Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

29.01.2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 15.01.1998 року йому на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований по вул. Готеляка, 53 в с. Чернеччина, Охтирського району Сумської області та земельна ділянка за вказаною адресою. 19.03.1983 року він одружився з [PERSON], від спільного життя мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідачка [PERSON] зареєстрована у спірному будинку разом з їх спільною дочкою [PERSON] та їх неповнолітньою онукою [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося, наприкінці 2016 року відповідачі з власної ініціативи залишили спірний будинок, забрали свої речі та вибули в інший будинок за адресою м. Охтирка, вул.Миргородська, 167, де проживають на даний час. Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25.01.2017 року шлюб між ним та [PERSON] розірвано, після чого він одружився з іншою жінкою, з якою проживає разом. Однак, відповідачі до цього часу зареєстровані у належному йому жилому будинку, хоча фактично в ньому не проживають з 25 грудня 2016 року. Позивач зазначає, що факт реєстрації відповідачів у житловому будинку порушує його право власності та створює перешкоди у користуванні власністю, так як не приймає участі в утриманні будинку, не сплачує комунальних платежів. В звязку з чим просить усунути перешкоди в користуванні житловим будинком за адресою с. Чернеччина, вул. Готеляка,53, Охтирського району Сумської області шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком за вказаною адресою. Ухвалою суду від 06.02.2018 року було відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження на 26.02.2018 року. 26.02.2018 року ухвалою суду було постановлено про подальший розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено судове засідання на 22.03.2018 року. Позивач в судове засідання не зявився, подав заяву а також його представник адвокат [PERSON] подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просили розглянути справу за наявними матеріалами у їх відсутність, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судове засідання на 26.02.2018 року, будучи повідомленими під розписку (а.с.29-31)не зявилися з невідомих суду причин, будь яких заяв від них не надійшло, на 22.03.2018 року відповідачі в судове засідання не зявилися, від них повернуто поштові конверти (а.с.43-45). За таких обставин суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Своїм правом подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, на яких він ґрунтується, відповідачі не скористалася, відзив не подали. Представник служби у справах дітей Охтирської міської ради в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений. В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За даних обставин суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи відповідно до ст. 280 ЦПК України за наявними матеріалами. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом, посвідчених державним нотаріусом Охтирської районної державної нотаріальної контори 15.01.1998 року, зареєстрованих у реєстрі за №53 та 51 є власником житлового будинку та земельної ділянки за адресою: вул. Готеляка, 53, с. Чернеччина, Охтирського району, Сумської області (а.с.10-11). Перебував у шлюбі з відповідачкою [PERSON], який розірвано за рішенням Охтирського міськрайсуду від 25 січня 2016 року (а.с.12). Як встановлено судом з матеріалів справи, що у вказаному житловому будинку зареєстровані дочка позивача [PERSON], [INFO], її неповнолітня дочка [PERSON], [INFO] та колишня дружина [PERSON] за адресою: вул. Готеляка, 53, с. Чернеччина, Охтирського району Сумської області. Зазначена обставина підтверджується довідкою Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області від 26.01.2018 року №02-27-136/1, з якої вбачається, що крім позивача зареєстровані також [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які фактично за місцем реєстрації не проживають (а.с.13). Факт відсутності відповідачів за зареєстрованою адресою підтверджується актом про відсутність (не проживання) особи в житловому приміщенні, складеним 26.01.2018 року мешканцями вул. Готеляка с. Чернеччина Охтирського району Сумської області, в якому зазначено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в житловому будинку №53 по вул. Готеляка с. Чернеччина Охтирського району Сумської області не проживають без поважних причин з 25 грудня 2016 року (а.с.14). Згідно відомостей Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області від 05.02.2018 року №02-27/165/1, №02-27/166/1, №02-27/167/1 [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстровані за адресою: [INFO], але за місцем реєстрації не проживають (а.с.21-23). Разом з тим як вбачається з матеріалів справи, відповідачі отримали судові повістки на 26.02.2018 року за адресою м. Охтирка, вул. Миргородська, 167, на яку вказав позивач у позові, про що в справі маються їх розписки, що свідчить про те, що відповідачі дійсно вибули з житлового будинку, в якому зареєстровані в [INFO] та проживають за іншою адресою. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. В розумінні зазначених норм законодавства, позивач має право на захист свого права власності. Статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України\~передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до пункту 34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сімї попереднього власника житла. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Аналогічна правова позиція висловлена і Верховним судом України у постановах від 16.11.2016 у справі № 6-709цс16, 01.03.2016 року у справі №825/1335/13-а, від 30.06.2015 року у справі №21-1438а15, від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до положень ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між ним та власником житла або законом. На думку суду, дійсно реєстрація відповідачів у житловому будинку позивача порушує його право розпоряджатися своєю власністю, відповідачі вибули у інше місце проживання, тому втратили право на користування житлом за вказаною адресою. Вирішуючи позов в частині до [PERSON] та її малолітньої доньки [PERSON], [INFO], суд виходить з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], [INFO], є донькою [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-БП №149576 від 02.04.2013 року (а.с.9). У вказаному будинку він прописаний з матірю, що підтверджується довідкою Чернеччинської сільської ради від 26.01.2018 року за № 02-27-136/1 (а.с.13). Відповідно до\~ст.160 Сімейного кодексу України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до\~ст. 177 Сімейного кодексу України, ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», ст.17 Закону України «Про охорону дитинства»\~, одним з правочинів, які не можуть вчиняти батьки без дозволу органів опіки і піклування, є відмова від майнових прав дитини, до яких відноситься і право користування жилим приміщенням. За таких обставин, суд вважає, що оскільки відповідачка [PERSON] хоча і зареєстрована в спірному будинку, але більше року фактично проживає в іншому житлі, то і її малолітня донька [PERSON] Євангеліна повинна проживати разом з нею саме там, де вона фактично проживає у відповідності до вимог чинного законодавства. З огляду на встановлені обставини, аналізуючи докази та даючи їм оцінку, вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення\~ст. 13 ЦПК України\~щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами і не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Таким чином, аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку,суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню повністю. Судові витрати суд залишає за позивачем, згідно його заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved