Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

27.09.2018р. представник [PERSON] [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення авансу та відсотків за користування чужими коштами, визначивши третьою особою без самостійних вимог на предмет спору ТОВ «Буделектродсервіс» (а.с. № 3-5). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 16.10.2018р. було відкрито провадження по справі та призначено розгляд в порядку загального позовного провадження (а.с.№ 37). Підготовче засідання у справі відповідно до положень ст. 197 та п.3 ч.2 ст. 200 ЦПК України проведено 18.02.2019р. (а.с. № 59). В обґрунтування позовних вимог представник позивачки адвокат Скиба В.В. (діє на підставі договору про надання правової допомоги від 09.07.2018р. та ордеру від 10.08.2018р. а.с. № 31-32, 34) зазначав, що ТОВ «Буделектродсервіс» на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 30.10.2002р. з аукціону придбало будівлю гуртожитку, яка знаходилася в стадії реконструкції під житловий будинок, загальною площею 3 330 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] . ТОВ «Буделектродсервіс» отримало нотаріальне свідоцтво про придбання об`єкта вказаного нерухомого майна з аукціону від 29.11.2002р. і зареєструвало право власності у КП «Дніпропетровське МБТІ» ДОР 11.12.2002р. Учасником ТОВ «Буделектродсервіс», поряд з іншими, є відповідач [PERSON] У 2004р. відповідач запевнив позивачку в тому, що приміщення № 51-52 в буд. [ADDRESS] у майбутньому буде виділено в окрему квартиру, зареєстровано як новостворений об`єкт, після чого позивачка зможе купити це приміщення за 40 000 доларів США. З метою придбання приміщень позивачка протягом 2004 2008років сплачувала відповідачеві грошові кошти за майбутню квартиру, що було оформлено розписками. Всього сплатила 40\~000 доларів США, втім квартира їй так і не була продана. З урахуванням приписів ст.ст. 546, 548, 570 ЦК України зазначає, що договір купівлі-продажу сторони так і не укладали, а лише домовилися укласти його у майбутньому, тому одержані відповідачем грошові кошти є не завдатком, а авансом, який підлягає поверненню позивачці в розмірі сплаченої суми. Враховуючи викладене, посилаючись на норми ст.ст. 536, 546, 548, 570, 693 ЦК України, представник позивачки просив стягнути аванс в сумі 1\~122\~440 грн. за курсом НБУ станом на 26.09.2018р., а також відсотки за користування чужими коштами у період з 01.08.2015р. по 26.09.2018р. в сумі 601\~304 грн.94 коп. По тексту позову представник позивачки також просив стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2\~500грн. і судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 8\~810грн. Заочним рішенням\~ суду\~від \~04.06.2019р.\~було \~ частково\~ задоволено\~позовні \~вимоги,\~стягнуто \~з \~ [PERSON] \~на \~користь [PERSON] \~суму авансу\~у розмірі\~40\~000\~доларів США,\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ в\~задоволенні \~іншої \~частини позовних\~ вимог\~(відсотки\~за користування\~чужими коштами)\~позивачці було\~відмовлено (а.с. № 84-86). Ухвалою суду від 22.10.2019р. за заявою [PERSON] було поновлено строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення та скасовано заочне рішення від 04.06.2019р., яке було ухвалено за відсутності відповідача (а.с. № 114). При новому розгляді справи підготовче засідання у справі відповідно до положень ст. 197 та п.3 ч.2 ст. 200 ЦПК України проведено 18.02.2020р. (а.с. № 134). 09.12.2020р. відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності, де [PERSON] звертав увагу суду на те, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на розписках від 19.11.2004р., 17.12.2004р., 04.05.2005р., 09.11.2005р., 03.11.2005р., 26.01.2006р., 27.10.2008р., отже позивачка повинна була реалізовувати своє право на захист порушеного права протягом трьох років з моменту передачі відповідачеві кожної із зазначених сум (а.с. № 190-192). 05.03.2021р.\~представником \~позивачки \~подано заяву,\~в якій\~ адвокат\~Скиба В.В.\~зауважував на\~тому,\~що сторона\~позивачки вважає,\~що перебіг\~строку \~позовної \~давності \~слід відраховувати\~ \~від дня\~ пред`явлення\~ відповідачу\~письмової \~вимоги від\~22.08.2018р.,\~а по-друге,\~вважав,\~що в\~будь-якому\~випадку \~наявні \~поважні \~причин \~пропуску строку\~ позовної\~давності, оскільки [PERSON] у 2014р. зверталась до АНД районного суду м. Дніпропетровська за захистом свого порушеного права, а саме з позовом про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] , втім позитивне для неї рішення суду першої інстанції було скасовано апеляційним судом Дніпропетровської області, відомості про рішення касаційної інстанції в ЄДРСР відсутні (а.с. № 218-219, 220, 221, 222). При новому\~розгляді справи\~представник \~третьої особи\~ ТОВ\~«Буделектродсервіс» \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ в\~ підготовчі\~ засідання,\~які \~призначались на\~11.12.2019р.\~та 18.02.2020р.,\~а також\~ в\~ жодне\~ з\~ судових\~засідань,\~які призначались\~на 03.06.2020р.,\~21.07.2020р.,\~01.10.2020р.,\~27.10.2020р.,\~24.11.2020р.,\~09.12.2020р.\~та 16.02.2021р.,\~ не\~з`явився,\~про дати\~розгляду справи\~був повідомлений\~належним чином.\~У \~ справі\~ наявні\~ поштові\~повідомлення про\~вручення судових\~повісток (а.с. № 120-121, 128, 146, 152, 160, 169, 178,\~189, 200). Представник третьої особи - «Буделектродсервіс» про дату та час слухання справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток за адресою місця реєстрації, яка міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців (а.с. № 16-20). Про дати розгляду справи в підготовчому засіданні 18.02.2020р., та в судових засіданнях 03.06.2020р., 21.07.2020р., 01.10.2020р., 27.10.2020р., 24.11.2020р. також було розміщено оголошення на сайті «Судова влада України» (а.с. № 130, 153, 161, 170, 180). Отже, належним чином повідомлений про розгляд справи судом представник третьої особи в підготовчі та судові засідання неодноразово не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності, або про відкладення розгляду справи суду не направив. За вищезазначеного суд ухвалою від 16.02.2021р. (постановлена без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) постановив про розгляд справи за відсутності представника третьої особи ТОВ «Буделектродсервіс» (а.с. № 214, дія № 17). Представник позивачки адвокат Скиба В.В. в ході судового розгляду справи 16.02.2021р. та 10.03.2021р. позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, наголошував на тому, що склалася така ситуація, при якій відповідач і не повертає авансові платежі на загальну суму 40\~000 доларів США і не реєструє, як один з учасників ТОВ «Буделектродсервіс», право власності за позивачкою на квартиру [ADDRESS] , яку повністю відремонтовано та облаштовано за їх кошти та в якій постійно проживає її мати з 2004р. Представник позивачки в судовому засіданні 10.03.2021р. додатково звертав увагу суду на те, що пояснення відповідача [PERSON] в судовому засіданні 16.02.2021р., в якому той приймав участь особисто, стосовно того, що право власності на квартиру за позивачкою не реєструється, оскільки будівля гуртожитку за адресою: [ADDRESS] не введена в експлуатацію, не заслуговують на увагу, оскільки з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яку адвокат отримав 04.03.2021р., вбачається, що багато квартир у цьому будинку вже зареєстровані приватним нотаріусом за громадянами. Представник позивачки також просив трирічний строк позовної давності для позивачки відраховувати з дня ухвали ВССУ від 30.03.2016р., якою прийнята відмова [PERSON] від позовних вимог до [PERSON] про поділ майна та визнання права власності та закрито провадження у справі. Після подачі нотаріально завіреної заяви від 09.02.2016р. про скасування судових рішень та закриття провадження у справі №199/5618/14-ц ухвалою ВССУ від 30.03.2016р., [PERSON] змінила спосіб захисту свого порушеного права та вирішила подати позов до [PERSON] про стягнення авансових платежів та відсотків за користування чужими коштами. Такий позов до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська нею був поданий в межах трирічного строку, відлік якого адвокат просив проводити саме з ухвали ВССУ від 30.03.2016р. у справі № 199/5618/14-ц. Оскільки відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності, просив визнати поважними причини пропуску строку позовної давності (розписки датовані 2004-2008роками), оскільки [PERSON] спочатку було обрано, як спосіб захисту порушеного права, звернення до АНД районного суду м. Дніпропетровська. В судовому засіданні представник позивачки просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, стягнути з відповідача аванс в сумі 40\~000 доларів США в гривньовому еквіваленті за курсом НБУ станом на 10.03.2021р., а також відсотки за користування чужими коштами у період з 01.08.2015р. по 26.09.2018р. в сумі 601\~304 грн.94 коп., а також судові витрати позивачки по сплаті судового збору (2\~500грн.) та витрат на правову допомогу (8\~810 грн.). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 16.02.2021р. позовні вимоги не визнав. Зазначав суду, що дійсно, йому була передана матір,ю позивачки авансовими платежами протягом 2004-2008років сума грошових коштів у розмірі 40\~000 доларів США за квартиру [ADDRESS] . Під час судового засідання 16.02.2021р. відповідач не заперечував той факт, що квартира [ADDRESS] ) у 2004році була фактично передана у користування матері позивачки, ця квартира була відремонтована нею, в цій квартирі [PERSON] фактично проживає усі ці роки. Реєстрація права власності на цю квартиру за позивачкою не була здійснена через те, що будинок гуртожитку літ. А-5 за адресою: [ADDRESS] перебуває у стадії реконструкції під житловий будинок, будівля не введена в експлуатацію. Відповідач [PERSON] , заперечуючи проти стягнення з нього на користь позивачки 40\~000 доларів США, зазначав, що ці гроші ним будуть повернуті лише у випадку, якщо мати позивачки поверне йому 10\~000 доларів США, які вона йому повинна повернути за невиконанні особисті зобов`язання. В судове засідання 10.03.2021р. відповідач [PERSON] не з,явився, про дату судового засідання був повідомлений належним чином (в справі наявна особиста розписка відповідача, яка видана 16.02.2021р. після перерви у судовому засіданні а.с. № 216, 217). Про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи суду не направив. Ухвалою суду від 10.03.2021р. (постановлена без виходу до нарадчої кімнати з огляду на ст. 353 ЦПК України) було вирішено про розгляд справи 10.03.2021р.за відсутності не з`явившегося відповідача (а.с. № 247, дія №7), а також про закінчення розгляду справи за відсутності відповідача та представника третьої особи (а.с. № 248, дія № 35). При розгляді справи 16.02.2021р. та 10.03.2021р. судом здійснювалась повна фіксація судового процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 1 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, оглянувши 04.06.2019р. оригінали розписок (а.с. № 76-80), вислухав представника позивачки та відповідача, допитавши 16.02.2021р. свідків, надавши оцінку змісту заперечень відповідача, оцінивши докази у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Судом встановлено наступні обставини та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеному 30.10.2002р. на товарній біржі, ТОВ «Буделектродсервіс» було придбано будівлю гуртожитку (літ. А-5), що знаходилася в стадії реконструкції під житловий будинок, загальною площею 3 330 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с. № 9). Приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Руденко В.А. ТОВ «Буделектродсервіс» було видано свідоцтво про придбання об`єкта нерухомого майна з аукціону від 29.11.2002р., посвідчене за реєстровим № 1782 (а.с. № 10). Право власності на будівлю гуртожитку за ТОВ «Буделектродсервіс» було зареєстроване КП «Дніпропетровське МБТІ» ДОР 11.12.2002р., що підтверджується реєстраційним посвідченням на об`єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам від 11.12.2002р., а також Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 17.07.2018р. № 131047202 від 17.07.2008р. (а.с. № 11 - 15). Відповідач [PERSON] є одним з засновників ТОВ «Буделектродсервіс», що видно з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців від 26.09.2018р. (а.с. № 16-20). Як зазначав представник позивачки, у 2004 році [PERSON] домовилася усно з відповідачем про придбання приміщення № 51-52 в буд. [ADDRESS] у майбутньому, а саме після того, коли вони будуть виділені в окрему квартиру, зареєстровані як новостворений об`єкт за відповідачем, після чого позивачка зможе купити приміщення за 40 000 доларів США. З метою придбання приміщень позивачка сплатила відповідачеві грошові кошти, що було оформлено розписками, наданими відповідачем, у яких вказано, що кошти сплачуються за придбання квартири [ADDRESS] . Загальна сума договору купівлі-продажу квартири становить в еквіваленті 40\~000 дол.США (а.с. № 42 46). Копії розписок завірені належним чином представником позивачки і представлені суду, їх оригінали оглянуті судом 04.06.2019р. та копії долучені до матеріалів справи (а.с. № 76-80). Так, за розпискою, наданою позивачці відповідачем [PERSON] 19.11.2004р. [PERSON] (дошлюбне прізвище позивачки до 22.05.2005р. а.с. № 6, 26) сплачено завдаток за квартиру в сумі 3 000 доларів США за придбання квартири. За розпискою, наданою позивачці відповідачем [PERSON] 17.12.2004р. [PERSON] сплачено завдаток за квартиру в сумі еквівалентній 2 000 доларів США. За розпискою, наданою [PERSON] 09.11.2005р. [PERSON] сплачено завдаток за квартиру в сумі еквівалентній 2 700 доларів США. За розпискою, наданою [PERSON] 04.05.2005р. [PERSON] сплачено завдаток за квартиру в сумі еквівалентній 7 000 доларів США. За розпискою, наданою [PERSON] 03.11.2005р. [PERSON] сплачено завдаток за квартиру в сумі еквівалентній 10 000 доларів США. За розпискою, наданою [PERSON] 26.01.2006р. [PERSON] сплачено завдаток за квартиру в сумі еквівалентній 8 300 доларів США. За розпискою, наданою [PERSON] 27.10.2008р. [PERSON] сплачено повну суму за придбання квартири [ADDRESS] в еквіваленті 40 000 доларів США (а.с. № 77). Таким чином станом на 27.10.2008р. відповідач отримав від позивачки всю суму за обумовлену квартиру. В якості забезпечення оформлення в подальшому права власності на квартиру за позивачкою, з дозволу відповідача, як одного з засновників (учасників) ТОВ «Буделектродсервіс», матері позивачки [PERSON] було дозволено здійснювати необхідні для новобудови ремонтні роботи в квартирі та проживати в цій квартирі, що і відбувалося з 2004р. До цього часу сторони договір купівлі-продажу не уклали, право власності за позивачкою не зареєстровано у встановленому законом порядку. Обставин отримання грошових коштів за розписками на загальну суму 40\~000 доларів США та тих обставин, що з 2004 року в квартирі постійно проживає мати позивачки, не заперечував і сам відповідач в ході судового розгляду справи (відповідач був особисто присутнім в судовому засіданні 16.02.2021р.- а.с. № 214-215). Письмова вимога позивачки про повернення грошових коштів від 22.08.2018р. залишена відповідачем без виконання (а.с. № 22-25). Пред`являючи позов 27.09.2018р. представник позивачки адвокат Скиба В.В. до позовної заяви долучив Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 17.07.2018р. № 131047202, з якої вбачалося, що приміщення гуртожитку повністю зареєстроване за ТОВ «Буделектродсервіс» (а.с. № 11 - 15). Станом на день розгляду справи судом, представником позивачки була актуалізована інформація стосовно власника приміщення гуртожитку шляхом отримання відповідної довідки. За даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 04.03.2021р. № 246973701 та за даними акта приймання-передачі від 29.05.2019р. об`єкт житлової нерухомості, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] у вигляді будівлі гуртожитку літ. А-5, яка перебуває в стадії реконструкції під житловий будинок передана до статутного капіталу новому власнику ТОВ «Соцбуддніпро» (а.с. № 223-230, 237). Варто зазначити, що відповідач, будучи одним з засновників (учасником) ТОВ «Буделектродсервіс» (а.с. № 16-20) в судовому засіданні 16.02.2021р. приховав від суду, що на вимогу рішення про створення Товариства від 15.05.2019р. та п.1 ст. 14 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» будівля гуртожитку літ. А-5, яка перебуває в стадії реконструкції під житловий будинок, відповідно до акту приймання-передачі від 29.05.2019р. вже передана до статутного капіталу новому власнику ТОВ «Соцбуддніпро» (а.с. № 223-230, 237). Стосовно правових підстав позову суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610, ч. 1 ст.612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частинами 1, 3 ст. 635 ЦК України передбачено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, яке б мало випливати із договору купівлі-продажу квартири, укладеного між сторонами. Проте, представник позивачки стверджує, що основний договір купівлі-продажу квартири між сторонами укладений не був, а відповідачем завдаток не повернутий. Підтвердив факт отримання протягом 2004-2008років авансових платежів на загальну суму 40\~000 доларів США в рахунок майбутнього укладення договору купівлі-продажу та реєстрації права власності за позивачкою в судовому засіданні 16.02.2021р. і відповідач [PERSON] . Отже, встановивши, що договір купівлі-продажу квартири, який за своєю формою та змістом відповідав би вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, суд дійшов висновку про те, що передані позивачкою відповідачеві грошові суми в загальному розмірі 40 000 доларів США є авансом, який підлягає поверненню позивачці. До виниклих правовідносин підлягає застосуванню норма ч. 2 ст. 570 ЦК України, яка встановлює презумпцію авансу. При цьому, суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов`язання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов`язання, той, хто отримав аванс повинен його повернути. Отже, встановлення вини будь-кого із сторін, правового значення в даному випадку не має, тоді як визначальним є сам факт отримання грошових коштів, сплачених як аванс, що відповідачем підтверджено в розписках про отримання коштів за квартиру. Вищевказане узгоджується з правовими позиціями, викладеними в постановах Верховного Суду України від 25.09.2013р. № 6-83цс13, від 13.02.2012р. №6-176цс12. Як зазначалось\~ вище,\~відповідач \~в \~ході \~судового засідання\~ 16.02.2021р.\~визнав,\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~що грошові\~кошти,\~ як\~ авансові\~ платежі\~ в\~рахунок \~купівлі-продажу\~в майбутньому\~квартири,\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~у \~зазначених розписках\~ сумах,\~ він\~ таки\~отримував, отже ці обставини у відповідності до положень ч.1 ст. 82 ЦПК України не потребують доказування. Заперечення відповідача [PERSON] щодо перешкод в оформленні права власності на квартиру за позивачкою, які були обумовлені начебто тим, що будинок гуртожитку літ. А-5 за адресою: [ADDRESS] перебуває у стадії реконструкції під житловий будинок, будівля не введена в експлуатацію, суд оцінює критично, оскільки з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 04.03.2021р., вбачається, що багато квартир у цьому будинку вже зареєстровані приватними нотаріусами за фізичними особами (а.