Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

28.07.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] « Про визначення порядку користування житловим приміщенням », в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, посилалася на те, що спірним житловим приміщенням є трикімнатна квартира № 69, розташована в будинку № 101-А по вулиці Клочківській у Дзержинському районі м. Харкова, яка на праві спільної сумісної власності належить її та відповідачам, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.06.1996 року, за реєстраційним № 1-96-001, виданого ПАТ « Укргідропороект ». У спірній квартирі сторони зареєстровані та мешкають. Спірне жиле приміщення складається з трьох ізольованих жилих кімнат, відповідно площею 11,7 м-2, 10,0 м-2 та 14,4 м-2, та допоміжних приміщень : коридору площею 11,4 м-2, ванної кімнати площею 3,6 м-2, вбиральні площею 1,2 м-2, кухні площею 9,4 м-2. На протязі тривалого часу, вони однією родиною не мешкають, сумісного господарства не ведуть, мають відокремлений бюджет, кошти на утримання квартири та комунальні послуги сплачуються ними окремо. На теперішній час, на протязі останніх 4 років, між ними склався порядок користування спірним житловим приміщенням, при якому вона користується жилою кімнатою площею 11, 7 м-2, відповідачі користується жилими кімнатами відповідно площею 10,0 м-2 та 14,4 м-2, допоміжні приміщення квартири знаходяться в їх загальному сумісному користуванні. Так як вона має намір сплачувати кошти на утримання квартири та комунальні послуги лише за ту частку квартири, яка знаходиться в її фактичному користування, тому просить суд встановити порядок користування спірним житловим приміщенням, при якому надати її в користування жилу кімнату площею 11,7 м-2, відповідачам відповідно жилі кімнати площею 10,0 м-2 та 14,4 м-2, допоміжні приміщення квартири залишити в загальному користуванні сторін. ( а.с.а.с. 2-3, 77 ). В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги ( а.с.а.с. 49, 54 ), позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав на які позивач посилається в своєї позовної заяві. При цьому, позивач [PERSON] пояснила, що вказаний порядок користування спірним житловим приміщенням склався між нею та відповідачами на протязі останніх 4 років. В жилої кімнаті площею 11,7 м-2, в якої вона мешкає, знаходяться її особисті речі. Запропонований нею варіант визначення порядку користування спірною квартирою, не порушить житлових прав співвласників спірного житлового приміщення. В разу задоволення позовних вимог вона не наполягає на стягнення з відповідачів на її користь понесених нею судових витрат. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON], яка діє на підставі відповідної нотаріально посвідченої довіреності ( а.с. 50 ), позовні вимоги визнали в повному обсязі. При цьому, відповідач [PERSON] пояснила, що дійсно на протязі останніх 4 років між нею та її дітьми [PERSON] та [PERSON] склався відповідний порядок користування належною їм спірною квартирою, згідно до якого позивач [PERSON] користується жилою кімнатою площею 11,7 м-2, вона з сином користується жилими кімнатами відповідно площею 10,0 м-2 та 14,4 м-2, допоміжні приміщення квартири знаходяться в загальному користуванні сторін. На теперішній час вони сплачують кошти на утримання квартири та комунальні послуги в розмірах, пропорційних займаним ними житлових приміщень. Запропонований позивачем варіант визначення порядку користування спірною квартирою, не порушить житлових прав співвласників спірного житлового приміщення. В судове засідання співвідповідач [PERSON] не прибув, про день, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся. ( а.с.а.с. 15, 48, 72. 77 ). При таких обставинах, суд відповідно до приписів ст. 169 ЦПК України, вважає можливим розглянути вказану справу за відсутності співвідповідача [PERSON] Суд, заслухавши пояснення учасників судового засідання та дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст. 47 Конституції України ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В судовому засіданні встановлено, що спірна квартира № 69 розташована в будинку № 101-А по вул. Клочківська в м. Харкові, належить на праві спільної сумісної власності позивачу [PERSON] та співвідповідачам [PERSON] і [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.06.1996 року, за реєстраційним № 1-96-001, виданого ПАТ « Укргідропороект ». ( а.с. 59 ). Відповідно до довідки наданої дільницею № 4 КП « Жилкомсервіс », копій загальногромадянських паспортів сторін, довідки з [PERSON] УДМС України в Х\\О, копій квитанцій по сплаті коштів на утримання квартири та комунальних послуг, вбачається, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані та мешкають в квартирі № 69 розташованої в будинку № 101-А по вул. Клочківська в м. Харкові. Кошти на утримання квартири та комунальні платежі сплачуються позивачем [PERSON] в частині пропорційної займаному нею житлового приміщення. ( а.с.а.с. 10, 11, 21, 22-27, 33-35, 36, 55 ). З копії технічного паспорту спірної квартири № 69 розташованої в будинку № 101-А по вул. Клочківська в м. Харкові вбачається, що вона розташована на 8 поверсі 10-ти поверхового благоустроєного будинку, має всі зручності та складається з : трьох ізольованих жилих кімнат, відповідно площею 11,7 м-2, 10,0 м-2, 14,4 м-2 та допоміжних приміщень : коридору площею 11,4 м-2, ванної кімнати площею 3,6 м-2, вбиральні площею 1,2 м-2, кухні площею 9,4 м-2. ( а.с.а.с. 56-58 ). Відповідно до ст.ст. 150, 155 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Власник квартири не може бути позбавлений права власності що до жилого приміщення, крім випадків, установленим законодавством України. Згідно до ст.ст. 379, 382, 383 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім»ї. Відповідно ст.ст. 355, 368, 369, 372 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової власності або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, розпоряджаються за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено домовленістю між ними чи законом. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 ( з відповідними змінами та доповненнями ) « Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності », квартира, яка є спільною сумісною чи частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. У судовому засіданні, з показань сторін і інших вищевказаних доказів вбачається, що сторонам по справі на праві спільної сумісної власності належить спірне житлове приміщення, яке складається з трьох ізольованих жилих кімнат, а саме 11,7 м-2, 10,0 м-2, 14,4 м-2 та відповідних допоміжних приміщень. Між сторонами не досягнута домовленість з приводу користування вказаними житловими приміщеннями. Також, судом встановлено, що на протязі тривалого часу, між сторонами вклався відповідний порядок користування житловими приміщеннями, відповідно до якого позивач користується жилою кімнатою площею 11,7 м-2, співвідповідачі користуються жилими кімнатами площею 10,0 м-2 та 14,4 м-2. Згідно до приписів ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 ( з відповідними змінами та доповненнями ) « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України », суд вправі задовольнити вимоги члена сім»ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу прощу, що припадає на нього ( або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням ), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якої не менш встановленого для надання однієї особі. При цьому при поділі жилого приміщення на вимогу члена сім»ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршання житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов. Розміри житлової площі спірних жилих приміщень, виходячи з приписів ч. 2 ст. 370 ЦК України, що приходяться на кожного співвласника квартири не відповідають їх ідеальній частці в спільній сумісній власності, а саме по 12,03 м-2 кожному співвласнику. Виходячи з позовних вимог позивача [PERSON], на задоволенні яких остання наполягає, відхилення від рівності ідеальних часток в праві спільної сумісної власності на користь співвідповідачів [PERSON] та [PERSON] складає 0,33 м-2, яке судом визнається незначним та таким, що не порушує житлові права та інтереси, в першу чергу як позивача, так і співвідповідачів. Таким чином, суд вважає можливим визначити наступний порядок користування спірним житловим приміщенням квартирою № 69, розташованою в будинку № 101-А повул. Клочківська в м. Харкові : виділити в користування позивачу [PERSON] ізольовану кімнату жилою площею 11,7 м-2; виділити в користування співвідповідачам [PERSON] та [PERSON] ізольовані кімнати жилою площею 10,0 м-2 та 14,4 м-2. Допоміжні приміщення спірної квартири, а саме : коридор площею 11,4 м-2, ванна кімната площею 3,6 м-2, вбиральня площею 1,2 м-2, кухня площею 9,4 м-2 - необхідно залишити в спільному сумісному користуванні сторін. В судовому засіданні позивач [PERSON] в разу задоволення її позовних вимог не наполягала на стягненні з співвідповідачів на її користь понесених нею судових витрат по справі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. При таких обставинах суд вважає необхідним при вирішенні питання про розподіл судових витрат по справі, не застосовувати приписи ст. 88 ЦПК України, якими передбачено відшкодування в повному обсязі відповідачем позивачу понесених нею судових витрат. На підставі викладеного, ст. 47 Конституції України, ст.ст. 150, 155 ЖК України, ст.ст. 355, 368-370, 372, 379, 382, 383 ЦК України, п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 ( з відповідними змінами та доповненнями ) « Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності », п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 ( з відповідними змінами та доповненнями ) « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України »,

Outcome: approved