Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-26 00:00:00

26 лютого 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], третя особа на стороні відповідача яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради, про виселення та зняття з реєстрації. 28 лютого 2018 року ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області було прийнято дану позовну заяву до розгляду та призначено підготовче судове засідання, а ухвалою суду від 05 червня 2018 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. В позовній заяві покликається на ту обставину, що вона є власницею житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В даному будинку, також проживають її донька, зять, внучка та внук. Проживання разом з відповідачами є нестерпним. На її прохання переїхати проживати в інше житло відповідачі відмовляють, а тому вона змушена подати до суду заяву про виселення відповідачів, які порушують її право на спокійне життя, завдають моральних страждань та не дають спокійно жити. Відповідачі хочуть її позбутися, хотіли її примусово відправити на лікування до психіатричного закладу, говорять що будинок є лише їхньою заслугою, фактично твердять що будинок їхній. Весь час зводять на неї наклепи, часто доводять її до сліз, а вона є інвалідом третьої групи, тому хоче просто спокійно дожити свій вік. Відповідачі заважають вільно користуватись належним їй на праві власності будинком та не бажають з нього виселятись. Просить виселити відповідачів з житлового будинку в [ADDRESS], та зобов'язати ЦНАП виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради зняти відповідача [PERSON] з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали та просять його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснили, що відповідач [PERSON] є донькою позивача, а відповідач [PERSON] є її зятем. У спірному будинку він проживає з її дозволу з часу одруження з 1998 року. За час проживання відповідачі провели ремонт будинку, останнім часом повністю оплачують всі витрати на комунальні платежі та на утримання будинку. Три роки тому шлюб між відповідачами було розірвано, але вони продовжують спільно проживати однією сім'єю та виховують двох дітей, одна з яких - неповнолітня дитина. Відповідач [PERSON] заперечила проти позову та вважає його безпідставним. Визнала ту обставину, що зареєстрована у даному будинку та проживає з відповідачем [PERSON], який вселився з дозволу її матері в 1998 році без реєстрації, та двома дітьми. Три роки тому шлюб між відповідачами було розірвано, але вони продовжують спільно проживати однією сім'єю та виховують двох дітей, одна з яких - неповнолітня дитина. За час проживання вони з чоловіком провели ремонт будинку, останніми роками повністю оплачують всі витрати на комунальні платежі та на утримання будинку. Пояснила, що в сім'ї з вини матері часто виникають конфлікти з приводу проживання дітей в даному будинку, але жодних перешкод в користуванні ним вони не створюють. Іншого житла не мають. Просить відмовити в позові. Відповідач [PERSON] заперечив проти позову та дав аналогічні пояснення. Просить відмовити в позові. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено та не заперечується відповідачами та обставина, що позивач є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Дана обставина стверджується копією свідоцтва про право власності та витягу про державну реєстрацію права власності. Сторони ствердили, що будинкової книги на даний будинок не має і надати її суду не змогли. Сторонами не оспорюється факт реєстрації місця проживання у вказаному будинку відповідачки [PERSON] з реєстрацією та відповідача [PERSON] без реєстрації з дозволу позивача, з 1998 року, після реєстрації шлюбу з донькою позивача. Сторони ствердили в суді, що за час проживання відповідачі провели ремонт будинку, останнім часом повністю оплачують всі витрати на комунальні платежі та на утримання будинку. Три роки тому шлюб між відповідачами було розірвано, але вони продовжують спільно проживати однією сім'єю та виховують двох дітей, одна з яких - неповнолітня дитина. Сторони також не заперечили тієї обставини, що між ними часто виникають непорозуміння та конфлікти з приводу подальшого спільного проживання у будинку. Вжитими за клопотанням позивача заходами встановлено, що з заявами з приводу неправомірної поведінки чи усунення перешкод в користуванні будинком, в правоохоронні органи позивач не зверталась. Позивач також ствердила, що в органи місцевого самоврядування вона також не зверталась з приводу неможливості спільного проживання з відповідачами. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються нею для особистого проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. На підтвердження своїх вимог позивач не навів суду жодних доказів того, що відповідачі систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Судом також не здобуто жодних доказів того, що відповідачі чинять перешкоди позивачу у реалізації його її права власності на спірний будинок, а оскільки її право власності не було при цьому порушене, тому позов не підлягає судовому захисту шляхом задоволення її позовних вимог. За таких обставин справи суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити за недоведеністю. Судові витрати, понесені позивачем, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд покладає на неї.

Outcome: dismissed