Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

28 травня 2021 року у вказаній справі ухвалено рішення, яким позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про витребування майна та відшкодування збитків залишено без задоволення. 06 липня 2021 року [PERSON] до суду подано заяву про ухвалення додаткового рішення у даній справі щодо стягнення з позивачки на користь відповідача витрат на правову допомогу. В обґрунтування заяви зазначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Оскільки у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, з позивачки на користь відповідача [PERSON] підлягають стягненню понесені ним витрати на правничу допомогу. Правничу допомогу [PERSON] під час розгляду даної справи надавала адвокатка Головашич Ю.О. на підставі договору про надання правничої допомоги від 19 жовтня 2020 року. Додатковою угодою № 1 до вказаного договору про надання правничої допомоги визначено розмір гонорару адвокатки за надання правової допомоги відповідачу під час розгляду вказаної справи, яка складається з: авансового платежу, який сплачено одразу після підписання договору, у розмірі 7000 гривень; авансового платежу до ухвалення судом рішення, у розмірі 5000 гривень; оплату участі адвоката у кожному судовому засіданні, у розмірі 500 гривень та, у разі ухвалення позитивного рішення для клієнта, додатковий гонорар (премія) у розмірі 15000 гривень, які відповідач прохає суд стягнути з позивачки на його користь. На підтвердження отримання послуг надано Акт наданих послуг від 18 травня 2021 року. Вказано, що [PERSON] вже сплачено адвокатці 12000 гривень (авансові платежі). Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 270 ЦПК України, суд не вбачає необхідності викликати сторони в судове засідання, у зв`язку з чим, згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові, інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на позивача. Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 висловив свою позицію про те, що для цілей відшкодування витрат на правову допомогу заявник може використовувати будь-який документ, який свідчить про фактичне понесення таких витрат. Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу [PERSON] у даній справі на підставі договору про надання правничої допомоги від 19 жовтня 2020 року (том 2, а. с. 27-28) надавала адвокатка Головашич Юлія Олександрівна (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДН № 5394 від 27 лютого 2019 року) (том 2, а. с. 29). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу [PERSON] надано акт наданих послуг від 18 травня 2021 року до договору про надання правничої допомоги від 19 жовтня 2020 року (том 3, а. с. 95-96) відповідно до якого адвокаткою на надання правничої допомоги клієнту у даній справі витрачено 39 годин 15 хвилин (на ознайомлення з позовною заявою та додатками до неї; надання консультацій; ознайомлення з усіма уточненими позовними заявами та їх дослідження; ознайомлення, дослідження та вивчення пов`язаних зі справою документів та судових справ інших судів; підготовка та погодження правової позиці; підготовка та написання процесуальних документів (відзив, заява про забезпечення судових витрат, заява про понесення витрат клієнтом); ознайомлення з матеріалами справи; консультування та підготовка клієнта до судового засідання; роз`яснення та надання правової оцінки клієнту заявленому позивачкою клопотання про витребування доказів та призначення експертизи; представлення інтересів відповідача в судовому засіданні 28 травня 2021 року). Також [PERSON] надано суду додаткову угоду № 1 до вказаного договору (том 3, а. с. 97), якою встановлено розмір гонорару адвоката за надання правової допомоги у сумі 27500 гривень, яка складається з: авансового платежу сплачено одразу після підписання договору, у розмірі 7000 гривень; авансового платежу до ухвалення судом рішення, у розмірі 5000 гривень; оплату участі адвоката у кожному судовому засіданні, у розмірі 500 гривень та, у разі ухвалення позитивного рішення для клієнта, додатковий гонорар (премія) у розмірі 15000 гривень. На підтвердження оплати авансових платежів адвокату у розмірі 12025 гривень 13 копійок, [PERSON] надано суду квитанцію № 1 від 19 жовтня 2020 року на суму 7000 гривень (том 2, а.с. 171) та платіжне дорученням № Р24А881665569А80092 від 18 травня 2021 року на суму 5025 гривень 13 копійок (том 3, а. с. 98-99). Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18 та від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 вказав на те, що від учасника справи вимагаються докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а не докази обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, тому достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії. Також, Верховний суду у складі Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зазначив про те, що аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при оплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа. Урахувавши наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, ВС дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 зробила висновок про законність включення «гонорару успіху» адвоката до судових витрат і наголосила на необхідності визначення сторонами розумних меж такого гонорару. ВП ВС виходила із того, що домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом і клієнтом, у межах правовідносин, між якими й може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання. Суд зазначив, що в контексті вирішення судом питання про розподіл судових витрат суд повинен оцінювати розумність витрат, їх сумірність із ціною позову та складністю справи. Також судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). З огляду на викладене, враховуючи складність справи, заявлену позивачкою ціну позову у розмірі 1956095 гривень 60 копійок, велику кількість документів у справі та необхідність їх опрацювання, а також значення даної справи для відповідача [PERSON] , з урахуванням того, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про витребування майна та відшкодування збитків, судом відмовлено, факт понесення витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі відповідачем доведено, а не співмірність цих витрат під час розгляду справи по суті позивачкою неспростована, суд доходить висновку, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. За таких обставин, суд вважає, що відповідачем документально доведений факт понесення витрат на правову допомогу у розмірі 27500 гривень, через що вказані витрати мають бути стягнуті з позивачки на користь відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved