Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

28 жовтня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом. В позовній заяві позивач вказує, що сторони перебувають в шлюбі та від шлюбу мають дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем і знаходяться на його утриманні та вихованні. Позивач зазначає, що добровільно матеріальну допомогу на утримання їх спільних дітей відповідач не надає, тому просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1500 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття, та доньку - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Позивач та його представник в судове засідання не з`явився, подали до суду заяву, якою просили розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримують, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач в підготовчі судові засідання 23.11.2020 року та 14.12.2020 року не з`явилася. В судове засідання 12.01.2020 року та 01.02.2021 року також не з`явилася. Про розгляд справи повідомлялася належним чином. Відзив до суду не направляла. Будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. В рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» Суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. За вищевикладених обставин суд, з урахуванням строків розгляду справи, часу знаходження справи у провадженні суду, поведінки відповідача та виконання ним свого обов`язку щодо явки в судове засідання, відсутності заяви про розгляд справи за його відсутності, вважає за можливе зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що з 31 травня 2013 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с.5). Від шлюбу сторони мають дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , що стверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.6) та [PERSON] , [INFO] , що стверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.7), які проживають з позивачем і знаходяться на його утриманні та вихованні, що стверджено довідкою про склад сім`ї, яка видана 16 вересня 2020 року виконавчим комітетом Володарської селищної ради Володарського району Київської області (а.с.9). Даючи оцінку дослідженим в судовому засіданні письмовим доказам, що містяться в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позовну заяву слід задовольнити, виходячи із тих міркувань, що непорушним конституційним правом неповнолітньої дитини є право на утримання батьками до досягнення нею повноліття. Так, статтею 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Крім того, такий обов`язок передбачено i в ст. 180 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із припиненням шлюбу між батьками та спільного проживання з дитиною. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватись, як аліменти на дитину, відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України визначається судом, але розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин у відповідності до ч. 2 ст. 182 цього Кодексу не може бути менший ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини , що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача та за наявними матеріалами визначає стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно із ч. 1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи наведені вище обставини, оскільки відповідач офіційно не працює, а тому з неї на користь позивача на утримання дітей належить стягувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі - 1500 грн, щомісячно, починаючи з часу пред`явлення позовної заяви до суду, до досягнення дітьми повноліття.Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають до задоволення. У відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає стягнути з відповідача судовий збір у сумі 840,80 гривень.

Outcome: approved