Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

28 січня 2021 року заявниця [PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, в якій просила суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк шести місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити наближатися до місця реєстрації та проживання (перебування) [PERSON] та дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити наближатися до місця роботи [PERSON] та навчання дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; обмежити спілкування [PERSON] з дитиною [PERSON] . Заява мотивована тим, що з 13 липня 1991 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який було розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова 06 липня 2017 року, після чого сторони почали проживати окремо. Мають спільну дочку - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова місце проживання дитини визначено з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Протягом часу їх окремого проживання [PERSON] неодноразово вчиняв сварки на вулиці, біля дому, а також місця її роботи та навчання доньки. Останнім часом [PERSON] відмовляється зустрічатися з батьком, що призвело до погроз, образ, приниження її честі та гідності, завданням шкоди здоров`ю. Декілька разів [PERSON] завдавав [PERSON] тілесні ушкодження, внаслідок чого вона викликала поліцію, яка зафіксувала вказані обставини. На її звернення від 17 липня 2017 року була проведена робота дільничного із [PERSON] , за її заявою від 11 серпня 2020 року до поліції стосовно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 173-2 КУпАП. В останню зустріч 23 січня 2021 року [PERSON] за місцем проживання заявниці та доньки вчинив сварку з дитиною, і коли заявниця втрутилася завдав їй тілесних ушкоджень, внаслідок чого вона викликала поліцію та швидку допомогу, які зафіксували вказані обставини. За заявою [PERSON] було відкрито кримінальне провадження в Шевченківському відділу поліції ГУ НП у Харківській області. Наразі заявниця боїться за свою безпеку та дитини. Ухвалою суду від 29 січня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду. У судове засідання заявниця [PERSON] з`явилася, підтримала вимоги, викладені в заяві, з підстав, викладених в ній, просила її задовольнити. Пояснила, що вона не проти та не забороняла спілкуватися батьку з дитиною, однак їх зустрічі з донькою закінчуються тим, що він починає підвищувати голос, веде себе агресивно, вчиняє сварки, намагається контролювати. У 2017 році коли він наніс їй тілесні ушкодження викликати та звертатися із заявою до поліції вона не стала, оскільки вважала, що це тимчасово і, можливо, його поведінка зміниться. Останній раз, 23 січня 2021 року, [PERSON] прийшов до них додому, почав кричати на доньку, у той час коли вона втрутилася у сварку [PERSON] завдав їй тілесних ушкоджень, внаслідок чого була викликана швидка допомога та поліція. Відповідно до консультативного висновку лікаря спеціаліста від 23 січня 2021 року зафіксовано спричинення забоїв м`яких тканин голови, гематома зліва, перелом кістки носа. За заявою [PERSON] було відкрито кримінальне провадження в Шевченківському відділу поліції ГУ НП у Харківській області. Також зазначила, що ознайомилася з висновком судово-медичної експертизи, згідно з яким їй спричинені тілесні ушкодження, саме: забої м`яких тканин, перелом кістки носа. Надати копію висновку експертизи суду не мала можливості у зв`язку із тим, що він приєднаний до матеріалів кримінального провадження. Разом із цим, додала, що вона не перешкоджала та не проти подальшого спілкування батька з донькою, однак має страх за свою безпеку та дитини, що за таких обставин не зможе захистити себе та дитину. У судове засідання заінтересована особа - [PERSON] , не з`явився, про місце, день і час розгляд справи був повідомлений своєчасно та належним чином відповідно до вимог частини дев`ятої статті 128 ЦПК України. 29 січня 2021 року електронною поштою надав суду заяву, в якій посилаючись на те, що у нього зайнятий день та він повинен вирішити інші свої питання, просив перенести судове засідання. При цьому жодних поважних причин неявки [PERSON] не зазначив, та будь-яких доказів доказів на підтвердження зазначених в заяві причин своєї неявки суду не надав. Згідно з частиною дев`ятою статті 128 ЦПК України суд викликає або повідомляє свідка, експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, зокрема у справах про видачу обмежувального припису - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику. Відповідно до положень статті 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави. Таким чином, заінтересована особа - [PERSON] , про місце, день і час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, а саме, телефонограмою, відповідно до вимог частини дев`ятої статті 128 ЦПК України, що за таких обставин не перешкоджає розгляду заяви про видачу обмежувального припису за його відсутності згідно з положеннями частини першої статті 350-5 ЦПК України. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Крім того, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, що узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16. З урахуванням вищевикладеного, з метою дотримання визначеного законом строку розгляду даної категорії справ, а саме, 72 години, підстав для відкладення розгляду справи суд не вбачає та вважає можливим провести розгляд справи за відсутності заінтересованої особи. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, викладені у заяві про встановлення обмежувального припису, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані суду докази, заслухавши пояснення заявниці, суд виходить з такого. Судом встановлено, що [PERSON] з 13 липня 1991 року перебувала у шлюбі з [PERSON] , який було розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова 06 липня 2017 року, після чого сторони почали проживати окремо (а. с. 14). Від шлюбу сторони мають спільну дочку - [PERSON] , [INFO] (а. с. 15). Відповідно до висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи № 783-2017 17 липня 2017 року о 18.30 в квартирі, де проживає заявниця, колишній чоловік [PERSON] пластиковою бутилкою з водою вдарив заявницю по голові, кулаками бив по голові, після чого вона впала на підлогу, де він став бити її ногами На основі даних судово-медичного огляду [PERSON] має синці на обличчі, які утворилися від травматичної дії тупих предметів в межах доби до проведення огляду. За ступенем тяжкості синці - це легкі тілесні ушкодження, що викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до підпункту 2.3.2. «Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року віносяться до легких тілесних ушкоджень (а. с. 6). На підставі заяви [PERSON] від 11 серпня 2020 року щодо вчинення психологічного, фізичного та економічного насильства [PERSON] відносно доньки [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за статтею 173-2 КУпАП. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 170 грн (а. с. 7 - 9). Відповідно до витягу за заявою [PERSON] від 23 січня 2021 року до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань внесені відомості у кримінальному провадженні № 12021225480000163 за частиною першою статті 125 КК України за фактом того, що 23 січня 2021 року о 16:15 за адресою: [ADDRESS] , колишній чоловік [PERSON] наніс тілесні ушкодження [PERSON] та її дитині [PERSON] (а. с. 4). Відповідно до статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Так, правовідносини, що склалися між учасниками справи регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини. Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950року) є фундаментальною основою в галузі прав і свобод людини, її законних інтересів та потреб. Одна з ключових особливостей Конвенції полягає в тому, що вона не тільки встановлює права та свободи людини, але і передбачає право на індивідуальне звернення за захистом порушених прав на міжнародному рівні. Конвенція та протоколи до неї за юридичною природою є обов`язковим міжнародним правовим договором, який запровадив систему національного контролю за дотриманням прав людини на внутрішньодержавному рівні. 07 листопада 2011 року Україною було підписано Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами, на виконання якої 07 грудня 2017 року прийнято Закон «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, моржування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Положеннями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Зі змісту статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника має, зокрема, постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. За заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті. Про видачу обмежувального припису кривднику суддя у встановлений законом строк інформує уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) постраждалої особи для взяття кривдника на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад за місцем проживання (перебування) постраждалої особи. Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Згідно вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених статтями 77-80 ЦПК України. Нормами статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши у сукупності докази того, що заявниця та її донька піддавались домашньому насильству, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 783-2017 нанесення легких тілесних ушкоджень від 18 липня 2017 року, постановою про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 173-2 КУпАП щодо вчинення психологічного, фізичного та економічного насильства в сім`ї відносно своєї доньки, відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 12021225480000163 за частиною першою статті 125 КК України за заявою [PERSON] від 23 січня 2021 року за фактом нанесення колишнім чоловіком [PERSON] тілесних ушкоджень [PERSON] та її дитині [PERSON] , зважаючи на неодноразовість вчинення таких дій протягом тривалого часу, та оцінивши ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві, а також враховуючи пояснення заявниці, суд вважає встановленими обставини вчинення домашнього насильства стосовно заявниці та її доньки та підтвердженими належними, допустимими і достатніми доказами. На підставі вищевикладеного суд доходить висновку, що заяву про видачу обмежувального припису необхідно задовольнити частково. Видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , яким визначити такі заходи тимчасового обмеження його прав, а саме: заборонити наближатися на відстань ближче 20 метрів до місця реєстрації та проживання (перебування) [PERSON] та дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити наближатися на відстань ближче 20 метрів до місця роботи [PERSON] та навчання дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Встановити строк дії обмежувального припису - 2 (два) місяці. Водночас, враховуючи принцип дотримання прав та інтересів дітей і батьків, зважаючи на пояснення заявниці, яка зазначила, що не заперечує проти спілкування батька з дитиною, але у вільний час доньки та коли це буде їй зручно, з метою недопущення обмеження права [PERSON] як батька спільної із заявницею доньки у реалізації своїх прав відносно неї, суд доходить висновку про відмову в задоволенні заяви в частині вимог щодо обмеження спілкування [PERSON] з дитиною [PERSON] . Відповідно до частини третьої статті 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно з частиною четвертою статті 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: partial