Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

27.08.2020 року [PERSON] звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області з позовною заявою до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди, в якій просила стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України на її користь 7 000 гривень на відшкодування моральної шкоди та 3000 гривень витрат на професійну правничу допомогу шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби. Позовну заяву мотивувала тим, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 11.02.2020 року у справі №120/4310/19-а, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13.08.2020 року, визнано протиправними дії та бездіяльність Державної казначейської служби України, допущені нею при розгляді заяви (звернення) [PERSON] від 03.10.2019 року; зобов`язано Державну казначейську службу України надати обґрунтовану та повну відповідь на заяву (звернення) [PERSON] від 03.10.2019 року відповідно до Закону України «Про звернення громадян». Вказаним рішенням встановлено, що протягом тривалого часу з липня 2016 року по травень 2017 року на адресу Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області [PERSON] було подано кілька заяв з доданими до них виконавчими листами з проханням здійснити на її користь безспірне списання коштів державного бюджету на виконання рішень судів у різних справах за її позовами до Держави Україна в особі різних виконавчих органів шляхом списання коштів з казначейського рахунку Державної казначейської служби України. 22.05.2017 року [PERSON] зверталася до Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області із заявами, в яких просила повідомити її про кількість і стан виконання виконавчих документів про стягнення коштів на її користь, а також коли і які конкретно дії вчинено на виконання у вказаних заявах рішень, а також які суми на виконання яких саме рішень перераховано на вказаних у її заявах рахунок. За наслідками розгляду цієї заяви листом Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області №12-13/573-2284 від 24.05.2017 року повідомлено позивача про те, що на виконання вимог Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ №845 від 03.08.2011 року, отримані від [PERSON] виконавчі листи надіслано на виконання до ДКСУ, тому воно не володіє інформацією, які конкретно суми на їх виконання були перераховані на рахунок позивачки, оскільки перерахування коштів відповідно до компетенції здійснюється ДКСУ. 06.06.2017 року [PERSON] звернулася з заявою до ДКСУ з проханням надати відповідь на поставлені нею питання в заяві від 22.05.2017 року. За наслідками розгляду цієї заяви листом ДКСУ №5-13/4390-11351 від 10.07.2017 року повідомлено позивача про те, що станом на дату відповіді виконані лише два виконавчі листи, зокрема, у справах №127/2239/16-ц та №127/2037/16-ц, питання щодо перерахування коштів на користь [PERSON] по чотирьох виконавчих листах (у справах №127/2779/16-ц, 127/15283/16-ц, 127/9997/16-ц, 127/12167/16-ц) розглянеться після виконання судових рішень, що надійшли раніше. 09.04.2019 року та 08.05.2019 року [PERSON] подала заяви до Головного управління ДКСУ у Вінницькій області, в яких просила здійснити на її користь безспірне списання коштів державного бюджету на виконання рішень судів у справах №127/14443/18 та №127/15455/16-ц шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку ДКСУ та повідомити її про результати розгляду заяв письмово відповідно до ст.15 Закону України «Про звернення громадян». Оскільки [PERSON] не надано відповідей Головним управлінням ДКСУ у Вінницькій області на вказані звернення відповідно до Закону України «Про звернення громадян», 08.08.2019 року вона направила письмове звернення до ДКСУ, в якому просила повідомити її коли і яку конкретно її заяву було ДКСУ отримано (дата її заяви, дата її отримання, номер справи, у якій видано виконавчий лист), коли і які конкретно дії було ДКСУ вчинено на виконання вказаних у її заявах рішень з посиланням на дати та номери справ, коли і які конкретно суми на виконання яких саме рішень було ДКСУ перераховано на вказаний у її заявах рахунок, які конкретно причини перешкоджали вчасно перерахувати стягнуті на її користь кошти. За результатами розгляду даного звернення листом ДКСУ №5-11-11/14941 від 03.09.2019 року надано відповідь, в якій вказано, що в Казначействі за бюджетною програмою 3504030 обліковуються виконавчі листи у справах №127/14443/18 та №127/15455/16-ц, тому, враховуючи передбачені у державному бюджеті межі бюджетних призначень та черговість надходження рішень до органів Казначейства, питання щодо перерахування коштів по виконавчому листу у справі №127/14443/18 розглянеться казначейством до кінця 2019 року, а питання щодо перерахування коштів по виконавчому листу у справі №127/15455/16-ц орієнтовно в І півріччі 2020 року за умови належного фінансування програми. Оскільки з листа ДКСУ позивач не отримала повну відповідь на всі оставлені нею питання, вона повторно звернулася 03.10.2019 року до ДКСУ, в якій просила повідомити про ті ж питання що і в заяві від 08.08.2019 року, а саме: коли і яку конкретно її заяву було ДКСУ отримано (дата її заяви, дата її отримання, номер справи, у якій видано виконавчий лист), коли і які конкретно дії було ДКСУ вчинено на виконання вказаних у її заявах рішень з посиланням на дати та номер справ, коли і які конкретно суми на виконання яких саме рішень було ДКСУ перераховано на вказаний у її заявах рахунок, які конкретно причини перешкоджали вчасно перерахувати стягнуті на її користь кошти. За результатами розгляду даного звернення листом ДКСУ №5-11-11/19000 від 05.11.2019 року надано відповідь, в якій вказано, що в Казначействі за бюджетною програмою 3504030 обліковуються виконавчі листи у справах №127/14443/18 та №127/15455/16-ц, тому, враховуючи передбачені у державному бюджеті межі бюджетних призначень та черговість надходження рішень до органів Казначейства, питання щодо перерахування коштів по виконавчому листу у справі №127/14443/18 розглянеться казначейством в листопаді 2019 року, а питання щодо перерахування коштів по виконавчому листу у справі №127/15455/16-ц орієнтовно в І півріччі 2020 року за умови належного фінансування програми. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 11.02.2020 року у справі №120/4310/19-а визнано протиправними дії та бездіяльність ДКСУ, допущені при розгляді заяви (звернення ) [PERSON] від 03.10.2019 року. Позивач вважає, що такими діями та бездіяльністю ДКСУ і її посадових осіб порушено її права як стягувача, що викликало негативні емоції, які досягли рівня страждання і приниження, що заподіяло моральну шкоду, яка полягає у душевних та психічних стражданнях, переживаннях, приниженнях, психологічному напруженні, розчаруванні та незручностях, яких вона зазнала у зв`язку з порушенням її прав на повний, об`єктивний і всебічний розгляд її заяви та на отримання обґрунтованої і повної відповіді про результати її розгляду. Викладене стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 31.08.2020 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін по справі, надано сторонам у справі строк для подання до суду заяв по суті спору. 23.09.2020 року від представника відповідача Державної Казначейської служби України до суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , в якій представник просить відмовити в повному обсязі в задоволенні позову. Відзив мотивований тим, що позивач в позовній заяві не навела підстав, передбачених ст.1167 ЦК України, які давали б їй право на відшкодування моральної шкоди. Так само, позивач не надала суду жодних доказів того, що вона зазнала моральних страждань та наслідків, які настали через такі страждання, не навела в позовній заяві будь-яких переконливих доказів, що саме через неправомірні дії відповідачів вона зазначала моральної шкоди та що внаслідок надання Державною Казначейською службою України їй неповної відповіді на її звернення, дії останньої мають негативний вплив на позивача і яким чином вони спричинили негативні емоції позивачу.Вказав, що до участі в даній справі має бути залучено Міністерство юстиції України, до компетенції якого відноситься питання представництва інтересів держави в суді. З приводу стягнення витрат на професійну правничу допомогу представником ДКСУ у відзиві зазначено, що позивачем не надано розрахунку понесених нею витрат на правову допомогу, що є підставою для відмови в задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. 07.10.2020 року на електронну адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказує, що підстави для відшкодування моральної шкоди, крім ст.1167 ЦК України, передбачені ст.ст.1173-1174 ЦК України. Щодо інших заперечень, викладених у відзиві на позовну заяву, позивач послалася на обставини, викладені в позовній заяві, матеріали, додані до неї, та роз`яснення, викладені в п.28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах». Щодо залучення до участі в даній справі Міністерства юстиції України позивач вказала, що Міністерство юстиції України жодного стосунку до вирішення даного спору не має, органом, який порушив права позивача є Державна казначейська служба України, до чого причетний її територіальний орган у Вінницькій області, тому держава Україна в особі саме цих органів є належним відповідачем в цій справі. Правом на подання заперечень відповідачі не скористалися. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 11.02.2020 року у справі №120/4310/19-а, визнано протиправними дії та бездіяльність Державної казначейської служби України, допущені нею при розгляді заяви (звернення) [PERSON] від 03.10.2019 року; зобов`язано Державну казначейську службу України надати обґрунтовану та повну відповідь на заяву (звернення) [PERSON] від 03.10.2019 року відповідно до Закону України «Про звернення громадян» (а.