Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

28.10.2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просив: визнати житловий будинок, що розташований на земельній ділянці розміром 1200 кв.м., за адресою: [ADDRESS], спільним майном подружжя; визнати, що [PERSON] та [PERSON] належать ідеальні частки у розмірі по 1/2 частині кожному у житловому будинку, що розташований на земельній ділянці розміром 1200 кв.м., за адресою: [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 1200 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Крім цього, позивач просив стягнути з відповідача понесені судові витрати. В якості обґрунтування позовних вимог зазначено, що за період спільного проживання сторони перебуваючи у зареєстрованому шлюбі придбали незавершений будівництвом житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Однак, відносини між сторонами погіршились, спільне життя не склалось, шлюбні відносини припинено та розірвано шлюб, проте взаємної згоди щодо поділу спільного сумісного майна сторони дійти не можуть, а тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, та просила задовольнити їх з підстав вказаних у позові. Також, надала до суду заяву згідно якої позивач просить суд, захистити його порушене право на поділ майна подружжя, застосовуючи найбільш ефективний спосіб захисту, а саме: або задовольнивши вимоги зазначені в позовній заяві; або шляхом поділу вартості 68,87% спірного житлового будинку (що дорівнює вартості 49% готовності незавершеного будівництвом житлового будинку), яка відповідно висновку судової оціночно-будівельної експертизи від 24.05.2016 року становить 545751 грн., тобто по 272875,50 грн. на кожного з подружжя. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] заперечували проти задоволення позовних вимог, які є безпідставними та необґрунтованими, оскільки їх не доведено належними та допустимими доказами. Також, заперечили проти прийняття заяви позивача, оскільки позивачем фактично змінено предмет і підстави позову, що не можливо на даній стадії процесу. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.08.1990 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER], яке видано відділом РАЦС Кіровоградського міськвиконкому, актовий запис № 889. Згідно договору купівлі-продажу від 16.06.2005 року, який посвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу Панасюк Л.С. та зареєстровано за №1800, [PERSON] передав за плату у власність [PERSON] незавершений будівництвом житловий будинок з надвірними спорудами, відсоток забудови становив 41%, що розташований за адресою: [ADDRESS], який розташований на земельній ділянці розміром 1200 кв.м. Продаж нерухомого майна за домовленістю сторін вчинено за 36865,00 грн., які повністю отримані [PERSON] від [PERSON] Вартість незавершеного будівництвом житлового будинку, становить - 54033,00 грн. Пунктом 9 вказаного договору передбачено, що право власності на незавершений будівництвом житловий будинок покупець набуває після завершення будівництва, прийняття його до експлуатації та державної реєстрації. На підставі рішення Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області від 10.06.2009 року [PERSON] приватизувала земельну ділянку площею 0,12 га, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08.02.2010 року, яке 19.02.2010 року набрало законної сили, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 25.08.1990 року відділом РАЦС Кіровоградського міськвиконкому, актовий запис № 889. Після розірвання шлюбу відповідачем завершено будівництво житлового будинку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується наданими відповідачем суду матеріалами щодо проведення будівельних робіт та закупівлі матеріалів. Згідно висновку №1-157 та довідки №02 від 11.03.2010 року, які видано ОКП «Кіровоградське ООБТІ», обстеженням незакінченого будівництва за адресою: [ADDRESS], встановлено, що відсоток готовності об'єкта незавершеного будівництва, станом на 11.03.2010 року, складав 49%. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 01.12.2010 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1200 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], та призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок, який 08.05.2013 року виготовлено ОКП «Кіровоградське ООБТІ» на замовлення [PERSON] свідчить, що проведено інвентаризацію та встановлено технічні характеристики будинку, господарських будівель та споруд, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Свідоцтво про право власності на нерухоме майно за індексним номером 6365345 від 17.07.2013 року свідчить, що право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], було зареєстровано за [PERSON]. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28.04.2012 року позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, задоволено частково, яким в порядку поділу незавершеного будівництвом житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], що є об'єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]: визнати право власності [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частини незавершеного будівництвом житлового будинку з надвірними спорудами за вказаною адресою; визнано право власності [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частини автомобіля FIAT Doblo Panorama, реєстраційний номер [NUMBER]. Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 20.06.2012 року рішення Кіровського районного суду м. Кіровоград від 28.04.2012 року в частині визнання права власності в порядку поділу майна подружжя на незавершений будівництвом житловий будинок та автомобіль та в частині розподілу судових витрат, скасовано і ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.07.2013 року відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Служба у справах дітей Кіровоградської міської ради, про поділ спільної часткової власності. Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24.12.2013 року залишено без задоволення позов [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя. Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 03.04.2014 року скасовано рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24.12.2013 року та ухвалено нове рішення, яким в порядку поділу спільного майна подружжя: визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частину будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], з належною частиною надвірних будівель; визнано за [PERSON] право власності на 3/4 частини спірного будинку, з належною частиною надвірних будівель. Ухвалою Вищого спецiалiзованого суд України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 19.11.2014 року рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 03.04.2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 18.02.2015 року скасовано рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24.12.2013 року та ухвалено нове рішення, яким в порядку поділу спільного майна подружжя: визнано за [PERSON] право власності на 49/200 частини будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS]; у власності [PERSON] залишено 151/200 частини спірного будинку з господарськими будівлями; визнано за [PERSON] право власності на 49/200 частини земельної ділянки, що розташований за адресою: [ADDRESS]; у власності [PERSON] залишено 151/200 частини вказаної земельної ділянки. Ухвалою Вищого спецiалiзованого суд України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 01.07.2015 року рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 18.02.2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Згідно висновку судової оціночно-будівельної експертизи №1980, 1981 від 24.05.2016 року дійсна (ринкова) вартість домоволодіння за адресою: [ADDRESS], станом на лютий 2010 року становила 406700,00 грн. Станом на жовтень 2013 року домоволодіння з незавершеним будівництвом житловим будинком з допоміжними господарськими будівлями та спорудами за вказаною адресою, дійсна (ринкова) вартість становила би 545751,00 грн. Дійсна (ринкова) вартість зазначеного домоволодіння станом на жовтень 2013 року становила 792391,00. Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 28.07.2016 року залишено без змін рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24.12.2013 року. Ухвалою Вищого спецiалiзованого суд України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 08.11.2017 року рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24.12.2013 року та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 28.07.2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек і Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта №112623500 від 02.02.2018 року свідчить, що за параметрами запиту: «[PERSON], РНОКПП: [NUMBER]» право власності, інші речові права, іпотеки та обтяження, відсутні. Згідно договору дарування від 08.11.2016 року, який посвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Буліч Н.В. та зареєстровано за №714, [PERSON], подарувала (передала у власність безоплатно), а [PERSON], в особі представника, прийняла у дар житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Предмет договору розташований на земельній ділянці площею 0,1155 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №72568729 від 08.11.2016 року. Статтями 12, 13, 81, 89 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно п.1 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 статтею 62 СК України передбачено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як передбачено ч.1 ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.2 ст.372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до вимог ч.1 чт.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктами 22, 23 та 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року роз'яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.ч.4, 5 ст.71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Наведені вище докази, що надані сторонами, свідчать, що на час розірвання шлюбу між сторонами будівництво за адресою: [ADDRESS], не було завершено, тобто спірний будинок, на той момент, ще не існував. Житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS], створений [PERSON], будівництво якого вона завершувала власними зусиллями, без допомоги позивача, а також ввела нерухомість в експлуатацію, після розірвання шлюбних відносин з позивачем, а тому спірний будинок не є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до вимог ст.58 ч.1 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно частин 1 та 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Законом України «Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об'єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11.01.2011 року №2913-VI , який набрав чинності 08.02.2011 року, ст.61 СК України доповнено частиною 5, якою передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Відповідно до положень ст.ст.81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Таким чином, одержана [PERSON] у власність, шляхом приватизації, земельна ділянка є її особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позов необхідно залишити без задоволення у зв'язку із наведеними вище обставинами. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.3 та ч.4 ст.49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п'ять днів до початку першого судового засідання у справі. У разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстав позову не допускаються, крім випадків, визначених цією статтею. Зміна предмета або підстав позову при новому розгляді справи допускається в строки, встановлені частиною третьою цієї статті, лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв'язку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання, або, якщо справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, - після початку першого судового засідання при первісному розгляді справи. Враховуючи вищезазначені норми законодавства, суд приходить до висновку, що заява позивача про захист його порушеного права на поділ майна подружжя, застосовуючи найбільш ефективний спосіб захисту, а саме: шляхом поділу вартості 68,87% спірного житлового будинку (що дорівнює вартості 49% готовності незавершеного будівництвом житлового будинку), яка відповідно висновку судової оціночно-будівельної експертизи від 24.05.2016 року становить 545751 грн., тобто по 272875,50 грн. на кожного з подружжя, не підлягає задоволенню, оскільки цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя, перебуває на новому розгляді суду першої інстанції, а тому зміна предмета, підстав позову не допускаються на даній стадії процесу.

Outcome: dismissed