Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

27.10.2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів, стягнення заборгованості та неустойки за прострочення сплати аліментів, зазначивши те, що рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 11.03.2014 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, у період з 31.01.2014 року по 01.10.2017 року, за відповідачем утворилася заборгованість по виплаті аліментів в сумі 27756,10 грн., у зв'язку з чим просить стягнути заборгованості по аліментам та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2017 року по 30.09.2017 року в сумі 2847,35 грн. Крім того, позивачка просить, у зв'язку зі змінами до Сімейного Кодексу України змінити розмір стягуваних з відповідача на утримання неповнолітніх дітей аліментів, з 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги позивачки не визнав та просив відмовити в задоволені позову. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані в силу ст.. 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Олевського районного суду Житомирської області № 287/42/14-ц від 11.03.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] коштів на утримання дітей - доньки [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON] [INFO], в розмірі 1/3 частини всього доходу відповідача до 31.05.2021 року, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (а.с. 8-9). На виконання рішення суду [PERSON] було видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні в Олевському районному відділі ДВС у Житомирській області. Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів виданого Олевським районним відділом ДВС у Житомирській області, сума боргу [PERSON] зі сплати аліментів за період з 31.01.2014 року по 31.07.2017 року складає 27756,10 грн. (а.с. 15). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відстотків заборгованості. Сімейним законодавством України передбачено призначення і виплату аліментів проводити щомісячно, тому за правилами ст. 196 СК України нарахування пені проводиться не на всю суму заборгованості, а лише на суму несплачених аліментів за той місяць, в якому стягнення аліментів не відбулося. Визначаючи розмір неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача, суд враховує Правову позицію Верховного Суду України у справі N 6- 94цс15 від 01 липня 2015 року, яка є обов'язковою до застосування, та відповідно до якої, за правовою природою пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України, пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів, а сума заборгованості за аліментами за попередні місці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачували. Тобто, неустойка (пеня) рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Як вбачається з розрахунку пені, який перевірено судом, сума пені за невчасну сплату аліментів за період прострочення сплати з 01.01.2017 року по 30.09.2017 року складає 2847,35 грн., а саме за 2017 рік: січень 1013,40 грн. х 31 х 100% = 314,15 грн.; лютий 1013,40 грн. х 28 х 100% =283,75 грн.; березень 1013,40 грн. х 31 х 100% = 314,15 грн.; квітень 1013,40 грн. х 30 х 100% = 304,02 грн.; травень 1066,20 грн. х 31 х 100% = 330,52 грн.; червень 1066,20 грн. х 30 х 100% = 319,86 грн.; липень 1066,20 грн. х 31 х 100%= 330,52 грн.; серпень 1066,20 грн. х 31 х 100% = 330,52 грн.; вересень 1066,20 грн. х 30 х 100% = 319,86 грн. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судом окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п. 22 роз'яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Отже виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача заборгованість по аліментам та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Крім того, відповідно ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року №2037-VІІІ частину другу статті 182 Сімейного Кодексу України змінено та встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зі змісту позовної заяви [PERSON] вбачається, що позивач фактично ставить питання не про зміну розміру аліментів, що стягуються з відповідача на утримання їхніх неповнолітніх дітей, а на стадії виконання рішення суду, просить про приведення їх розміру у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року №2037-VІІІ. Згідно п.17 Постанови Пленуму ВС України від 15.05.2006 року за №3 « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Це означає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину визначається на підставі закону (ч.2 ст.182 СК України), а не судовим рішенням, оскільки з таких обставин, прямо, однозначно і безумовно врегульовано законом і не потребує ухвалення додаткового рішення. Отже, позовні вимоги не стосуються збільшення розміру аліментів в розумінні ст. 192 СК України, не наводяться будь-які обставини зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я платника або одержувача аліментів, не надаються докази цих обставин, а зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановленого раніше судового рішення у справі про стягнення аліментів, яким визначено розмір аліментів у частці від доходу, і дану частку позивач не просить змінити. В даному випадку зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину є законодавчою підставою та обов'язком для автоматичного нарахування аліментів у розмірі визначеному законом. У відповідності до п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів, отже згідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: partial