Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

28 жовтня 2020 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона на підставі договору дарування від 26 листопада 1993 року є власницею житлового будинку [ADDRESS] . На час звернення до суду у зазначеному будинку зареєстрований син позивача, відповідач по справі [PERSON] , який за місцем реєстрації не мешкає з 2000 року, його речі в будинку відсутні, будь-якої участі в утриманні будинку, зокрема в оплаті комунальних послуг, не приймає, місце його фактичного проживання позивачці не відомо. Позивачка через те, що відповідач зареєстрований у будинку, змушена нести зайві витрати на утримання будинку, в тому числі витрати на оплату житлово-комунальних послуг. В теперішній час у позивачки виникла необхідність зняти з реєстрації відповідача, який добровільно з реєстрації не знявся, а тому позивачка просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, заяви про розгляд справи за його відсутністю, відзиву не надав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. З`ясувавши позицію позивача, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] на підставі договору дарування від 26 листопада 1993 року є власницею житлового будинку [ADDRESS] (а.с.6-7). На час звернення до суду у зазначеному будинку окрім позивачки [PERSON] зареєстрований її син, відповідач по справі [PERSON] , факт його реєстрації підтверджується довідкою про склад сім`ї Іллінівської сільської ради Костянтинівського району № 1018 від 27 жовтня 2020 року (а.с.11), відомостями про реєстрацію виконкому Іллінівської сільської ради Костянтинівського району № 470 від 30 жовтня 2020 року (а.с.17). З довідки Іллінівської сільської ради Костянтинівського району № 999 від 20 жовтня 2020 року (а.с.9) та акту обстеження матеріально-побутових умов проживання Іллінівської сільської ради Костянтинівського району № 1000 від 20 жовтня 2020 року (а.с.10) вбачається, що [PERSON] зареєстрований, але фактично не проживає у будинку [ADDRESS] з 2000 року. У добровільному порядку після припинення проживання у вказаному будинку відповідач місце реєстрації не змінив, його місцезнаходження позивачу невідоме, у зв`язку з чим позивач у справі несе додаткові витрати по утриманню житла, зазнає складнощів при оформленні субсидії та позбавлений можливості у випадку необхідності розпорядитися своєю власністю за власним розсудом. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно з ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (ч.1). За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї (ч.2). Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК до членів сім`ї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач [PERSON] більше року не мешкає у будинку [ADDRESS] , факт його реєстрації в будинку позбавляє позивача право користуватися майном повною мірою, призводить до зайвих витрат на оплату житлово-комунальних послуг, тощо. В порядку ст.141 ЦПК України, в зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840 гривень 80 копійок (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved