Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

28.12.2016 року позивачі звернулись до суду із зазначеним позовом, за змістом якого просять визнати відповідача таким, що позбавлений права користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS], зобовязати третю особу скасувати реєстрацію відповідача за місцем проживання за зазначеною адресою. За змістом позовної заяви, 20.11.2008 року позивачами було приватизовано квартиру [ADDRESS]. Квартира належить їм на праві спільної часткової власності в рівних частках по 1/3 частині кожному на підставі свідоцтва про право власності від 20.11.2008 року. В 2014 році позивач [PERSON] мешкала у зазначеній квартирі із відповідачем [PERSON] за згодою інших позивачів. Відповідач був зареєстрований за зазначеною адресою місця проживання. З початку січня 2015 року змінив місце проживання, за адресою позивачів не мешкав, згодом, між позивачем-3 та відповідачем укладений шлюб (09.01.2016 року), від шлюбу народилась дитина донька [PERSON], [INFO]. Як зазначають позивачі, участі у витратах по сплаті комунальних послуг [PERSON] не приймає. Оскільки своїми діями відповідач створює перешкоди у користуванні позивачами їх нерухомим майном, на підставі ст.ст. 395, 405, 406 ЦК України, вони просять задовольнити позовну заяву. Позивачі згідно з заявами, вх.№ від 10.07.2017 року, просять розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують, підтверджують обставини, викладені в позовній заяві, не заперечують проти винесення заочного рішення суду в разі відсутності належним чином повідомленого відповідача. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений за адресою реєстрації, інших засобів звязку невідомо. Письмових заперечень проти позову, заяв та клопотань до матеріалів справи не надходило, причини своєї неявки до суду відповідач не повідомив. У зв'язку із чим, причина його неявки визнана судом неповажною. Третя особа належними чином повідомлялась про час та місце розгляду справи, заяв та клопотань до справи не надходило, що не перешкоджає її розгляду. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України. У відповідності до ч.4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд, враховуючи думку позивачів, ухвалює заочне рішення на підставі наявних в справі доказів, розглянувши справу за відсутності учасників процесу. Дослідивши письмові докази, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню у звязку із наступними фактичними обставинами та відповідними їм правовідносинами. Так, ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України врегульовано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно обмежений у здійсненні цього права. Крім того, цивільним законодавством встановлено загальні засади захисту права власності, а саме за змістом ст. ст. 13, 41 Конституції України, ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Нормою ч.1 ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], [PERSON] (після реєстрацію шлюбу - [PERSON]) [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], на праві спільної часткової власності (по 1/3 частки) на підставі свідоцтва про право власності на житло № 22906, виданого Шевченківською районною адміністрацією Запорізької міської ради 20.11.2008 року серії САС № 305219, належить квартира [ADDRESS] (а.с.17). Відомості щодо реєстрації права власності внесено до електронного реєстру прав власності на нерухоме майно 08.01.2009 року, що підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого ОП «ЗМБТІ», №21483296, номер запису 43206 в книзі 308 (а.с.20). В 2014 році позивач [PERSON] мешкала у зазначеній квартирі із відповідачем [PERSON], [INFO], за згодою інших позивачів. Відповідач був зареєстрований за адресою місця проживання, що підтверджено матеріалами справи (відповідь, а.с.32). З початку січня 2015 року [PERSON] залишив місце проживання, за адресою позивачів з того часу не мешкав, особистих речей в квартирі не має. Місце проживання відповідача наразі невідомо, з реєстраційного обліку за місцем проживання [PERSON] не знято, комунальні послуги та квартирна плата нараховуються з врахуванням його проживання у житловому приміщенні. За змістом ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, оскільки відсутня правова підстава для реєстрації відповідача у зазначеній квартирі, він створює перешкоди у користуванні та розпорядженні позивачами їх майном, тому суд задовольняє позов в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. При обранні способу захисту у здійсненні права власності позивачами, суд виходить зі змісту ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» N1382-IV від 11.12.2003 року, у відповідності до якої зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Тому визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є достатньою підставою для зняття його з реєстрації, що надає підстави для відмови у задоволенні судом позовної вимоги про зобовязання третьої особи скасувати реєстрацію місця проживання [PERSON] за вказаною адресою.

Outcome: partial