Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

27 жовтня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON], [PERSON] солідарно заборгованість за кредитним договором №337А/08-9 від 18.06.2008 року станом на 21.10.2014 року в сумі 121359,12 грн., з яких: заборгованість по кредиту - 45609,94 грн., відсотки - 59187, 00 грн., комісія - 4324, 58 грн., штраф за несвоєчасне виконання зобов'язання - 12237,60 грн., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 1213, 59 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 18 червня 2008 року між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №337А/08-9, за умовами якого відповідачці був наданий кредит в сумі 46850,00 грн., (п. 1.1 Кредитного договору), зі сплатою 25% річних, щомісячною сплатою комісії у розмірі 60,91 грн. та кінцевим терміном повернення по 17 червня 2015 року (п.1.2 Кредитного договору). З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язання між [PERSON] та ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» було укладено Договір застави автотранспортного засобу від 18.06.2008 року, на підставі якого відповідачка передала позивачу в заставу автомобіль марки ЗАЗ TF699P LANOS, 2008 року випуску, реєстраційний номер AH8715EA. Також, одночасно з договорами кредиту та застави, 18.06.2008 року в забезпечення зобов'язання між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки. Згідно з п.2.1 договору [PERSON] зобов'язаний відповідати у повному обсязі за виконання [PERSON] усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору. Відповідно до п.3.1. договору поруки у випадку невиконання зобов'язань по Кредитному договору та даному договору відповідачі відповідають перед банком як солідарні боржники. 18.05.2010 року ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» змінив своє найменування на ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк». Проте, [PERSON] всупереч умовам кредитного договору (п.п.2.4., 3.3.2.) не сплатила та не сплачує по теперішній час щомісячні платежі на повернення кредиту, у строк, встановлений кредитним договором (п.2.4.), зокрема, відповідно до графіку погашення кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24 грудня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» були задоволені частково - стягнуто з [PERSON] на користь позивача заборгованість по кредиту - 45609,94 грн., відсотки - 59187, 00 грн., комісія - 4324, 58 грн., штраф за несвоєчасне виконання зобов'язання - 12237,60 грн., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 1213, 59 грн. В частині позовних вимог до [PERSON] було відмовлено. Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог до [PERSON], посилаючись на необґрунтованість та незаконність рішення суду, в іншій частині рішення суду просить залишити без змін. В обґрунтування доводів скарги посилається на те, що відповідно до п. 22 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виходять із кредитних правовідносин» зазначено, що відповідно до ч.1 ст.559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Пункт 3.4 Договору поруки від 18.06.2008 року визначає, що поручитель погоджується з тим, що при внесенні будь-яких змін у кредитний договір, в тому числі якщо такі зміни збільшують обсяг відповідальності поручителя або відбулася новація зобов'язання, такі дії розповсюджуються на цей договір поруки і на поручителя і не є підставою для припинення поруки. Суд не зважив на те, що відповідно до п.1.2 Кредитного договору кінцевим терміном виконання основного зобов'язання є 17 червня 2015 року. Отже, враховуючи, що по даній справі позов поданий до суду 27 жовтня 2014 року, тобто ще до настання кінцевого терміну виконання основного зобов'язання, на думку позивача порука не припинилась відповідно до припису ч.4 ст.559 ЦК України, як про це зазначив суд у своєму рішенні. Рішення суду щодо задоволення позовних вимог до [PERSON], та розподілу судового збору ніким із сторін не оскаржується, тому відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині апеляційним судом не перевіряється. В апеляційному суді представник позивача Бабенко Ю.В. підтримала доводи скарги у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до апеляційного суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать особисто прийняті ними 17 лютого 2016 року телефонограми, які зареєстровані в Журналі телефонограм за №№805,806 (а.с.134-135). Відповідно до ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Приймаючи до уваги, що відповідачі, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи, до суду не з'явилися, клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням поважності причин неможливості явки до суду не подавали, і таким образом розпорядилися своїми процесуальними правами щодо участі в суді апеляційної інстанції. Апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в оскаржуваній частині скасуванню з ухваленням нового рішення з таких підстав. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення. Судом першої інстанції визнано встановленим, що згідно умов кредитного договору № 337А/08-9 від 18.06.2008 року [PERSON] був наданий кредит в сумі 46850,00 грн., строком до 17.06.2015 року зі сплатою 22% річних та щомісячною сплатою комісії у розмірі 60,91 грн. Згідно листа в.о. начальника відділення Донецької філії ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» [PERSON] була повідомлена щодо підвищення процентної ставки за вказаним договором до 25% річних, починаючи з 14.11.2008 року. Суд погодився з розрахунком позивача щодо заборгованості по кредиту у сумі 121 359,12 грн. Відмовляючи у задоволені позову до [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено і стороною позивача не доведено про повідомлення поручителя про невиконання боржником своїх зобов'язань. Всупереч ч.4 ст. 559 ЦК України ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» звернувся з позовом до поручителя [PERSON] після спливу шестимісячного строку з часу несплати боржником чергового платежу за договором, а саме 27.10.2014 року, хоча згідно розрахунку заборгованості позичальник [PERSON] належним чином не виконує умови кредитного договору починаючи з 17.11.2011 року. Таким чином, суд першої інстанції, посилаючись на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, прийшов до висновку, що порука є припиненою на підставі ч.4 ст.559 ЦК України, а позовні вимоги до [PERSON] є необґрунтованими. Між тим апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з таких підстав. Згідно договору поруки від 18.06.2008 року, укладеного між позивачем та відповідачами [PERSON] і [PERSON], останній солідарно відповідає перед кредитором за виконання боржником [PERSON] зобов'язань у повному обсязі за кредитним договором № 337А/08-9 від 18.06.2008 року. Відповідно до п.1.3 договору поручитель погоджується з тим, що при зміні боржника, зміні змісту і обсягу забезпеченого порукою зобов'язання за Кредитним договором, цей договір буде діяти до повного виконання зобов'язань за кредитним договором. Відповідно до п. 3.3 договору порука припиняється на підставах та у порядку, що передбачений чинним законодавством та цим договором. Згідно п. 3.4 поручитель погоджується з тим, що при внесенні будь-яких змін у кредитний договір, в тому числі якщо такі зміни збільшують обсяг відповідальності поручителя або відбулася новація зобов'язання, такі зміни розповсюджуються на цей договір поруки і не є підставою для припинення поруки. Таким образом при укладанні договору поруки [PERSON] у п. 3.4 надав свою згоду на подальші будь-які зміни у кредитний договір, зокрема і збільшення обсягу відповідальності, і зазначена умова договору поруки є результатом домовленості сторін, які вільні у визначенні зобов'язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечить законодавству України. Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Умови договору поруки про її дію до повного виконання зобов'язань за кредитним договором не означають установлення строку припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в такому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі не встановлення такого строку порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, виходячи з положень другого речення ч.4 ст. 559 ЦК України, вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинна бути пред'явлена у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст. 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит має бути погашений одноразовим платежем). У цивільній справі, яка є предметом судового розгляду, кредитний договір між позивачем та [PERSON] було укладено строком до 17 червня 2015 року. Згідно умов договору погашення кредиту, відсотків та комісії передбачено щомісячними платежами. Останній платіж зроблено відповідачем [PERSON] 17 листопада 2011 року, з позовом до суду банк звернувся відповідно до штемпелю на поштовому конверті 21 жовтня 2014 року. У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, звернувшись з відповідним позовом до суду. З умов кредитного договору вбачається, що чергові платежі позичальник повинна була здійснювати не пізніше 18 числа кожного місяці, останній платіж [PERSON] повинна була здійснити не пізніше 18 червня 2015 року, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя щодо щомісячних платежів. Таким образом порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку, тому вимоги позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за період з червня 2008 року по квітень 2014 року задоволенню не підлягають, оскільки стосовно щомісячних платежів за цей період порука припинилась. Разом із тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненим в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів (правова позиція, викладена у Постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14). Суд першої інстанції невірно застосував саме на цю правову позицію Верховного Суду України, дійшовши висновку про припинення поруки. З огляду на наведене апеляційний суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом, (тілом кредиту) у розмірі 45 609,94 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом за період з квітня 2014 року по жовтень 2014 року у сумі 5 828 грн. 85 коп., заборгованість по комісії за період з квітня 2014 року по жовтень 2014 року у сумі 426 грн. 37 коп., а всього 51 865 грн. 16 коп. При цьому, визначаючись з розміром заборгованості по процентам та комісії, апеляційний суд вважає, що вона підлягає стягненню за період з квітня 2014 року по жовтень 2014 року в межах шестимісячного строку. Тіло кредиту з моменту отримання кредиту позичальником не погашалося і залишилося фактично не змінним. Вирішуючи питання щодо позовних вимог про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 12 237,60 грн., апеляційний суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р до зазначених населених пунктів належить м. Артемівськ. В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р. Згідно із пунктом 3 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м. Артемівськ. Відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає саме в м. Артемівську. Таким образом вимоги позивача про стягнення суми штрафу у розмірі 12 237 грн. 60 коп. задоволенню не підлягають. Враховуючи, що рішення суду в частині стягнення з [PERSON] на користь позивача сплаченої суми судового збору ніким із сторін не оскаржується, то перерозподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України апеляційним судом не проводиться.

Outcome: partial