Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

28 березня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON], який в подальшому було уточнено, а саме, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 2000 гривень щомісячно. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, що з відповідачем мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом із нею. Зазначила, що вона на даний час не працює, матеріально не забезпечена та має труднощі в утриманні двох дітей, а відповідач інших дітей немає, працює, тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання доньок. Через те, що відповідач має нерегулярний заробіток, просить стягнути з нього аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень на обох дітей. Позивач [PERSON] у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні уточнений позов визнав повністю та суду пояснив, що шлюбні стосунки у нього з позивачем не склалися, проживає окремо, їх спільні неповнолітні діти проживають із позивачем та перебувають на її утриманні. Також зазначив, що він працює і вважає можливими і достатнім сплачувати позивачу на утримання неповнолітніх доньок 2000 гривень щомісячно. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч.4 ст.174 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Статтею 60 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Шлюб між позивачем та відповідачем не було зареєстровано, вони мали фактичні шлюбні відносини з 2008 року по 2014 рік, проживали разом. Відповідно до свідоцтв про народження, серії [NUMBER], та серії [NUMBER], виданих 11.04.2008 року та 03.12.2009 року, відповідно, Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, сторони є батьками неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.7, а.с.8). Згідно з довідкою №1345 від 28.03.2016 року, виданої начальником центру обслуговування абонентів Єдиної абонентської служби, діти проживають разом з позивачем. Добровільно відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча є працездатним. Відповідач офіційно не працевлаштований, має нерегулярний мінливий заробіток. Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 Сімейного кодексу України. Згідно до ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, а також те, що відповідач визнав позов повністю, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Суд доводить до відома сторін по справі, що ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі по стягненню аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно з положеннями ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved