Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

28 жовтня 2016 року до суду звернулася [PERSON] з заявою про встановлення факту смерті її сина [PERSON], який помер 26.08.2016 року в м.Донецьк. Посилалася на те, що державні органи на території України не визнають документів наданих органами [PERSON] народної республіки, де здійснюють свої повноваження. Зазначила, що встановлення факту смерті їй необхідно для отримання свідоцтва про смерть та оформлення спадщини. В судове засідання заявник [PERSON] та її адвокат [PERSON] не зявилися, попередньо надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, просять заяву задовольнити в повному обсязі. Зацікавлена особа Київський районний в м.Полтаві відділ ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області в судове засідання свого представника не направив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися, про причини неявки суд не повідомили. За наявності у справі достатніх доказів, суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності сторін, що не зявилися в судове засідання. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 26 серпня 2016 року помер від вогнепального наскрізного кульового поранення голови у місті [PERSON] [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою №2588 про причину смерті від 29.08.2016 року (а.с.6) та свідоцтвом про смерть [PERSON] народної республіки від 01 вересня 2016 року (а.с.7). [PERSON], є матірю померлого [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.5). Крім того, судом встановлено, що [PERSON]на даний час проживає за адресою: [INFO], що підтверджено довідкою від 16.09.2015 року №1601002648. Звернулася із заявою до Шевченківського районного у м. Полтаві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного Територіального управління юстиції у Полтавській області (а.с.9). 20.10.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного Територіального управління юстиції у Полтавській області Шевченківської районного у м. Полтаві відмовлено [PERSON] в державній реєстрації смерті [PERSON], оскільки нею предявлено документ, виданий па території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Також судом встановлено, що встановлення факту смерті [PERSON] необхідне для державної реєстрації смерті, отримання свідоцтва про смерть та оформлення спадщини. Так, згідно з розпорядження з Кабінету Міністрів України №1085-р від 07 листопада 2014 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» м. Донецьк відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бузи встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 257-1 передбачено, що заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлої або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Згідно з ч.2 ст.259 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦГІК України) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобовязаний обгрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до п. 1 Постанова Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл [PERSON] та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села [PERSON] та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах [PERSON] та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків танайманців з території України та відновлення я повного контролю України за державним кордоном України. Згідно з ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян га правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Статтею 17 ч.І Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. За положеннями ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Оскільки в матеріалах справи містяться належні та допустимі докази того, що [PERSON], помер 02.03.1987 року у м. Донецьк, суд вважає доведеним факт його смерті.

Outcome: approved