Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

28.04.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Укрсиббанк» про часткове визнання договору споживчого кредиту недійсним та про внесення змін до договору споживчого кредиту. В позові зазначено, що 21.03.2008 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту №11318595000. Відповідно до умов договору ним було отримано кредит в суму 115000 доларів США, що дорівнював еквіваленту 580750грн. Кінцевий термін погашення кредиту 21.03.2029 року. За умовами договору позивач зобов'язаний повернути суму отриманого кредиту та сплатити проценти за користування кредиту шляхом сплати платежів у розмірі 1245 доларів США. Позивач виконує свої зобов'язання, сплачено процентів в сумі 86903,87доларів США, основного боргу в сумі 12803,70 доларів США , залишок заборгованості станом на 11.12.2014 року складає 102196,30 доларів США .Оскільки через те, що Банк протиправно не надав інформації щодо того, що ризики під час виконання зобов'язань несе споживач, про умови кредитування, щодо методики визначення валютного курсу, строків і комісій, відповідальність сторін, що є істотними умовами договору, внаслідок чого договір про надання споживчого кредиту підлягає визнанню недійсним. [PERSON] прохав справу розглянути без його участі. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився. Представник відповідача позовні вимоги не визнав. Згідно заперечень представника відповідача, при укладанні з [PERSON] спірного кредитного договору, умови договору були доведені та прийняті [PERSON], всі умови договору йому були зрозуміли, тому в подальшому позивач здійснював оплату по погашенню кредиту . Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. За положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до частин 1, 2 статті 203 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. При розгляді справи встановлено, що 21.03.2008 року між [PERSON] та АКІБ «Укрсиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 11318595000. Відповідно до умов договору позивачем було отримано кредит в суму 115000 доларів США зі сплатою процентів шляхом внесення ануїтет них платежів. Розмір платежів 1245 доларів США. Кінцевий термін погашення кредиту 21.03.2029 рік. Таким чином, за взаємною згодою сторони уклали спірний кредитний договір у письмовій формі, визначили суму споживчого кредиту та термін погашення кредиту, відповідальність за невиконання зобов'язань, засвідчили своїми підписами та скріпили печатками. Позивач [PERSON] був ознайомлений з усіма умовами цього договору кредитування та орієнтовною сукупною вартістю кредиту, наявні форми кредитування, відмінності між ними, їх переваги та недоліки, позивач самостійно, добровільно обрав валюту кредитування - Долар США. Крім того, ніщо не перешкоджало позивачу отримати кредит у національній валюті. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що сторони на момент підписання договору досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, кредитний договір укладений у письмовій формі, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було вільним, а тому відсутні підстави для визнання кредитного договору недійсним. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інші не встановлено договором між фізичними особами, а розмір процентів за користування чужими грошовими коштами. Суд встановив, що ПАТ «Укрсиббанк» має відповідну ліцензію Національного Банку України і його дозвіл на укладання договорів кредиту, в тому числі і в іноземній валюті . Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому, не встановлюються обмеження, щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. При цьому, статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» установлено, що кошти - це гроші у національній або іноземній валюті, чи їх еквівалент. Порядок надання дозволу НБУ на банківські операції та генеральних ліцензій установлюється також положенням про порядок видачі банком банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затверджених постановою правління НБУ від 17 липня 2001 року № 275, у п. 5.3 якого зазначено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, що перераховані в цьому положення, є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з декретом Кабінету Міністрів України. Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового договору (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями згідно з п. 2 ст. 5 цього ж Декрету. При таких даних суд приходить до висновку, що банк як фінансова установа, отримавши в установленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції з наданням кредитів в іноземній валюті. Тобто кредитний договір № 11318595000 від 21.03.2008 року відповідає вимогам ст. 1050, ст.1054 ЦК України.

Outcome: dismissed