Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

28 листопада 2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» (далі АТ «Запоріжгаз») про зняття арешту з квартири. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 1999 року є власником квартири [ADDRESS] , яку в листопаді 2019 року вирішив продати. Під час підготовки до посвідчення договору купівлі-продажу [PERSON] з`ясував, що на квартиру накладений арешт, зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 07 липня 2006 року за № 3432539, реєстратором Вільнянською районною державною нотаріальною конторою на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АМ № 672755 від 30.06.2006, винесеної державним виконавцем Державної виконавчої служби у Вільнянському районі Запорізької області. Зазначений арешт накладений у межах виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого листа Вільнянського місцевого суду Запорізької області № 2-1188 від 07.10.2003, задля стягнення з позивача на користь міського управління по газозабезпеченню та газифікації грошових коштів у сумі 1802,35 гривні. [PERSON] заборгованість не визнає, оскільки жодних відносин із Вільнянським міським управлінням по газозабезпеченню та газифікації ніколи не мав, у місті Вільнянську чи Вільнянському районі Запорізької області ніколи не проживав. Крім того, будинок у якому знаходиться арештована квартира, взагалі не газифікований, тому і боргу за спожитий газ у позивача не могло бути. Позивач не має змоги зняти арешт у позасудовому порядку, так як відповідно до листа органу державної виконавчої служби жодне виконавче провадження щодо нього на примусовому виконанні у Вільнянському ВДВС не перебуває. Наявність арешту порушує права позивача як власника квартири, він позбавлений можливості розпоряджатися нею. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, але через канцелярію суду представник позивача надав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові, просять позов задовольнити. Представник відповідача Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» Рибалко Є.С. в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим належним чином про дату та місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник третьої особи - Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим належним чином про дату та місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надав. 29 листопада 2019 року суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, в якій визначив розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження, призначив підготовче засідання на 16 грудня 2019 року. 19 грудня 2019 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 15 січня 2020 року. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, суд установив таке. [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] , виданого Запорізьким міськжитлоуправлінням 22.09.1999. Право власності на квартиру зареєстроване орендним підприємством Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації, що підтверджується реєстраційним написом на правовстановлюючому документі, вчиненим 22.09.1999, номер запису 40839 у реєстровій книзі 295. Згідно із рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області у справі № 2-1188-03 від 17.07.2003, що набрало законної сили 18.08.2003 з [PERSON] на користь Вільнянського міського управління по газозабезпеченню та газифікації стягнуто заборгованість за використаний газ у сумі 1802 гривні 35 копійок. Жодні ідентифікуючі дані щодо [PERSON] у рішенні суду не вказані. Згідно із постановою Державної виконавчої служби у Вільнянському районі Запорізької області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АМ № 672755 від 30.06.2006, на квартиру [ADDRESS] , що належить [PERSON] , накладений арешт. Указаний арешт зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна Вільнянською районною державною нотаріальною конторою 07 липня 2006 року за № 3432539, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, виданою Департаментом надання адміністративних послуг та розвитку підприємництва Запорізької міської ради 07.11.2019 за № 187904678. Відповідно до довідки, виданої АТ «Запоріжгаз» 21.11.2019, житловий будинок [ADDRESS] не газифікований. Згідно з листом Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області № 26278 від 14.11.2019, за даними ВП/ВД (спец розділ) та АСВП жодне виконавче провадження щодо [PERSON] , [INFO] , ідн [NUMBER] , на примусовому виконанні у Вільнянському ВДВС не перебуває. [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 10 жовтня 1995 року до теперішнього часу, що підтверджується його паспортом громадянина України, виданим Заводським РВ УМВС України в Запорізькій області 15.02.1997. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також на достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності суд дійшов таких висновків. Позивач, [PERSON] , стверджує, що накладений на квартиру арешт порушує його право власності, що полягає у неможливості нею розпорядитися. Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 319 ЦК України серед іншого закріплює, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Згідно із ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наведені вище правові норми дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права Твердження позивача щодо його непроживання у Вільнянському районі Запорізької області суд вважає таким, що підтверджено належними і допустимими доказами, оскільки, відповідно до паспорту позивача, він з 1995 року має зареєстроване місце проживання у місті Запоріжжі і ніколи його не змінював. Окрім того, суд звертає увагу на те, що ні в рішенні Вільнянського районного суду Запорізької області від 17.07.2003, ні в постанові державного виконавця про накладення арешту не зазначені будь-які дані, котрі давали б змогу ідентифікувати позивача як боржника. Більш того, державний виконавець установив факт належності майна [PERSON] шляхом запиту до бюро технічної інвентаризації з параметром пошуку «Кузьминський», про що вказано у згаданій постанові. Між тим, відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру її власником є « [PERSON] ». Також суд бере до уваги аргументи позивача щодо відсутності газифікації в будинку, де знаходиться арештована квартира. Зазначене, на думку суду, свідчить про неможливість виникнення у позивача заборгованості за спожитий газ. Згідно із ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач на підтвердження своїх вимог надав суду належні та допустимі докази того, що накладений арешт на квартиру порушує його право власності. Існування такого арешту позбавляє його можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. З урахуванням того, що через відсутність виконавчих проваджень у позасудовий спосіб зняти арешт неможливо, суд доходить висновку, що право позивача підлягає захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з квартири. Отже, позов слід задовольнити повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем при поданні позову сплачений судовий збір, що підтверджується квитанцією. Доказів понесення інших судових витрат сторони у справі не надали. Оскільки сторони не заявляли вимоги щодо відшкодування судових витрат, суд не вирішує питання їх розподілу. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved