Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

28.04.2016 позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] та просив стягнути з відповідача, заподіяні йому скоєним кримінальним правопорушенням матеріальні збитки та моральну шкоду в загальному розмірі 5810 (п'ять тисяч вісімсот десять) грн. 35 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 04.04.2013 Солом'янським РУ ГУ МВС України в м. Києві по його заяві від 03.04.2013 було зареєстровано кримінальне провадження в ЄРДР за № 12013110090004425, а позивача було визнано розпочатим досудовим слідством потерпілим від цього злочину та надано у вказаній справі відповідний статус, про що було досудовим слідством повідомлено під підпис та допитано на протокол, як потерпілого від злочину. Вказав, що попередня кваліфікація цього злочину - ч. 1 ст. З66 КК України. Пізніше, досудовим слідством було пред'явлено підозру громадянину [PERSON], який був на момент скоєння злочину головою ЖБК «Ювілейний-70». Пояснив, що у вересні 2015 року слідчим СВ Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві [PERSON] було повідомлено, що досудове слідство по зазначеному вище кримінальному провадженню за № в ЄРДР 12013110090004425 закінчено та передано до суду. У жовтні 2015 року відбулось слухання справи та її закриття судом. Зазначив, що ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 26.10.2015 у справі за № 1- кп\\760\\1103\\15, було закрито кримінальну справу, у ній встановлено, що [PERSON], перебуваючи на посаді голови правління «ЖБК Ювілейний-70», реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на внесення завідомо неправдивих відомостей до офіційного документу, що складається і видається службовою особою від імені «ЖБК Ювілейний-70» та посвідчує факти і події, що мають юридичне значення, і має необхідні реквізити, вніс до Витягу з Книги обліку споживання електроенергії мешканцями будинку під [ADDRESS] за період з 18.09.2007 по 15.10.2008 завідомо неправдиву інформацію. А саме, неправдиві відомості щодо споживання електроенергії мешканцем квартири під [NUMBER] цього будинку, тобто позивачем у справі, а саме: станом на 15.01.2008, спожито 75квт. год.; станом на 15.02.2008 спожито 75 квт,.год.; станом на 15.03.2008 спожито 86 квт.год.; станом на 15.04.2008 спожито 92 квт.год.; станом на 15.05.2008 спожито 75 квт.год.; за 15.06.2008 спожито кет. год що не відповідає дійсності. Крім цього, у Витязі з Книги обліку споживання електроенергії мешканцями будинку під [ADDRESS] за період з 18.09.2007 по 15.10.2008 в графі «Бухгалтер», проставлено підпис особи, яка згідно довідки, виданою головою правління ЖБК «Ювілейний-70». в матеріали кримінальної справи досудовому слідству в штатному розкладі ЖБК не рахувалася на той момент. Крім того, зазначив, що судом в цій ухвалі встановлено, що в невстановлений слідством час в 2008 році представниками ЖБК «Ювілейний-70» був наданий до Солом'янського районного суду м. Києва зазначений вище Витяг з книги обліку споживання електроенергії мешканцями будинку під [ADDRESS] за період з 18.09.2007 по 15.10.2008, що містить завідомо неправдиві відомості. Органами досудового розслідування [PERSON] пред'явлено підозру у вчиненні умисних дій, що виразилися у внесенні до офіційного документа завідомо неправдивих відомостей, тобто службовому підробленні і його дії кваліфіковані за ч. 1 ст. 366 КК України. В підготовчому судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та просив закрити кримінальне провадження. Обґрунтував своє клопотання тим, що [PERSON] пред'явлено підозру за вчинення кримінального правопорушення, яке є невеликої тяжкості і з моменту його вчинення пройшло більше трьох років, вчинені діяння втратили суспільну небезпечність. [PERSON] в суді підтримав клопотання і вказав, що не оспорює обставин, які викладені в клопотанні, він дійсно вчинив службове підроблення, і також просив суд звільнити його від кримінальної відповідальності. Позивач послався на те, що, зазначеною вище ухвалою суду було встановлено, що вина [PERSON] досудовим слідством повністю була доведена матеріалами справи, а також додатково підтверджена його повним зізнанням. Але, враховуючи те, що цей злочин є по своїй природі злочином невеликої тяжкості, його було закрито судом на підставі ст. 49 КК України - за давністю. Однак, в цій ухвалі суду не було вирішено питання стосовно відшкодування [PERSON] винним у цьому злочині - [PERSON], заподіяних ним матеріальних збитків та моральної шкоди, що були завдані позивачу цим злочином. Пояснив, що матеріальні збитки виразилися у витратах, які позивач проводив протягом усіх цих років щоб довести цю справу до кінця. Витрати на кваліфіковані документи адвокатів до суду, державне мито, судовий збір, поштові витрати та інші численні витрати. Вказав, що матеріальні збитки складають на загальну суму 810 грн. 35 коп. Зазначено, що моральна шкода, що була завдана [PERSON] виражається у заподіянні позивачу постійних моральних страждань протягом усіх цих років за період з 2007 року по 2016 рік, які виразилися у прогресуванні його хвороб, які позивач лікує й досі, постійному нервовому стані, безсонні. Моральну шкоду позивач оцінює у 5 000 грн. Виходячи з вищенаведеного, позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просив його задовольнити. В судовому засіданні 04.10.2016 позивач та його представник просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 26.10.2015 у справі за № 1- кп\\760\\1103\\15, його було звільнено від кримінальної відповідальності за ст. 366 ч. 1 КК України та кримінальне провадження відносно нього за фактом вчинення правопорушення, передбаченого ст. 366 ч. 1 КК України, внесеного до ЄРДР за № 12013110090004425 від 04.04.2013 року закрито. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача заподіяні йому скоєним кримінальним правопорушенням матеріальні збитки в сумі 810,35 грн., посилаючись на те, що ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 26.10.2015 не було вирішено питання стосовно відшкодування [PERSON] винним у цьому злочині - [PERSON], заподіяних ним матеріальних збитків та моральної шкоди, що були завдані позивачу цим злочином. Вказав, що матеріальні збитки виразилися у витратах, які він проводив протягом усіх цих років щоб довести цю справу до кінця. Вказав, що матеріальні збитки складають загальну суму 810 грн. 35 коп. На підтвердження вищезазначеного надав суду копії наступних документів: квитанції №51 від 08.12.2008 з призначенням платежу: інформаційно-технічне забезпечення на суму 7,50 грн. (а.с. 4); квитанції №52 від 08.12.2008 з призначенням платежу: судовий збір (держ. мито) на суму 4,25 грн. (а.с. 4); квитанції №335 від 18.02.2009 з призначенням платежу: держ. мито на суму 4,25 грн. (а.с. 5); квитанції №336 від 18.02.2009 з призначенням платежу: ІТЗ розгляду цивільної справи у Верховному суді України на суму 7, 5 грн. (а.с. 5); квитанції №337 від 18.02.2009 за послуги банку на суму 4 грн. (а.с. 5); договору № 32 про надання правової допомоги від 28.11.2008, укладеного між [PERSON] та адвокатом Пуршегою І.М., предметом якого є надання правової консультації за позовом [PERSON] до ЖБК «Ювілейний» про визнання дій незаконними, зобов'язання зробити перерахунок спожитої електроенергії, зобов'язання вчинити дії (а.с. 10), квитанції до прибуткового касового ордера №32 від 28.11.2008 на підставі договору від 32 від 28.11.2008 про надання правової допомоги на суму 300 грн. (а.с.11), договору № 33 про надання правової допомоги від 05.12.2008, укладеного між [PERSON] та адвокатом Пуршегою І.М., предметом якого є складання апеляційної скарги на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20.11.2008 по цивільній справі №2-2955/08 про відмову в задоволенні позову [PERSON] до ЖБК «Ювілейний» про визнання дій незаконними, зобов'язання зробити перерахунок спожитої електроенергії, зобов'язання вчинити дії (а.с. 12) квитанції до прибуткового касового ордера №33 від 05.12.2008 на підставі договору від 33 від 05.12.2008 про надання правової допомоги на суму 220 грн. (а.с.13), договору № 3 про надання правової допомоги від 18.02.2009, укладеного між [PERSON] та адвокатом Пуршегою І.М., предметом якого є складання касаційної скарги на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20.11.2008 по цивільній справі №2-2955/08 про відмову в задоволенні позову [PERSON] до ЖБК «Ювілейний» про визнання дій незаконними, зобов'язання зробити перерахунок спожитої електроенергії, зобов'язання вчинити дії та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 27.01.2009 (а.с. 14), квитанції до прибуткового касового ордера №3 від 18.02.2009 на підставі договору від 3 від 18.02.2009 про надання правової допомоги на суму 250 грн. (а.с.15), скарги голові Верховного суду України [PERSON] на ухвалу Верховного суду України по справі №6-5347ск09 від 10.03.2009 по касаційній скарзі [PERSON] на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20.11.2008 по цивільній справі №2-2955/08 за позовом [PERSON] до ЖБК «Ювілейний» про визнання дій незаконними, зобов'язання зробити перерахунок спожитої електроенергії, зобов'язання вчинити дії та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 27.01.2009 (а.с. 16-17), простого повідомлення про вручення поштового відправлення до Верховного суду України, [PERSON] , квитанції №7075 УДППЗ «Укрпошта» від 29.04.2009 за лист реком. на суму 4,30 грн., та квитанції послуги УДППЗ «Укрпошта» від 29.04.2009 на суму 1,50 грн., (а.с. 18), заяви прокурору Солом'янського району м. Києва Шуляковій В.Ф. щодо розгляду звернення [PERSON] з приводу протиправних дій службових осіб ЖБК «Ювілейний»(а.с. 19), рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення до Прокуратури Солом'янського району м. Києва, квитанції №4600 УДППЗ «Укрпошта» від 09.06.2012 за марки на суму 7,05 грн., (а.с. 20). Судом встановлено, що ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 26.10.2015 у справі за № 1-кп\\760\\1103\\15 [PERSON], [INFO] звільнено від кримінальної відповідальності за ст. 366 ч. 1 КК України та кримінальне провадження відносно [PERSON], [INFO] за фактом вчинення правопорушення, передбаченого ст. 366 ч. 1 КК України, внесеного до ЄРДР за № 12013110090004425 від 04.04.2013 закрито. З ухвали Солом'янського районного суду м. Києва від 26.10.2015 у справі за № 1-кп\\760\\1103\\15 вбачається, що у [PERSON], який перебував на посаді голови правління ЖБК «Ювілейний -70», виник умисел, направлений на складання та видачу завідомо неправдивого офіційного документу, а саме Витягу з Книги обліку споживання електроенергії мешканцями будинку [ADDRESS] Згідно вказаної ухвали, [PERSON] вніс до Витягу з Книги обліку споживання електроенергії мешканцями будинку [ADDRESS] за період з 18.09.2007 по 15.10.2008 завідомо неправдиву інформацію, а саме відомості щодо споживання електроенергії мешканцем квартири [NUMBER] вищевказаного будинку, а саме: станом на 15.01.08 спожито 75 квт. год.; станом на 15.02.08 спожито 75 квт. год.; станом на 15.03.08 спожито 86 квт.год.; станом на 15.04.08 спожито 92 квт. год; станом на 15.05.08 спожито 75 квт.год; за 15.06.08 спожито 46 квт. год., що не відповідає дійсності. В ухвалі зазначено, що згідно відповіді голови ЖБК «Ювілейний-70» [PERSON] першому заступнику Голови Солом'янської районної у місті Києві Державної адміністрації Шкуро М. від 22.05.08. за № 45, показники споживання електроенергії мешканцем [ADDRESS] [PERSON] станом на 19.12.2007 склали 3590 квт. год., а згідно до Витягу показники споживання електроенергії у вказаній квартирі станом на 18.12.2007 року склали 3542 квт. год. Показники фіксуються один раз в квартал, після чого вираховується середньомісячний розмір спожитої електроенергії. Крім того, із вказаної ухвали вбачається, що в невстановлений слідством час в 2008 році представниками ЖБК «Ювілейний-70» був наданий до Солом'янського районного суду м. Києва зазначений вище Витяг з книги обліку споживання електроенергії мешканцями будинку [ADDRESS] за період з 18.09.2007 по 15.10.2008, що містить завідомо неправдиві відомості. В ухвалі зазначено, що [PERSON] визнав свою вину. Ухвалою встановлено, що з моменту 2008 року до дня розгляду провадження минуло більше, ніж 6 років і тому суд не вбачає підстав, які б унеможливлювали б закриття даного провадження. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відшкодування шкоди регулюється положеннями глави 82 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За вимог ч.1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до абз.1 п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 «Про практику застосування судами України Законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (із наступними змінами) та абз. 1 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, у повному обсязі. Таким чином, для настання відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з вищевикладеного, позивачем не надано доказів, що, понесені ним витрати мають причинно-наслідковий зв'язок зі скоєним [PERSON] злочином, а надані ним як докази договори про надання правової допомоги та квитанції до вказаних договорів, квитанції про сплату судового збору та державного мита, квитанції за послуги банку, судом до уваги не приймаються, як такі, що не відносяться до предмету позову. А тому, виходячи з вищезазначеного, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача матеріальних збитків. Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди, слід зазначити наступне. В підтвердження завдання моральної шкоди, позивач посилається на постійні моральні страждання протягом усіх цих років за період з 2007 року по 2016 рік, які виразилися у прогресуванні його хвороб, які він лікує й досі, постійному нервовому стані, безсонні. Моральну шкоду позивач оцінює у 5 000 грн. Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно п. 5 вказаної Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. На підставі вищевикладеного, суд не має підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки позивач не надав суду доказів, які підтверджують факт заподіяння його моральних страждань або втрат немайнового характеру. Виходячи з вищенаведеного, суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed