Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

28.05.2015 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ДП «Чернігівторф» про поновлення на роботі провідним інженером-технологом філії «Смолинський торфобрикетний завод», зобовязання керівника ДП «Чернігівторф» виплатити заробітну плату за період проходження навчання у ДП «Чернігівський експертно-технічний центр держгірпромнагляду України» та здійснення профспілкової діяльності в березні та квітні 2015 року, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди в розмірі 5 000 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що працюючи провідним інженером-технологом філії «Смолинський торфобрикетний завод» ДП «Чернігівторф» з 22.10.2014 одночасно є головою первинної профспілкової організації ДП «Чернігівторф» та головою Незалежної профспілки гірників України, у звязку з чим доволі часто займається профспілковими питаннями. Вказує, що з 01.01.2015 почав відчувати відносно себе упереджене ставлення з боку в.о. директора [PERSON] Наказом відповідача від 04.02.2015 № 4 «Про склад комісії з питань перевірки знань працівників з питань охорони праці» його було включено до складу Комісії, у звязку з чим в період з березня по квітень 2015 року він проходив навчання в ДП «Чернігівський експертно-технічний центр держгірпромнагляду України», про що було повідомлено керівника ДП «Чернігівторф». Зазначає, що 30.04.2015 прийшовши на роботу, був ознайомлений з наказом ДП «Чернігівторф» від 30.04.2015 № 30-к «Про звільнення за прогул без поважних причин» з 30.04.2015 згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України, проте з актом про відсутність на роботі він досі не ознайомлений. Вважає звільнення незаконним та таким, що суперечить п. 1 ст. 249, п. 1, 6 ст. 252 КЗпП України. Вказує, що оскільки він є головою первинної профспілкової організації ДП «Чернігівторф», то згоду на звільнення по п. 4 ст. 40 КЗпП України, повинна надати вищестояща профспілкова організація. Крім того, в день звільнення з ним не був проведений повний розрахунок у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача у судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позову з підстав зазначених у письмових запереченнях (а.с.24-26) та у доповненні до письмових заперечень (а.с.63-64). Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступник підстав. Судом встановлено, що позивач працював з 05.06.2006 по 30.04.2015 у ДП «Чернігівторф»: з 05.06.2006 по 21.10.2014 на посаді інженера-технолога, а з 22.10.2014 по 30.04.2015 на посаді провідного інженера-технолога, що підтверджується записами в трудовій книжці (а.с.3). Крім того, встановлено, що [PERSON] є головою первинної профспілкової організації ДП «Чернігівторф» та головою Чернігівського обласного обєднання Конфедерації вільних профспілок України. Наказом від 30.04.2015 № 7 [PERSON] звільнено з займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України у звязку з прогулом без поважних причин (а.с.7). Пунктом 4 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу без поважних причин. В пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі, як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки). Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до акту від 30.03.2015, складеного та підписаного [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], провідний інженер-технолог [PERSON] був відсутній на робочому місці з 08.00 год. до 16.45 год. 02-05, 10-13, 16, 20, 23, 27, 30-31 березня 2015 року (а.с.32). Відповідно до акту від 29.04.2015, складеного та підписаного [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], провідний інженер-технолог [PERSON] був відсутній на робочому місці з 08.00 год. до 16.45 год. 01-03, 06-10, 21-23, 28-29 квітня 2015 року (а.с.32). Крім того, табелі обліку відпрацьованого часу за березень, квітень 2015 року також підтверджує відсутність на робочому місці [PERSON] 02-05, 10-13, 16, 20, 23, 27, 30-31 березня 2015 року, 01-03, 06-10, 21-23, 28-29 квітня 2015 року (а.с.35-36), у звязку з чим, заробітна плата [PERSON] була нарахована за фактично відпрацьовані дні, згідно відомості розподілу заробітної плати (а.с.45) та сплачена останньому 05.05.2015 (а.с.43). В матеріалах справи відсутні достатні докази, які б обґрунтовували поважність відсутності позивача на робочому місці 02-05, 10-13, 16, 20, 23, 27, 30-31 березня 2015 року, 01-03, 06-10, 21-23, 28-29 квітня 2015 року. Самі по собі представлені позивачем посвідчення про відрядження 02.03.2015 (а.с.9), 02.04.2015 (а.с.11), 28.04.2015 (а.с.13), 21.04.2015 (а.с.15) та листи-повідомлення НПГУ (а.с.10,12,14,16) не можуть бути прийняті судом до уваги як переконливі докази, оскільки вони видавались безпосередньо самим позивачем, як головою первинної профспілкової організації ДП «Чернігівторф», та жодним чином не узгоджувались з керівництвом підприємства відповідача. Крім того, суд не бере до уваги і доводів позивача щодо перебування на навчанні в ДП «Чернігівський ЕТЦ» з 03.03.2015 по 05.03.2015, з 10.03.2015 по 13.03.2015, з 16.03.2015 по 20.03.2015, з 23.03.2015 по 27.03.2015, з 06.04.2015 по 09.04.2015, з 27.03.2015 по 30.03.2015, у звязку зі створенням комісії з перевірки знань працівників ДП «Чернігівторф», в склад якої його було включено, оскільки в склад комісії останнього було включено безпосередньо як голову первинної профспілки (а.с.30), а відсутність погодження з роботодавцем та відповідного наказу або розпорядження про направлення його на відповідне навчання, свідчать про самовільне ігнорування [PERSON] трудового законодавства та проходження ним вищезгаданого навчання, що не було на меті підприємства. Також, суд критично відноситься до пояснень позивача щодо упередженого ставлення до нього з боку в.о. директора [PERSON], оскільки представлене ним листування з Прокуратурою Чернігівської області (а.с.46), не відноситься до часу, що передував звільненню. Відповідно до ч. 1, 7, 9 ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, працівником органу внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті. Як вбачається з подання в.о. директора ДП «Чернігівторф» [PERSON] від 16.06.2015 на імя голови Незалежної профспілки гірників України [PERSON], адміністрація ДП «Чернігівторф» просить погодити звільнення [PERSON] з посади провідного інженера-технолога за п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с.59). Відповідно до листа Незалежної профспілки гірників України від 01.07.2015, відмовлено ДП «Чернігівторф» у звільненні [PERSON], у звязку з тим, що ДП «Чернігівторф» не долучило до подання належним чином завірених документів, які підтверджують факт порушення працівником трудової дисципліни та не отримавши згоди виборного органу профспілкової організації, звільнило [PERSON] з займаної посади (а.с.65). Проте, відмову Незалежної профспілки гірників України від 01.07.2015 у звільненні [PERSON], суд вважає необґрунтованою, оскільки НПГУ не позбавлена можливості самостійно витребовувати необхідні їм документи. Крім того, положення ст. 43 КЗпП України не виключають можливості отримання згоди виборного органу профспілкової організації і безпосередньо після звільнення працівника. Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] до ДП «Чернігівторф» про поновлення на роботі, зобовязання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди необхідно відмовити у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed