Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

27 грудня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . 21 листопада 2019 року [PERSON] , як правонаступник всіх прав та обов`язків [PERSON] , померлого [INFO] , звернулася до суду з самостійними вимогами щодо предмету позову, а з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 31 січня 2020 року, посилається на те, що після смерті чоловіка [PERSON] , вона отримала спадщину, що складається з житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 15 жовтня 2019 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 184684548. [PERSON] є онуком позивача, зареєстрований у вказаному вище будинку. Між тим, з 2016 року відповідач у будинку не проживає, не бере будь-якої участі у сплаті комунальних платежів, однак за місцем її реєстрації постійно надсилаються листи різними кредитними організаціями, де відповідач є боржником, що доставляє власнику будинку незручності та різного роду хвилювання, тож вона не бажає, щоб [PERSON] числився зареєстрованим у її будинку, який належить їй на праві приватної власності, оскільки він чинить їй, як власнику, перешкоди в користуванні майном. Факт не проживання [PERSON] підтверджується актом за підписом голови квартального комітету від 07 листопада 2018 року. Крім того, позивачці стало відомо, що у належному їй будинку, без її відома, як власника будинку, 10 січня 2020 року було зареєстровано її малолітнього правнука [PERSON] , [INFO] . Однак, ані відповідач, ані його малолітній син фактично в будинку не проживають, а їх реєстрація створює [PERSON] перешкоди у користуванні власності. Враховуючи факт непроживання відповідачем у будинку понад 1 рік, а також у зв`язку з тим, що відповідач відмовився самостійно знятися з місця реєстрації, а також зняти з реєстрації свого малолітнього чина, позивач, посилаючись на вимоги ст.ст. 318,383, 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України, просить визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком [ADDRESS] , а також зняти їх з реєстрації у зазначеному будинку. Представником відповідача адвокатом Пташинським О.А. подано відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач не проживає у вказаному будинку з поважних причин, якими є розірвання шлюбу між його батьками та неприязні стосунки, що склалися між ними в подальшому. Крім того, відповідач вважає, що оскільки за своїм віком дитина відповідача не може самостійно обирати місце проживання, а тому факт непроживання у спірному будинку обумовлений поважними причинами, і не є підставою для позбавлення дитини права користування належним його батьку майном (а.с. 108-110). Ухвалою суду від 28 січня 2019 року відкрите загальне позовне провадження у справі за позовом [PERSON] (а.с. 34-35). Ухвалою суду від 03 жовтня 2019 року зупинено провадження по справі, в зв`язку зі смертю позивача [PERSON] (а.с. 50-51). Ухвалою суду від 21 листопада 2019 року поновлено провадження по справі, залучено в якості правонаступника після смерті [PERSON] [PERSON] , у якості позивача (а.с. 61-62). Ухвалою суду від 26 січня 2021 року до участі у розгляді справи залучено відділ реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради. Ухвалою суду від 12 квітня 2021 року закінчене підготовче судове засідання, призначено розгляд справи по суті. Представник позивача адвокат Данильченко М.С. в судове засіданні не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Представник відповідача адвокат Пташинський О.А. в судове засідання не з`явився, вважається таким, що повідомлений належним чином, надав суду заяву про відкладення розгляду справи, в зв`язку з його зайнятістю в апеляційній інстанції, однак його неявка не перешкоджає розгляду справи. Представник третьої особи - виконавчого комітету Новомосковської міської ради в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 жовтня 2019 року, виданого після смерті [PERSON] , [PERSON] є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.58). Вказане також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 184684548 від 15 жовтня 2019 року (а.с.59). В зазначеному будинку зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та малолітній [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою № 459 від 29 січня 2020 року (а.с.75). Суду надано копію акту перевірки фактичного проживання (не проживання) по [ADDRESS] , складений головою квартального комітету № 31 в присутності сусідів, відповідно до якого [PERSON] зареєстрований, але дійсно фактично не проживає за вказаною адресою з 2016 року і по теперішній час (а.с.26). Правовідносини щодо захисту права власності, в тому числі щодо визнання членів сім`ї власника житлового приміщення таким, що втратив право користування ним, врегульовані наступними нормами закону, а саме. Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеним законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У ч.1 ст.3 ЦПК встановлено, що кожна особа має право в порядку, установленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.4 ст.9 Житлового кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Частина 2 ст. 405 ЦК України передбачає, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Вимоги ст. 156 ЖК України передбачають, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ч. 1 ст. 158 ЖК України наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Однак, ніякого договору найму житлового приміщення між позивачами та відповідачами не укладалося. Відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У своєму відзиві відповідач [PERSON] не спростовував того факту, що не проживає за місцем реєстрації у будинку позивача, разом з малолітнім сином дійсно проживає разом з ним за іншою адресою. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. \~ \~ \~ \~ \~Стаття 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає право дитини на житло. Відповідно до вимог цього закону держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Згідно\~постанови «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» КМУ № 207 від 02 березня 2016 року\~вбачається, що у разі\~реєстрації місця\~проживання батьків\~за різними\~адресами зняття\~з реєстрації\~місця проживання\~дитини,\~яка не\~досягла 14\~років,\~разом з\~одним із\~батьків здійснюється\~за письмовою\~згодою другого\~з батьків\~у присутності\~особи,\~яка приймає\~заяву,\~або на\~підставі засвідченої\~в установленому\~порядку письмової\~згоди другого\~з батьків\~(крім\~випадків,\~коли місце\~проживання дитини\~визначено відповідним\~рішенням суду\~або рішенням\~органу опіки\~та піклування). Поряд з цим, у відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавлення права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Аналіз зазначених норм закону та встановлені в судовому засіданні обставини щодо не проживання відповідача за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин дають суду підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у розмірі 704,80 грн. (а.с.1). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial