Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

28 серпня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] щодо розірвання шлюбу, укладеного між ними 25 листопада 2003 року та зареєстрованого Жоржівською сільською радою Шишацького району Полтавської області, актовий запис № 3. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу спільних дітей вони не мають. Сімейні та подружні стосунки з відповідачем у нього не склались, через розбіжності в характерах та різне ставлення до життя. Часті сварки з відповідачем призвели до того, що шлюб розпався та його збереження не можливе. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити. Надав суду пояснення аналогічні викладені ним у позовній заяві. Додатково пояснив, що з відповідачем не проживає разом на протязі близько 2-х місяців, подружні стосунки на протязі цього часу вони не підтримують, ведуть домогосподарство окремо один від одного. Збереження сім'ї вважає неможливим за будь-яких умов. Матеріальних претензій сторони один до одного не мають, спільних дітей подружжя також не має. Своє звернення до суду пояснив тим, що дружин не надавала згоду на розірвання шлюбу. На стягненні з відповідача судового збору та витрат на оформлення розірвання шлюбу в органах ДРАЦС не наполягав та просив віднести вказані витрати на його рахунок. Відповідач в судове засідання не з'явилась. Надала до суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи у її відсутність. Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, є безумовним, а тому позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] 25 листопада 2003 року уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим у день укладення шлюбу Жоржівською сільською радою Шишацького району Полтавської області, актовий запис № 3 (а.с.18). Згідно пояснень позивача та паспорту на ім'я [PERSON] [NUMBER], виданого 10 січня 1999 року Шишацьким РВ УМВС України в Полтавській області він зареєстрований та проживає по [ADDRESS] має двох повнолітніх дітей від першого шлюбу [PERSON], 1983 р.н. та [PERSON], 1985 р.н. (а.с.3-4). Згідно паспорту на ім'я відповідача [PERSON], [NUMBER], виданого 16 лютого 2004 року Шишацьким РВ УМВС України в Полтавській області, вона зареєстрована у с. Жоржівка Шишацького району Полтавської області, має повнолітню доньку [PERSON], 1985 р.н., народжену до укладання шлюбу з позивачем (а.с. 19-21). Судом встановлено, що шлюб сторони розривають не вперше, на протязі останніх двох місяців проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, домашнє господарство ведуть окремо, а отже шлюб має формальний характер. Майнових претензій сторони один до одного не висловлюють, спільних дітей не мають. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За змістом ст. ст. 54, 55 СК України базовою засадою побудови сімейних відносин є рівність чоловіка і жінки, взаємні почуття любові і поваги, взаємодопомоги і підтримки. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що подальше спільне життя подружжя неможливе, оскільки це суперечило б волі та інтересам кожного з них, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. В зв'язку з тим, що відповідачем не заявлялось про бажання змінити прізвище відповідно до вимог ст. 113 СК України, суд вважає доцільним залишити за відповідачем після розірвання шлюбу прізвище «[PERSON]». Відповідно до позиції позивача щодо судових витрат у справі, а також витрат на оформлення розірвання шлюбу в органах ДРАЦС суд вважає необхідним віднести вказані витрати на його рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: approved