Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

27.03.2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої доньки [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON] служба у справах дітей Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], посилаючись на відсутність відповідача у квартирі понад один рік без поважних причин. Позовні вимоги мотивовано тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.03.2007 року позивач [PERSON] та треті особи [PERSON], [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS]. Позивач із дружиною [PERSON] в зазначеній квартирі зареєстровані з 05.05.1994 року, а син позивача [PERSON] з 02.10.2003 року. В 2008 році [PERSON] одружився з відповідачем [PERSON] та з 07.11.2008 року в квартирі зареєстрована відповідач, а з 16.06.2009 року також зареєстрована онука позивача [PERSON] З грудня 2013 року спільне життя між сином позивача [PERSON] та відповідачем [PERSON] не склалося, відповідач забрала свої особисті речі та разом з дитиною виїхала із спірної квартири і вже понад чотири роки в квартирі не мешкають, що підтверджується актом про не проживання. Рішенням суду від 09.02.2016 року шлюб між сином позивача та відповідачем було розірвано. Відповідач на час звернення до суду не є членом сім'ї позивача та його родичем, ніякої участі в утриманні житла не бере, не сплачує за комунальні послуги, у будинку відсутні їх особисті речі. На вимогу позивача знятися з реєстраційного обліку відповідач не реагує, такі дії відповідача порушують права позивача як співвласника спірної квартири. На підставі викладеного позивач просив позовні вимоги задовольнити. До судового засідання представник позивача [PERSON] та треті особи [PERSON], [PERSON] не з'явились, суду надали заяви, в яких просили справу розглянути за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач та представник служби у справах дітей Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради у судове засідання не з'явилися, належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомили. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 19.03.2007 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS]. Згідно довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 19.03.2018 року за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідач [PERSON] з дочкою [PERSON] з грудня 2013 року за місцем реєстрації фактично не проживають, що підтверджується актом про не проживання від 19.03.2018 року, засвідченим печаткою ОСББ «Локомотив 105» за підписами сусідів. Згідно зі ст. 4, 115 ЦПК України, ст.15, 20 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який обирає на власний розсуд. Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. В силу ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Абзацом 3 п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 107 Житлового кодексу України наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На підтвердження вибуття необхідно брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання особою іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, виїзд в інший населений пункт і постійна там прописка), на що вказує п.11 постанови Пленуму Верховного суду України « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року за №2. Факт вибуття відповідача разом із малолітньою дитиною [PERSON] із квартири [ADDRESS] підтверджується актами про не проживання, тими обставинами, що відповідач разом із малолітньою дитиною у квартирі не проживають, житлове приміщення за місцем своєї реєстрації не відвідують, їх речей у квартирі немає, ніякої участі у ремонтних роботах, у комунальних витратах не приймають. Так, згідно ст.29 ч.4 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. За таких оставин, суд приходить до переконання, що малолітня [PERSON] також втратила право користування житловим приміщенням спірної квартири. Таким чином, у зв'язку з тим, що відповідач разом із малолітньою дитиною [PERSON] не проживають у квартирі понад один рік без поважних причин, суд вважає їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного

Outcome: approved