Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

28.10.2013 року позивач звернувся з позовом, який уточнив та просив примусово виселити з належного йому на праві власності будинку [ADDRESS] відповідачів та примусово зняти їх з реєстраційного обліку, а також стягнути судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.02.2006 року було проведено прилюдні торги ліцитатором [PERSON] по продажу нерухомого майна [PERSON] і переможцем торгів став [PERSON]. 31.03.2006 року приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено право власності на будинок [ADDRESS] за позивачем. У вказаному будинку мешкають та прописані [PERSON] та її син [PERSON], але не дивлячись на письмове попередження, яке ними отримано 04.09.2013 року, добровільно виселитись з будинку та знятись з паспортної реєстрації не бажають. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В судовому засіданні відповідачка позов не визнала і просила в його задоволенні відмовити, пояснивши що їй з сином більше жити немає де. [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень по суті позову не надав. Представник Управління Державної міграційної служби України в Миколаївсьскій області в судовому засіданні позов в частині виселення відповідачів просила вирішити на розсуд суду, а в задоволенні вимог про примусове зняття відповідачів з реєстраційного обліку відмовити, так як згідно ст. 7 п.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації можливо в тому числі і на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або про користування, або про виселення. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповдіно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ч.1 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Згідно ст. 40 ч.2 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Ст 109 ч.3 ЖК України передбачає, що після прийняття кредитором рішення про звенення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи жиле приміщення шляхом позасудового врегулювання на підстав ідоговору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове прміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Із копії свідоцтва виданого 31.03.2006 року [PERSON] приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області видно, що на підставі акту про проведення прилюдних ст торгів, затвердженого начальником Державної виконавчої служби у м. Первомайськ та Первомайському районі 22.03.2006 року [PERSON] належить право власності на майно, яке складається із житлового будинку, сараю-Б, сараю-В, вбиральні-У, гаража-Д, огорожі, криниці, що розташований по [ADDRESS], що раніше належало [PERSON] на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] 19.07.2002 року ( а.с.20). Також право власності позивача на вказаний будинок підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.04.2006 року ( а.с.21). Копіями вимог (досудових про добровільне звільнення житлового будинку) направлених адвокатом Вознесенської ЮК [PERSON] 23.08.2013 року на імя [PERSON] ( а.с.22-23) та [PERSON] ( а.с.24-25) та копіями поштових увідомлень ( а.с.26,27) підтверджена вимога позивача про звільнення належного йому житлового будинку відповідачами, яка ними була отримана 04.09.2013 року, проти чого в судовому засіданні не заперечувала і [PERSON] Ст. 60 ч.1 ЦПК України передбачає, що кожна сторлона зобов'язана довести ті обставини, на які волна посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі викладеного, суд знаходить позовні вимоги в частині виселення відповідачів із будинку належного позивачу доведеними і підлягаючими задоволенню. Позовні вимоги в частині примусового зняття відповідачів з реєстраційного обілку не підлягають задоволенню, так як ст. 7 п.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено зняття з реєстрації громадян на підставі рішення суду про виселення. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути 3000 грн. витрат по оплаті юридичної допомоги та 114,70 грн. витрат по сплаті судового збору, в рівних долях.

Outcome: partial