overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

27.04.2015 позивач звернулась із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 01.06.2006, від шлюбу сторони мають дитину, [PERSON], [INFO]. Разом з тим зазначає, що спільне життя між позивачем та відповідачем не складається через відсутність взаєморозуміння по всіх питаннях, це стало причиною постійних суперечок, з квітня місяця 2015 року сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Позивач повідомлена належним чином, в судове засідання не з'явився, через загальну канцелярію суду подала заяву в якій позов підтримала, просила задовольнити, розгляд справи проводити без її участі. Відповідач повідомлений належним чином, в судове засідання не з'явився, через загальну канцелярію суду подав заяву в якій позовні вимоги визнав, позов просив задовольнити та слухання справи проводити без його участі. Суд, оголосивши заяву позивача та заяву відповідача, визнав можливим проводити розгляд справи у відсутності сторін у справі, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено. 01.06.2006 [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 803. Від шлюбу сторони мають дитину, [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, сторони бажають розірвати шлюб, клопотань про надання строку для примирення сторони не заявляли, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач проти цього не заперечує. Частиною 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За таких обставин, оскільки сторони наполягають на припинені шлюбних відносин, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін, що має істотне значення. Враховуючи наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

27.04.2015 позивач звернулась із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 27.07.2002 від шлюбу сторони мають дитину, [PERSON], [INFO]. Разом з тим зазначає, що спільне життя між позивачем та відповідачем не складається через відсутність взаєморозуміння по всіх питаннях, це стало причиною постійних суперечок, з квітня місяця 2015 року сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Позивач повідомлена належним чином, в судове засідання не з'явився, через загальну канцелярію суду подала заяву в якій позов підтримала, просила задовольнити, розгляд справи проводити без її участі. Відповідач повідомлявся належним чином, в судове засідання не з'явився, до позовної заяви додано копію нотаріально завіреної заяви відповідача в якій він позовні вимоги визнав, позов просив задовольнити та слухання справи проводити без його участі. Суд, оголосивши заяву позивача та заяву відповідача, визнав можливим проводити розгляд справи у відсутності сторін у справі, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено. 27.07.2002 [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб у Донецькому міському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 833. Після реєстрації шлюбу позивач взяла прізвище відповідача [PERSON]. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, позивач бажає розірвати шлюб, який фактично розпався, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, позивачем позов не відкликано. Частиною 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За таких обставин, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам позивача, що має істотне значення. Враховуючи наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

27.04.2015 року [PERSON] звернувшись до суду, просить розірвати шлюб укладений між нею та [PERSON], зареєстрований 04.09.2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Тернівського районного управління юстиції міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис № 282. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] вказує, що знаходиться в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 04.09.2004 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені у червні 2014 року. Під час спільного проживання з відповідачем між ними були досить складні відносини, через різні характери, погляди на життєві цінності, сім'ю та шлюб, між ними виникали постійні сварки та непорозуміння, що призвели до втрати взаємної поваги та почуття кохання один до одного. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та про підтримання позову. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та про підтримання позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що причини, які спонукали сторони наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження родини стали неможливими. Судом встановлено, що позивач знаходиться в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 04.09.2004 року - а.с.9. Шлюбні відносини припинені в червні 2014 року, з причини відсутності взаєморозуміння, виникнення постійних сварок, через різні характери та погляди на сімейне життя. Суперечки про розподіл майна між сторонами на даний час не існує. Оскільки, причини, які спонукали сторони наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження родини стали неможливими, суд вважає, що у відповідності зі ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України, шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. На підставі ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

27.04.2015 року [PERSON] звернулась до Бериславського районного суду Херсонської області з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності. Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, пов'язаного з потребою у обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за доцільне в даному судовому засіданні проголосити його вступну та резолютивну частини, що у повній мірі узгоджується з вимогами, викладеними в ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 218, ч. 2 ст. 222 ЦПК України. На підставі викладеного, в межах заявлених позивачем вимог, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

27.04.2015 року [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом до [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 25 грудня 2012 року Виконкомом Кримківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області було зареєстровано їх шлюб, актовий запис № 04. Від шлюбу сторони мають дитину: сина [PERSON],[INFO]. Шлюбні стосунки з відповідачем були припинені з червня 2014 року, в зв'язку несумісністю характерів та відсутністю взаємопорозуміння.Посилаючись на викладені обставини, просила задовольнити позов. В судовому засіданні позивачка позов підтримала. Відповідач в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення позивачки та відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 25 грудня 2012 року, актовий запис № 04, що підтверджується даними свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 25 грудня 2012 року, виданого Виконкомом Кримківської сільської ради Перовмайського району Миколаївської області. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26 березня 2013 року виданого виконавчим комітетом Кримківської сільської ради Перовмайського району, актовий запис № 03. Сторони шлюбних стосунків не підтримують з червня 2014 року, вважають, що їх сім'я розпалася остаточно, а шлюб носить формальний характер. На примирення не згодні. Суд вважає, що визнання позову відповідачем не протирічить закону, не порушує прав та інтересів третіх осіб, тому відповідно до положень ч. 4 ст. 174 ЦПК України, може бути прийнято судом. За таких обставин суд дійшов висновку, що зберегти сім'ю неможливо, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Після розірвання шлюбу, прізвище позивачці залишити - [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

27.04.2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог вказує, що на підставі ордера на житлове приміщення № 929, виданого 13.12.2004 року виконавчим органом Дзержинської міської ради вона є основним квартиронаймачем житлового приміщення за адресою: [ADDRESS]. В цій квартирі разом з позивачкою зареєстровані її діти: [PERSON], [PERSON], [PERSON] З грудня 2004 року [PERSON] та [PERSON] виїхали з особистими речами з квартири та проживають з вказаного часу окремо. На теперішній час в квартирі позивачка проживає разом з донькою [PERSON] Просить визнати відповідачів такими, що втратили право користуватися житловим приміщення, оскільки вона вимушена сплачувати за них комунальні платежі. Позивачка надала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, підтримує позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачі до суду не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином через засоби масової інформації. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що на підставі ордера на житлове приміщення № 929, виданого 13.12.2004 року виконавчим органом Дзержинської міської ради [PERSON] є основним квартиронаймачем житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Відповідачі в квартирі не мешкають з грудня 2004 року, про житло не піклуються, за комунальні послуги не сплачують, їх особисті речі в квартирі відсутні, що підтверджено актом вуличного комітету від 15.04.2015 року (а.с.9). Згідно ст.ст. 71,72 ЖК, особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності понад шість місяців у місці проживання. Враховуючи вищевказане, маються всі підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

27.04.2015 року [PERSON] звернулась до суду із позовом, в подальшому уточнила свої позовні вимоги, просила стягнути з [PERSON] на її користь борг в сумі 8000 гривень, три проценти річних в сумі 3%, втрати від інфляції. Свою позицію позивачка мотивує тим, що 01.11.2014 року між сторонами було укладено договір позики, за яким [PERSON] взяла в борг у [PERSON] суму в 8000.00 гривень. В судове засідання позивач не з'явилась, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, вказавши на підтримку позовних вимог. Відповідач, в судове засідання не з'явилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Вивчивши матеріали справи, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що договором позики від 01.11.2014 року [PERSON] передала [PERSON] у власність 8000 гривень в обумовлений Договором строк. Повернення зазначеної в п. 1 Договору суми може мати місце за бажанням Позичальника одноразова вся сума позики або частинами, однак повне повернення всієї суми має відбутися не пізніше 31.03.2015 року. Вказане зобов'язання [PERSON] не виконує, належну позивачу суму коштів не сплачує. Згідно частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Прострочення відбулося з 01.04.2015 року, кількість днів прострочення, на момент звернення позивача з заявленою вимогою до суду складає 51 день. Таким чином три проценти річних складають 33 грн. (8000.00 грн. боргу х 3% / 365 днів / 100% = 0.66 грн. за кожен день прострочення; 0,66 грн. х 50 днів = 33 грн). Коефіцієнт інфляції, згідно статистичних відомостей, складає 114,0. Таким чином інфляційні витрати становлять 1120.00 грн. (8000 грн. боргу х 1114.0 коефіцієнт інфляції - 8000.00 грн. = 1120.00 грн.). Згідно з частиною 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Таким чином, позивачем доведено, а доводи прийнято судом, що відповідач прострочив виконання зобов'язання, а тому заявлені вимоги про стягнення заборгованості підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 243.6 грн. судових витрат із сплати судового збору, що понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

27.04.2015 року [PERSON] звернулася до Краматорського міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. В судовому засіданні позивачка пояснила, що вона проживала з відповідачем по справі [PERSON] у цивільному шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. На теперішній час вони разом не проживають, дитина мешкає разом із нею. Відповідач ніякої допомоги не надає. Просить стягнути з відповідача на її користь на утримання доньки аліменти в розмірі 1/4 частки його доходу (заробітку) щомісяця, але не менш 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до її повноліття. Просила розглянути справу на попередньому судовому засіданні. Відповідач в судовому засідання позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення. Просив розглянути справу на попередньому судовому засіданні. Вимоги позивачки підтверджуються свідоцтвом про народження доньки [PERSON], [INFO], (а.с. 5), довідкою з місця мешкання. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 4 ст 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе ухвалити рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду - тобто з 27.04.2015 року до повноліття дитини. Крім того, згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

27.04.2015 року [PERSON] звернулася до Краматорського міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені вимоги та суду пояснила, що 24.03.2007 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі [PERSON]. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. На теперішній час вони припинили шлюбні відносини та будуть розривати шлюб. Відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча має таку можливість, бо офіційно працює. Просила стягнути з відповідача на її користь на утримання дітей аліменти в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менш 30 % прожиткового мінімуму для даного віку дітей, щомісяця до досягнення дітьми повноліття. Просила розглянути справу на попередньому судовому засіданні. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Просив розглянути справу на попередньому судовому засіданні. Вимоги позивачки підтверджуються копією свідоцтва про шлюб (а.с. 5), копіями свідоцтва про народження сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO] (а.с. 4), довідкою з місця проживання. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 4 ст 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши позивачку, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе ухвалити рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду - тобто з 27.04.2015 року до повноліття сина [PERSON], тобто до [INFO] року, а в подальшому в розмірі ? всіх видів доходів, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до повноліття доньки [PERSON], тобто до [INFO] року. Крім того, згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

27.04.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюбу, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 20.09.2008 року. Протягом сумісного життя у них виникали непорозуміння, різні погляди на сімейні проблеми, що призвело до втрати почуттів любові та поваги, спільно не проживають, господарство не ведуть. Спроби примиритися не дали позитивних результатів, фактичні шлюбні відносини припинені з листопада 2014 року, відновлення шлюбу вважає неможливим. Від сумісного проживання мають малолітніх синів [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], які проживають та залишиться проживати з нею. Позивач у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав повністю, згодний, щоб діти після розірвання шлюбу проживали з матірю. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як зазначено в Свідоцтві про шлюб, 20 вересня 2008 року [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкові №1 Харківського міського управління юстиції, актовий запис №2038. Відповідно до Свідоцтв про народження, подружжя має малолітніх синів [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Як вбачається з заяв сторін, вони погоджуються, що малолітні діти [PERSON] та [PERSON] залишаться проживати з матірю [PERSON] Згідно до ст. 105 ч. 3 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності до ст. 109 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 ч.ч. 1,2 СК України, суд зясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Сімейні відносини припинені в листопаді 2014 року, примирення неможливе, сумісного господарства не ведуть. Оцінивши належність, достовірність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності, враховуючи визнання відповідачем позову, суд вважає, що підстави, на які посилається позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, збереження сім'ї не можливо, шлюб фактично розпався та існує формально, позов підлягає задоволенню. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

27.04.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини. Згідно позову, 26.02.2014 року між сторонами був укладений шлюб, від якого мають малолітню дитину: сина [PERSON], [INFO]. У зв'язку з припиненням сімейних відносин сторони мешкають окремо. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги позивачці, яка не працює та доглядає за дитиною, не надає, хоча має таку можливість. З огляду на вказане позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на її користь в розмірі 1/6 частки всіх видів його доходів. В судовому засіданні позивачка на позовних вимогах наполягала. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення. Суд, вислухавши сторони, дослідивши надані докази - копію свідоцтва про шлюб (а.с. 4), копію свідоцтва про народження дитини (а.с. 5), довідку з місця реєстрації (а.с. 7), суд вважає вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст.75 СК України право на утримання має той з подружжя, що є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий з подружжя має можливість надавати матеріальну допомогу. Згідно ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною трьох років. Суд встановив, що 26.02.2014 року між сторонами був укладений шлюб, від якого мають малолітню дитину: сина [PERSON], [INFO]. У зв'язку з припиненням сімейних відносин сторони мешкають окремо. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги позивачці, яка не працює та доглядає за дитиною, не надає, хоча має таку можливість. Таким чином, з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти в розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходів) на строк до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved