Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

28.01.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, яка була уточнена, до [PERSON] про стягнення 37100грн. боргу за договором позики та 1802,14грн. - процентів за прострочення грошового зобов'язання (а.с.29-31). Свої вимоги мотивує тим, що 05.06.2012 року між нею та відповідачкою [PERSON] був укладений договір позики, згідно з яким вона передала останній грошові кошти в сумі 37100грн. з умовою їх повернення 06.06.2012 року, що підтверджено відповідною розпискою. Проте, до теперішнього часу відповідачка борг їй не повернула, у зв'язку з чим просить стягнути з [PERSON] як суму боргу в розмірі 37100грн., так і три проценту річних за час прострочення з 06.06.2012р. по 20.01.2014р. в сумі 1802,14грн.. У судове засідання позивачка та її представник не з'явилися, але представник позивачки надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, вимоги просила задовольнити, у випадку неявки відповідачки не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідачка двічі в судове засідання не з'явилася за невідомими суду причинами, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Дотримуючись вимог ч.4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України, ураховуючи заяву представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, та у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до вимог ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь в справі, доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що 05 червня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики на суму 37100грн., яку відповідачка зобов'язалася повернути 06 червня 2012 року. На підтвердження укладення вказаного договору, позичальник [PERSON] в присутності свідків написала розписку, в якій вказала інформацію щодо сторін договору, суми договору та строку повернення коштів. Оригінал розписки був приєднаний до матеріалів справи (а.с.20). Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Вимоги щодо форми договору позики містяться у ст. 1047 ЦК України, зокрема в даній нормі вказано, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Суд погоджується із розрахунком позивача трьох відсотків річних від простроченої суми, яка складає 1802,14грн. (37100х3% : 100% : 365 х 591 (дні прострочення)). Враховуючи викладене, суд доходить висновку про порушення відповідачкою взятого на себе грошового зобов'язання перед [PERSON], у зв'язку з чим заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, з відповідачки підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір в сумі 389,02грн. (а.с.1). На підставі ст.ст. 625, 1046-1050 ЦК України,

Outcome: approved