overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

26 травня 2017 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із вказаною заявою. Свої вимоги заявниця обґрунтовувала тим, що 20 лютого 2010 року померла її бабуся [PERSON], з якою вони більше пяти років до смерті останньої проживали однією сімєю, разом вели сумісне господарство, мали спільний побут. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, інших спадкоємців за законом немає, однак оформитись в правах спадкоємиці вона не може, оскільки нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено. Посилаючись на викладені обставини, просила встановити факт проживання однією сімєю з [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті останньої. У судовому засіданні представник заявниці вимоги заяви підтримав повністю. Заінтересована особа приватний нотаріус Очаківського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON]в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Вислухавши пояснення представника заявниці, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії 1-ФП № 112157 (а. с. 8), [PERSON] померла 20 лютого 2010 року. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, суд вправі встановити факти, від яких залежить виникнення, зміна, або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визнано іншого порядку їх встановлення. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Допитані в ході судового засідання свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт проживання однією сімєю протягом останніх пяти років заявниці та померлої [PERSON], наявність між ними сумісного побуту, який, зокрема, полягав у наявності спільного бюджету, господарства, речей домашньої обстановки, продуктів харчування. 24 травня 2017 року приватним нотаріусом Очаківського районного нотаріального округу заявниці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та запропоновано звернутися до суду для вирішення питання про прийняття спадщини (а. с. 10). З урахуванням викладеного, а також з огляду на необхідність встановлення юридичного факту для реалізації заявницею свого права на спадкування, суд дійшов висновку, що зазначені вище докази у своїй сукупності доводять той факт, що [PERSON] проживала однією сімєю з померлою 20 лютого 2010 року [PERSON], а тому її вимогипро встановлення цього факту є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Початком спільного проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] слід вважати 01 січня 2002 року, оскільки встановити день початку спільного проживання неможливо. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

26 травня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила стягувати аліменти з відповідача на утримання їхніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO], в розмірі по 1000 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття. В обґрунтування вимог вказувала, що діти проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги для дітей, хоч має таку можливість, оскільки отримує в середньому 8000 грн. доходу щомісячно від тимчасових заробітків, тому просила суд здійснити стягнення з нього аліментів у вказаному розмірі. Зазначила, що вона ніде не працює, підсобного господарства не має та матеріальної допомоги від держави не отримує, а тому самостійно не спроможна утримувати дітей. При розгляді справи [PERSON] позов підтримала та просила її вимоги задовольнити із вказаних підстав. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, пояснив, що він ніде не працює, здійснює догляд за двоюрідною бабою, за що отримує від держави кошти в розмірі 24 грн. щомісячно, а тому спроможний сплачувати аліменти в меншому розмірі, ніж просить позивачка. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову частково. Встановлено, що сторони з 05 червня 1999 року перебували в шлюбі, котрий розірвано 14 грудня 2005 року, та від якого мають двоє дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], котрі проживають разом з матір`ю. З лютого 2017 року сторони припинили спільне проживання та з цього часу [PERSON] не виконує обовязок, передбачений ст.180 СК України по наданню утримання своїм дітям. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Так як відповідач має мінливий, нерегулярний дохід, тому відповідно до ст.184 СК України, розмір аліментів необхідно визначити у твердій грошовій сумі, який з врахуванням обставин, названих в ст.182 СК України, на думку суду, має становити по 700 грн. на кожну дитину щомісячно. На підставі ч.3 ст.88 ЦПК України з [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 640 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

26 травня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що 03 листопада 1998 року зареєстрували з відповідачем шлюб. Мають двох дітей - сина [PERSON] [INFO] та неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалось, шлюбні відносини не підтримують тривалий час. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, діти знаходяться на її утриманні. Просить стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 3000 грн. щомісячно, до її повноліття. В судове засідання сторони не зявилися, направили суду письмові заяви, в яких просять розглянути справу без їхньої участі. Позивачка вказує, що підтримує позовні вимоги, відповідач зазначає, що визнає позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 24-25). У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в звязку з неявкою учасників процесу в судове засідання, фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до представлених копій документів сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі 03 листопада 1998 року. Мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позивачка зазначає, що діти мешкають з нею та перебувають на її утримання. Згідно копій медичних довідок, [PERSON] перебуває на обліку у лікаря-хірурга з приводу сколіозу (а.с. 8-15). Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Позивачка просить стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі, а саме, 3000 грн. щомісяця до повноліття доньки. Згідно зі ст. 182 ч. 2 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Сторонами визнано, що неповнолітня донька перебуває на утриманні позивачки. Таким чином стягненню з відповідача на користь позивачки підлягають аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 3000 грн., до її повноліття. Частиною 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно п. 1) ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах платежу за один місяць. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір, оскільки позивачка, при зверненні до суду, була звільнена від сплати судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

26 травня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1988 р.н. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 25.05.2017р. о 12 год. 30 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує проти задоволення заяви. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 25.05.2017р. о 12 год. 30 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «Верховцевського ПНІ» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворої критика знижена. Чує «голоси», які її осуджують. Настрій сумний. Плаксива. Мислення паралогічне. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

26 травня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 25.05.2017р. о 12 год. 30 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує проти задоволення заяви. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 25.05.2017р. о 12 год. 30 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Карімової Л.І. лікарні КЗ «Верховцевського ПНІ» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворої критики не має. Кричить, нецензурно лається. Звучать маячні ідеї відносини, переслідування. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма, афективно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

26 травня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Дніпро, вул. Дарвіна, 44. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 25.05.2017 р. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує проти задоволення заяви. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 25.05.2017 р. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Живодера лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий доступний формальному контакту. В розмові напружений, підозрілий, на запитання відповідає вибірково, після пауз, не завжди по суті, до чогось прислуховується. На деякі запитання відповідає з незадоволенням. Стверджує, що він «космонавт, що лікарі вкрали в нього шлем». Виказує маячні ідеї переслідування, фізичної дії на адресу оточуючих. При спробі корекції афектується. Психічно хворим себе не вважає, але висловлює бажання залишитись в лікарні, якщо будуть кормити. Інструкції виконує. Мислення паралогічне, непослідовне. Критика до свого стану порушена. [PERSON] було поставлено попередній діагноз гострий поліморфний психотичний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

26 травня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Дніпро, вул. Орловська, 42/6. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 25.05.2017р. о 02 год. 29 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує проти задоволення заяви. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 25.05.2017р. о 02 год. 29 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ „ОЦЕМД та МК ДОС. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий висловлює скарги на відчуття переслідування. Настрій нестійкий, емоції лабільні. Контакту доступний, напружений, підозрілий. Орієнтований у власній особистості, місці знаходження, календарному часі вірно. Зовнішньо напружений, тривожний. На запитання відповідає в плані заданого. В розмові повідомляє, що «прыгал с балкона, было страшно, понял, что кто-то ломится в дверь квартиры». [PERSON] було поставлено попередній діагноз психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Психотичний розлад переважно маячний. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

26 травня 2017 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області ухвалено рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту дійсним та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Судом встановлено, що під час ухвалення судового рішення не вирішено питання щодо розподілу судових витрат у справі, внаслідок чого судом призначено до судового розгляду питання щодо ухвалення додаткового рішення у справі. В судове засідання з розгляду питання щодо ухвалення додаткового рішення сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надавали, що у відповідності до ч.3 ст.220 ЦПК України не є підставою для неможливості розгляду питання щодо ухвалення додаткового рішення. Перевіривши матеріали справи, суд вбачає наявність підстав для ухвалення додаткового рішення виходячи з наступного. Згідно з п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2017 року позов [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту дійсним та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задоволено частково. Визнано за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого 24 листопада 2015 року, право власності на 1/2 частину житлового будинку А-шпали об.цегл., розмір жилої площі в цілому 23,8 кв.м., загальної площі 51,2 кв.м., з відповідною частиною надвірних побудов: Б літня кухня, Г сарай, Д убиральня, Е літній душ, я яма вигрібна, к, к1 колодязь питний, 4 ворота, 6 огорожа, 7 хвіртка, 8, 9 огорожа, що знаходиться за адресою: м. Новомосковськ Дніпропетровської області, вулиця І.Ємельяненка (Калініна), 52. В решті позову відмовлено. Під час дослідження матеріалів справи, встановлено, що судом в рішенні суду не розглянуто питання щодо розподілу судових витрат. Ч.1 ст.88 ЦПК України визначено, що стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 551,20 грн. Судовим рішенням позов задоволено частково. За таких обставин, суд вбачає наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в розмірі 551,20 грн. З урахуванням викладеного, вбачається наявність підстав для ухвалення додаткового рішення у справі, яким вирішити питання стосовно судових витрат у справі. Внаслідок викладеного,

Outcome: approved