Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

27.10.2017 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27.09.2013 між сторонами був зареєстрований шлюб. Сторони від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. На початку липня 2016 року сімейні стосунки сторін погіршилися у звязку з тим, що відповідач міг не ночувати вдома декілька днів підряд, не раз розпоряджався сімейним бюджетом на власний розсуд, постійно нехтував сімейними цінностями, такими як повага до дружини, піклування про створення в сімї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери. Через протилежні погляди на шлюб, сімю та повну байдужість відповідача щодо будь-яких сімейних питань між сторонами почали виникати сварки, свідком яких неодноразово був малолітній син. З серпня 2016 року сторони почали проживати окремо та не ведуть спільне господарство. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та спільної з відповідачем дитини, адже конфлікти між сторонами та цілковита байдужість відповідача до сімї негативно впливають на психіку сина. Примирення між сторонами неможливе. В звязку із чим, позивач просить шлюб розірвати. Позивач надала до суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала повністю та просила задовольнити. Також, позивач зазначила, що сторони дітей віком до 1 року не мають, позивач у стані вагітності не перебуває. Відповідач надав до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 27.09.2013 сторони по справі знаходяться в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб від 27.09.2013, серія І-КИ №\~259442, актовий запис № 1335, шлюб зареєстрований Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с.\~4). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією Свідоцтва про народження від 13.11.2013 серії І-КИ № 573776, актовий запис № 676 (а.с. 5). Дані правовідносини регулюються Сімейним Кодексом України. Так, відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідало б інтересам одного із них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Судом було встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені. Спільне господарство вони не ведуть. Статтею 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано\~Законом №475/97-ВР\~(475/97-ВР) від 17.07.1997) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що відповідає ст. 51 Конституції України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені та більше не відновлювалися, суд дійшов висновку про те, що сімя сторін розпалася остаточно, примирення бути не може і шлюб підлягає розірванню. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved