Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

28.12.2019 року позивач подав до суду позов, в якому просить визнати за ним право на земельну частку (пай) у КСП «Заповіт Леніна» Балаклійського району Харківської області у розмірі 6,15 умовних кадастрових гектарів відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю серії ХР-01-00-000481 від 20.12.1995р. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що на час видачі Державного акта на право колективної власності на землю по КСП «Заповіт Леніна» 20.12.1995р. [PERSON] був членом вказаного колективного сільськогосподарського підприємства та працював в ньому до 08.04.1996р., однак його не було включено до списку громадян - членів КСП, що є додатком до Державного акта, тому не було видано відповідного сертифікату, чим було порушено його право на земельну частку (пай). Представник позивача надав письмову заяву про підтримку позову, розгляд справи за відсутності сторони позивача (а.с. 11, 20). Відповідач Залиманська сільська рада Балаклійського району Харківської області надала письмовий відзив про розгляд справи за відсутності її представника, проти позову не заперечувала (а.с. 19). Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Відповідно до копії трудової книжки [NUMBER] позивач [PERSON] працював в КСП «Заповіт Леніна» з 15.06.1992р. по 08.04.1996р. (а.с. 5). Відповідно до архівної довідки від 27.12.2019р. в архівному фонді КСП «Заповіт Леніна» в протоколах засідань правління колгоспу за 1992р. виявлено рішення про прийняття в члени колгоспу [PERSON] - в будівельний цех, дата прийняття та посада не вказані, протокол від 09.07.1992р. № 5, даних про звільнення не має (а.с. 6). Із архівної довідки від 20.12.2019р. вбачається, що в архівному фонді КСП «Заповіт Леніна» у відомостях нарахування заробітної плати [PERSON] значиться по квітень 1996р., посада не вказана (а.с. 7). Державний акт на право колективної власності на землю серії ХР-01-00-000481 видано 20 грудня 1995 року Залиманською сільською радою народних депутатів Балаклійського району Харківської області про передачу КСП «Заповіт Леніна» у колективну власність 3240,9 гектарів землі для ведення сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення виконавчого комітету Залиманської сільської ради народних депутатів від 20 жовтня 1995 року № 72 (а.с. 9). Із відповіді відділу у Балаклійському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 28.12.2019р. вбачається, що згідно додатку до державного акту на право колективної власності на землю по КСП «Заповіт Леніна» від 20.12.1995 року серії ХР-01-00-000481 у списку громадян - членів КСП [PERSON] не зареєстрований. Відповідно до книги реєстрації сертифікатів на земельні частки (паї) по КСП «Заповіт Леніна» сертифікат земельну частку (пай) на [PERSON] не зареєстрований (а.с. 8). При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Земельного кодексу України, Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року № 720/95. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання прав, як передбачено п. «а» ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України. Пунктом 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року № 720/95 передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Відповідно до положень п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16 квітня 2004 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17розділу Х «Перехідні положення» ЗК України). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. З архівної довідки КП БРР «Балаклійський трудовий архів» від 23.01.2020р. вбачається, що на підставі рішення загальних зборів колгоспників від 24.09.1994р. колгосп «Заповіт Леніна» реформовано в КСП «Заповіт Леніна». Згідно з протоколом № 1 загальних зборів від 24.01.2000р. його було перетворено в ТОВ «Залиманське», яке діяло до 2002р. Постановою Господарського суду Харківської області від 13.08.2007 року ТОВ Залиманське» визнано банкрутом і була відкрита процедура ліквідації (а.с. 22). Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003р. № 899-IV, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до довідки Залиманської сільської ради Балаклійського району Харківської області від 28.03.2019р. [PERSON] буде виділено земельну ділянку за рахунок земель колективної власності, розташовану за межами населеного пункту площею 6,15 умовних кадастрових гектарів як такому, що був членом КСП «Заповіт Леніна» на момент видачі Державного акту на право колективної власності на землю серії ХР-01-00-000481 від 20.12.1995р. (а.с. 10). За таких обставин суд приходить висновку, що позивач набув право на земельну частку (пай) в КСП «Заповіт Леніна» Балаклійського району Харківської області з дня видачі КСП Державного акта на право колективної власності на землю, оскільки був його членом, однак його не було включено до списку, що додається до Державного акта, що зумовлює необхідність визнання права лише в судовому порядку, а відтак позов підлягає задоволенню. Внаслідок задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Оскільки відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, то на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України позивачу, а оскільки судовий збір було сплачено його представником, то останньому необхідно повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved