Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

28.04.2015 року позивач звернулася до суду і свої вимоги мотивує тим, що на підставі договорів дарування від 15.05.1969 року та купівлі-продажу від 18 жовтня 1991 року вона є власником домоволодіння № 31 по вул. Свободи в м. Путивль. Власником сусіднього домоволодіння під № 33 по вул. Свободи в м. Путивль є [PERSON], яка на підставі рішення Путивльської міської ради від 27.11.2014 року отримала у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Свободи, 33 у м. Путивль. Протягом останніх двох років між нею та [PERSON] йдуть спори щодо межі земельних ділянок між вказаними домоволодіннями, а саме через те, що відповідач і її чоловік [PERSON] установили паркан, примкнувши його з обох сторін до кутів сараю, після чого межа стала проходити по одній зі стін сараю, який був побудований ще до 1917 року, в той час як згідно плану земельної ділянки (схеми) її домоволодіння від 22.07.1950 року вона мала до нього доступ, тому вважає, що відповідач таким чином перемістив межу на 40 см., що і позбавило її можливості обслуговувати сарай. Крім того вказує, що дійсно довжина земельної ділянки як тоді, так і на теперішній час «по червоній лінії» складає 20,75 м. Незважаючи на такі спірні відносини між нею та [PERSON] та неодноразові звернення до Путивльської міської ради про відновлення межі між домоволодіннями, - Путивльська міська рада надала дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення останній у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на підставі чого був складений вказаний проект землеустрою, рішенням Путивльської міської ради 67 сесії 6 скликання від 27.11.2014 року проект землеустрою був затверджений та передано у власність [PERSON] земельну ділянку кадастровий номер 5923810100:01:006:0060, орієнтованою площею 0,1000 га, на підставі чого остання стала власником вказаної земельної ділянки. Вважає, що, оскільки Путивльська міська рада знала про існуючий земельний спір, крім того, при складанні акту приймання-передачі межових знаків вона його не підписувала, оскільки не була згодна зі встановленою межею, тому просить суд визнати незаконним та скасувати рішення 67 сесії 6 скликання Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області від 27.11.2014 року, та скасувати видане на його підставі свідоцтво про право власності на вказану земельну ділянку, крім того просить зобовязати Путивльську міську раду Путивльського району Сумської області змінити існуючу площу її земельної ділянки, шляхом зміни меж присадибних земельних ділянок між домоволодіннями по вул. Свободи № 31 та №33 в м. Путивль Сумської області. Як позивач, так і його представник у судовому засіданні свої вимоги підтримали повністю Відповідач [PERSON] та її представник позов не визнала та суду показали, що вона, будучи власником житлового будинку № 33 по вул. Свободи в м. Путивль, звернулася до Путивльської міської ради із заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за вищевказаною адресою без зміни цільового призначення категорії «землі громадської та житлової забудови» для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,1000 га., яка своїм рішенням 60 сесії 6 скликання від 26.06.2014 року її задовольнила. Власником сусіднього домоволодіння під № 31 по вул. Свобода в м. Путивль є [PERSON] Після виготовлення проекту землеустрою Путивльська міська рада своїм рішенням 67 сесії 6 скликання від 27.11.2014 року затвердила його та надала їй у власність земельну ділянку, кадастровий номер 5923810100:01:006:0060, в м. Путивль по вул. Свободи, 33 «а» із земель категорії житлової та громадської забудови для будівництва індивідуального гаражу, площею 0,0100 га. Був складений акт про передачу межових знаків між її земельною ділянкою та сусідніми, де [PERSON] відмовилась підписувати цей акт, мотивуючи тим, що при встановленні такої межі вона позбавлена можливості обслуговувати сарай, крім того вказувала на те, що згідно плану земельної ділянки (схеми) її домоволодіння від 22.07.1950 року вона могла обслуговувати вказаний сарай і межа проходила на відстані 40 см від нього. Після виготовлення проекту та передачі межових знаків, дійсно, був встановлений паркан по межі, який примикав з обох кутів до сараю [PERSON] та межа стала проходити по стіні сараю, тому при таких обставинах вважає, що Путивльська міська рада діяла у межах повноважень та згідно проекту землеустрою, розробленого на підставі діючого законодавства. Путивльська міська рад Путивльського району в своїх запереченнях позов не визнала та вважає, що рішення 67 сесії 6 скликання Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області від 27.11.2014 рокує законним, мотивуючи це тим, що дійсно [PERSON] відмовилась від підписання акту приймання передачі межових знаків на зберігання, після чого це питання неодноразово розглядалося на засіданні комісії з розгляду земельних спорів, на якій було вирішено розглянути звернення [PERSON] щодо надання їй земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та, у разі відмови у зміні існуючої площі земельної ділянки, рекомендувати сесії затвердити проект землеустрою земельної ділянки по вул. Свободи, 33 без підпису суміжного землекористувача [PERSON] у акті приймання передачі межових знаків на зберігання. 29.10.2014 року Рішенням 65 сесії 6 скликання Путивльської міської ради позивачу було відмовлено у зміні існуючої площі земельної ділянки, тому на засіданні 67 сесії 6 скликання Путивльської міської ради від 27.11.2014 року прийнято рішення «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] кадастровий номер 5923810100:01:006:0061, для будівництва індивідуальних гаражів із земель категорії житлової та громадської забудови по вул. Свободи, 33 в м. Путивль. Посилання позивача на те, що межа земельної ділянки між домоволодіннями №31 та №33 по вул. Свободи в м. Путивль станом на 1950 рік проходила не по межі сараю є безпідставним, оскільки рішенням Путивльського міськвиконкому №5 від 06 березня 1956 року була проведена інвентаризація і затверджені нові межі земельних ділянок усього кварталу, відповідно до якого межа стала проходити чітко по стіні сараю, тому вирішення даного спору можливе лише або шляхом домовленості між власниками, або шляхом установлення земельного сервітуту. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню зі слідуючих підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено та як вбачається з матеріалів інвентаризаційної справи № 1173 по домоволодінню № 31 по вул. Свободи в м. Путивль, кварталу № 40, рішенням народного суду Путивльського району від 23 вересня 1968 року визнано право власності на будинок по вул. Свободи, 31 у м. Путивлі за подружжям [PERSON] та [PERSON], по 1/2 частині за кожним, проведений його реальний розподіл (інвентаризаційна справа №1173 а.с. 21). 15 травня 1969 року [PERSON] уклав договори дарування, за якими він подарував 21/50 частину будинку [PERSON], а 3/5 частин дружині (інвентаризаційна справа №1173 а.с. 27, 31). У 1989 році спадкоємцями [PERSON] стали [PERSON] і [PERSON] та отримали свідоцтво про право власності на 29/50 частин вказаного будинку (інвентаризаційна справа №1173 а.с. 55). У 1991 році вони разом з [PERSON] звернулись до виконавчого комітету з вимогою перерозподілити ідеальні частки у звязку з проведеними добудовами (інвентаризаційна справа №1173 а.с. 59). Згідно рішення Путивльського міськвиконкому № 174 від 26.09.1991 року були перерозподілені ідеальні частки: [PERSON] і [PERSON] - по 1/10 частині, [PERSON] - 4/5 частин замість 21/50 частин (інвентаризаційна справа №1173 а.с. 62). 01 жовтня 1989 року [PERSON] видано свідоцтво про право особистої власності на 4/5 частин житлового будинку, а [PERSON] і [PERSON] на 1/5 частин житлового будинку (інвентаризаційна справа №1173 а.с. 63, 64). За договором купівлі-продажу від 18.10.1991 року [PERSON] і [PERSON] продали [PERSON] 1/5 частину будинку, на підставі чого та відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний будинок) № 31 по вул. Свободи в м. Путивль, [PERSON] стала власницею житлового будинку «А-І» та надвірних споруд: сараю «Б», сараю «б», сараю «б/», сараю «В», сараю «в», погребу «Г», гаражу «Д» та огорожі «№1-2» (а.с. 72). Як вбачається з інвентаризаційної справи №1173 на домоволодіння № 31 (колишній №19,) кварталу № 40, межа вказаного домоволодіння, станом на 1950 рік, дійсно проходила з відступленням від стінки сараю «Б» (інвентаризаційна справа №1173 а.с. 2). В 1956 році була проведена інвентаризація земель кварталу № 40 в м. Путивль і рішенням № 5 виконкому міської ради м. Путивль від 06 березня 1956 року були затверджені матеріали такої інвентаризації, внаслідок чого межі домоволодіння № 19 (на теперішній час №31), частково змінилися та одна з них стала проходити по стіні сараю «Б» (а.с. 62, інвентаризаційна справа №1173 а.с. 11), що також підтверджується довідкою Путивльського БТІтаП № 14 від 23.01.2012 року (а.с. 8) та поясненнями начальника Путивльського БТІтаП - [PERSON] У п. в ч.1 ст. 81 Земельного Кодексу зазначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування Згідно з ч. 1 ст. 122 Земельного Кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 118 Земельного Кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської держаної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 28 серпня 1987 року та договору купівлі-продажу від 18 січня 2000 року, а також рішення Путивльського районного суду від 21.02.2014 року, що містяться в матеріалах інвентаризаційної справи домоволодіння № 33 по вул. Свободи в м. Путивль ( інвентаризаційна справа № 1174 а.с. 68, 77, 91), відповідач [PERSON] є власником домоволодіння по вул. Свободи, № 33 у м. Путивль. 18.06.2014 року [PERSON] звернулася до Путивльської міської ради з проханням надати дозвіл на складання проекту землеустроющодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Свободи, 33 у м. Путивль без зміни цільового призначення, орієнтованою площею 0,1000 га. (а.с. 119). Згідно з ч.7 ст. 118 Земельного Кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні Рішенням 60 сесії 6 скликання Путивльської міської ради від 26.06.2014 року [PERSON] було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Свободи, 33 у м. Путивль без зміни цільового призначення категорія «землі громадської та житлової забудови» для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтованою площею 0,1000 га. (а.с. 107). Абзацом другим частини сьомої ст. 118 Земельного Кодексу України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Згідно зі ст.55 ЗУ «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка, крім того межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам. Відповідно до п. 2.3 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року № 43 (далі Інструкція), межі земельних ділянок, що передаються або надаються у власність чи у користування, відновлюються або переносяться в натуру (на місцевість) за наявними планово-картографічними матеріалами. Згідно з п. 2.4 Інструкції перенесення в натуру (на місцевість) або відновлення всіх поворотних точок меж земельної ділянки здійснюється геодезичними методами з привязкою не менше двох характерних закріплених поворотних точок до пунктів державної геодезичної мережі та до твердих точок на місцевості. Здійснюється кадастрова зйомка земельної ділянки з наступним вирахуванням координат поворотних точок меж (у державній або умовній системі координат) і площі земельної ділянки. За результатами виконаних робіт складається кадастровий план земельної ділянки. Відповідно до п. 2.8. «Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками», що затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів України від 18.05.2010р. № 376, до переліку документів, які має включати технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), входить акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. Відповідно до п. 3.12. цієї ж Інструкції закріплення межовими знакам меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх незявлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт. Тобто саме погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необовязкових технічних помилок. Погодження меж земельної ділянки є частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою технічної документації, необхідної для передачі громадянам безоплатно земельних ділянок на праві приватної власності. На підставі рішення 60 сесії 6 скликання Путивльської міської ради від 26.06.2014 року про надання дозволу на складання проекту землеустрою, був розроблений проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки [PERSON] (а.с. 125 137) і для передачі та зберігання межових знаків, зацікавлені особи, а саме сусідні землекористувачі, в тому числі [PERSON] та [PERSON] повідомлялися про час та місце проведення робіт із встановлення, закріплення межових знаків меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по вул. Свободи, № 33 та розяснювалися наслідки відсутності зацікавлених осіб при проведенні таких робіт (а.с. 137, в т.ч. див. на обороті). Як вбачається з акту прийомки - передачі межових знаків на зберігання від 14.10.2014 року, прийом і передача межових знаків були проведені, межові знаки - передані на зберігання власнику земельної ділянки по вул. Свободи, № 33 в м. Путивль в кількості 8 штук, а також те, що [PERSON] від його підписання відмовилась (а.с. 15). Із копії протоколу засідання комісії з розгляду земельних спорів Путивльської міської ради від 16.10.2014 року вбачається, що на вказаному засіданні розглядалося звернення інженера-землевпорядника [PERSON] щодо відмови сумісних землекористувачів від підписання актів приймання-передачі межових знаків, а саме: [PERSON] та позивачем [PERSON] (а.