Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

27.08.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що на виконання договору №ODХRRX02460001 від 24.09..2007 року [PERSON] 24.09.2007 року отримав кредит у розмірі 2 124, 00 грн. за користування яким зобов»язався сплачувати відсотки у розмірі 2,00 % на рік на суму залишку заборгованості. Договором між банком та позичальником є підписана [PERSON] заява разом із умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», за умовами якої погашення заборгованості мало здійснюватися щомісяця, яка складається з із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат. Свої зобов»язання за договором про повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами відповідач не виконує у зв»язку з чим станом на 30.04.2013 року має заборгованість у розмірі 39 331, 11 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом у розмірі - 2 117,90 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі - 9 476,02 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі - 1 835,04 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором у розмірі - 23 553, 05 грн., а також штрафів (фіксована частина) - 500, 00 грн. і штрафу (процентна складова) - 1 849,10 грн. З підстав невиконання позичальником умов кредитного договору у частині повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором, а також штрафні санкції з підстав невиконання зобов»язань за кредитним договором, що складає суму 39 331, 11 грн., а також судові витрати за розгляд справи судом у розмірі 393, 31 грн. по сплаті судового збору. У судовому засіданні 17.07.2014 року сторони відсутні. Представник позивача звернулася до суду з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, зазначила, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач та його представник просили справу розглядати за їх відсутності, направили на адресу суду письмові заперечення та заяву про застосування строків позовної давності. У своїх письмових запереченнях представник відповідача зазначив, що проти задоволення позову заперечує у повному обсязі, оскільки, по-перше, заява про отримання кредиту [PERSON] є лише його наміром укласти договір кредиту з ПАТ КБ «ПриватБанк», тому не може братися судом до уваги як доказ, по-друге, форма договору кредиту чітко передбачена законодавством України, у даному випадку не було дотримано юридично правильної форми укладення договору кредиту, тому він є нікчемним, по-третє, забезпечення виконання зобов»язань є спеціальними мірами майнового характеру, які стимулюють належне виконання зобов»язання боржником шляхом встановлення додаткових гарантій задоволення вимог кредитора, а тому за своєю юридичною силою не можуть існувати окремо від основного зобов»язання, також їх розмір не може перевищувати розмір основної суми боргу. Також зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки він закінчився 24.09.2011 року, а до вимог щодо штрафних санкцій строк позовної давності становить взагалі один рік. До того ж [PERSON] не перераховувалися грошові кошти у розмірі 6 000, 10 грн. на банківські реквізити, що вказані у наданому суду банком меморіальному ордері від 15.09.2010 року. Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.09.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, що підтверджується заявою позичальника №ODХRRX02460001 (а.с.6-15). Відповідно до умов зазначеного вище кредитного договору кредитор зобов»язався надати позичальнику кредит у розмірі 2 124, 00 грн. строком на дванадцять місяців, а саме з 24.09.2007 року по 24.09.2008 року включно , з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 2,00% на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 78,48 грн. та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 364,00 грн. в обмін на зобов»язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії. Погашення заборгованості здійснювати щомісячно, в період сплати за який приймається період з 21 по 25 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти в сумі 188,11 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно умов договору. На виконання умов зазначеного договору кредитором було надано позичальнику кредит у сумі 2 124, 00 грн. та відкрито рахунок для зарахування коштів спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам. Рішенням загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року тип Банку з Закритого акціонерного товариства змінено на публічне акціонерне товариство, у зв»язку зі зміною типу банку, змінено його найменування з ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПриватБанк», останнє є правонаступником усіх прав та зобов»язань ЗАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до статей 1049,1050,1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Зобов»язання згідно статті 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства. За правилами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом. Звертаючись в суд з позовом, позивач стверджує про невиконання відповідачем зобов»язань за кредитним договором у частині, що стосується щомісячного погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами. За проведеним позивачем розрахунком заборгованості [PERSON], останній станом на 30.04.2013 року має заборгованість у розмірі 39 331, 11 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом у розмірі - 2 117,90 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі - 9 476,02 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі - 1 835,04 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором у розмірі - 23 553, 05 грн., а також штрафів (фіксована частина) - 500, 00 грн. і штрафу (процентна складова) - 1 849,10 грн. За даними матеріалів справи, зазначені позивачем обставини, як підстави для позову знайшли своє підтвердження, однак не можуть бути задоволені судом у повному обсязі з наступних підстав. Заперечуючи проти позову, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що позивач пропустив строки позовної давності щодо основної вимоги про стягнення боргу і щодо стягнення штрафних санкцій, які позивач просить застосувати у зв»язку з порушенням відповідачем строків виконання зобов»язань. Відповідно до ст.. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а правилами ст. 267 цього Кодексу визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. За правилом ст.. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу,пені). Відповідно до ст.. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов»язано його початок. За загальним правилом, визначеним частиною першою статті 261 ЦК України, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, у разі неможливості виконання позичальником зобов»язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зуі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Суд не може прийняти до уваги заперечення представника позивача, про дотримання останнім строків звернення в суд з позовом з огляду на те, що відповідачем було вчинено виконання зобов»язань за кредитним договором 15.09.2010 року внесенням платежу у розмірі 06,10 грн.. Зазначене позивачем виконання зобов»язань за кредитним договором відповідача [PERSON] у сумі 06,10 грн. на погашення боргу не визнається останні. Крім того, суд приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що наданий позивачем меморіальний ордер за формою та змістом не відповідає вимогам Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ №254 від 18.06.2003 року, оскільки не містить заповнення у графі «підпис та штамп банку, а також даних про особу, яка приймала участь у здійсненні такої банківської операції. Суд також приймає до уваги, що, звертаючись в суд з позовом, та при умові наявності клопотання противної сторони про застосування строків позовної давності, позивач не надав суду виписку про надходження на рахунок відповідача грошових коштів на виконання умов договору. Наразі, суд приходить до висновку, що звертаючись 27.08.2013 року в суд з позовом до відповідача [PERSON] з підстав невиконання останнім зобов»язань за кредитним договором, який було укладено 24.09.2007 року на строк до 24.09.2008 року позивач пропустив строки позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні, заявлених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed