Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

26\~червня 2018\~року до\~Словянського міськрайонного\~суду звернулись [PERSON] та [PERSON] із заявою про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 26 квітня 2008 року між ними у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції Донецької області був зареєстрований шлюб. Спільне життя між подружжям не склалося у звязку із відсутністю взаєморозуміння та поваги. Протягом тривалого часу кожен з подружжя живе окремим життям та інтересами. Фактично, сімя припинила своє існування. Ведення спільного господарства між заявниками припинено. Вважають, що подальше сімейне життя та збереження шлюбу є неможливим. Заявники мають спільних малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Між заявниками існує домовленість щодо місця проживання дітей та участі батьків в їх вихованні. Заявниками досягнуто згоди, що діти будуть проживати разом із матірю. Батько після розірвання шлюбу буде проживати окремо від матері та дітей, що за домовленістю батьків не може вважатися перешкодою для реалізації ним прав і обовязків з виховання та утримання дітей, батько зобовязується приймати спільну і рівну за обсягом з матірю участь у забезпеченні життя дітей, а мати гарантує батькові право вільно відвідувати і спілкуватися з дітьми, та брати участь у їх вихованні. Спір з приводу поділу майна між подружжям також відсутній. За наведених обставин, заявники просили суд ухвалити рішення яким розірвати шлюб укладений між ними 26 квітня 2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції Донецької області за актовим записом № 124. Заявники [PERSON] та [PERSON], у судове засідання не зявились, подали до суду письмові заяви з проханням розгляд справи проводити у їх відсутності, на розірванні шлюбу наполягали. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. У судовому засіданні встановлено, що заявники перебувають у шлюбі з 26 квітня 2008 року. Шлюб між ними був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції Донецької області за актовим записом № 124, що стверджується свідоцтвом про шлюб серія: 1-НО № 135917 (а.с. 3). Згідно із свідоцтвами про народження серія:\~1-НО\~№ 230154,\~та серія:\~І-НО\~№ 594806, заявники мають спільних малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 6,7). За розясненнями викладеними в п. 8 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК) ( 2947-14 ), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Для захисту інтересів неповнолітніх дітей суд має перевірити зміст письмових договорів, які подружжя подає під час розгляду справи про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 109 СК ( 2947-14 ) подружжя має право подати письмовий договір, в якому передбачити: - з ким з них будуть проживати діти; - яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той із батьків, хто буде проживати окремо; - умови здійснення ним права на особисте виховання дітей . Згідно із договором про визначення місця проживання дитини та участь батьків у її вихованні, укладеним між заявниками [PERSON] та [PERSON] 26 червня 2018 року, заявниками досягнуто згоди щодо місця проживання дітей та участі батьків в їх вихованні. Заявники домовились, що їх діти будуть проживати разом із матірю. Батько після розірвання шлюбу буде проживати окремо від матері та дітей, що за домовленістю батьків не може вважатися перешкодою для реалізації ним прав і обовязків з виховання та утримання дітей, батько зобовязується приймати спільну і рівну за обсягом з матірю участь у забезпеченні життя дітей, а мати гарантує батькові право вільно відвідувати і спілкуватися з дітьми, та брати участь у їх вихованні. Умови участі батька в матеріальному забезпеченні та утриманні дітей не визначаються, проте не обмежуються. Батьки беруть на себе зобовязання після розірвання між ними шлюбу належним чином виконувати передбачені цим договором та чинним законодавством обов'язки по вихованню та утриманню дітей. Батьки мають право вимагати дотримання іншим з них своїх обов'язків, пов'язаних з вихованням та утриманням дітей. Батьки несуть відповідальність за життя і здоров'я дітей, їх інтелектуальний особистий і фізичний розвиток, а також за належне виконання умов нього Договору. Усі спори, що виникають з цього договору або пов'язані з ним вирішуються шляхом переговорів між батьками. Якщо спір не можливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку відповідно до чинного законодавства. Якщо інше прямо не передбачено цим договором або чинним законодавством України, зміни у цей договір можуть бути внесені тільки за взаємною домовленістю батьків, яка оформлюється додатковою угодою до цього договору. Додаткові угоди до цього договору є його невід'ємною частиною і маю юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі та підписані обома батьками (а.с. 4, 4 з. б.). Спір з приводу поділу спільного майна відсутній. Подальше спільне життя, та збереження шлюбу між заявниками є неможливим. Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Приписами ч. 3 ст. 293 ЦПК України встановлено, що у порядку окремого провадження розглядаються також справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Відповідно до положень статті 51\~Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При вирішенні питання про розірвання шлюбу, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечило б інтересам одного з них. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заяву слід задовольнити, оскільки встановлено, що подальше спільне життя заявників та збереження шлюбу між ними є неможливим і суперечить їх інтересам. Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно із ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на викладене, враховуючи, що заявниця [PERSON] просить\~після розірвання шлюбу залишити\~ їй прізвище [PERSON], суд доходить висновку, що слід його залишити. За приписами ч. 7 ст. 294 ЦПК України, судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі наведеного,

Outcome: approved