Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

29.07.2016 року [PERSON] (далі позивач) звернулась до суду із вказаним вище позовом, мотивуючи тим, що 25.11.1998 року в с. Кулаженці Гребінківського району Полтавської області померла її баба, [PERSON]. На час відкриття спадщини [PERSON] мала право на земельну частку (пай), яка перебувала в КСП «Перемога» с. Кулажинці, Гребінківського району Полтавської області, розміром 4,70 в умовних кадастрових гектарах. На випадок своєї смерті [PERSON] заповіту не залишала. Позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину в державній нотаріальній конторі, оскільки строк прийняття спадщини позивачем був пропущений. В установлений законом строк позивач не прийняла спадщину, оскільки вважала, що якщо окрім неї інших спадкоємців після померлої [PERSON], які прийняли спадщину або претендували на неї немає, а позивач здійснила поховання своєї баби та прийняла у користування її особисті речі та майно, то вона є такою, що прийняла спадщину. З огляду на вказане просить надати їй додатковий строк для прийняття спадщини. Представник позивача подав заяву, згідно якої просить справу розглядати без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує повністю, представник відповідача надіслав суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позов визнає. Зясувавши обставини, на які сторони посилаються, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних встановлених обставин і відповідних їм правовідносин. Відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно свідоцтва про смерть серії І-КЕ № 328613 [PERSON] померла 25 листопада 1998 року /а.с. 9/. Відповідно п. п. 4 та 5 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України цивільний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набранння ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набранння чинності ЦК України. Із письмового розяснення державного нотаріуса, в.о. завідувача Гребінківської державної нотаріальної контори за № 867/01-16 від 26.11.2015 р. та відповіді на запит № 371/01-16 від 17.08.2016 року /а.с. 31/ вбачається, що після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась, заява про прийняття спадщини від онуки померлої [PERSON] не надходила /а.с.11/. Із довідки Кулажинської сільської ради Гребінківського району Полтавської області № 384 від 27.07.2016 року /а.с. 11/ та відповіді на запит Кулажинської сільської ради Гребінківського району Полтавської області /а.с. 27/ вбачається, що згідно погосподарської книги № 1 за 1996-2000 роки, особовий рахунок № 59, [PERSON], яка померла 25.11.1998 року була зареєстрована одна за адресою: с. Кулажинці, Гребінківський район, Полтавська область. Таким чином, після смерті [PERSON] у встановлений законом строк спадщину ніхто не прийняв, а тому до спадкових відносин у даній справі підлягає застосуванню ЦК України. Із відповіді на запит Кулажинської сільської ради Гребінківського району Полтавської області від 04.08.2016 року № 158 /а.с.26/ та згідно довідки виданої виконкомом Кулажинської сільської ради Гребінківського району Полтавської області № 384 від 27.07.2016 року/а.с. 12/ вбачається, що спадщина відкрита 25.11.1998 року після померлої [PERSON] відумерлою не визнавалася. Невизнане позивача право на прийняття спадщини після смерті [PERSON] згідно змісту ст. 1272 ЦК України підлягає захисту судом, оскільки у судовому засіданні доведено, що ніхто спадщину не прийняв. Також з цих підстав нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON] /а.с. 11/. Судом встановлено, що причинами пропуску строку прийняття спадщини позивачем було те, що вона вступила в управління та користування спадковим майном [PERSON], продовжує ним володіти, що підтверджується довідкою виданою виконкомом Кулажинської сільської ради Гребінківського району Полтавської області /а.с. 32/, а тому вважала, що таким чином, спадщину прийняла. Суд наведені позивачами причини пропуску строку на прийняття спадщини визнає поважними з огляду на наступне. Суд бере до уваги рекомендації Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені у постанові «Про узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування» від 01.03.2013 року № 6, згідно яких поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій щодо прийняття спадщини. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сімєю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Водночас, судом встановлено, що позивач після смерті спадкодавця [PERSON] вступила в управління та користування спадковим майном, продовжує ним володіти. Згідно ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. При цьому Європейський суд з прав людини в зміст поняття майна включає і «правомірні очікування»/ «законні сподівання» вчиняти певні дії. Зокрема, у рішенні у справі «Броньовські проти Польщі» (Broniowski v. Poland), заява №31443/96, пункт 98, ECHR 2002-X, що згодом відображено і у рішенні «Сук проти України», заява № 10972/05, пункт 22, ECHR 2011, встановлено, що поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Питання, що має бути розглянуто, полягає у тому, чи надавали заявнику обставини справи, розглянуті в цілому, право на інтерес, який по суті захищається статтею 1 Першого протоколу. Зважаючи на те, що позивач володіє та користується майном відкрито, відповідач визнав позов, таким чином, відповідні дії позивача є правомірними, а тому у неї виникли правомірні очікування щодо відповідного спадкового майна. Власне наявність саме таких очікувань суд визнає поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 1270 Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Суд вважає, що достатнім для подання заяви про прийняття спадщини буде три місяці. На підставі викладеного, заявлені вимоги підлягають задоволенню. З огляду на викладене, на підставі ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст. ст. ст. 1220, 1269, 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: approved