Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

27 липня 2017 року [PERSON] звернулася з позовом до суду про стягнення невиплаченої заробітної плати в розмірі 20646,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона протягом з 21.02.2013 по 29.11.2016 року відповідно до трудового договору, укладеному з ФОП [PERSON] працювала на посаді продавця продовольчих товарів із заробітною платою 1147 грн. в місяць. Станом на 27 липня 2017 року відповідач не виконала свої зобовязання з нарахування та виплати заробітної плати за період з травня 2015 року по листопад 2016 року, у зв'язку з чим порушені її права. Просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період з травня 2015 року по листопад 2016 року у сумі 20646,00 гривень. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки в червні 2015 року фізична особа-підприємець [PERSON] припинила свою діяльність, у звязку з чим позивач [PERSON] фактично не виконувала своїх трудових обовязків і відповідно не має права на отримання заробітної плати. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 15 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в судовому порядку у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовий договір може бути, зокрема, безстроковим, що укладається на невизначений строк (п. 1 ч. 1 ст. 23 КЗпП України). Згідно зі ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми при укладенні трудового договору з фізичною особою є обов'язковим. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Статтею 24-1 КЗпП України передбачено, що у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою, фізична особа або за довіреністю уповноважена нею особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. Відповідно до положень п. 7 Постанови №9 від 06.11.1992 р. Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» - фактичний допуск до роботи може бути прирівняний до укладення трудового договору тільки в тому випадку, якщо працівника допущено до роботи з відома власника або уповноваженого ним органу. При укладенні трудового договору працівник в процесі праці повинен виконувати певну міру праці в певну частину робочого часу - норми праці. За трудовим договором оплата праці регулюється законодавством про працю - КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», угодами, умовами трудового договору. При цьому законом встановлюється структура оплати труда, мінімальна заробітна плата норми її оплати при відхиленні від звичайних умов оплати, правила індексації, терміни виплати та компенсації у разі затримки її виплати. Судом встановлено, що 21.02.2013 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] був укладений трудовий договір, згідно умов якого працівник [PERSON] зобовязується виконувати роботу продавця продовольчих товарів, а ФОП [PERSON] зобовязується оплачувати працю працівника в розмірі 1147 грн. на місяць. Також, вказано, що розмір заробітної плати визначається за згодою сторін, але не нижче законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати, тривалість щорічної оплачуваної відпустки 24 календарних днів. Даний трудовий договір зареєстрований 21 лютого 2013 року в Білозерському районному центрі зайнятості за №21021300054 Згідно представлених до суду даних трудовий договір між [PERSON] та ФОП [PERSON] було розірвано 29 листопада на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, у звязку з чим зазначений договір знято з реєстрації 29.11.2016 року у Білозерському районному центрі зайнятості. Вищевказані обставини підтверджуються дослідженими у судовому засіданні оригіналами трудового договору від 21.02.2013 року та трудової книжки серії БТ-1 №6360674 на імя [PERSON], в якій на сторінках 6-7 містяться записи №10, 11 про прийняття на посаду 21.02.213 року та звільнення 29.11.2016 року з посади продавця продовольчих товарів. Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначає, що з нею не було проведено повного розрахунку по заробітній платі на момент розірвання трудового договору. Під час визначення розрахунку позовних вимог вказує, що розмір невиплаченої заробітної плати складає за період з 01.05.2015 року по 29.11.2016 року в сумі 20646,00 грн. Відповідно до вимог ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому вигляді, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. У відповідності до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України трудовий договір припиняється за угодою сторін. При цьому, у частині 1 ст.116 КЗпП України зазначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Таким чином, суд вважає, що оскільки до теперішнього часу дана заборгованість в сумі 20646,00 грн. по заробітній платі не виплачена позивачу, вона підлягає стягненню в примусовому порядку згідно судового рішення. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved