Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

28.12.2020 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] , [PERSON] в якому просить визнати відповідачів по справі такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що вона є відповідальним наймачем квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі ордеру № [NUMBER] від 03.02.1984 року. Крім позивачки у вищевказаній квартирі разом з нею зареєстровані її сини - [PERSON] та [PERSON] , які вже тривалий час у спірній квартирі не мешкають. Наразі вже більше ніж 15 років відповідачі жодного разу не з`явилися у спірному житлі, оскільки у січні 2004 року зібрали свої речі та виїхали до міста Харкова де зараз і мешкають, а всі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення, покладені саме на позивача по справі, комунальні послуги нараховуються згідно чисельності зареєстрованих у квартирі осіб, що призводить до того, що комунальні платежі сплачуються лише позивачкою, однак її матеріальне становище є досить скрутним, вона не має можливості сплачувати комунальні послуги ще і за відповідачів, а також позбавлена можливості оформити субсидію. Вважає, що відповідно до ст.71 ЖК України може поставити питання перед судом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, через не проживання у ньому більше п`ятнадцяти років без поважних причин. Позивач до судового засідання не прибула, однак від неї до суду надійшла заява з проханням розглянути справу у її відсутність, на задоволенні позову наполягає, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує, судові витрати залишає за собою. Відповідачі до судового засідання не прибули, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про день, час та місце розгляду справи, заяв про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило, також вони не надали і заперечень на позовні вимоги. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, отримавши згоду позивача, суд ухвалив розглянути справу заочно з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічним засобом з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив такі факти і відповідні до них правовідносини: позивач [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією ордеру № [NUMBER] від 03 лютого 1984 року виданого на підставі рішення виконкому Первомайської районної Ради народних депутатів від 17 січня 1984 року (а.с.9). Сини позивача [PERSON] та [PERSON] також зареєстровані за зазначеною вище адресою, що підтверджується довідкою відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб ВК Первомайської міської ради Харківської області від 09.12.2020 року (а.с.15), однак вже тривалий час, а саме більше п`ятнадцяти років з 2014 року у спірній квартирі не мешкають, що підтверджується актом КП «Жилсервіс» Первомайської міської ради Харківської області від 25.11.2020 року за № 1906, складеного комісією у складі майстра РІМ [PERSON] , економіста по ДПР - [PERSON] та сусідів [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). Позивач не має можливості сплачувати комунальні послуги ще і за відповідачів, у неї не має такої фінансової можливості, реєстрація відповідачів у спірній квартирі не дає позивачу можливості отримати субсидію, що і стало для позивача підставою для звернення до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна та зобов`язана довести судові ті обставини, на які вона посилається, як на підтвердження своїх вимог або підтвердження своїх заперечень. На думку суду, відповідач, не надавши заперечень на позовні вимоги та жодного доказу поважності не проживання у квартирі наймача більше шести місяців, визначила для себе інше місце мешкання. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться у судовому порядку. Натомість, позивач повністю підтвердила обґрунтованість своєї позиції, що також вбачається з акту від 25.11.2020 року за № 1906, що за місцем реєстрації відповідачі не мешкають тривалий час, а саме більше п`ятнадцяти років. Тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа знімається з реєстрації місця проживання внаслідок набрання чинності рішенням про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. А судом встановлено факт не проживання на спірній житловій площі відповідача без поважних причин.

Outcome: approved