) позика 2 575 доларів США, що за курсом НБУ станом на 30 липня 2015 року еквівалентно 56\~839,26 грн., 2) 3% річних 187,15 доларів США, що за курсом НБУ станом на 30 липня 2015 року еквівалентно 4 131,06 грн. За наведених обставин суд вважає, що позов є обґрунтованим, доведеним і підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved