Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

26 серпня 2020 року позивач, [PERSON] , звернулася до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що 26 липня 2003 року між нею та відповідачем, [PERSON] зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У 2019 році сторони припинили спільно вести господарство і відновлювати шлюбні стосунки позивачка не бажає, в зв`язку із чим прохає суд даний шлюб розірвати. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 13 жовтня 2020 року провадження по даній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач, [PERSON] , будучи завчасно, належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву в якій прохала розгляд справи проводити без її участі, а позов задовольнити. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище [PERSON] . Відповідач, [PERSON] , будучи завчасно, належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак від нього надійшла заява, в якій він прохав розгляд справи проводити у його відсутність. Позов визнав повністю та згідний на розлучення. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що 26 липня 2003 року у Бутенківській сільській раді Кобеляцького району Полтавської області між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 11. Статтями 51 Конституції України та 24 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини третьої, четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі статтею 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має суттєве значення. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд, вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки сторони в 2019 році припинили шлюбні стосунки і відновлювати їх не мають наміру. В зв`язку з вище викладеним, враховуючи, що шлюб ґрунтується на вільній згоді подружжя, а сторони не бажають продовжувати шлюбні стосунки, тому збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, суд вважає, що шлюб слід розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного,враховуючи думку позивача, суд вважає, що після розірвання шлюбу [PERSON] слід залишити прізвище [PERSON].

Outcome: approved