Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

28 січня 2019 року позивачі звернулися до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , в якому просять стягнути з фізичної особи - підприємця [PERSON] на користь [PERSON] 23 980 гривень на відшкодування матеріальної шкоди та 5 000 гривень на відшкодування моральної шкоди. Стягнути з фізичної особи - підприємця [PERSON] на користь [PERSON] 24 850 гривень на відшкодування матеріальної шкоди та 5 000 гривень на відшкодування моральної шкоди (а.с.1-10). І. Стислий виклад позиції позивачів. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що 29. 08. 2018 року вони звернулися до туристичного агентства «12 місяців», яке знаходиться у м. Дніпро, пл.Успенська, з метою отримання туристичних послуг - забезпечення авіаперельоту їх із дружинами прямим чартерним рейсом Київ - Шарм Ель-Шейх (республіка Египет) - Київ та бронювання місць в отелі «Конкорд» курорту Шарм Ель-Шейх з 09 по 18 жовтня 2018р. Забезпечити туристичні послуги зобов`язалась фізична особа - підприємець [PERSON] , яка являлась туристичним агентом товариства з обмеженою відповідальністю «ТТВК» тм TUI Ukraine м. Київ. 29.08.2018р. між ними та відповідачем, яка виступала в якості туристичного агента (турагента) Туроператора - товариства з обмеженою відповідальністю «ТТВК», укладено договори на туристичне обслуговування. З кожним з них, який у договорі названий туристом, укладено окремий договір. Згідно предмету цих договорів (п.2, п.п.2.1, 2.2 ), Туроператор зобов`язувався відповідно до бронювання Турагента, здійсненого на замовлення Туриста ( Замовника ), надати комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), надати інформаційно- консультаційні послуги, а Турист зобов`язується на умовах цього Договору прийняти та оплатити їх. Бронювання здійснюється Турагентом в системі бронювання Туроператора відповідно до листа бронювання, оформленого за встановленою Туроператором формою. Відповідно до п.п.3.2.1, п.3.2 Договорів, Туроператор через Турагента зобов`язаний здійснити бронювання туристичних послуг та надати туристичні послуги замовлені Туристом у повному обсязі, в кількості, якості та у визначені Договором строки, за умови повної сплати вартості туристичного продукту Туристом у строки, встановлені цим Договором. До договорів в якості додатка №1 відповідач надала листи бронювання туристичного обслуговування. У цих листах сторони визначили: країну у яку здійснюється тур - Египет, курорт - «Шарм Ель Шейх», термін туру з 09.10. по 18.10. 2018 р., тип розміщення в готелі, тип харчування, маршрут перельоту, транспортну компанію авіаперевізника « Роза вітрів», вартість туристичних послуг і порядок оплати туру. При укладенні договорів відповідач перевірила закордонні паспорти їх та їх дружин і зняла з них копії та запропонувала здійснити оплату туристичних послуг безпосередньо їй для переводу Туроператору ТОВ «ТТВК» м. Київ. По прибутковим ордерам №18/139 і 18/214 відповідачем в якості оплати туристичних послуг прийнято від [PERSON] . 15 000 і 19 940 грн., всього 34 940, а по прибутковим ордерам №18/140 і 18/152 - прийнято від [PERSON] 17000 грн. і 17 850 грн., всього 34 850грн. Факт отримання відповідачем від них указаних коштів в якості оплати за тур в Египет підтверджується виданими відповідачем квитанціями до указаних прибуткових ордерів. Таким чином, вони виконали свої зобов`язання по договорах щодо повної оплати туристичних послуг. На початку жовтня 2018 р., за кілька днів до від`їзду, відповідач повідомила, що [PERSON] з дружиною не можуть вилетіти в Египет у зв`язку із закінченням дії їх закордонних паспортів 19 березня 2019 р. (менше 6 місяців до від`їзду), а від`їзд [PERSON] з дружиною відкладається у зв`язку із скасуванням авіарейсу. В подальшому відповідач повідомляла [PERSON] про переноси авіарейсу, а 15.10.2018р. запропонувала їм підписати написані нею від їх імені заяви (претензії) про анулювання туристичних заявок і повернення грошових коштів. Вони підписали такі заяви, проте грошові кошти сплачені відповідачу, їм повернуті не були. Відтак, відповідач не виконала умов укладених з ними договорів на туристичне обслуговування щодо взятих на себе зобов`язань. Згідно п.п.6.18 п.6 укладених з ними договорів на туристичне обслуговування, Турагент відшкодовує в установленому порядку збитки, завдані Туристу, іншим особам та довкіллю, які виникли внаслідок неналежного виконання обов`язків за цим Договором. З метою досудового врегулювання спору, вони неодноразово звертались до відповідача з вимогами відшкодувати збитки завдані ненаданняу туристичних послуг. Відповідач спочатку пояснювала, що кошти не повертає туристичний оператор TOB «ТТВК», якому вона перерахувала отриману оплату за туристичні послуги. На підтвердження вжитих нею заходів по поверненню коштів надала роздруковану електронну переписку з ТОВ «ТТВК». 26.11.2018р. відповідач видала їм розписки про зобов`язання особисто повернути до 05.12.2018р. отриману від них оплату за туристичні послуги. Проте, до зазначеної дати відповідач кошти не повернула. Після неодноразових вимог, 11 грудня 2018р. вона відшкодувала їм 20 000 грн., які вони розділили по 10 000 грн. кожному. Таким чином, сума боргу відповідача зменшилась на 10 000 грн. перед кожним з них. Після звернення ними через адвоката до Туроператора - TOB «ТТВК», з`ясувалося, що відповідач, отримані від них в якості оплати туристичного обслуговування грошові кошти туроператору - TOB «ТТВК» не переводила, заявок на авіапереліт та бронювання місць в готелі не передавала, а всі надані нею документи щодо відправки заявок, переводу грошових коштів, електронна переписка з ТОВ «ТТВК», виявились підробленими відповідачем. Зазначеними діями відповідача їм завдані матеріальні збитки (шкода) у розмірі: Ткаченко Володимиру Степановичу на суму 24 980 гри., [PERSON] - на суму 24 850 грн. та моральну шкоду, що полягає у душевних стражданнях, яких кожен із них зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо їх самих та членів їх сімей. Внаслідок скоєного відповідачем обману та протиправного заволодіння грішми, вони були позбавлені можливості здійснити туристичну поїздку до Єгипту, яка планувалася ще із 2017 р., не змогли забезпечити відпочинку членам їх сімей. Після скасування туру до Єгипту, у зв`язку з неповерненням відповідачем грошових коштів, вони були позбавлені можливості скористуватись ними для організації відпочинку та нагальних життєвих потреб. Завдана моральна шкода ними оцінена в розмірі по 5 000 грн. кожному. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали і і наполягали на їх задоволенні з підстав викладених у позовній заяві. Третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «ТТВК» тм TUI Ukraine в судове засідання не з`явилися, повыдомлены належним чином, заяв/клопотань до суду не надходило. Відповідач не використала своє право бути присутньою у судовому засіданні, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду даної справи згідно з вимогами Цивільного процесуального кодексу України, через оголошення, розміщене на офіційному сайті «Судова влада» і судові повістки, в матеріалах справи міститься конверт який направлявся відповідачу з відміткою «за закінченням терміну зберігання». У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає суду підстави для застосування положень ч. 1 п. 1 ст. 280, ст.ст. 281-282 ЦПК України. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 21 лютого 2019 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська по даній цивільній справі було відкрито загальне позовне провадження (а.с.61). 13.03.2019р. від позивача [PERSON] надійшла заява про проведення судового засідання за його відсутності, позовні вимоги підтримує (а.с.63). Ухвалою від 16 травня 2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.75). В судові засідання призначені 25 березня 2019р., 18 квітня 2019р., 16 травня 2019р., 06 червня 2019р. відповідач, повідомлений належним чином про дату та час судового засідання, не з`явився, в зв`язку із чим, за наявності підстав, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК Країни, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. 06 червня 2019 року в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Під час розгляду справи судом заслухано позивачів, досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Докази відхилені судом, та мотиви їх відхилення. Судом встановлено, що згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України (а.с.11-12), ФОП [PERSON] здійснює підприємницьку діяльність з 06.12.2007 року за основним видом згідно КВЕД 79.11. Діяльність туристичних агентств. Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України (а.с.13-14), Товариство з обмеженою відповідальністю «ТТВК» здійснює діяльність з 25.02.2009 року за основним видом згідно КВЕД 79.12. Діяльність туристичних операторів. 29.08.2018 року між [PERSON] (турист) та ФОП [PERSON] (турагент), що діє від імені і за дорученням товариства з обмеженою відповідальністю «ТТВК» тм TUI Ukraine (туроператор), на підставі агентського договору № 6812/18 по реалізації туристичних продуктів від 02.02.18р., уклали договір на туристичне обслуговування (а.с.23-26). Відповідно до п.2.1 договору, листа-бронювання (додаток №1 до договору), замовлення на бронювання туристичних послуг № 18/201 від 29.08.2019р. (а.с.23, 27-28), туроператор ТОВ «ТТВК» відповідно до бронювання турагента за плату зобов`язався надати туристу замовлений ним комплекс туристичних послуг (туристичний продукт) - туристичну подорож у складі 2-х туристів - [PERSON] та [PERSON] до республіки Египет, курорт Шарм-Ель-Шейх, готель Concord EL Salam Front 5*, з терміном туру з 09.10.2018 року до 18.10.2018 року, тип розміщення - Standart DBL, тип харчування АІ, загальною вартістю туристичних послуг 34940,00грн. З інформації про замовлення туроператор TUI, номер замовлення 3197429 статус замовлення- ок, агент ФОП [PERSON] . А18/2405-14 до 31.12.2018, з 09.10.18-18.10.18 (а.с.30). 29.08.2018 року між [PERSON] (турист) та ФОП [PERSON] (турагент), що діє від імені і за дорученням товариства з обмеженою відповідальністю «ТТВК» тм TUI Ukraine (туроператор), на підставі агентського договору № 6812/18 по реалізації туристичних продуктів від 02.02.18р., уклали договір на туристичне обслуговування (а.с.44-46). Відповідно до п.2.1 договору, листа-бронювання (додаток №1 до договору), замовлення на бронювання туристичних послуг № 18/202 від 29.08.2019р. (а.с.36, 47), туроператор ТОВ «ТТВК» відповідно до бронювання турагента за плату зобов`язався надати туристу замовлений ним комплекс туристичних послуг (туристичний продукт) - туристичну подорож у складі 2-х туристів - [PERSON] та [PERSON] до республіки Египет, курорт Шарм-Ель-Шейх, готель Concord EL Salam Front 5*, з терміном туру з 09.10.2018 року до 18.10.2018 року, тип розміщення - Standart DBL, тип харчування АІ, загальною вартістю туристичних послуг 34850,00грн. З інформації про замовлення туроператор TUI, номер замовлення 3197425 статус замовлення- ок, агент ФОП [PERSON] . А18/2405-14 до 31.12.2018, з 09.10.18-18.10.18 (а.с.37). Відповідно до п.п.3.2.1 п.3.2 Договорів, туроператор через турагента зобов`язаний здійснити бронювання туристичних послуг та надати туристичні послуги замовлені туристом у повному обсязі, в кількості, якості та у визначені договором строки, за умови повної сплати вартості туристичного продукту туристом у строки, встановлені цим договором. Згідно п.п.6.18 п.6 Договорів на туристичне обслуговування, Турагент відшкодовує в установленому порядку збитки, завдані Туристу, іншим особам та довкіллю, які виникли внаслідок неналежного виконання обов`язків за цим Договором. Таким чином, системним аналізом положень вказаних договорів суд приходить до висновку, що в рамках відносин, пов`язаних з наданням туристичних послуг ТОВ «ТТВК» туристам, ФОП [PERSON] не є самостійним суб`єктом, а є представником, довіреною особою ТОВ «ТТВК», посередником з реалізації туристичного продукту туроператора, не створюючи туристичний продукт, а лише здійснюючи функції з його продажу, а тому несе відповідальність перед туристом за власні дії і не несе відповідальності за надання туристичного продукту та правовідносини під час безпосереднього надання послуг. Відповідно до прибуткового касового ордеру №18/139 і 18/214 та квитанцій ФОП [PERSON] в якості оплати туристичних послуг прийнято від [PERSON] . 15 000 і 19 940 грн., всього 34 940грн. (а.с.27 з обороту, 31). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №18/140 і 18/152 ФОП [PERSON] в якості оплати туристичних послуг прийнято від прийнято від [PERSON] 17000 грн. і 17 850 грн., всього 34 850грн. (а.с.38). 04.10.2018 року [PERSON] подано ФОП [PERSON] заяву про аналювання туру до Єгипту для двох осіб за замовленням 3197425 тураператора TUI у зв`язку з допущеною помилкою туроператора при бронюванні в частині строку дії паспорта (а.с.39). 04.10.2018р. [PERSON] подано до ФОП [PERSON] претензію з проханням повернути сплачену суму за тур який був анульований у розмірі 34850,00грн. (а.с.40). 04.10.2018р. ФОП [PERSON] звернулася до ТОВ «ТТВК» з проханням повернення коштів у зв`язку з аналюванням туру за заявкою 3197425 (а.с.41). 15.10.2018 року [PERSON] подано ФОП [PERSON] заяву про аналювання туру до Єгипту для двох осіб за замовленням 3197429 у зв`язку з перенесенням дат виліту на дві доби та заміни готелю на інший, який вони чекали дві доби (а.с.32). 15.10.2018р. [PERSON] подано до ФОП [PERSON] претензію з проханням повернути сплачену суму за тур який був анульований у розмірі 34940,00грн. (а.с.33). 15.10.2018р., 05.11.2018р. ФОП [PERSON] звернулася до ТОВ «ТТВК» з проханням повернення коштів у зв`язку з аналюванням туру за заявкою 3197429 (а.с.34-35). 26 листопада 2018 року [PERSON] написала дві розписки у яких зобов`язалася повернути [PERSON] 36440,00грн. до 05.12.2018р. та [PERSON] 35450,00грн. до 05.12.2018р. за тур в Египет (а.с.42-43). 10 грудня 2018 року адвокатом Коськовецьким В.Шю направлено адвокатський запит до Товариства з обмеженою відповідальність «ТТВК» з проханням надати інформацію про надходження оплати за туристичні послуги від [PERSON] та [PERSON] та про причини її неповернення (а.с.52). 14.12.2018р. за вих. № 14/12/18 Товариства з обмеженою відповідальність «ТТВК» на адвокатський запит від 10.12.2018р. повідомили, що номери заявок 3197429 та 3197425 стосуються турів для туристів, серед яких немає [PERSON] та [PERSON] . Турагент [PERSON] (місцезнаходження м [ADDRESS] Дніпро), взагалі не бронювала у ТОВ «ТТВК» тури для [PERSON] та [PERSON] . Туроператор ТОВ «ТТВК» не отримував від [PERSON] грошових коштів за дані туристичні послуги (а.с.53). ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послугою вважається діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Статтею 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість продукції та обслуговування та звернення до суду за захистом порушених прав. Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Положеннями ч.1, п.1 ч.2 ст.11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч.1 ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Статтею 20 Закону України «Про туризм» визначено, що за договором на туристичне обслуговування (надання туристичних послуг) одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом. Договір на туристичне обслуговування укладається в письмовій чи електронній формі відповідно до закону. У договорі на туристичне обслуговування зазначаються істотні умови договору, такі як: строк перебування у місці надання туристичних послуг із зазначенням дат початку та закінчення туристичного обслуговування; характеристика транспортних засобів, що здійснюють перевезення, зокрема їх вид і категорія, а також дата, час і місце відправлення та повернення (якщо перевезення входить до складу туристичного продукту); готелі та інші аналогічні засоби розміщення, їх місце розташування, категорія, а також строк і порядок оплати готельного обслуговування; види і способи забезпечення харчування; мінімальна кількість туристів у групі (у разі потреби) та у зв`язку з цим триденний строк інформування туриста про те, що туристична подорож не відбудеться через недобір групи; програма туристичного обслуговування; види екскурсійного обслуговування та інші послуги, включені до вартості туристичного продукту; інші суб`єкти туристичної діяльності (їх місцезнаходження та реквізити), які надають туристичні послуги, включені до туристичного продукту; страховик, що здійснює обов`язкове та/або добровільне страхування туристів за бажанням туриста, інших ризиків, пов`язаних з наданням туристичних послуг; правила в`їзду до країни (місця) тимчасового перебування та перебуваннятам; вартість туристичного обслуговування і порядок оплати; форма розрахунку. Згідно з ч.13 ст. 20 Закону України «Про туризм», права й обов`язки, відповідальність сторін та інші умови договору між туроператором і турагентом визначаються відповідно до загальних положень про агентський договір, якщо інше не передбачено договором між ними, а також цим Законом. Відповідно до імперативного припису, передбаченого ст.19-1 Закону України «Про туризм», який кореспондується з аналогічними положеннями п.3.2.2 договору про надання туристичних послуг (а.с.23-26, 44-46), будь-яка яка інформація, надана туроператором (турагентом), повинна містити достовірні відомості про умови договору на туристичне обслуговування. Туроператор (турагент) зобов`язаний додержуватися умов надання комплексу туристичних послуг, про які був поінформований споживач до укладення договору на туристичне обслуговування, крім випадків, коли про зміну таких умов повідомлено споживача до укладення договору або якщо зміни внесено на підставі угоди, укладеної між сторонами договору. Статтею 24 Закону України «Про туризм» передбачено обов`язок суб`єктів туристичної діяльності надавати туристам необхідну і достовірну інформацію про туристичні послуги, права, обов`язки та правила поведінки туристів (екскурсантів), умови страхування, порядок відшкодування завданих збитків, умови відмови від послуг, правила візового митного режиму, перетинання державного кордону та іншу інформацію, передбачену цим Законом. Статтею 30 Закону України «Про туризм» передбачена відповідальність, зокрема, за порушення умов договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг. Відповідно до статті 32 Закону України «Про туризм» за неналежне виконання своїх зобов`язань туроператор, турагент, інші суб`єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Відповідно до ст.902 ЦК України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові №6-42цс13 від 03.07.2013 року, відповідальність несе суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, порушив умови договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та за вини якого замовнику (туристу) завдано збитків. Оскільки судовим розглядом встановлено допущення порушення виконання умов договору про надання туристичних послуг турагентом ФОП [PERSON] , яка як суб`єкт туристичної діяльності несе за це відповідальність, що позбавило позивачів відбути на відпочинок, як це обумовлювалось сторонами, за що позивачами були сплачені кошти, тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення на її користь грошових коштів в сумі 23980,00грн. [PERSON] та в сумі 24850грн. [PERSON] , сплачених за договором на туристичне обслуговування з урахуванням добровільно повернутих коштів відповідачем про що зазначено позивачами. При вирішенні вимоги позивачів про відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000 грн. кожному, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Так, ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що при задоволенні вимог споживача, суд одночасно вирішує питання відносно моральної (немайнової) шкоди. Але виходячи з положень п.5 ч.1 ст.4 цього Закону, яка деталізує положення норми ст.22 Закону, на відшкодування моральної (немайнової) шкоди споживач має право лише внаслідок шкоди, спричиненої небезпечною для життя і здоров`я продукцією, тобто внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції). Таким чином, підстави для стягнення моральної шкоди, вказані позивачами в позовній заяві, в Законі України «Про захист прав споживачів» не передбачені, в той час як встановлення порушення прав позивачів, як споживача із поверненням їм сплачених за договором коштів, саме по собі становить достатню справедливу сатисфакцію, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Статтями 77 - 80 ЦПК України встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. При вирішенні питання про розподіл судових витрат згідно ст.141 ЦПК України, ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 768 грн. 40коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Outcome: partial