overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

28 лютого 2018 року [PERSON] (далі - позивач), звернувшись до суду з позовом, просить стягнути з [PERSON] (далі - відповідач) на свою користь аліменти на утримання сина: [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебуває у шлюбі, який зареєстровано 11 жовтня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Богуславського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 116. Від даного шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], але спільне життя з відповідачем не склалося. Відповідач проживає з іншою жінкою з початку 2018 року, залишивши сімю. На даний час син проживає разом із нею та перебуває на її повному утриманні. Відповідач працює, отримує заробітну плату, а тому має можливість сплачувати аліменти. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, але звернулася до суду із заявою, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує і просить розглянути справу без її участі (а.с.12). Відповідач, у встановлений судом строк, відзиву на позовну заяву не надав, однак направив до суду заяву про визнання заявлених позовних вимог в повному обсязі та просив розглянути справу без його участі (а.с. 13). Зважаючи на те, що сторони по справі не зявились в судове засідання, але звернулись до суду із заявами про те, щоб розгляд справи відбувався без їх участі та без фіксування судового процесу звукозаписувальними засобами, суд у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Згідно абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши та оцінивши докази надані сторонами по справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

28 лютого 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного між ним та відповідачем [PERSON], 19 жовтня 2002 року у Мукачівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області. Позовні вимоги мотивує тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося, між ними часто виникають непорозуміння і конфлікти, вони стали чужими людьми, зникло почуття любові. Примирення між ними та збереження сім'ї є неможливим, на протязі восьми років проживають окремо, а тому шлюб існує тільки формально. Від даного шлюбу мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не зявилися. Від них на адресу суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності, де зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять суд позов задовільнити, щодо винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про день та час слухання справи судом повідомлялася належним чином, однак причину неявки суду не повідомила, будь-яких клопотань, заперечень суду не надавала. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, враховуючи відсутність відзиву відповідача, беручи до уваги, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив на підставі\~ст. 280 ЦПК України\~розглянути справу заочно та, згідно зі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, не здійснювати фіксацію процесу звукозаписувальними технічними засобами. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до переконання, про задоволення позову на підставі наступного. За ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до вимог ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб гарантується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 19 жовтня 2002 року у Мукачівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис № 556 (свідоцтво про шлюб серії І-ФМ № 172443, а.с.5). Шлюб між ними носить формальний характер, шлюбні стосунки не підтримують, більше восьми років проживають окремо. Отже, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 28 лютого 2018 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовною заявою до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30 грудня 1986 року, між ним та відповідачкою укладено шлюб, який зареєстрований Ясинуватським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецької області, за актовим записом №400. Від цього шлюбу малолітніх та неповнолітніх дітей немає. Зазначає, що протягом 2017 року сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин з травня 2017 року. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сімю. Відповідачка постійно нехтує сімейними цінностями, з її ініціативи між ними постійно виникають сварки, що кожен раз спричиняє йому душевні страждання. Відповідачка не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у нього, вона не здатна підтримувати нормальну моральну атмосферу в сімї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено. Переконаний, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Розірвати шлюб через відділ державної реєстрації актів цивільного стану немає змоги так як відповідачка відмовляється з незрозумілих для нього підстав. Спору про поділ майна, що є спільною власністю на даний час немає. Ухвалою судді від 12 березня 2018 року відкрито загальне провадження у даній справі та призначено до розгляду. Ухвалою суду від 29 березня 2018 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечував проти постановлення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не зявилась, відомостей про поважність причини неявки суду не надала, у звязку з чим суд вважає можливим розглянути справу у її відсутності в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебувають у шлюбі з 30 грудня 1986 року, який зареєстрований Ясинуватським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецької області, за актовим записом №400, що підтверджується свідоцтвом серії IV-НО №499181 (а.с.5). Неповнолітніх дітей від шлюбу у сторін немає. Причиною розірвання шлюбу є непорозуміння, різні погляди на життя, несумісність характерів, що призвело до розпаду сімї. На примирення позивач не згідний, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить його інтересам, в звязку з чим шлюб належить розірвати. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

28 лютого 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому з урахуванням уточнень від 05 квітня 2018 року просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. [PERSON] мотивовано тим, що відповідач є батьком їх неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачем. Між сторонами не було досягнуто згоди стосовно порядку та розмірів сплати аліментів. В судове засідання позивач та відповідач не зявились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримав в повному обсязі, відповідач визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні у позивача. Згоди щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини сторони в досудовому порядку не дійшли. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

28 лютого 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, посилаючись на те, що вона знаходиться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 01 липня 2014 року. Відповідач є батьком їх неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні у позивача. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дружини не надає. Доходів позивача в теперішній час не достатньо для свого самостійного утримання. Тому позивач, з урахуванням уточнень від 05 квітня 2018 року, просить суд стягнути з відповідача на її утримання аліменти у розмірі 1/7 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трирічного віку. В судове засідання позивач та відповідач не зявились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримав в повному обсязі, відповідач визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач є батьками малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні у позивача. Матеріальну допомогу на утримання дружини, яка здійснює догляд за малолітньою дитиною та не працює [PERSON] не надає. Доходів позивача в теперішній час не достатньо для свого самостійного утримання, оскільки позивач на даний час не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трьох років. Позивач інших доходів не має. Відповідач є працездатним. У відповідності до ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Суд, дослідивши письмові докази по справі, виходячи з принципу справедливості, добросовісності та розумності вважає, можливим позовні вимоги задовольнити. У відповідності до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

28 лютого 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі та вони мають неповнолітніх дітей. Діти проживають з матірю і знаходиться на її утриманні, оскільки матеріальну допомогу на їх утримання відповідач в добровільному порядку не надає. Згідно положень ст.ст. 19,274 ЦПК України дана справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, на підставі матеріалів, які містяться в матеріалах справи. Дослідивши надані докази, суд встановив таке. Відповідно до Свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до Довідки з Новобузького РДА Соціального захисту населення від 22.01.2018 року вбачається, що [PERSON] за період з 01.08.2017 роу по 01.01.2018 року отримала соціальну допомогу, яка надається при народженні дитини, в розмірі 5160 грн. Відповідно до Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів на утримання податків відомостей про доходи [PERSON] за період з 01.04.2017 по 30.09.2017 року немає. Відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.ст.\~182,\~183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей тощо. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.\~\~ Оцінюючи надані докази та враховуючи, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дітей, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, а саме необхідно стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожного з дітей щомісячно, починаючи з 28 лютого 2018 року до досягнення [PERSON] повноліття, а потім на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення [PERSON] повноліття Розмір аліментів визначений судом з урахуванням матеріального становища сторін і не суперечить інтересам дітей. Відповідно до 141 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

28 лютого 2018 року [PERSON] звернулася в суд із заявою, в якій просить суд постановити рішення, яким встановити факт, що трудова книжка видана Львівською міською фабрикою індпошиву та ремонту одягу 01.11.1977 року серії [NUMBER] на прізвище [PERSON] належить [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх вимог зазначає про те, що вона в 1977 році була прийнята на роботу швеї на Львівську міську фабрику індпошиву та ремонту одягу, про що зроблено відповідний запис в трудовій книжці виданій їй 01.11.1977 року за номером [NUMBER]. В трудовій книжці помилково було записано російською мовою її прізвище [PERSON] по батькові [PERSON], тоді як в паспорті серії [NUMBER] виданого Шевченківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області від 10.09.1998 року вказано прізвище [PERSON] по батькові [PERSON], [INFO], а тому їй було відмовлено у виправленні допущеної помилки прізвища та по батькові в трудовій книжці. Таким чином, розбіжності в прізвищі та по батькові в правовстановлюючому документі унеможливлює їй оформити пенсію. Тому вона змушена звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В судове засідання, яке було призначено на 19 березня 2018 року о 10.30 год., заявник [PERSON] заяву підтримала, просила її задовольнити. Представник Головного управління Пенсійного фонду України Управління обслуговування громадян [PERSON] відділу обслуговування громадян у м. Львові (сервісний центр) в судове засідання, яке було призначено на 19 березня 2018 року о 10.30 год., не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. З паспорту громадянина України [PERSON] вбачається, що її прізвище транслітеровано як «[PERSON]». В трудовій книжці [PERSON] її прізвище зазначено «[PERSON]. Таким чином, як вбачається із вищенаведеного прізвище в трудовій книжці виданій їй 01.11.1977 року за номером [NUMBER], зазначене як ««[PERSON] не співпадає із прізвищем у паспорті громадянина України серії [NUMBER] виданого Шевченківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області від 10.09.1998 року, яке зазначене як «[PERSON]» (українською мовою «[PERSON]»). Відповідно до п.5 ч.2. ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] є підставною та її слід задовольнити та встановити факт, що має юридичне значення, а саме трудова книжка видана Львівською міською фабрикою індпошиву та ремонту одягу 01.11.1977 року серії [NUMBER] на прізвище [PERSON], [INFO], належить [PERSON], [INFO].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

28 лютого 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого виконавчим комітетом Наркевицької селищної ради Волочиського району Хмельницької області 10 грудня 2002 року, актовий запис № 18, посилаючись на те, що збереження сім'ї неможливе у зв'язку з втратою між ними почуття любові та взаємоповаги, відповідач зловживає спиртними напоями, у зв'язку з чим шлюбні відносини припиненні з липня 2010 року. Від даного шлюбу є неповнолітня дитина син [PERSON], [INFO]. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, у разі неявки відповідача не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, просить суд не надавати їм з відповідачем строк для примирення, оскільки вони спільно не проживають 8 років і тому примирення неможливе. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив. Тому, згідно вимог ст. 280 ЦПК України за письмовою згодою позивача суд проводить заочний розгляд справи. Дослідивши надані докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого є неповнолітній син [PERSON], [INFO]. Сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть. Дані обставини підтверджуються даними паспорта позивачки, свідоцтвом про шлюб, свідоцтвом про народження, довідкою про склад сім'ї позивачки і не оспорюються сторонами. За таких обставин по справі суд приходить до висновку, що сімя сторін розпалась, їх подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе та суперечить їх інтересам. Судовий збір відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

28 лютого 2018 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 09 грудня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області, за актовим записом №350. Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що 09 грудня 2005 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. На даний час сторони разом не проживають, їх шлюб носить формальний характер, зберігати його позивач наміру не має. Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 07 травня 2018 року сторонам було надано строк на примирення тривалістю 3 місяці. Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 09 серпня 2018 року поновлено провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 20 серпня 2018 року. В судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Після розірвання шлюбу бажає залишити шлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву з проханням розглядати справу без його участі, позов визнає. Дослідивши докази в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 09 грудня 2005 року в відділі реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області, за актовим записом №350. Після укладення шлюбу чоловікові та дружині присвоєні прізвища «Коженков» та «[PERSON]» відповідно /а.с. 30/. Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] /а.с. 6/. [PERSON] та [PERSON] на даний час разом не проживають. Шлюб носить формальний характер, спільне проживання і збереження сім'ї неможливо. Наданий судом строк на примирення позитивних наслідків не мав. В силу ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що має істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України позивач [PERSON] бажає залишити прізвище, яке вона отримала під час державної реєстрації шлюбу. Тому суд вважає, що вимоги позивача правомірні, а визнання позову відповідачем не суперечить закону. Приписами ч.1 ст.142 ЦПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За таких обставин на користь позивача підлягає стягненню 50 відсотків судового збору в сумі 352,40 грн. (704,80:2=352,40) з відповідача, а 50 відсотків судового збору в сумі 352,40 грн. - з державного бюджету.

Outcome: approved