Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

28 грудня 2015 року позивач [PERSON] звернулась до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 23.01.2009 року вона уклала шлюб із відповідачем [PERSON], що був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Самарського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №11. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою і перебуває на її утриманні. Починаючи з 2013 року, шлюбні відносини між ними погіршилися, сім'я не в змозі проживати разом, виконувати сімейні обов'язки, вести спільне господарство з причин систематичних непорозумінь, скандалів та сварок. Примирення не можливе, оскільки сімейних відносин не має. Крім того, відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання сина, але в добровільному порядку сплачувати аліменти відповідач не бажає, що і слугує підставою для звернення позивача із позовом до суду. На підставі викладеного позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягнути із нього аліменти на її користь на утримання сина в розмірі ? частини від усіх видів його заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивач до початку судового засідання подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд задовольнити позов. Відповідач подав до суду заяву, в якій не заперечував проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання сина в розмірі ? частини від усіх видів його заробітку. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що з 23 січня 2009 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданого 23 січня 2009 року Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області, актовий запис №11 (а.с. 6). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 09 квітня 2009 року, виданого Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №255 (а.с. 7). В силу ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст.110 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки в судовому засіданні було встановлено і підтверджено факт розірвання шлюбних стосунків між сторонами, враховуючи взаємне небажання позивача і відповідача зберігати родину, те, що реєстрація шлюбу носить формальний характер, а подальше спільне життя подружжя суперечить їх інтересам, що має істотне значення, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню вимогу позивача про розірвання шлюбу із відповідачем. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.181 СК України - способи виконання батьками обов'язку утримування дітей визначаються за домовленістю ними, а в разі відсутності такої домовленості кошти (аліменти) на утримання дітей стягуються за рішенням суду, вони присуджуються у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі. Положеннями ч.2 ст.182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи те, що нормами чинного законодавства, зокрема ст. 180 СК України, визначений чіткий імперативний припис щодо обов'язку батьків утримувати їх дітей до досягнення ними повноліття, приймаючи до увагу ту обставину, що відповідач в дійсності є батьком неповнолітнього [PERSON] позовні вимоги в цій частині визнає, вимоги позивача про стягнення із нього аліментів є обґрунтованими. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд приймає до уваги дійсні обставини справи, зокрема матеріальне становище сторін, а також обов'язок відповідача по належному утримуванню дитини. У зв'язку з такими обставинами, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Крім того, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати по справі. На підставі викладеного і

Outcome: approved