Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

27.08.2015 року позивач звернувся до суду з цим позовом, в обґрунтування якого зазначив, що з 04.06.2013 року по 19.06.2015 року працював у відповідача та був звільнений у зв'язку з призовом на військову службу. На день звільнення з роботи відповідач не виплатив йому передбачену ст. 44 КЗпП України вихідну допомогу в розмірі двох мінімальних заробітних плат в сумі 2 436 грн. Оскільки дії відповідача щодо невиплати належних йому коштів є неправомірними, то вважає, що є підстави для стягнення з нього і моральної шкоди, яку він оцінює в сумі 5 000 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила у відмовити в їх задоволенні, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, надала письмові заперечення /а.с.23-26/. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що з 04.06.2013 року [PERSON] перебував у трудових відносинах із ТОВ Техна /а.с.27-30/. У зв'язку з призовом 18.06.2015 року на військову службу /а.с.32/, наказом відповідача № К1906-3 від 19.06.2015 року позивач був звільнений з займаної посади за п. 3 ст. 36 КЗпП України /а.с.31/ Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу виплачується вихідна допомога - у розмірі двох мінімальних заробітних плат. Такі зміни до ст. 44 КЗпП України були внесені Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» № 107-VI від 28.12.2007 року (далі - Закон № 107-VI). Однак, Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року вони були визнані неконституційними, оскільки відповідно до статті 21 Закону України «Про загальний військовий обов'язок і військову службу» громадянам України, які призиваються на строкову військову службу, виплачується грошова допомога в розмірі двох мінімальних заробітних плат за рахунок коштів Державного бюджету в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Також, відповідно до роз'яснення Міністерства праці та соціальної політики України № 211/06/186-09 від 07.09.2009 року, стаття 44 КЗпП України (у редакції, що діяла до прийняття Закону № 107-VI) не передбачала виплати вихідної допомоги особам, трудовий договір з якими припиняється за пунктом 3 статті 36 КЗпП України. Частиною 2 ст. 152 Конституції України та ч. 2 ст. 73 Закону України «Про Конституційний Суд України» визначено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Таким чином, у зв'язку з втратою чинності тих положень закону, якими було внесено зміни до законодавчих актів, останні діють у редакції, що існувала до внесення змін, що визнані неконституційними. За таких обставин, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог позивача. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування моральної шкоди провадиться лише у разі, коли порушення законних прав працівника призвели до його моральних страждань. Оскільки, жодних порушень відповідачем законодавства про працюв судовому засіданні встановлено не було, тому підстав для стягнення моральної шкоди немає.

Outcome: dismissed