с.16). Зокрема, на засіданні вказаної комісії було встановлено, що фізична особа підприємець [PERSON], який має ліцензію на проведення робіт із землеустрою та землеоціночних робіт, виготовив на замовлення [PERSON] та на підставі рішення 60 сесії 6 скликання Путивльської міської ради про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Свободи, № 33 у м. Путивль, - вказаний проект. При цьому, користувач суміжної земельної ділянки [PERSON] зазначала, що вона має акт на право власності на свою земельну ділянку і не має претензій стосовно меж із земельною ділянкою [PERSON] [PERSON] зазначила, що нею надіслано заяву на адресу Путивльської міської ради щодо розгляду на сесії питання надання їй земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. У разі позитивного вирішення цього питання існуюча межа між земельними ділянками по вул. Свободи № 31 та № 33 може істотно змінитися, тому вона заперечувала проти встановлення та закріплення існуючої межі. З огляду на таке, комісією було вирішено рекомендувати сесії Путивльської міської ради розглянути звернення [PERSON] щодо надання земельної ділянки, а також у разі відмови сесією міської ради [PERSON] у зміні існуючої площі земельної ділянки рекомендовано затвердити проект землеустрою земельної ділянки по вул. Свободи, № 33 в м. Путивль без підпису суміжного землекористувача [PERSON] у акті приймання-передачі межових знаків на зберігання. Рішенням 65 сесії 6 скликання Путивльської міської ради від 29.10.2014 р. [PERSON] було відмовлено у зміні існуючої площі земельної ділянки шляхом зміни меж присадибних земельних ділянок між домоволодіннями по вул. Свободи № 31 та № 33 (а.с.17). Рішенням 67 сесії 6 скликання Путивльської міської ради від 27.11.2014 р. було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON], кадастровий номер 5923810100:01:006:0060, в м. Путивль по вул. Свободи, 33 із земель категорії житлової та громадської забудови для будівництва індивідуального гаражу (Код КВЦПЗ - 02.05), який розроблений фізичною особою-підприємцем [PERSON], а також надано у власність [PERSON] земельну ділянку, кадастровий номер 5923810100:01:006:0060 в м. Путивль по вул. Свободи, 33 із земель категорії житлової та громадської забудови для будівництва індивідуального гаражу (Код КВЦПЗ - 02.05), площею 0,0100 га (а.с.108). Відповідно до п.п.107,111 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України\~від 17 жовтня 2012 року № 1051, - Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку. Для здійснення державної реєстрації земельної ділянки державний кадастровий реєстратор протягом 14 календарних днів з дня реєстрації відповідної заяви перевіряє відповідність поданих документів вимогам і, в разі відсутності невідповідностей робить на титульному аркуші документації із землеустрою позначку про проведення перевірки електронного документа та внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру. Таким чином, після подачі [PERSON] заяви про передачу їй у власність земельної ділянки, а також на підставі рішення 60 сесії 6 скликання Путивльської міської ради від 26.06.2014 року про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки по вул. Свободи, 33 у м. Путивль, у відповідності до вимог земельного законодавства був розроблений проект землеустрою, встановлені межові знаки даної земельної ділянки та передані на зберігання власнику [PERSON], яка після занесення земельної ділянки до Державного земельного кадастру та присвоєння кадастрового номера, отримала Свідоцтво про право власності на вказану земельну ділянку (а.с. 21-24). Твердження позивача про те, що вона не підписала акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, тому сесія Путивльської міської ради не повинна була затверджувати проект землеустрою та передавати земельну ділянку [PERSON] у власність в даному випадку є помилковим та не є підставою для скасування відповідного рішення сесії про затвердження проекту землеустрою та Свідоцтва про право власності на земельну ділянку. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, в ході судового розгляду були проведені дві експертизи: будівельно-технічна на замовлення самої [PERSON] та земельно-технічна за ухвалою суду. Згідно з висновком будівельно-технічної експертизи, яка проводилися на замовлення [PERSON], проводилися дослідження та надавалися висновки стосовно питань розташування сараю «Б» та межі між домоволодіннями № 31 та № 33 по вул. Свободи в м. Путивль станом на 1950 рік (а.с. 83-89). При цьому, оцінюючи вказане дослідження, суд не може взяти його до уваги, оскільки, як встановлено судом, межі земельних ділянок картала № 40 в м. Путивль після інвентаризації земельних ділянок та затвердження наслідків такої інвентаризації рішенням № 5 виконкому міської ради м. Путивль від 06.03.1956 - були змінені. Внаслідок чого, ухвалою Путивльського районного суду від 02.06.2015 року була призначена судова земельно-технічна експертиза для зясування питань зміни, можливого накладення меж земельних ділянок між домоволодіннями №31 та №33 по вул. Свободи в м. Путивль. Згідно висновків даної експертизи межа земельної ділянки дійсно проходить по стіні сараю «Б», при цьому ширина земельної ділянки домоволодіння № 31 ( в минулому № 19, № 29), починаючи з 1956 року не змінювалась та по «червоній лінії» становить 20,75 м. На підтвердження таких висновків експертизи про те, що стіна сараю «Б» проходить по межі земельної ділянки, в матеріалах справи містяться плани присадибної ділянки від 1965 року (а.с. 194) та 1989 року (а.с.193). Дійсно, з експертного дослідження вбачається, що відповідно до топографо-геодезичного знімання та кадастрового плану, на початку межі, між домоволодіннями № 31 та № 33 по вул. Свободи в м. Путивль, від «червоної лінії» є відступлення в сторону земельної ділянки домоволодіння №31 на 10 см, а далі, протягом межі, довжиною 11, 772 м. до будівлі сараю «Б» - відступлення на 23 см, в той же час, є і відступлення в сторону земельної ділянки домоволодіння № 33 по вул. Свободи в м. Путивль на 16 см, фактично, після закінчення стіни сараю «Б» (а.с. 181, Додаток 2). Аналізуючи висновки земельно-технічної експертизи та додатки до неї, такі відступлення є як зі сторони домоволодіння № 33, так і зі сторони домоволодіння № 31 по вул. Свободи в м. Путивль, вони є незначними (10 см, 16 см, 23 см) та не суперечать вимогам Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року № 43, що також підтвердила в судовому засіданні начальник Путивльського БТІ [PERSON], та суд вважає, що вони не порушують право позивача користуватися земельною ділянкою та не можуть служити підставою для скасування рішення зазначеної сесії Путивльської міської ради про затвердження проекту землеустрою та правовстановлюючого документу про право власності на земельну ділянку відповідача. Судом досліджені додатки № 2-10 до висновку судової земельно-технічної експертизи із яких вбачається, що межа земельної ділянки між домоволодіннями № 31 та № 33 по вул. Свободи в м. Путивль, згідно даних топографо-геодезичного знімання, кадастрового плану та даних Путивльського БТІтаП станом на 1956-1987 роки, 1987-1989 2011 роки, 1962-1981 - 2006 роки в частині знаходження сараю «Б» проходить чітко по його стіні (а.с.163 - 194). Крім того, судом встановлено, що матеріали справи не містять даних про те, що до часу, коли [PERSON] стала повним власником домоволодіння № 31 по вул. Свободи у м. Путивль попередні користувачі земельної ділянки - подружжя [PERSON] не погоджувались із новою, затвердженою у 1956 ропі, конфігурацією земельної ділянки, що з цього приводу у них існував спір з суміжними землекористувачами. Таким чином, суд, проаналізувавши вищевикладені докази в їх сукупності, не знаходить підстав для задоволення позовної заяви [PERSON], оскільки як Путивльська міська рада, діючи відповідно до чинного законодавства, надала дозвіл на виготовлення необхідних документів із землеустрою, на підставі чого проект був виготовлений, так і [PERSON], правомірно отримала у власність земельну ділянку. Крім того, зясувавши встановлення та проходження межі між домоволодіннями № 31 та № 33 по вул. Свободи в м. Путивль, це ніяким чином не порушує законні права та інтереси [PERSON], а прийняте рішення Путивльської міської ради є законним. Судом також встановлено, що в ході розгляду даного спору, фактично, ставиться позивачем питання про доступ та обслуговування стіни сараю «Б», яка проходить по межі з домоволодінням № 33 по вул. Свободи в м. Путивль, на що суд звернув увагу і розяснював позивачу способи захисту її прав та інтересів, в тому числі і можливість встановлення земельного сервітуту, тому при таких обставинах суд вважає, що обраний [PERSON] спосіб захисту своїх прав та інтересів є невірним. Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Що стосується вимоги відповідача про відшкодування їй 2\~800 грн. витрат на правову допомогу, то вказана вимога підлягає частковому задоволенню. Зі змісту ч. 3 ст. 82 ЦПК України вбачається, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати. Як вбачається з довідки МСЕК, серії АГ № 000932 (а.с. 4), [PERSON] є інвалідом ІІ групи, людиною похилого віку, а також із урахуванням складності даного спору і надання при цьому правової допомоги, суд вважає за можливе зменшити розмір належних їй до оплати судових витрат та стягнути з позивача 1\~200 грн. понесених відповідачем витрат на правову допомогу. На підставі викладеного

Outcome: approved