Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

26 серпня 2020 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить розірвати шлюб між нею, [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований Кам`янобрідським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції 20 червня 2014 року, актовий запис 141. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20 червня 2014 року у Кам`янобрідському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції, актовий запис № 141. За час спільного проживання в них народився син [PERSON] , [INFO] . Причиною звернення до суду є те, що сімейне життя між позивачем та відповідачем не склалося, у них діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. З 2015 року сторони проживають окремо, наразі їх нічого не пов`язує, вони не ведуть спільне господарство. Стосунки між сторонами розладилися, зникли взаєморозуміння та взаємоповага. Кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично їх сім`я припинила своє існування. Перебування позивача у шлюбі суперечить її інтересам та інтересам дитини. Наразі збереження їх сім`ї та примирення неможливо. Ухвалою судді від 22 вересня 2020 року, після виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі, та призначено судовий розгляд справи на 21 жовтня 2020 року. Ухвалою суду від 21 жовтня 2020 року судовий розгляд справи відкладено на 12 листопада 2020 року на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України. 12 листопада 2020 року цивільну справу було знято з розгляду та призначено судове засідання на 27 листопада 2020 року. В призначене судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, до суду подала заяву в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Відзив на позов відповідач до суду не направив. Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України заяву про продовження строку, встановленого судом для подання відзиву, в зв`язку з неможливістю вчинення цієї процесуальної дії у визначений строк, зумовленої обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, [PERSON] не надав. Заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надійшла. За наявності умов, передбачених ст. ст. 280-282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду 27 листопада 2020 року, суд ухвалив заочне рішення у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого 20 червня 2014 року Кам`янобрідським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції, копія якого долучена до справи, [PERSON] та [PERSON] 20 червня 2014 року зареєстрували шлюб у Кам`янобрідському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції, про що був здійснений актовий запис № 141. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] . Під час шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач, мати - позивач, що підтверджується копією свідоцтва про народження, яка долучена до матеріалів справи. Як вбачається зі змісту позовної заяви, причиною звернення до суду з даною позовною заявою стало те, що подружнє життя між сторонами не склалося через різні погляди на шлюб та сім`ю. З 2015 року сторони припинили шлюбні відносини, перестали вести спільне господарство. Через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, подальше сумісне життя і збереження сім`ї є неможливим. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача і відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається з заяви, дитина після розірвання шлюбу залишається проживати разом з позивачем. У відповідності до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В заяві позивач зазначила, що після розірвання шлюбу вона бажає залишити прізвище [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір в сумі 840,80 гривень. Позивач в поданій до суду заяві просила не стягувати з відповідача на її користь судові витрати по оплаті судового збору. За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову, з відповідача на користь позивача не стягується. На підставі викладеного,

Outcome: approved