Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

29.07.2013 року [PERSON], звернулася до суду з позовом в якому зазначає, що з 07.01.1995 року по 14.03.2013 року вона перебувала шлюбі з [PERSON] Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Між позивачкою та відповідачем виникли неприязні відносини в зв'язку з чим вони 14.03.2013 року розірвали шлюб. Під час спільного проживання у шлюбі сторони, на земельній ділянці, площею 0.0983 га., побудували житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з чим позивачка просить суд поділити спільний житловий будинок із надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в натурі між нею та [PERSON], виділивши кожному у власність 1/2 частину спірного житлового будинку, у відповідності із можливими варіантами поділу, визначеними висновком будівельно-технічної експертизи, виділити в користування земельну ділянку пропорційно ідеальним долям належної позивачці частини домоволодіння та вирішити питання розподілу судових витрат пов'язаних зі сплатою судового збору і експертизи. В судовому засіданні позивачка [PERSON], та її представник [PERSON], діючи на підставі договору, заявлені позовні вимоги змінили, в частині поділу спільного житлового будинку та земельної ділянки, розташованих по [ADDRESS], де просили поділити спірний будинок, відповідно до експертного висновку № 1-170 від 01.10.2013 року та уточнених розрахунків варіантів поділу спірного нерухомого майна від 20.01.2014 року, по третьому варіанту поділу, виділивши позивачці першу виділяєму частину житлового будинку та частину земельної ділянки, яка розташована по [ADDRESS], розмірами 22.25 х 38.8 х 11.85, зі сторони, що межує між землевласниками позначеними на плані зовнішніх меж земельної ділянки, літерами «Г», «В», згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ЖТ № 06-17-18-01-458, виданого Олевською селищною радою Житомирської області 27.12.2002 року, і з врахуванням того, що з позивачкою проживають двоє неповнолітніх дітей, які знаходяться на її утриманні відступити від засади рівності часток та не стягувати з позивачки на користь відповідача компенсації різниці вартості часток в сумі 24885.50 грн., що і підтримали у судовому засіданні, а також просили стягнути понесені судові витрати. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON], визнав частково і не заперечує проти поділу домоволодіння та земельної ділянки розташованих по [ADDRESS]. Просить суд залишити за ним по першому варіанту розподілу будинку другу виділяєму частину, вартістю 113524.50 грн., що становить 33.6 % ідеальних часток та земельну ділянку, відповідно до варіанту розподілу. Однак в дебатах зазначив, що йому нічого непотрібно, а нехай все залишиться дітям, оскільки йому, як батьку також необхідно щось залишити для дітей і допомогти стати ним на ноги та вийти в люди. Згоден із тим варіантом поділу будинку та земельної ділянки, який просить собі виділити позивачка. Як встановлено в судовому засіданні сторони з 07.01.1995 року по 14.03.2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], що стверджується копією рішення Олевського районного суду Житомирської області від 14.03.2013 року (а.с.5). Під час спільного проживання у зареєстрованому шлюбі, сторони за спільні кошти, на земельній ділянці, площею 0.0983 га., побудували житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований по [ADDRESS], що стверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серії САА № 864975 від 16.01.2004 року, копією витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно за № 2579302 від 16.01.2004 року, копією технічного паспорту на житловий будинок та копією державного акту на право приватної власності на землю серії ЖТ-06-17-18-01-458. Спільне життя між сторонами не склалось і вони 14.03.2013 року розірвали шлюб, що стверджується копією рішення Олевського районного суду Житомирської області від 14.03.2013 року (а.с.5-10,18). Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серії САА № 864975 від 16.01.2004 року, витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно за № 2579302 від 16.01.2004 року, копії технічного паспорту на спірний житловий будинок та копії державного акту на право приватної власності на землю серії ЖТ-06-17-18-01-458, слідує, що спірний будинок та земельна ділянка по [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачці [PERSON](а.с.6-10,18). З довідки про склад сім'ї [PERSON], № 371 від 28.01.2014 року слідує, що у будинку [ADDRESS] проживають: позивачка - [PERSON], та її діти - дочка [PERSON], [INFO] і дочка [PERSON], [INFO]. Діти знаходяться на утриманні матері (а.с.104). Крім того згідно повідомлення Олевського РС УДМС України в Житомирській області № 29/760 від 07.08.2013 року у спірному будинку зареєстрований відповідач [PERSON](а.с.14). Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Приписами ч.1 ст.61 СК україни визначено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. З експертного висновку № 1-170 від 01.10.2013 року та уточнених розрахунків варіантів поділу спірного нерухомого майна від 20.01.2014 року, слідує, що спірний будинок можливо розділити в натурі за трьома варіантами, визначено вартість частин, скільки часток вони включають. Щодо визначення варіантів поділу спірної земельної ділянки, визначено за одним варіантом поділу (а.с.29-94,97-102). На даний час сторони не можуть спільно користуватись побудованим ними спільно, під час шлюбу будинком, надвірними будівлями та земельною ділянкою, тому виникло питання про їх розподіл в натурі. Однак сторони не дійшли згоди щодо варіантів розподілу спірного нерухомого майна. Статтею 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За змістом ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 2 зазначеної статті, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Відповідно до ч. 3 ст.70 СК України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Статтею 71 СК України передбачено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. З врахуванням наведеного та враховуючи те, що із позивачкою проживають двоє неповнолітніх дітей, які перебувають виключно на утриманні позивачки (а.с.104), а також враховуючи те, що між сторонами не досягнуто згоди щодо варіантів поділу спірного будинку і земельної ділянки (хоча відповідач і не заперечував у дебатах), суд вважає можливим розділити будинок по третьому варіанту поділу при цьому виділити позивачці першу виділяєму частину, а відповідачу другу виділяєму частину (а.с.100, 101). Відступити від засад рівності часток подружжя при вирішенні питання про поділ спірного нерухомого майна і не стягувати з позивачки на користь відповідача грошової компенсації різниці вартості, в сумі 24885.5 грн., (а.с.100), оскільки у разі сплати позивачкою відповідачу зазначеної суми за відхилення часток при поділі спірного нерухомого майна, частки будуть рівними. Розділити земельну ділянку, що розташована по [ADDRESS], виділивши позивачці частину зазначеної земельної ділянки, розмірами 22.25 х 38.8 х 11.85, зі сторони, що межує між землевласниками позначеними на плані зовнішніх меж земельної ділянки, літерами «Г», «В», згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ЖТ № 06-17-18-01-458, виданого Олевською селищною радою Житомирської області 27.12.2002 року (а.с.18), решту частини земельної ділянки виділити відповідачу. Для розподілу будинку за проханням позивачки по третьому варіанту розподілу/перша виділяєма частина/, та відповідачу по третьому варіанту розподілу /друга віділяєма частина/, необхідно провести переобладнання: закласти пройму з приміщення № 4 в приміщення № 5, та з приміщення № 4 в приміщення № 7. Улаштувати вхід з приміщення № 6 на вулицю. Кожну з квартир будинку необхідно обладнати окремими системами енергозабезпечення та опалення. Дозвіл на переобладнання будинку [ADDRESS], Олевською міською радою надано (рішення № 25 від 27.02.2014 року) (а.с.111). Статтею 72 СК України передбачено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Вирішуючи питання щодо стягнення із [PERSON], витрат понесених позивачкою при проведенні будівельно-технічної експертизи, слід зазначити, про те що позивачкою до суду не надано відповідних доказів стосовно понесення витрат та їх розмір. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом України. Статтею 60 ЦПК України крім того покладено обов'язок доказування і подання доказів сторонами. Із зазначеної статті слідує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Так відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Разом із тим, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України на користь позивачки підлягає стягненню100.00 грн., частини витрат, які вона понесла при сплаті судового збору, а саме пропорційно до розміру задоволених вимог. На підставі наведеного та

Outcome: partial