Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

28 лютого 2017 року позивач звернулася до суду із позовом, відповідно до вимог якого, просить стягувати аліменти із відповідача на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини із всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви, зокрема з 28.02.2017 року і до закінчення ним навчання по 30.06.2019 року . В обґрунтування позову посилається на те, що 23.12.2003 року шлюб між нею [PERSON] та [PERSON] було розірвано Радехівським відділом реєстрації актів громадського стану районного управління юстиції Львівської області, актовий запис №106 (а.с.4). Зазначає, що раніше, зокрема 25.09.2000 року відповідач змінив прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с.5). Під час перебування у шлюбі із відповідачем, у них 08.02.1999 року народився син [PERSON], який 08.04.2015 року змінив своє прізвище на [PERSON] (а.с.7) та, який на даний момент навчається на II-курсі денної форми навчання, відділення інформаційних технологій та компютерної техніки у технічному коледжі національного університету «Львівська політехніка» та завершує навчання 30.06.2019 року. Окрім цього, відповідач на утримання сина матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає. Також, зазначає, що не може самостійно утримувати їхнього сина, оскільки йому потрібні кошти на проїзд до місця навчання, проживання, одяг, харчування, підручники, тому визначивши розмір аліментів, вважає, що відповідач повинен сплачувати такі у частці з усіх видів його доходів. Просить позов задоволити. У судове засідання позивач не зявилася, надавши письмову заяву, просить розгляд справи здійснювати без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задоволити. На винесення заочного рішення не заперчує (а.с.25). Відповідач у судове засідання неодноразово не зявляся, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Про причини, що унеможливили його прибуття в засідання, суд не повідомив. Поряд з цим, в матеріалах справи присутнє підтвердження про отримання ним копії ухвали про відкриття провадження у справі від 26.04.2017 року і позовної заяви з додатками, повістки про виклик до суду (а.с.23-24). Із врахуванням наведеного, на підставі ч.4 ст.169 та ч.2 ст.197 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін та на підставі представлених суду доказів. Так, судом встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі (а.с.1-2,4), у них народився син [PERSON], 08.02.1999р.н. (а.с.6), який 08.04.2015 року змінив своє прізвища з [PERSON] на [PERSON] (а.с.7-8) та, який перебуває на її утриманні і навчається (а.с.10). Із довідки №174 від 02.02.2017 року вбачається, що [PERSON] навчається на II-курсі денної форми навчання, відділення інформаційних технологій та компютерної техніки у технічному коледжі національного університету «Львівська політехніка» і завершує навчання 30.06.2019 року (а.с.9). У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обовязків і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому вказаний обовязок утримання дитини покладений на обох батьків та є однаковим для них обох. У п.20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року Про застосування окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів Верховний Суд України розяснив, що обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але не менше 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відтак, за змістом ст.199 СК України обовязок утримати повнолітнього сина, який продовжує навчання, покладено на обох батьків. За змістом ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 Сімейного кодексу України, а саме: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Виходячи з норм вказаних статей, приймаючи до уваги, що син позивачки проживає разом із останньою та перебуває на повному її матеріальному утриманні і домовленості між нею та відповідачем про способи виконання обовязку утримувати такого не досягнуто, суд вважає вимогу позивача про стягнення із відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] правомірною. Виходячи із принципу диспозитивності, закладеному у ст.ст.11,60 ЦПК України, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, піддавши аналізу матеріали справи, суд приходить до висновку, що стан здоровя [PERSON] задовільний, йому не заподіяне каліцтво та джерел самостійного доходу він не має. Окрім цього, суд вважає, що і у відповідача стан здоровя, задовільний. Дані обставини судом враховані при визначенні розміру аліментів. Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене та рекомендації, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, від так підлягають до задоволення. У відповідності до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, слід зауважити, що при наявності у відповідача доказів щодо погіршення стану його здоровя, а також документального підтвердження зміни свого матеріального становища, він не позбавлений у майбутньому заявити вимогу про зменшення розміру аліментів. У відповідності із вимогами ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне із відповідача стягнути судові витрати.

Outcome: approved