Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

28.08.2020 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача, у якому просила розірвати укладений між сторонами шлюб, а неповнолітнього сина [PERSON] залишити проживати із нею. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що сторони у справі зареєстрували шлюб 17.10.2009 року. Однак спільне життя не склалось через різні погляди на сімейне життя у зв`язку із чим в родині відбувалися сварки, які призвели до того, що подружжя стало зовсім чужими людьми один до одного. Можливості зберегти сім`ю немає, подружні відносини припинені з квітня 2020 року і з цього часу спільне господарство не ведеться. Від шлюбу подружжя має неповнолітнього сина [PERSON] , 2010 року народження, який після розірвання шлюбу проживатиме з позивачкою. Ухвалою суду від 07.09.2020 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу термін на усунення виявлених недоліків позовної заяви. 14.09.2020 року до суду надійшла заява позивача про відкликання позовної заяви в частині визначення місця проживання дитини. Ухвалою суду від 14.09.2020 року відкрито провадження у справі щодо вимог про розірвання шлюбу, а позовну заяву в частині вимог про визначення місця проживання дитини повернуто позивачу. Вказаною ухвалою суду призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Позивач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. В матеріалах справи міститься клопотання позивача про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі та заперечує проти надання строку для примирення. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. В матеріалах справи наявне клопотання відповідача про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони у справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17.10.2009 року, який зареєстрований виконкомом Первомайської сільської ради Ясинуватського району Донецької області, актовий запис №18, про що міститься відмітка у копії паспорту позивача (а.с. 8). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 9). Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За правилом ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При розгляді справи про розірвання шлюбу судом було всебічно досліджено мотиви розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не проживають разом, не ведуть спільне господарство, тож не мають спільного бюджету. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, переконаний, що примирення з відповідачем не відбудеться. При цьому, відповідач позовні вимоги визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. Згідно з ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд дійшов висновку, що причини, з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти цього, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, разом не проживають, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають. За таких умов подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягненню судовий збір у розмірі 420 гривень 40 копійок, який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За змістом ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи викладені норми чинного законодавства України та ту обставину, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у розмірі 420 гривень 80 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved