Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

27 грудня 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину. Позов обґрунтовувала тим, що від шлюбу з [PERSON] мають сина [PERSON], [INFO], який перебуває на її утриманні, відповідач допомоги не надає. У сина [PERSON], [INFO], ослаблений імунітет, внаслідок чого він часто хворіє на застудні захворювання, його оздоровлення потребує постійно додаткових фінансових витрат. Тому просила стягнути з відповідача додаткові витрати на сина в сумі 2961 грн., вирішити питання судових витрат. Позивачка у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду повідомлена належним чином, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності передбачених законом підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та законних інтересів держави, підстав для неприйняття визнання позову відповідачем немає. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши і проаналізувавши представлені докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Октябрським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області від 08.09.2010 року, актовий запис № 926, батьком [PERSON], [INFO], є [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до виписок з історії хвороби [PERSON], [INFO], має ряд хронічних хвороб, тому потребує амбулаторного та санаторно-курортного лікування (а.с. 9-11, 13-17). Стаття 185 СК України передбачає, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Згідно квитанцій, наданих позивачкою, вона понесла витрати на придбання ліків дитині, на лікування та відпочинок в медичному реабілітаційному центрі «Перлина Прикарпаття» на суму 5923 грн. (а.с. 20, 25, 28-33), тому суд приходить до висновку, що вимоги позивачки про необхідність стягнення додаткових витрат на дитину є обґрунтованими. Щодо розміру додаткових витрат, то враховуючи той факт, що батьки мають в рівних частках утримувати дитину, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, а саме в необхідності стягнення 2961 грн. з відповідача. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням цього суд вважає, що судові витрати по справі (судовий збір) в розмірі 551 грн. 21 коп. належить стягнути з відповідача.

Outcome: approved