Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

28.02.2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], в якому просив визнати вчинений нотаріусом виконавчий напис від 03.02.2010 р. таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову зазначив, що 03.02.2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення на належний [PERSON] транспортний засіб - напівпричіп бортовий-Е марки KRONE SDP 27 1997 року реєстраційний номер [NUMBER]. Вважає, що виконавчий напис вчинено передчасно, оскільки строк виконання основного зобов'язання за договором кредиту та договором застави закінчується в червні 2011 р.. Зазначив, що виконавчий напис від 03.02.2010 року вчинено в порушення вимог ч.1 ст.24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». В судове засідання представник позивача не з'явилась, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача також подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, у якій просив відмовити [PERSON] в задоволенні його позовних вимог. Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судові засідання неодноразово не з'являвся , про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] 05.06.2008 р. укладено договір не відновлювальної кредитної лінії № 282-22/09-87, згідно якого банк зобов'язався надати [PERSON] кредит на умовах визначених кредитним договором, а [PERSON] зобов'язався повернути кредит у строк по 04 червня 2011 року та сплачувати проценти за користування кредитними коштами. 05.06.2008 р. з метою забезпечення вимог АКБ СР «Укрсоцбанк» за договором не відновлювальної кредитної лінії № 282-22/09-87 від 05.06.2008 року, між АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір про заставу майна, предметом якого є транспортний засіб (рухоме майно), що належать позивачу, а саме, напівпричіп бортовий-Е марки KRONE SDP 27, 1997 року, реєстраційний номер [NUMBER]. Договір застави транспортних засобів посвідчено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] 05.06.2010 р. та зареєстровано в реєстрі за № 509. Внаслідок невиконання боржником - [PERSON] прийнятих на себе зобов'язань за договором не відновлювальної кредитної лінії № 282-22/09-87 від 05.06.2008 року, приватним нотаріусом [PERSON] 03.02.2010 року вчинено виконавчий напис, реєстраційний номер 298, яким запропоновано звернути стягнення на заставлене майно за договором про заставу транспортного засобу від 05.06.2008 року. Відповідач Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» є правонаступником Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк». Відповідно до частини 1 статті 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 6 ст. 20 Закону України «Про заставу» встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. В той же час, інше передбачене Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який набрав чинності з 1 січня 2004 року і яким визначено правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Прикінцевими і перехідними положеннями цього Закону передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Отже, Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є спеціальним законом з питань правового режиму регулювання обтяжень рухомого майна. Положення Закону України «Про заставу» застосовуються лише в частині, що не суперечать Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Статтею 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, відповідно до яких обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери. Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса даною статтею не передбачено. У відповідності до норм спеціального закону, яким є Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», оспорюваний позивачем виконавчий напис від 03 лютого 2010 року вчинений в порушення Закону, а тому не підлягає виконанню. Відповідно до керівних роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в абзаці 2 п.13 постанови від 31 січня 1992 року № 2 (з наступними змінами) «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчиненні» виконавчий напис нотаріуса може бути оскаржено в позовному провадженні. Нотаріус залучається до участі у справі як третя особа. Отже, приватний нотаріус, який зазначений у позові співвідповідачем повинен бути залучений у справі в статусі третьої особи, а тому судові витрати суд стягує на користь позивача тільки з ПАТ «Укрсоцбанк». На підставі викладеного,

Outcome: approved