Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

29.01.2015 до Заводського районного суду міста Миколаєва надійшов цивільний позов ПАТ КБ Приватбанк, яким представник позивача [PERSON] просить суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача на користь ПАТ КБ Приватбанк 15424,64 дол. США, що за курсом 15,75 відповідно до службового розпорядження НБУ від 08.01.2015 року складає 242938,10 грн. за кредитним договором №б/н від 23.12.2005, а також 2429,38 грн. витрат понесених позивачем при сплаті судового збору. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного 23.12.2005 договору, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за його користування 13,2% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач, в порушення умов укладеного договору не належним чином виконував взяті зобовязання по поверненню кредитних коштів та сплати процентів за його користування, в звязку з чим допустив заборгованість перед позивачем, яка станом на 08.01.2015 склала 15424,64 дол. США, яку представник позивача просить стягнути на користь ПАТ КБ «Приватбанк. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] зменшив суму позову до 6775,51 дол. США, яка складається з відсотків нарахованих за період з 14.06.2011 по 08.01.2015 та в гривневому еквіваленті становить 143166,53 грн. Заперечував проти застосування строку позовної довності пославшись на зміни до наказу №289 від 24.02.2005 року, внесені наказом №с-89 від 24.05.2005 року, строк позовної давності збільшений до 5 років. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, послаючись на те, що рішенням Миколаївського апеляційного суду від 04.07.2012 заборгованість за даним кредитом с нього стягнута станом на 23.12.2008 р., відносно іншої частини боргу він просив застосувати строк позовної давності 3 роки та в задоволенні позову відмовити повністю. Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. З матеріалів справи вбачається, що 23.12.2005 між Закритим акціонерним товариством Комерційний Банк Приватбанк, правонаступником усіх прав і обовязків якого, згідно статуту ПАТ КБ Приватбанк є позивач, з однієї сторони та [PERSON], з іншої, було укладено договір, за яким останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,2% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Кредитний договір від 22.05.2006 було укладено у письмовій формі шляхом надання відповідачу письмової заяви, згідно якою він погодився з тим, що його заява разом із запропонованими ЗАТ КБ Приватбанк Умовами та Правилами надання банківських послуг складає договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у згаданій заяві. Відповідно до частини 1 статті 207 Цивільного Кодексу України (далі за текстом ЦК України), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах. Згідно статті 633 ЦК України, публічним є договір , в якому одна сторона - підприємець, взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться. Статтею 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлено однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Відповідно до Закону України Про банки та банківську діяльність, банки самостійно встановлюють умови надання кредиту. На підставі зазначених норм законодавства ПАТ КБ Приватбанк були затверджені стандартні форми - Умови та Правила надання банківських послуг, підписані Головою Правління банку. Згідно із пунктом 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, підписання договору кредиту є фактом наявності згоди отримувача кредитної карти відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком. Пунктом 3.1 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що датою укладення договору є дата відкриття рахунку, яку зазначено у розділі Відмітки Банку в заяві про отримання кредиту, яку було підписано відповідачем. У даному конкретному випадку датою укладання договору є 23.12.2005. Проаналізувавши зазначені положення законодавства суд приходить до висновку щодо відповідності договору кредиту, який було укладено між сторонами нормам національного законодавства. В порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, рішенням Миколаївського апеляційного суду від 04.07.2012 заборгованість за даним кредитом з нього стягнута станом на 23.12.2008 р. Станом на 08.01.2015 має заборгованість за відсотками за період з 14.06.2011 по 08.01.2015 6775,51 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 143166,53 грн. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Суд не погоджуючись з посиланням представника позивача на збільшення строку позовної давності до 5 років виходить з наступного. Так, відповідно вимог ст.259 ЦК України позовна давність може бути збільшена за домовліністю сторін. Звертаючись до суду, позивач надав копію матеріалів кредитної справи, в тому числі Умови та правила надання банковских послуг, відповідно яких встановлювалась загальна позовна давність. Позивачем не надано суду доказів, що відповідач знав про збільшення строку позовної давності та був ознайомлений з наказом голови правління Банку №с-89 від 24.05.2005 року. Згідно з частиною 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Таким чином, суд вважає необхідним застосувати строк позовної давності та стягнути заборгованість за відсотками за остані три роки з 30.01.2012 року по 08.01.2015 у сумі 5579, 40 дол. США, що в гривневому еквіваленті, на день ухвалення рішення (курс НБУ 21,4235), становить 119530, 28 грн.. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь ПАТ «КБ «Приват Банк» підлягають стягненню 1195,30 грн. судових витрат із сплати судового збору, що понесені позивачем при зверненні до суду. Підлягає поверненню зайве сплачений судовий збір у розмірі 997, 71 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial