Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

28 травня 2015 року [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом, в якому просив визнати [PERSON] особою, що втратила права користування квартирою [ADDRESS] в м. Одесі, та виселити з квартири [ADDRESS] м. Одесі [PERSON]. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з посиланням на те, що 25 жовтня 2002 року його довіритель [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 25 жовтня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К., набув право власності на квартиру [ADDRESS] в м. Одесі. 16 червня 2003 року міським відділом рагсу № 1 Харківського обласного управління юстиції був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON]. 20 серпня 2003 року за вищевказаною адресою на реєстраційний облік були поставлені [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30 травня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Представник позивача з посиланням на ст. 391, 405, 406 ЦК України вважав, що оскільки його довірителю [PERSON] квартира [ADDRESS] м. Одесі належить на праві особистої приватної власності, [PERSON] є колишнім членом його сім'ї, вона втратила право на користування даним житловим приміщенням. Також представник позивача посилався на те, що на даний час він має намір продати дане житлове приміщення та наявність в ній зареєстрованих осіб може утруднити відчуження квартири, що безперечно є порушенням прав позивача на вільне розпорядження даною квартирою. Представник відповідача позов не визнав. У судовому засіданні представник відповідача посилався на те, що [PERSON] на законних підставах, як член сім'ї власника житла була поставлена на реєстраційний облік та вселилася в дану квартиру. Єдиною правовою підставою втрати права користування житлом для члена сім'ї власника житла, в тому числі колишнього члена сім'ї, є відсутність у такому житлі без поважних причин понад один рік. Просив також врахувати суд, що дані правовідносини повинні регулюватися не тільки нормами ЦК України, а й нормами ЖК України, зокрема ст. 156 ЖК України, яка передбачає що припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє права користування займаним приміщенням. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов не підлягаючим задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що 25 жовтня 2002 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 25 жовтня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К., набув право власності на квартиру [ADDRESS] м. Одесі. 16 червня 2003 року міським відділом рагсу № 1 Харківського обласного управління юстиції був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON]. 20 серпня 2003 року за вищевказаною адресою на реєстраційний облік були поставлені [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30 травня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Разом з тим, особа може бути обмежена у здійснені права власності у випадках і в порядку, встановлених законом, у тому числі у зв'язку з встановленням сервітуту щодо нерухомого майна, за правилами ст. ст. 401-402 ЦК України. У разі виникнення спору між власником і членами його сім'ї суд повинен врахувати, що право члена сімї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв'язку з чим припинення цього право повинно відбуватися відповідно до вимог ст. ст. 405, 406 ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення, або через відсутність без поважних причин члена сімї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Щодо виселення колишніх членів сімї власник, то відповідно до ст. ст. 9, 156, 157 ЖК України сам факт припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє колишніх членів сімї права користування займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення. Право вимагати у судовому порядку виселення колишніх членів сім'ї власник жилого будинку має відповідно до ст. 157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України. Передбачені ст. ст. 9, 156, 157 ЖК України обмеження щодо виселення колишніх членів сімї власника не є порушенням права власності. Відповідно до ч. 4 ст. 4 Конституції України, ст. 319, ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце. У даному випадку таке обмеження передбачено ст. ст. 156, 157 ЖК України. При викладених обставинах та

Outcome: dismissed