Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

27.07.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Азовзагальмаш» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, в обґрунтування якого вказала, що вона з 30.09.2010 року перебувала у трудових відносинах із відповідачем. 22.12.2014 року її було звільнено за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. 15.07.2015 року підприємством було здійснено повний розрахунок з позивачкою на суму заборгованості з виплати заробітної плати та компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати. На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 23.12.2014 року по 14.07.2015 року включно, у розмірі 8568,84 грн. Представник позивачки до судового засідання не зявився надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заперечення, в якому позов визнав в частині визначення розмірі середньоденної заробітної плати, іншу частину позовних вимог відповідач не визнав та просив відмовити в задоволенні посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. У зв'язку з чим, суд ухвалив розглядати справу в порядку ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 30.09.2010 року року була прийнята на роботу до ПАТ «Азовзагальмаш». 22.12.2014 року звільнена з вказаного підприємства за власним бажанням, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці. Як вбачається з заперечення ПАТ «Азовзагальмаш» та наданої довідки від 10.08.2015 року заборгованість з виплати заробітної плати у підприємства перед позивачкою відсутня. Згідно виписки з карткового рахунку позивачки [PERSON] остаточний розрахунок з виплати заборгованої заробітної плати підприємством було здійснено 14.07.2015 року. Частиною 2 ст.233 КЗпП України передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем [PERSON] була виплачена заборгованість по заробітній платі за період з серпня 2014р. по січень 2015 року (включно), а також компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати в розмірі 5014,96 грн. тільки 14.07.2015 року. На підставі ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Рішенням від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 Конституційного Суду України у справі № 1-5/2012 було визначено, що положення ч.1ст.233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Таким чином Конституційним Судом України було визначено, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Відповідно до п.20 Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Згідно із графіком №8 роботи працюючих у безперервному режимі з робочим днем тривалістю 12 год. на 2014- 2015р.р. кількість робочих днів з 23.12.2014 року (наступний день з дня звільнення) по 14.07.2015 року (день остаточного розрахунку ) складає 101 дні. Таким чином, відповідно до вказаного графіку роботи кількість робочих днів з 23.12.2014 року (наступний день з дня звільнення) по 14.07.2015 року (день фактичного розрахунку) складає 101 дні. Згідно з розрахунком позивачки, який визнано відповідачем, розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] складає 84,84 грн. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. При цьому суд зазначає, що цей розрахунок зроблений відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженогоПостановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Таким чином, розмір середньої заробітної плати за весь час затримки заробітної плати, яка підлягає виплаті на користь позивачки, тобто з 23.12.2014 року по 14.07.2015 року (день фактичного розрахунку) становить 8568,84 грн. (101 робочі дні х 84,84 (середньоденна заробітна плата). Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір у розмірі 243,60 грн. на користь держави.

Outcome: approved