Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

28 травня 2019 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним спадкодавцем відповідачів. В позові позивач зазначив, що між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] , смерть якого сталася 22 березня 2015 року, укладений договір без номеру від 02.04.2011 року, на підставі якого позичальник отримав кредит в сумі 4100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами відповідно до умов договору. У порушення норм закону та умов договору позичальник зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Станом на дату смерті у нього існує заборгованість за договором від 02.04.2011 року в сумі 8768 грн. 52 коп., яку становлять заборгованість за кредитом в сумі 3173 грн. 50 коп. та заборгованість по процентам в сумі 5595 грн.02 коп. Оскільки у зв`язку із смертю позичальника виконання ним зобов`язань за основним договором припинилося, позивач просить стягнути з відповідачів зазначену суму. Вимоги позову обґрунтовує тим, що відповідачі, які є спадкоємцями [PERSON] першої черги за законом, в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявили у встановленому законом порядку про відмову від неї. В той же час позивач на виконання вимог закону протягом встановленого законом шестимісячного строку з моменту, коли дізнався про смерть позичальника, направив претензію до спадкоємців через нотаріальну контору, в якій заведено спадкову справу. Окрім заборгованості спадкодавця за кредитним договором просить покласти на відповідачів видатки зі сплати судового збору. Ухвалою судді від 17 вересня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі в за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 17.10.2019 року закрите підготовче провадження та в справі призначений судовий розгляд. Заходи забезпечення позову доказів в справі не застосовувались. Судом витребувано спадкову справу після смерті [PERSON] . Представник позивача до суду не з`явився, надавши письмове звернення, яке містить прохання про вирішення спору без його участі, задоволення позову, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. З аналогічними заявами, які містять заперечення проти позову, звернулись до суду відповідачі. Зазначені обставини в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України є підставою для вирішення справи у відсутність учасників справи. З наданого суду відзиву на позов випливає, що позивачем не доведено обставин, що є предметом з`ясування під час вирішення цього спору, тобто не доведено факт наявності спадкового майна, здійснення відповідачами права на прийняття спадщини, а також вартість отриманого у спадок майна. Між тим лише до спадкоємців, які прийняли спадщину, може бути пред`явлений позов в межах вартості отриманого кожним з них майна. Фактичні ж обставини такі, що жоден із спадкоємців не лише не проживав разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, а взагалі мешкав в іншому населеному пункту: [PERSON] в [ADDRESS] ; [PERSON] в м. Харків, де протягом тривалого часу працює, створив сім`ю і орендує житло. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] , смерть якого сталася 22 березня 2015 року, укладений договір без номеру від 02.04.2011 року, на підставі якого відповідач отримав кредит в сумі 4100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку відповідно до умов договору. Станом на дату смерті у позичальника виникла заборгованість в сумі 8768 грн. 52 коп., яку становлять заборгованість за кредитом в сумі 3173 грн. 50 коп. та заборгованість по процентам в сумі 5595 грн.02 коп. (а. с. 5-32). Як випливає з матеріалів спадкової справи, 22 листопада 2017 року до п`ятої Запорізької державної нотаріальної контори направлено претензію позичальника до спадкоємців померлого [PERSON] на суму 8768 грн. 52 коп., у зв`язку з чим і заведено спадкову справу № 537-2017. Спадкоємці померлого із заявами про прийняття спадщини не звертались (а. с. 72-80). Відповідно до ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. \~\~В силу ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця за спливом встановленого статтею строку вчинив дії щодо пред`явлення своїх вимог до спадкоємців, подавши претензію до нотаріальної контори (а. с. 75). Вирішуючи питання про дотримання кредитором встановленого статтею 1281 ЦК України строку, суд виходить з того, що позивачем не надано фактичних даних про те, коли він дізнався про смерть позичальника, після чого в силу наведеної статті починається перебіг встановленого законом шестимісячного строку, у зв`язку з чим суд не може констатувати дотримання банком вказаного строку. Якщо перебіг цього строку для банку починається з моменту отримання ухвали суду про повернення позову, в якій зазначено про смерть позичальника, то цю ухвалу фінансова установа отримала 10 листопада 2016 року, проте до нотаріальної контори звернулась лише 22 листопада 2017 року, тобто з очевидним порушенням встановленого статтею 1281 ЦК строку, і це є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Крім наведених міркувань, залишаючи позов без задоволення, суд враховує таке. Згідно із ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вказані положення закону узгоджуються з роз`ясненнями постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування законодавства при вирішенні споров, що виникають із кредитних правовідносин», згідно з якими спадкоємці є боржниками перед кредитором лише за умови прийняття спадщини та у межах вартості майна, одержаного у спадщину. З наведених положень цивільного законодавства і роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ випливає, що лише сукупність наведених обставин може зумовити задоволення вимог кредитора спадкодавця. Наявність невиконаних зобов`язань боржника підтверджена наданими позивачем фактичними даними, ці обставини не спростовані відповідачами. Проте тягар відповідальності спадкоємців за невиконаними зобов`язаннями боржника пов`язаний не лише з наявністю таких зобов`язань, але й з наявністю спадкового майна і його вартістю, вартістю отриманого у спадщину кожним із спадкоємців майна, а також, - що є головним доданком у сукупності передумов для покладення на спадкоємців вказаної відповідальності, - з фактом прийняття спадщини. Між тим жодних фактичних даних на підтвердження жодної з цих обставини суду не надано. Навпаки, - з матеріалів спадкової справи, як зазначено, випливає, що спадкоємці [PERSON] з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались. І хоча вони зареєстровані за тією ж адресою, де проживав померлий, проте закон пов`язує прийняття спадщини саме зі спільним проживанням із спадкоємцем на момент відкриття спадщини (ст. 1268 ЦК України), а проживання та реєстрація за певною адресою не є тотожними поняттями. За вказаних обставин, тобто у відсутність звернень до нотаріальної контори спадкоємців, які не жили разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, немає підстав для констатації того, що вони здійснили право на прийняття спадщини. Не надано суду і доказів наявності спадкового майна, його вартості. В свою чергу визначення питання про розмір успадкованої частки перебуває у прямому зв`язку з обсягом невиконаних спадкодавцем зобов`язань, які належить покласти на кожного із спадкоємців окремо, оскільки цей припис закону прямо витікає із статті 1282 ЦК України, яка передбачає особисту відповідальність спадкоємців, проте позивач не зазначає, яку частку невиконаних зобов`язань з кожного із спадкоємців належить стягнути. У зв`язку з викладеним суд не вбачає підстав для задоволення позову, оскільки попри обов`язок доказування, тягар якого покладений на учасників справи, є недоведеними обставини, за яких можна стягнути із спадкоємців вартість невиконаного спадкодавцем грошового зобов`язання.

Outcome: dismissed