Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

27.06.2015 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до Комунального підприємства «Житлово-комунальне господарство смт. Сергіївка» (далі по тексту - відповідач) про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Так, позивачка просила суд: - поновити [PERSON] на роботі ведучим спеціалістом по роботі з абонентами та проектно-кошторисної документації КП «ЖКГ смт. Сергіївка»; - стягнути з КП «ЖКГ смт. Сергіївка» на користь [PERSON] заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 2 948,50 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що порівняно з іншими працівниками, які залишилися працювати на підприємстві, [PERSON] має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. Виходячи з цього [PERSON] має переважне перед іншими право на залишення на роботі, однак при звільненні цього до уваги не взяли. Під час попередження [PERSON] про наступне звільнення, їй не була запропонована інша робота на підприємстві, однак при звільненні цього до уваги не взяли не зважаючи на наявність вакансії в абонентському відділі. 16.07.2014 року КП «ЖКГ смт. Сергіївка» надало до суду заперечення на позовну заяву [PERSON], відповідно до якого просило відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі. 21.07.2014 року [PERSON] подано до суду уточнену позовну заяву, відповідно до якої позивачка просить суд: - поновити [PERSON] на посаду ведучого спеціаліста по роботі з абонентами та проектно-кошторисної документації абонентського відділу КП «ЖКГ смт. Сергіївка»; - стягнути з КП «ЖКГ смт. Сергіївка» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з дня звільнення по час поновлення на роботі; - стягнути з КП «ЖКГ смт. Сергіївка» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 15 000 грн. і витрати по оплаті послуг адвоката. Згідно уточненої позовної заяви, [PERSON] посилається на те, що скорочення штатних одиниць в порушення колективного договору не розглядалося ні на зборах трудового колективу, ні на раді трудового колективу. Чим обґрунтовано скорочення посади [PERSON] ні у рішенні виконавчого комітету, ні у наказі про звільнення не вказується. Звільнення [PERSON] було проведено без узгодження ради трудового колективу. Отже дійсного скорочення чисельності працівників не було, адміністрація підприємства у такий спосіб вирішила позбавитись неугодних робітників. Функціональні обов'язки [PERSON] не покладені для виконання іншими працівниками, їх на даний час ніхто не виконує, хоча без цієї роботи неможлива повноцінна робота відділу. За твердженням [PERSON], протиправними діями адміністрації підприємства їй завдана моральна шкода, яка виразилася у тому, що підприємство грубо порушило її конституційні права, незаконно звільнили її з роботи, не надали своєчасно копію наказу. Усе це принизило її у очах родичів, друзів, вона сильно нервувала, переживала, був порушений її образ життя. У неї погіршився стан здоров'я, одразу ж після звільнення вона зверталася до швидкої допомоги, так як збільшився тиск, у зв'язку з тим, що вона хворіє гіпертонією. Крім того, у позовній заяві, уточненій позовній заяві та додатково поданому клопотанні [PERSON] просила суд витребувати у КП «ЖКГ смт. Сергіївка»: виписки із штатного розкладу підприємства; копії наказів про прийняття на роботу і звільнення; оригінал колективного договору; лист до ВК Сергіївської СР про узгодження штатного розкладу з 01.04.2014 року. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.07.2014 року вимоги [PERSON] про забезпечення доказів задоволені частково. Витребувано з КП «ЖКГ смт. Сергіївка» копії для залучення до матеріалів справи та оригінали для огляду у судовому засіданні: довідки про середній заробіток позивача; колективного договору; наказу про звільнення; лист до ВК Сергіївської СР про узгодження штатного розкладу з 01.04.2014 року. На виконання вимог ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.07.2014 року та за своєю ініціативою КП «ЖКГ смт. Сергіївка» представило до суду копії для залучення до матеріалів справи та оригінали для огляду у судовому засіданні: рішення ВК Сергіївської СР № 77 від 19.03.2014 року; штатного розкладу підприємства з 01.04.2014 року; наказів від 28.03.2014 року №№ 62-к, 68-к, 69-к про скорочення посад [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]; рішення ВК Сергіївської СР № 105 від 30.04.2014 року; штатного розкладу підприємства з 12.05.2014 року; наказів від 12.05.2014 року №№ 111-к, 112-к, 114-к про скорочення посад [PERSON], [PERSON], [PERSON]; посадової інструкції контролера абонентського відділу; посадової інструкції спеціаліста бухгалтера по розрахунку з абонентами; посадової інструкції ведучого спеціаліста по роботі з абонентами та проектно-кошторисної документації; лист до ВК Сергіївської СР про узгодження штатного розкладу з 01.04.2014 року; наказу № 128-к від 30.05.2014 року про припинення трудового договору (контракту) з [PERSON]; колективного договору підприємства; довідки про середню заробітну плату [PERSON]; протоколу від 31.03.2014 року зборів ради трудового колективу підприємства. В судових засіданнях [PERSON] та її представник - [PERSON], заявлений (уточнений) до суду позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. В судових засіданнях представники КП «ЖКГ смт. Сергіївка» подане до суду заперечення підтримали в повному обсязі та просили в задоволенні позову [PERSON] відмовити повністю. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши в судових засіданнях пояснення учасників судового процесу, суд дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 14.06.2000 [PERSON] по контракту була прийнята на роботу у КП «ЖКГ смт. Сергіївка» на посаду начальника відділу приватизації, про що було видано підприємством відповідний наказ № 2-к від 14.06.2000 року. В період з 14.06.2000 року по 01.10.2013 року [PERSON] працювала у КП «ЖКГ смт. Сергіївка» на різних посадах, про що свідчать записи у її трудовій книжці. 01.10.2013 року [PERSON] була переведена на посаду ведучого спеціаліста по роботі з абонентами та проектно-кошторисної документації, про що було видано підприємством відповідний наказ № 333-к від 01.10.2013 року. 18.03.2014 року директор КП «ЖКГ смт. Сергіївка» звернувся до Сергіївського селищного голови з листом № 277, яким просив на черговому засіданні Сергіївського виконавчого комітету узгодити штатний розпис КП «ЖКГ смт. Сергіївка». Розглянувши лист директора КП «ЖКГ смт. Сергіївка» про узгодження штатного розкладу КП «ЖКГ смт. Сергіївка» з 01.04.2014 року, наданий штатний розклад, де пропонується зменшення на 2,75 штатних одиниць, ВК Сергіївської СР 19.03.2014 року прийняв рішення, яким вирішив узгодити КП «ЖКГ смт. Сергіївка» штатний розклад з 01.04.2014 року в кількості 116,25 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати в сумі 241 190 грн. 27.03.2014 року директором КП «ЖКГ смт. Сергіївка» було підписано наказ № 62-к «Про внесення змін до штатного розпису КП «ЖКГ смт. Сергіївка», яким у зв'язку зі змінами штатного розпису КП «ЖКГ смт. Сергіївка» згідно рішення ВК Сергіївської СР № 77 від 19.03.2014 року наказано внести з 01.04.2014 року до штатного розпису КП «ЖКГ смт. Сергіївка» такі зміни: скоротити одну штатну посаду - ведучий спеціаліст по роботі з абонентами та проектно-кошторисної документації абонентського відділу [PERSON]; скоротити одну штатну посаду - заступник директора КП «ЖКГ смт. Сергіївка» [PERSON]; повідомити про майбутнє звільнення з 30.05.2014 року [PERSON] та [PERSON] [PERSON] була ознайомлена з наказом КП «ЖКГ смт. Сергіївка» № 62-к від 27.03.2014 року, підписала його, але зазначила, що з ним не згодна. 31.03.2014 року відбулись збори ради трудового колективу КП «ЖКГ смт. Сергіївка», про що було складено відповідний протокол, на яких обговорювалось, зокрема, питання зміни штатного розкладу, а саме зменшення чисельності працівників зі 122 до 116,25 одиниць, шляхом скорочення ставок заступника директора, 0,5 слюсаря станочника, ведучого спеціаліста по роботі з абонентами та проектно-кошторисної документації, 0,25 прибиральниці приміщень. 30.05.2014 року директором КП «ЖКГ смт. Сергіївка» було підписано наказ № 128-к «Про припинення трудового договору (контракту)», згідно з яким 30.05.2014 року звільнено [PERSON] з посади ведучого спеціаліста по роботі з абонентами та проектно-кошторисної документації абонентського відділу у зв'язку зі скороченням чисельності штату за п.1 ст.40 КЗпП України на підставі наказу № 62-к. Бухгалтерії доручено видати вихідну допомогу в розмірі середнього місячного заробітку. [PERSON] була ознайомлена з наказом КП «ЖКГ смт. Сергіївка» № 128-к від 30.05.2014 року та підписала його. Відповідні відомості також були внесені до трудової книжки [PERSON], про що свідчать відповідні записи у ній. 05.06.2014 року [PERSON] звернулася до начальника територіальної державної інспекції з питань праці в Одеській області з заявою, згідно з якою повідомила, що її було незаконно звільнено з КП «ЖКГ смт. Сергіївка» з посади ведучого спеціаліста по роботі з абонентами та проектно-кошторисної документації абонентського відділу та просила допомогти їй у вирішенні цього питання. Відповідно до листа начальника територіальної державної інспекції з питань праці в Одеській області № 15-А-753/4921-007 від 09.07.2014 року, за результатами розгляду заяви [PERSON] та проведеної перевірки КП «ЖКГ смт. Сергіївка» (з виїздом на місце) було встановлено, що при звільненні [PERSON] із займаної посади КП «ЖКГ смт. Сергіївка» були порушенні вимоги КЗпП України, саме не проаналізовано переважне право на залишення на роботі, одночасно з попередженням про звільнення не було запропоновано іншу роботу, документально не підтверджено, що [PERSON] було запропоновано іншу роботу, від якої вона відмовилась. Рекомендовано звернутись до суду. Дані обставини і стали підставою для звернення [PERSON] до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так, [PERSON] звернулася до суду з позовом до КП «ЖКГ смт. Сергіївка» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.21 Кодексу законів про працю України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язуються виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно із ч.3 ст.24 Кодексу законів про працю України, укладення трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Як вбачається з матеріалів справи та було вище зазначено, [PERSON] 14.06.2000 року по контракту була прийнята на роботу у КП «ЖКГ смт. Сергіївка», де у період з 14.06.2000 року по 30.05.2014 року працювала на різних посадах. Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації (ст.48 КЗпП України). Так, усі відомості щодо прийняття, переведення під час роботи у КП «ЖКГ смт. Сергіївка» та звільнення [PERSON] з підприємства були внесені до її трудової книжки, про що свідчать відповідні записи у ній. Відповідно до п.4 ч.1 ст.36 Кодексу законів про працю України, підставою припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Згідно із п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані його власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи організації, скорочення чисельності або штату працівників. Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці (ч.1 ст.49-2 КЗпП України). Так, у зв'язку зі змінами штатного розпису КП «ЖКГ смт. Сергіївка» згідно рішення ВК Сергіївської СР № 77 від 19.03.2014 року, КП «ЖКГ смт. Сергіївка» було видано наказ № 62-к від 27.03.2014 року, яким, зокрема, скорочено одну штатну посаду ведучого спеціаліста по роботі з абонентами та проектно-кошторисної документації абонентського відділу, яку займала [PERSON] [PERSON] була ознайомлена з наказом КП «ЖКГ смт. Сергіївка» № 62-к від 27.03.2014 року, підписала його, але зазначила, що з ним не згодна. Від підписання та отримання попередження про звільнення [PERSON] відмовилась, у зв'язку з чим комісією КП «ЖКГ смт. Сергіївка» у складі трьох осіб було складено відповідний акт. На підставі наказу № 62-к від 27.03.2014 року КП «ЖКГ смт. Сергіївка» було видано наказ № 128-к від 30.05.2014 року, яким 30.05.2014 року звільнено [PERSON] з посади ведучого спеціаліста по роботі з абонентами та проектно-кошторисної документації абонентського відділу у зв'язку зі скороченням чисельності штату за п.1 ст.40 КЗпП України. [PERSON] була ознайомлена з наказом КП «ЖКГ смт. Сергіївка» № 128-к від 30.05.2014 року та підписала його. Трудова книжка, розрахункові кошти і вихідна допомога у розмірі одного окладу, у відповідності до ст.47 КЗпП України, [PERSON] було видано у день звільнення. Відповідно до ч.1 ст.42 Кодексу законів про працю України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Між тим, з пояснень представників КП «ЖКГ смт. Сергіївка», що також підтверджується матеріалами справи, вбачається наступне. Щодо визначення більш високої кваліфікації [PERSON] неможливо було порівняти з іншими працівниками, які залишилися працювати на підприємстві, оскільки дана посада (ведучого спеціаліста по роботі з абонентами та проектно-кошторисної документації абонентського відділу) складає 1 штатну одиницю і суттєво відрізняється від інших посад. При скороченні чисельності або штату працівників було проаналізовано переважне право на залишення на роботі. Так, у абонентському відділі де працювала [PERSON] усі працівники є пільговиками. В свою чергу, [PERSON] отримує пенсію (що нею не заперечується) та знаходиться на утриманні працюючого чоловіка. У зв'язку з цим саме кандидатура [PERSON] і була обрана для скорочення, оскільки інші працівники мають переважне право на залишення на роботі. До того ж посада [PERSON] була однією у штатному розкладі, а тому порівняння за цим фахом не є можливим. Крім того, дану посаду (ведучого спеціаліста по роботі з абонентами та проектно-кошторисної документації абонентського відділу), яку займала [PERSON] було скорочено у зв'язку із змінами в законодавстві. Так, з 2012 року обов'язки, які зазначені в пункті 2 посадової інструкції ведучого спеціаліста по роботі з абонентами та проектно-кошторисної документації абонентського відділу Державою було покладено на Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України в особі ДП «Укрдержбудекспертиза», яка видає експертні висновки щодо будь якого виконання робіт. У зв'язку з цим при відпрацюванні проектно-кошторисної документації в 2013 році підприємством було залучено фахівця за трудовою угодою від 01.10.2013 року для відпрацювання документації, за результатами чого було складено відповідний експертний звіт № 16-1990-13 від 14.11.2013 року. Більш того, відпрацювання кошторисної документації відбувається при наявності бюджетних коштів (1-2 рази на рік). З листопада 2013 року по теперішній час відпрацювання документації не проводилося. так як кошти з бюджету не виділялись, тобто, ця робота не є постійною, а виконується лише за необхідністю. Відповідно до ч.2 ст.49-2 Кодексу законів про працю України, одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, працівник за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. На день звільнення [PERSON] з посади ведучого спеціаліста по роботі з абонентами та проектно-кошторисної документації абонентського відділу КП «ЖКГ смт. Сергіївка» на підприємстві були вільні лише дві посади, а саме 0,5 вакантної посади спеціаліста-бухгалтера по розрахункам з абонентами та 1 вакантна посада контролера. Між тим, як вбачається з положень посадових інструкцій спеціаліста-бухгалтера по розрахункам з абонентами та контролера, освіта [PERSON] не відповідає кваліфікаційним вимогам вказаних інструкцій. Тому КП «ЖКГ смт. Сергіївка» і не було запропоновано [PERSON] переведення на іншу роботу. Відповідно до ст.237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Так, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами та доповненнями) встановлено порядок, підстави та умови доказування і стягнення моральної шкоди. Доведення наявності моральної (немайнової) шкоди здійснюється шляхом визначення в позовній заяві конкретних обставин, за яких було заподіяно шкоду, а також зазначення того, які неправомірні діяння було вчинено щодо позивача, в чому полягає шкода, що було підставою визначення запропонованого позивачем розміру або форми її відшкодування, якими доказами це підтверджується. Предметом доказування повинна бути глибина моральної (немайнової) шкоди, від якої в кінцевому підсумку залежать розмір та форми відшкодування останньої. Між тим, в порушення положень ст.237-1 Кодексу законів про працю України, ст.1167 Цивільного кодексу України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», [PERSON] у позовній заяві, уточненій позовній заяві та своїх поясненнях не наведено жодної обставин та підстави, а також не представлено до суду жодного доказу, які б свідчили про нанесення їй відповідачем моральної шкоди. Згідно із ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] до КП «ЖКГ смт. Сергіївка» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Outcome: dismissed