Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

27 січня 2014 року позивач звернувся в Шосткинський міськрайонний суд з вищевказаним позовом та посилаючись на ч. 2 ст. 405, 406 ЦК України, 150 ЖК України просить суд ухвалити рішення яким визнати [PERSON],[INFO], таким, що втратив право користування належним [PERSON] житловим будинком [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю в ньому понад один рік. Позовні вимоги мотивуються тим, що відповідно до укладеного 24 березня 2012 року між [PERSON] та його матір'ю [PERSON] Договору дарування житлового будинку і земельної ділянки позивач є власником житлового будинку та земельної ділянки для його обслуговування за [ADDRESS]. На сьогоднішній день в належному позивачу житловому будинку є зареєстрованим [PERSON], [INFO], який позивачу не доводиться ні близьким родичем ні членом його родини. Мати [PERSON] - [PERSON],була виселена із спірного житлового будинку на підставі рішення Шосткинського міськрайонного суду від 16.10.2012 року, про що старшим державним виконавцем ВДВС Шосткинського міськрайуправління юстиції Щерба Я.Г.,було складено відповідний Акт державного виконавця від 28.12.2012 року та винесено Постанову про закінчення виконавчого провадження від 22 квітня 2013 року. Починаючи з грудня 2012 року і по теперішній час неповнолітній [PERSON] мешкає разом зі своєю матір'ю - [PERSON] в належній їй квартирі [ADDRESS]. У зв'язку з цим, виникли підстави для визнання його таким, що втратив право на користування спірним житловим будинком на підставі статті 405 ЦК України. Позивач зазначає, що відповідач був зареєстрованим в спірному будинку в 2003 році, тобто в той час коли власником будинку був не позивач, а тому своєю реєстрацією відповідач порушує право власності на будинок, тобто право позивача на вільне розпорядження ним. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], позовні вимоги підтримав, мотивуючи тими ж самими обставинами, пояснив, що витрати по розгляду справи в суді позивач бере на себе. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка в особі законного представника [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином: 25.02.2014 року та 14.03.2014 року, клопотань про перенесення справи до суду відповідачка не надала, тому суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідачки та ухвалити заочне рішення. Представник 3-ї особи - Шосткинська міська рада в особі Органу опіки та піклування головний спеціаліст служби у справах дітей Жаден В.Г., в судове засідання не з'явилась, просить розглянути справу без її участі, в рішенні покладається на розсуд суду про що надала заяву. Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON], та [PERSON], підтвердили факт не проживання відповідача [PERSON],[INFO] в спірному будинку з грудня 2012 року та при цьому пояснили, що малолітній [PERSON], разом з своєю матір'ю [PERSON], з грудня 2012 року мешкають в належній [PERSON], квартирі [ADDRESS], куди вивезли всі свої речі в т.ч. і дитячі. Вислухавши пояснення представника позивача, свідків та дослідивши матеріали справи, а саме: -копію ухвали Вищого Спеціалізованого Суду України від 01.02.2013 року, якою рішення Шосткинського міськрайсуду від 16.10.2012 р., та ухвала апеляційного суду Сумської області від 15.11.2012 року залишені без змін, яким усунено перешкоди у здійсненні права власності [PERSON], виселено [PERSON], [PERSON], з будинку [ADDRESS]. В іншій частині позовних вимог відмовлено. В задоволенні зустрічного позову [PERSON], [PERSON], про визнання права користування житловим будинком, проживання в ньому, та про визнання договору дарування житлового будинку та земельної ділянки недійсним відмовлено; -копію Договору дарування житлового будинку та земельної ділянки від 24.03.2012 р., між [PERSON] та його матір'ю [PERSON] позивач є власником житлового будинку та земельної ділянки для його обслуговування за [ADDRESS]; -копію витягу про державну реєстрацію прав від 26.03.2012 р., з якого вбачається, що позивач є власником спірного житлового будинку; -копію Свідоцтва про народження [PERSON], з якого вбачається, що батьками неповнолітнього є [PERSON] та [PERSON]; -копію Акту державного виконавця від 26.12.2012 року, з якого вбачається, що [PERSON] добровільно виселилася зі спірного будинку; -копію Постанови про закінчення виконавчого провадження від 22.04.2013 року; -довідку про зареєстрованих в житловому будинку, з якої вбачається реєстрація малолітнього в спірному будинку; -копію довідки КП ПВО «Енергія» про зареєстрованих в житловому будинку [ADDRESS] з якої вбачається право приватної власності на ? частину від загальної площі квартири за [PERSON]; - копію довідки КП ПВО «Енергія» з якої вбачається приватизація 3-х кімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 59,6 кв.м., в загальне сумісне користування 4-х членів осіб в тому числі й [PERSON], суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 2 ст. 405 ЦК України, передбачені, спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним власником житла або законом. Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім'ї, суд повинен врахувати, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений з рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні. Крім цього, відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 7 Закону України однією з підстав для зняття з реєстрації місця проживання особи є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України щодо права батьків на визначення місця проживання дитини, місцепроживаннядитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Як встановлено в судовому засіданні малолітній [PERSON], з грудня 2012 року проживає разом з матір'ю [PERSON], за вищевказаною адресою, за якою матері належить право приватизації вказаної квартири. Таким чином, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт відсутності [PERSON],[INFO] в спірному будинку понад один рік, а тому відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України відповідач втратив право користування житловим будинком [ADDRESS].

Outcome: approved