с.7-14). Вказаним рішенням встановлено, що протягом тривалого часу з липня 2016 року по травень 2017 року на адресу Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області [PERSON] було подано кілька заяв з доданими до них виконавчими листами з проханням здійснити на її користь безспірне списання коштів державного бюджету на виконання рішень судів у різних справах за її позовами до Держави Україна в особі різних виконавчих органів шляхом списання коштів з казначейського рахунку Державної казначейської служби України. 06.06.2017 року [PERSON] звернулася з заявою до ДКСУ з проханням надати відповідь на поставлені нею питання в заяві від 22.05.2017 року. За наслідками розгляду цієї заяви листом ДКСУ №5-13/4390-11351 від 10.07.2017 року повідомлено позивача про те, що станом на дату відповіді виконані лише два виконавчі листи, зокрема, у справах №127/2239/16-ц та №127/2037/16-ц, питання щодо перерахування коштів на користь [PERSON] по чотирьох виконавчих листах (у справах №127/2779/16-ц, 127/15283/16-ц, 127/9997/16-ц, 127/12167/16-ц) розглянеться після виконання судових рішень, що надійшли раніше. 09.04.2019 року та 08.05.2019 року [PERSON] подала заяви до Головного управління ДКСУ у Вінницькій області, в яких просила здійснити на її користь безспірне списання коштів державного бюджету на виконання рішень судів у справах №127/14443/18 та №127/15455/16-ц шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку ДКСУ та повідомити її про результати розгляду заяв письмово, відповідно до ст.15 Закону України «Про звернення громадян». Оскільки [PERSON] не надано відповідей Головним управлінням ДКСУ у Вінницькій області на вказані звернення відповідно до Закону України «Про звернення громадян», 08.08.2019 року вона направила письмове звернення до ДКСУ, в якому просила повідомити її коли і яку конкретно її заяву було ДКСУ отримано (дата її заяви, дата її отримання, номер справи, у якій видано виконавчий лист), коли і які конкретно дії було ДКСУ вчинено на виконання вказаних у її заявах рішень з посиланням на дати та номери справ, коли і які конкретно суми на виконання яких саме рішень було ДКСУ перераховано на вказаний у її заявах рахунок, які конкретно причини перешкоджали вчасно перерахувати стягнуті на її користь кошти. За результатами розгляду даного звернення листом ДКСУ №5-11-11/14941 від 03.09.2019 року надано відповідь, в якій вказано, що в Казначействі за бюджетною програмою 3504030 обліковуються виконавчі листи у справах №127/14443/18 та №127/15455/16-ц, тому, враховуючи передбачені у державному бюджеті межі бюджетних призначень та черговість надходження рішень до органів Казначейства, питання щодо перерахування коштів по виконавчому листу у справі №127/14443/18 розглянеться казначейством до кінця 2019 року, а питання щодо перерахування коштів по виконавчому листу у справі №127/15455/16-ц орієнтовно в І півріччі 2020 року за умови належного фінансування програми. Оскільки з листа ДКСУ позивач не отримала повну відповідь на всі оставлені нею питання, вона повторно звернулася 03.10.2019 року до ДКСУ, в якій просила повідомити про ті ж питання що і в заяві від 08.08.2019 року, а саме: коли і яку конкретно її заяву було ДКСУ отримано (дата її заяви, дата її отримання, номер справи, у якій видано виконавчий лист), коли і які конкретно дії було ДКСУ вчинено на виконання вказаних у її заявах рішень з посиланням на дати та номери справ, коли і які конкретно суми на виконання яких саме рішень було ДКСУ перераховано на вказаний у її заявах рахунок, які конкретно причини перешкоджали вчасно перерахувати стягнуті на її користь кошти. За результатами розгляду даного звернення листом ДКСУ №5-11-11/19000 від 05.11.2019 року надано відповідь, в якій вказано, що в Казначействі за бюджетною програмою 3504030 обліковуються виконавчі листи у справах №127/14443/18 та №127/15455/16-ц, тому, враховуючи передбачені у державному бюджеті межі бюджетних призначень та черговість надходження рішень до органів Казначейства, питання щодо перерахування коштів по виконавчому листу у справі №127/14443/18 розглянеться казначейством в листопаді 2019 року, а питання щодо перерахування коштів по виконавчому листу у справі №127/15455/16-ц орієнтовно в І півріччі 2020 року за умови належного фінансування програми. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 40 Конституції України, статей 1, 15, 16, 18, 19 Закону України «Про звернення громадян», статті 5 Закону України «Про інформацію» кожному гарантується право на звернення та отримання вичерпної, обґрунтованої відповіді стосовно порушених питань, крім випадків, що встановлені законами. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Серед заподіювачів шкоди законодавець виокремлює особливого суб`єкта - органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян. Відповідно до статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно із статтею 23 цього Кодексу особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України. Так, відповідно до статті 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Також підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтею 1174 ЦК України, є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17, який відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Статтею 25 Закону України «Про звернення громадян» визначено питання відшкодування збитків, зокрема моральних, громадянину у зв`язку з порушенням вимог цього Закону при розгляді його скарги (заяви). Відповідно до положень статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, на що звернув увагу Верховний Суд України в пункті п`ятому постанови Пленуму від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Предметом доказування у таких справах є факти неправомірних дій (бездіяльності), виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіянням ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльність) має підтверджуватися належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 11.02.2020 року, яке набрало законної сили, встановлена протиправна бездіяльність ДКСУ щодо ненадання обґрунтованої та повної відповіді на звернення [PERSON] від 03.10.2020 року. Такі обставини відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто судовим рішенням встановлено обставину протиправної бездіяльності державного органу, що безперечно порушило права позивача, які закріплені в Законі України «Про звернення громадян». Суд вважає об`єктивними та такими, що знайшли своє підтвердження під час розгляду даної цивільної справи твердження позивача про те, що бездіяльністю посадових осіб відповідачів їй завдано моральну шкоду, що виразилась в перенесених душевних та психічних стражданнях, нервових стресах та погіршенні самопочуття, пов`язаних з невиконанням рішень судів, та ненаданні інформації на яку позивач, згідно вимог закону, безперечно мала право. Враховуючи наведене вище та беручи до уваги характер моральних страждань, які перенесла позивач, яка є людиною похилого віку, пенсіонером, інвалідом, враховуючи її переживання, хвилювання, пов`язані з наслідками неправомірних дій працівників державної виконавчої служби, необхідність звернення до суду для захисту своїх прав, а також виходячи із принципів розумності та справедливості при даних обставинах, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди на її користь підлягають задоволенню в розмірі, заявленому нею, а саме 7 000 грн. Суд не бере до уваги посилання представника ДКСУ на необхідність участі у справі Міністерства юстиції України, до компетенції якого відноситься питання представництва інтересів держави в суді, оскільки у даній справі належним відповідачем є Держава Україна в особі ДКСУ та ГУ ДКСУ у Вінницькій області, на яких покладається відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу. Крім того, суд звертає увагу на висновок, до якого дійшов Верховний Суд в постанові від 27.01.2020 року у справі №459/274/17, в якій зазначено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування шкоди, заподіяної діями (бездіяльністю) органів державної влади, бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, слід враховувати, що співвідповідачами у таких справах є відповідні органи Державної казначейської служби України, до компетенції яких належить казначейське обслуговування бюджетних коштів. Згідно із п.п.2 п.35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845, казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Відповідно до п.38 вказаного вище Порядку, безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. Згідно з п.1, п.п. 3 п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] 7 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної бездіяльністю відповідачів при ненаданні обґрунтованої та повної відповіді на заяву (звернення) [PERSON] від 03.10.2019 року відповідно до Закону України «Про звернення громадян» шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з відповідного рахунку Державної казначейської служби України. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено наступне. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У рамках даної справи клопотання про зменшення розміру судових витрат від відповідачів не надходило, доказів неспівмірності витрат на правову допомогу не надано, хоча обов`язок доказування відповідних обставин покладається саме на відповідну сторону, на що звернула увагу судів Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц. Зі змісту квитанцій №б/н від 21.08.2020 року та 08.10.2020 року вбачається, що правова допомога була надана у формі складання позовної заяви та відповіді на відзив у справі №127/18502/20, тобто за складання процесуальних документів, прямо передбачених положеннями ЦПК України. Про необхідність складання відповіді на відзив позивачу стало відомо після отримання відзиву на позов, що позбавило її можливості заявити про витрати в цій частині у рамках попереднього розрахунку суми судових витрат. Тому посилання представника ДКСУ на те, що позивачем не надано розрахунку понесених нею витрат на правову допомогу, свого підтвердження не знайшло. Таким чином, в силу п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 гривень. Позивач на момент звернення до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір». Тому, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: approved