Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

27.01.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В позовній заяві [PERSON] просить суд стягнути на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], а також просить суд стягнути на її користь аліменти з відповідача за минулий трьохрічний час починаючи з 26.01.2012 року. На обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначила, що сторони перебували в шлюбі з 15.11.2008р . по 11.04.2014р.. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO]. Відповідач проживає у с. Концеба Савранського району, а позивач в свою чергу проживає в с. Пужайкове Балтського району. Дитина проживає з позивачем. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, не бере участі в її вихованні. З урахуванням зазначеного та відсутності зі сторони відповідача заінтересованості у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, позивач [PERSON] звернулась до суду з вимогою про стягнення аліментів на утримання дитини. Крім того позивач вказує на те, що на протязі останніх трьох років з часу припинення шлюбних відносин (січень місяць 2012 року) відповідач не надавав коштів на утримання дитини, на багаторазові звернення [PERSON] про надання такої допомоги, позивач отримувала обіцянки відповідача надавати допомогу. З урахуванням чого просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини за останні три роки. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні наполягали на задоволенні позову в повному обсязі, вказавши, що відповідач мав можливість надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини та має її на даний час. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні частково визнала позовні вимоги, вказавши, що її довіритель не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини в частці від доходу (заробітку). Заперечення щодо стягнення аліментів за попередній термін представник відповідача обгрунтовувала тим, що позивач вперше звернулась з позовом про стягнення аліментів, а тому не мають місце факти ухилення відповідача від сплати аліментів у зазначений період. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Вивчивши матеріали справи, оцінивши думки та доводи сторін, дані безпосередньо під час судового розгляду, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Судом встановлено. Дитина народилася в зареєстрованому шлюбі, в якому сторони перебували до 11.04.2014р. (а. с. 5). Відповідач записаний батьком в свідоцтві про народження дитини (а. с. 3). Син [PERSON], [INFO], знаходиться на утриманні позивача. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини надає не регулярно, погоджується на сплату аліментів за рішенням суду. Також суд сприймає прохання відповідача про стягнення з нього аліментів в частці від доходу (заробітку), як визнання наявності такого заробітку (доходу) з якого будуть стягуватися аліменти. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Разом з тим, ч. 2 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.. Однак позивач та її представник не довели, тобто не надали доказів про вжиття передбачених законом заходів щодо одержання аліментів і умисного, протиправного ухилення відповідача від їх сплати за минулий час. Таким чином суд дійшов висновку про те, що право позивача на стягнення аліментів з відповідача виникає з часу подачі позову до суду. Ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтверджені судові витрати; якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивачка звільнення від сплати судового збору відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а тому з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 243,60грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial