Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

29.07.2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до відділу культури і туризму Овруцької РДА в якому просить поновити її на роботі директором Овруцького районного будинку культури відділу культури і туризму Овруцької РДА з 01.07.16 року та стягнути з відповідача 5978 грн. середнього заробітку та 5000 грн. моральної шкоди мотивуючи тим, що вона працювала на посаді директора Овруцького районного будинку культури. 01.07.16 року наказом № 86-к начальника відділу культури позивач звільнена з роботи на підставі ч.1 п.9 ст.36 КЗпП України. Вважає , що її звільнено з порушенням діючого трудового законодавства, а тому незаконно. Добровільно поновити її на роботі відповідач відмовляється, тому вона вимушена звернутись до суду з позовом про відновлення її порушених прав. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, та додатково уточнила розмір середнього заробітку який підлягає стягненню з роботодавця. Представники відповідача , щодо задоволення позову заперечують та просять відмовити в його задоволенні за безпідставністю заявлених вимог. Суд, вислухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач згідно наказу начальника відділу культури Овруцької РДА № 100 від 29.08.2000 року прийнята на посаду директора Овруцького районного будинку культури, що підтверджується копією трудової книжки. (а.с.4). Прийнявши [PERSON] на роботу директором будинку культури, відповідач фактично уклав з позивачкою безстроковий трудовий договір. Згідно наказу №86-к начальника відділу культури і туризму Овруцької РДА позивач звільнена з посади директора районного будинку культури 01.07.16 року за п.9 ст.36 КЗпП України (а.с.2). Наказом №94-к начальника відділу культури і туризму Овруцької РДА [PERSON] прийнято на посаду тимчасово виконуючої обов»язки директора районного будинку культури на термін до призначення директора за конкурсом (а.с.3). Підставою для звільнення позивача є набрання чинності Закону України« Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» від 28.01.16 року № 955, яким внесені зміни до ст. 36 КЗпП України, а саме : трудовий договір може бути припинений з підстав передбачених іншими законами . Згідно абзацу другого ст.3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України« Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» від 28.01.16 року № 955, органи управління державних та комунальних закладів культури протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом зобовязані розірвати безстрокові трудові договори з керівниками державних та комунальних закладів культури і провести конкурс на заміщення посад керівників таких закладів у порядку, визначеному цим Законом. Як вбачається з зазначеної вище правової норми, законодавцем надано шести місячний строк органам управління державними та комунальними закладами культури для звільнення керівників державних та комунальних закладів культури з дотриманням діючих норм трудового законодавства . Частиною 3 ст.32 КЗпП України передбачено,що вразі зміни істотних умов праці працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Даної умови відповідачем не дотримано, тому суд вважає звільнення позивача незаконним та поновляє [PERSON] на роботі. Частиною 2 ст. 235 КЗпП України,передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 5978 грн. (170.80 грн.х 35 днів) середнього заробітку за час вимушеного прогулу , а саме з 23.08.16 року по 27.09.16 року. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди в розмірі 5000 грн. то у її задоволенні слід відмовити. Так, частиною 1 ст.237-1 КЗпП передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності,виваженості та справедливості. Так позивач була звільнена відповідачем з роботи, але наступного дня була прийнята на ту саму ж роботу тимчасово до проведення конкурсу, тому суд вважає , що позивачем не надано переконливих доказів про те , що в результаті звільнення в неї погіршився стан здоров»я, вона втратила нормальні життєві зв'язки і для їх відновлення потрібно було вживати додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 551.20 грн. . На підставі викладеного та

Outcome: partial