Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

29.03.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної організації Фонду гарантування вкладів фізичних осіб», публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк», [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу банківського металу від 17.06.2014 року недійсним, визнання договору банківського вкладу № 330474 , договору банківського вкладу № 330473, договору банківського вкладу № 330466 та договору банківського вкладу № 330471 від 27.01.2014 року припиненими у зв`язку з їх розірванням сторонами, зобов`язання повернути золоті злитки, відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.01.2013 року між [PERSON] та ПАТ «Європейський газовий банк» в особі начальника Івано-Франківського відділення № 1 [PERSON], що діяв на підставі довіреності, було укладено договір банківського вкладу № 310449 , договір банківського вкладу № 310443 , договір банківського вкладу № 310445 , договір банківського вкладу № 310446 , договір банківського вкладу № 310447, договір банківського вкладу № 310448. На виконання умов договору [PERSON] передав ПАТ «Європейський газовий банк» золоті злитки в кількості 29 штук по 100 грам кожен, що підтверджується квитанціями виданими банком. Строк дії договорів до 27.01.2014 року. 27.01.2014 року [PERSON] звернувся до начальника Івано-Франківського відділення № 1 ПАТ «Європейський газовий банк» [PERSON] із вимогою про повернення золотих злитків у зв`язку із припиненням договорів, але золото в Банку було відсутнє, тому позивач дав згоду на укладення договору банківського вкладу № 330474 , договору банківського вкладу № 330473 , договору банківського вкладу № 330466 та договору банківського вкладу № 330471. 16.06.2014 року [PERSON] разом зі своєю дружиною [PERSON] звернувся до начальника Івано-Франківського відділення № 1 ПАТ «Європейський газовий банк» [PERSON] з вимогою про розірвання дії Договорів та просив повернути золоті злитки. 17.06.2014 року у зв`язку із розірвання договорів банківських вкладів [PERSON] в присутності його дружини було видано на руки 29 штук золотих злитків по 100 грам кожен. Після отримання золотих злитків між [PERSON] та ПАТ «Європейський газовий банк» було укладено договір купівлі-продажу банківського металу, відповідно до якого [PERSON] передав Банку золоті злитки, а Банк зобов`язувався передати грошові кошти в сумі 1 348 500 грн. Факт укладення договору підтверджується квитанцією № 75639 про здійснення операції з купівлі-продажу банківського металу. Начальник Івано-Франківського відділення № 1 ПАТ «Європейський газовий банк» [PERSON] повідомив [PERSON] , що грошові кошти н6е може йому видати одним платежем, а грошові кошти будуть повернути частинами у міру їх поступлення. До цього часу грошові кошти або золоті злитки [PERSON] не повернуто. Договір купівлі-продажу [PERSON] вважає недійсним, оскільки укладаючи такий договір під час дії заборони НБУ на видачу готівкових коштів [PERSON] діяв всупереч вимог чинного законодавства. Також договір купівлі-продажу укладений під впливом обману, оскільки службова особа Банку [PERSON] навмисно повідомила [PERSON] неправдиву інформацію про реальний стан справ у Банку, на день укладення Договору купівлі-продажу була прийнята постанова Правління НБУ, якою ПАТ «Європейський газовий банк» заборонялось вчиняти дії по створенню нових зобов`язань у яких Банк виступатиме боржником. У зв`язку з протиправним заволодінням відповідачами майном позивача [PERSON] йому було завдано душевних страждань, що виявились у постійних переживаннях за долю злитків,Ж що були основним джерелом грошових коштів. 14.05.2019 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] у якому відповідач зазначає, що позов в частині вимог до фізичної особи [PERSON] заявлено до неналежного відповідача. По оспорюваних позивачем правочинах [PERSON] не набув жодних цивільних прав та обов`язків, оскільки він підписував правочини у зв`язку із виконанням трудових обов`язків як представник. Договори банківських вкладів № 310443, 310445, 310446, 310447, 310448, 310449 від 22.01.2013 року підписував як уповноважений представник Банку згідно виданої довіреності №27-юр від 27.02.2012 року. Оскільки до позовної заяви не додано копій договорів банківського вкладу № 330471, 330473, 330474 від 27.01.2014 року та оспорюваний договір купівлі-продажу від 1.06.2014 року, то відповідач не може стверджувати, що він їх підписував. Крім того, просив застосувати строк позовної давності, оскільки договори укладено 27.01.2014 року та 17.06.2014 року , а з позовом до суду позивач звернувся аж 29.03.2019 року. Вимоги про повернення золотих злитків та відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими, оскільки жодного майна від позивача відповідач не отримував. 20.05.2019 року до суду надійшов відзив представника відповідача АТ «Єврогазбанк» в якому представник зазначає, що позовні вимоги не визнає виходячи з наступного. 16.06.2014 року позивач звернувся до Банку із заявою про розірвання договорів банківського вкладу № 310474, № 310473, № 310466, № 310471 та отримання золотих злитків. Вимога позивача була прийнята Банком, договори банківського вкладу були розірвані за заявою позивача та золоті злитки повернуті позивачу, зобов`язання сторін припинені відповідно до ст. 653 ЦК України. Щодо договору купівлі-продажу, то квитанція № 75639 є належним та допустимим доказом повного виконання сторонами умов договору купівлі-продажу банківського металу. Посилання позивача на те, що з ним не було проведено повного розрахунку в день укладення договору купівлі-продажу є необґрунтованим. Сторонами було досягнуто взаємної згоди щодо істотних умов договору купівлі-продажу. Щодо того, що позивач не був проінформований про постанову Правління НБУ № 328 від 30.05.2014 року, то вказані в постанові обмеження жодним чином не стосуються укладення банком та резидентом будь яких договорів не залежно від їх предмету. Постанови НБУ щодо діяльності Банку не підлягають обов`язковому оприлюдненню та доведенню до відома кожному клієнту Банку. Позивач жодного доказу про те, що його було введено в оману суду не надано. Щодо зобов`язання повернути золоті злитки, то до позовної заяви позивач на додав жодного доказу того, що він передав такі злитки Банку. Також позивач не зазначив яким чином дії Банку завдали йому моральних та душевних страждань. 03.06.2019 року до суду надійшов відзив представника відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в якому представник зазначає, що позовні вимоги не визнає виходячи з наступного. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є юридичною особою публічного права, Фонд не є стороною оспорюваних договорів. Банк зберігає свою правосуб`єктність юридичної особи до завершення процедури його ліквідації та внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з мотивів наведених в позовній заяві, просили позов задоволити. Допитаний в судовому засіданні як свідок позивач дав покази в яких вказав ті самі обставини що й в позовній заяві. Свідок [PERSON] , яка є дружиною позивача, в судовому засіданні дала покази в яких вказала, що її чоловік [PERSON] мав договірні відносини з ПАТ «Європейський газовий банк». 16.06.2014 року договори банківського вкладу були розірванні. 17.06.2014 року [PERSON] в її присутності уклав договір купівлі-продажу банківського металу на суму 1 348 500 грн. Золоті злитки у присутності свідка були надані [PERSON] та які залишились у начальника відділення [PERSON] . Операцію про отримання від [PERSON] злитків золота було проведено по внутрішніх банківських документах. На укладення договору купівлі-продажу золотих злитків [PERSON] переконав начальник відділення [PERSON] . Грошові кошти за золоті злитки [PERSON] мав отримувати поступово, жодних грошових коштів в день укладення договору купівлі-продажу [PERSON] не отримав, оскільки в касі Банку було в наявності тільки 4500 грн. [PERSON] неодноразово приїжджав до відділення Банку щоб отримати кошти, але кошти до цього часу не отримав та золоті злитки йому не повернуті. Квитанцію про отримання грошових коштів [PERSON] не підписував. Представник відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити з підстав наведених у відзиві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити, оскільки вимоги до [PERSON] є необґрунтованими, підстави наведені у відзиві. Представник відповідача ПАТ «Європейський газовий банк» в судове засідання не з`являвся, оскільки Банк ліквідовано, в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців внесено запис про припинення юридичної особи, ліквідація Банку завершена 11.12.2019 року. Ухвалою суду від 08 липня 2020 року закрито провадження в справі в частині позовних вимог до відповідача ПАТ «Європейський газовий банк». Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. 22.01.2013 року між [PERSON] та ПАТ «Європейський газовий банк» в особі начальника Івано-Франківського відділення № 1 [PERSON], що діяв на підставі довіреності, було укладено договір банківського вкладу № 310449 , договір банківського вкладу № 310443 , договір банківського вкладу № 310445 , договір банківського вкладу № 310446 , договір банківського вкладу № 310447, договір банківського вкладу № 310448. На виконання умов договору [PERSON] передав ПАТ «Європейський газовий банк» золоті злитки в кількості 29 штук по 100 грам кожен, що підтверджується квитанціями виданими банком. Строк дії договорів до 27.01.2014 року. 27.01.2014 року [PERSON] звернувся до начальника Івано-Франківського відділення № 1 ПАТ «Європейський газовий банк» Дичка Ю.Л. із вимогою про повернення золотих злитків у зв`язку із припиненням договорів. Того ж дня 27.01.2014 року, між [PERSON] та ПАТ «Європейський газовий банк» в особі начальника Івано-Франківського відділення № 1 [PERSON], що діяв на підставі довіреності, було укладено договору банківського вкладу № 330474 , договору банківського вкладу № 330473 , договору банківського вкладу № 330466 та договору банківського вкладу № 330471. 16.06.2014 року [PERSON] разом зі своєю дружиною [PERSON] звернувся до начальника Івано-Франківського відділення № 1 ПАТ «Європейський газовий банк» [PERSON] з вимогою про розірвання дії Договорів та просив повернути золоті злитки. 17.06.2014 року у зв`язку із розірвання договорів банківських вкладів [PERSON] в присутності його дружини було видано на руки 29 штук золотих злитків по 100 грам кожен. Вказані обставинами сторонами визнаються, тому доказуванню не підлягають. Позивач просить визнати договори банківського вкладу № 330474, № 330473, № 330466, № 330471 від 27.01.2014 року припиненими у зв`язку з їх розірванням, така вимога позивача є необґрунтованою та не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Між позивачем та Банком, в особі його представника [PERSON] , була досягнута згода про розірвання договорів банківського вкладу а повернення золотих злитків, тому зобов`язання між сторонами припинені. Після розірвання договорів банківського вкладу, 17.06.2014 року між позивачем та Банком, було укладено договір купівлі-продажу банківського металу. Оригінал чи належним чином засвідчену копію оскаржуваного правочину позивачем та представниками відповідача суду не надано, хоча судом неодноразово вживались заходи щодо отримання такого договору. Позивач та його представник повідомили суду, що свого примірнику договору у них немає і позивач не пам`ятає чи він підписував письмовий договір. Так само не пам`ятає обставин укладення договору свідок [PERSON] , яка була присутня в Банку під час укладення договору. Представник відповідача ПАТ «Європейський газовий банк» та представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб повідомили що в їх розпорядженні такого договору також немає. Такий договір було укладено в електронній формі, що підтверджується копією квитанції № 75639. Отже, сторони визнають, що такий договір між ними фактично було укладено. Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч. 4 ст. 656 ЦК України, до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Як вбачається із копії квитанції від 17.06.2014 року, [PERSON] отримав кошти за товар. Посилання позивача на те, що ним не були отримані кошти за золото та те, що підпис на квитанції не його є голослівними та нічим не підтвердженими. З часу укладення оспорюваного договору купівлі-продажу і до січня 2019 року [PERSON] не вчиняв жодних дій щодо отримання коштів чи повернення золота у випадку не оплати його вартості. З офіційною вимогою до Банку позивач звернувся аж 28.01.2019 року . Під час здійснення операцій з купівлі-продажу банківських металів Банк керувався «Положенням про здійснення операцій з банківськими металами». Відповідно до параграфу 5 Положення Банки здійснюють операції з банківськими металами в операційних касах у порядку установленому нормативно-правовими актами НБУ, що регулюють ведення касових операцій банками. Уповноважений банк під час здійснення операцій з купівлі-продажу, конвертації банківського металу, видає клієнту квитанцію за формою наведеною в додатку 3 до Положення. Квитанція № 75639 є належним та допустимим доказом повного виконання сторонами умов договору купівлі-продажу банківського металу з огляду на те, що квитанція є первинним документом, який підтверджує вчинення операцій. Позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу банківських металів недійсним оскільки в момент його вчинення сторонами не було дотримано вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Відповідно до ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Позивач зазначає, що договір слід визнати недійсним оскільки зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та правочин вчинено під впливом обману. Як вже зазначалось судом раніше сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, позивач [PERSON] передав представнику банку золото та отримав грошові кошти від покупця, що підтверджується квитанцією. Щодо твердження позивача та його представника про те, що позивач не був поінформований про постанову Правління НБУ № 328 від 30.05.2014 року «Про врегулювання діяльності фінансових установ та проведення валютних операцій, то вказані у Постанові обмеження не стосуються укладення банком та резидентом будь яких договорів не залежно від їх предмету. Постанови НБУ щодо діяльності банку не підлягають обов`язковому оприлюдненню та доведенню до відома кожному клієнту банку. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину.. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин щодо яких особу введено в оману і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману, тобто позивач [PERSON] . Належних та допустимих доказів того, що позивача було введено в оману суду не надано. Отже, підстав для визнання договору купівлі-продажу банківського металу від 17.06.2014 року судом не встановлено, тому така вимога задоволенню не підлягає. Оскільки договір є чинним то немає підстав для задоволення вимоги позивача про повернення йому золотих злитків 999,9 проби у кількості 29 штук по 100 грам кожен. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Позивачем не надано доказів та не доведено під час розгляду справи, що завдано моральних страждань, вимоги позивача є необґрунтованими, тому задоволенню не підлягають, та не має підстав для відшкодування моральної шкоди. Окремо щодо вимог позивача до відповідача [PERSON] слід зазначити наступне. Договори банківського вкладу та оспорюваний договір купівлі-продажу банківських металів відповідач [PERSON] вчиняв від імені Банку на підставі довіреності та не діяв як самостійна сторона договору в своїх інтересах. Жодних прав чи обов`язків за вказаними правочинами він не набув, тому вимоги до нього як фізичної особи є безпідставними. Вимоги до відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб також є безпідставними виходячи з наступного. Відповідно до постанови Правління НБУ від 17.11.2014 року № 725 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» було відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації Банку. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 18.11.2014 року № 121 «Про початок процедури ліквідації та виведення банку з ринку» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк». Вказані відомості є загальнодоступними та містяться на офіційному веб сайті Фонду. Отже, до спірних правовідносин слід також застосовувати спеціальний Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Фонд гарантування вкладів є особою публічного права і відповідно до Конституції України має діяти виключно в межах повноважень встановлених діючим законодавством. Фонд не був стороною договорів банківського вкладу та договору купівлі-продажу. Заміни сторони з Банку на Фонд також не було. З моменту запровадження у банку тимчасової адміністрації Фонд набуває повноважень органів управління та контролю Банку. Банк зберігає свою правосуб`єктність юридичної особи до завершення процедури його ліквідації та внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що 11.12.2019 року внесено відомості про припинення юридичної особи - Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк», ліквідація банку завершена, а банк ліквідовано. Відповідно повноваження Уповноваженої особи на ліквідацію АТ «Єврогазбанк», які були делеговані Фондом також припинено. Судом закрито провадження в частині позовних вимог до ПАТ «Європейський газовий банк». Твердження представника позивача про те, що суд навмисно затягував справу до часу ліквідації банку є безпідставними та необґрунтованими, оскільки справа є складна, з великою кількістю учасників та необхідністю збирання додаткових доказів, які сам позивача не міг надати суду. Сторонами неодноразово заявлялись клопотання про витребування доказів, відкладення розгляду справи. Також в Україні в березні 2020 року оголошено карантин, що також було підставою для відкладення судових засідань. Щодо заяви представників відповідача про застосування строку позовної давності, то судом встановлено, що такий строк позивачем пропущено виходячи з наступного. Позивач звернувся до суду з позовом 29.03.2019 року. Але договори банківського вкладу були укладені ще 27.01.2014 року, а договір купівлі-продажу 17.06.2014 року, тобто через 5 років з моменту укладення договорів. До 28.01.2019 року позивач взагалі не звертався до Банку із письмовими претензіями щодо неотримання коштів за договором купівлі-продажу. Посилання позивача на ст. 268 ЦК України, згідно якої позовна давність не поширюється на вимогу вкладника до банку (фінансової установи) про видачу вкладу є безпідставною, оскільки позивач не ставить вимоги про повернення вкладу. Відповідно до ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Поважних причин пропуску строку позовної давності позивачем суду не наведено, отже, позивачем пропущено строк звернення з позовом до суду. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 16, 23, 203, 215, 267, 268, 626, 627, 629, 638, 651, 653, 655, 656, 692 ЦК України,

Outcome: approved