Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

28.11.2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до\~ [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому вказано, що [PERSON] звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписала заяву № б/н від 07.06.2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 11000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку. Які викладені на банківсьому сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг, на підставі яких відповідач при укладенні договору про надання банківських послуг дав свою згоду щодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідач на підставі п.2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг зобовязалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Однак, відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобовязаннями, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 30.10.2016 року у розмірі 20821,43 грн., з яких: 6773,96 грн. тіло кредиту; 4443,74 грн. відсотки за користування кредитом; 7186,04 грн. нараховано пені за прострочене зобовязання; 950 грн. нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також 500 грн. штраф (фіксована складова), 967,69 грн. штраф (процентна складова). У судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, надав заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, на задоволенні позовних вимог в повному обсязі наполягав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Просила при ухваленні рішення зменшити розмір пені та з урахуванням скрутного матеріального становища розстрочити виконання рішення суду строком на три роки. Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступного: Судом встановлено, що [PERSON] підписала заяву № б/н від 07.06.2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 11000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку. Які викладені на банківсьому сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг, на підставі яких відповідач при укладенні договору про надання банківських послуг дав свою згоду щодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідач на підставі п.2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг зобовязалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. (а.с. 12, 13-46) [PERSON] не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобовязаннями, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 30.10.2016 року у розмірі 20821,43 грн., з яких: 6773,96 грн. тіло кредиту; 4443,74 грн. відсотки за користування кредитом; 7186,04 грн. нараховано пені за прострочене зобовязання; 950 грн. нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також 500 грн. штраф (фіксована складова), 967,69 грн. штраф (процентна складова) (а.с. 6-8, 9-10) Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 ЦК України, передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.\~ У статті 1050 ЦК України вказано, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд вважає за можливе застосування до спірних правовідносин, які виникли внаслідок укладення між сторонами споживчого кредиту, положень п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо зменшення розміру штрафних санкцій у вигляді пені, яка згідно ст. 549 ЦК України, є видом забезпечення виконання зобов'язання. Постановою Пленуму ВСУ від 12.04.1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» роз'яснено, що до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» відносяться і ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних потреб громадян, у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій. Крім того, при вирішенні вказаного спору необхідно застосовувати висновки, викладені в рішенні Конституційного суду України № 15-рп/2011 від 10.11.2011 року у справі № 1-26/2011 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України та Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», які прямо вказують на поширення дії даного закону на кредитні відносини, як щодо укладання, так і виконання даної категорії договорів. Існує позиція відносно того, що положення п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» розповсюджує свою дію на умови кредитного договору стосовно пені, що дає змогу обмежити її розмір до 50 % суми основної заборгованості. Стосовно ч. 3 ст. 551 ЦК України судова практика полягає в тому, що підставою для зменшений неустойки за рішенням суду є наявність хоча б однієї з підстав передбаченої даною статтею: значне перевищення суми неустойки розміру збитків, інші обставин, які мають істотне значення. Таким чином, до стягнення з [PERSON] підлягатиме 3386,98 грн. пені, як 50% від розміру основної заборгованості. Отже, судом встановлено, що відповідач перебувала у договірних відносинах з ПАТ КБ «Приватбанк», але взятих на себе зобовязань належним чином не виконувала, в результаті чого утворилася заборгованість в розмірі 17022,37 грн., а, відповідно, суд дійшов висновку, що [PERSON] зобовязана відшкодувати наявну заборгованість. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та необхідність, стягнення з\~ [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором від 07.06.2011 року в розмірі 17022 грн. 37 коп. Відповідно до ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Так, з наданих відповідачкою доказів вбачається, що [PERSON] працює в ТОВ «Старт-АП» з 02.12.2013 року за сумісництвом та займає посаду агента з митного оформлення вантажів та товарів; з 16.02.2016 року знаходиться у відпустці за доглядом за дитиною віком до 3-х років та доходу від підприємства не отримує. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії І-ВЛ № 423483, зареєстрованого Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. З довідки № 623, виданої 13.02.2017 року обласним центром по нарахуванню та виплаті соціальних виплат УПсЗН в Московському районі №2 м. Харків,вбачається, що [PERSON] знаходиться на обліку і отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні у розмірі 860 грн., де за період з квітня 2016 року по лютий 2017 року отримала всього 9460 грн. (а.с. 74-79) Таким чином, повідомлені відповідачкою відомості про її майновий стан дають підстави для висновку щодо наявності підстав для розстрочення виконання рішення на 36 місяців з дня набрання рішенням законної сили з визначенням розміру щомісячних платежів по 472,84 грн. на місяць. Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378 грн.

Outcome: partial