Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

27 листопада 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за борговою розпискою в сумі 54400 грн. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги уточнив та просив суд стягнути з відповідача борг за борговою розпискою в сумі 6800 доларів США, оскільки кошти давав відповідачу саме у доларах США і згідно розписки відповідач повинен повернути кошти у доларах США. Відповідач та його представник у судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на те, що розписку відповідач взагалі не підписував та просили суд застосувати строк позовної давності. Заслухавши пояснення сторін, їх представників та дослідивши матеріали справи, суд знаходить підстави для задоволення позову, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до оригіналу боргової розписки від 17 листопада 2009 року, [PERSON] надав [PERSON] 6800 доларів США, які відповідач зобов'язався повернути частинами, а саме: 1800 доларів США - 17 травня 2010 року і 5000 доларів США - 17 листопада 2010 року (а/с 40). Відповідач у встановлений строк борг не повернув. Доводи відповідача про те, що підпис у борговій розписці належить не йому спростовуються висновком експерта за результатами проведення комплексної судово-почеркознавчої експертизи та судово-технічної експертизи документів, виконаної судовим експертом Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 717/718/14-24 від 01 квітня 2014 року. Так, висновком встановлено, що підпис від імені [PERSON] в розписці від 17 листопада 2009 року виконаний самим [PERSON] без попередньої технічної підготовки чи технічних засобів та без навмисної зміни свого підписного почерку (а/с 71-75). Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Згідно ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідачем не надано суду жодних доказів, які б підтверджували погашення ним заборгованості за борговою розпискою. Крім того, суд не може погодитися з доводами представника відповідача щодо пропущення позивачем строку позовної давності при зверненні до суду з даним позовом, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25.11.2013 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу повернуто позивачу для подачі до належного суду, оскільки відповідач зареєстрований на території Деснянського району м. Чернігова. Виходячи з аналізу статей 257, 264 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку, що у зв'язку із зверненням позивача до Новозаводського районного суду м. Чернігова з позовом, який в подальшому було повернуто позивачу, мало місце переривання перебігу строку позовної давності. Відповідно до положень частин 2 та 3 статті 264 Цивільного кодексу України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Враховуючи викладене, оскільки позивач не пропустив строку позовної давності для звернення до суду з позовом, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі шляхом стягнення з відповідача на користь позивача боргу згідно боргової розписки в тій валюті, в якій позивачем надавалися кошти відповідачу. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір та частково витрати на правову допомогу. У судовому засіданні приймала участь адвокат [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги від 05.11.2013 року. До матеріалів справи додано квитанцію від 20 січня 2014 року № 1 про сплату адвокату [PERSON] 1500 грн. за надані послуги згідно договору від 05.11.2013 року про надання правової допомоги. У рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 р. № 23-рп/2009 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень ст. 59 Конституції України (справа про правову допомогу), висловлена правова позиція щодо правової допомоги, згідно з якою правова допомога є багатоаспектною і включає, крім інших її видів, також представництво в судах. Вибір форми та суб'єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. У частині першій ст. 59 Конституції України не міститься обмежень стосовно кола суб'єктів надання правової допомоги та вимог щодо їх професійної підготовки, а у частині другій передбачено, що для забезпечення права на захист та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура. Такі витрати підлягають компенсації відповідно до положень ст.ст. 84, 88 ЦПК України і з врахуванням вимог Закону України «Про розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Статею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачено, що компенсація витрат на правову допомогу у відповідних розмірах здійснюється за час участі особи, яка надає правову допомогу в судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням (у випадках, передбачених ЦПК України), під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Враховуючи категорію складності справ, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу, надану адвокатом при складанні позовної заяви та участі у судовому засіданні в розмірі 946 грн., в розрахунку 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи, як це передбачено Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 533 Цивільного кодексу України визначено, що грошовий еквівалент в іноземній валюті визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, а тому у зв'язку з зростанням курсу долара суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 230 грн. 93 коп. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved