Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

28 січня 2014 року [PERSON] звернулася до Золочівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON], в якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS]. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що будинок [ADDRESS] належить її на праві власності на підставі договору-дарування від 08.08.1983 року, у будинку також є зареєстровані її сини [PERSON] та [PERSON], невістка [PERSON] та онук [PERSON]. Проте [PERSON] за вказаною адресою не проживає з 2003 року, речей його у будинку не має, витрат на утримання будинку не несе, місце його теперішнього проживання їй невідоме. В зв'язку з чим позивач вважав, що порушуються його права як власника. В судове засідання від позивача та його представника надійшли заяви в яких вони позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити, винести заочне рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи кожного разу був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить оголошення в газеті «Слобідський Край» від 27.02.202014 року. Причини неявки відповідач суду не повідомляв, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Судом було прийнято рішення про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечував в своїй заяві до суду. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] на підставі договору дарування від 08.08.1983 року належить [PERSON], що підтверджується наданою суду копією відповідного договору дарування (а.с.8) Згідно довідки Феськівської сільської ради Золочівського району Харківської області від 21.01.2014 року за №226 [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] (а.с.7) З наданого суду акту від 14.01.2014 року, завіреного депутатом Феськівської сільської ради Золочівського району Харківської області Коверя А.К. вбачається, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 10.01.2013 року до теперішнього часу (а.с.11) При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України та ст.ст. 15, 23,405 ЦК України. Крім того основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в ст. 13 ч. 3 Конституції України, власність зобов ' язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Статтею 405 ЦК України окреслено право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом. Так члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином судом встановлено, що відповідач [PERSON], як член сім'ї власника будинку [ADDRESS], зареєстрований за вказаною адресою. Проте понад рік є відсутнім за даною адресою, житлом не цікавиться, не несе витрати на його утримання, чим порушує права власника будинку [PERSON] Доказів наявності домовленості між [PERSON] та [PERSON], стосовно відсутності останнього у будинку, суду не надано, в зв'язку з чим, в розумінні положень ч. 2 ст. 405 ЦК України суд вважає, що [PERSON] втратив право користування вказаним житлом. На підставі викладеного, та

Outcome: approved