с. № 223-230). З приводу заперечень відповідача щодо повернення 40\~000 доларів США позивачці з огляду на те, що йому, начебто заборгувала 10\~000 доларів США мати позивачки [PERSON] , суд зазначає. В судовому засіданні 16.02.2021р. на запитання головуючої стосовно причини, з якої відповідач і не повертає позивачці 40\~000 доларів США і не реєструє за нею право власності на квартиру [ADDRESS] , [PERSON] пояснив, що така невизначеність буде тривати доки мати позивачки йому не поверне 10\~000 доларів США, які вона йому повинна повернути за невиконані нею зобов`язання по навчанню з питань рієлторської діяльності, яке він замовив під її гарантії. Суд відхиляє ці заперечення як такі, що не заслуговують на увагу, оскільки цивільно-правові відносини, які могли б виникнути (чи виникли) між відповідачем у справі та матір,ю позивачки, жодним чином не пов`язані з цивільно-правовими відносинами між сторонами у справі (до речі, яких не заперечує і сам відповідач [PERSON] ). Заперечення відповідача, які він зазначав у заяві від 02.09.2019р. про перегляд заочного рішення суду, а саме те, що жодних правовідносин з позивачкою у нього не було, оскільки фактичні відносини були з її матір`ю - [PERSON] , яка і просила видати розписки на користь доньки [PERSON] , а також ті, що ані позивачки, ані свідків під час написання розписок не було і надані до суду розписки є підробленими, у зв`язку з чим відповідач звернувся із заявою про внесення відомостей в ЄРДР (а.с. № 96-102), суд оцінює критично, оскільки [PERSON] у судовому засіданні 16.02.2021р. визнав факт отримання грошових коштів у зазначених в розписках сумах. До речі, представником позивачки суду надана постанова від 10.12.2019р. про закриття кримінального провадження № 12019040650002091 від 22.08.2019р. (за ознаками ч.1 ст. 190 КК України) на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України (обставини справи носять цивільно-правовий характер) (а.с.№210). Показання допитаних 16.02.2021р. свідків [PERSON] та [PERSON] (стосовно обставин передачі грошових коштів, осіб, між якими виникли грошові зобов`язання) суд не приймає до уваги в огляду на положення ч.2 ст. 78 ЦПК України (допустимість доказів). Суд зазначає, що сам відповідач 16.02.2021р. визнав факт отримання грошових коштів на загальну суму 40\~000 доларів США, а доказів, що грошові кошти кожного разу йому передавались не позивачкою, а її матір`ю, [PERSON] суду не надав, втім усі розписки, які наявні в матеріалах справи, свідчать про те, що грошові кошти [PERSON] отримував саме від [PERSON] . Отже стосовно правових підстав, за яких позовні вимоги суд вважає обґрунтованими, суд зазначає, що до виниклих між позивачкою та відповідачем правовідносин підлягає застосуванню норма ч. 2 ст. 570 ЦК України (презумпція авансу). Стосовно валюти грошового зобов`язання суд зазначає. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим, ч. 2 ст. 524 та ч. 2 ст. 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відповідно до частини 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідно ї валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Оскільки\~представник \~позивачки \~по тексту\~позову \~наполягав \~на \~стягненні \~з відповідача\~суми авансу\~за \~усіма \~розписками в\~ гривньовому\~ еквіваленті,\~то \~з \~відповідача на\~користь позивачки\~підлягає \~стягненню \~сума авансу\~ у\~ розмірі 1\~109\~724 грн. (що є еквівалентом суми 40\~000 доларів США по курсу НБУ на 10.03.2021р. а.с. № 246). Стосовно строків позовної давності суд зазначає. Відповідно до статті 256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. \~ \~ \~ \~Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). \~ \~ \~ \~Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строк у виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України). Частиною 4 ст. 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Втім частина 5 ст. 267 ЦК України визначає, що у випадку, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Висновок про можливість позивачу отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску строку позовної давності міститься і у постанові Верховного Суду від 09.04.2019р. у справі № 908/32/15г. Так, матеріалами цивільної справи підтверджено, що у липні 2014р. позивачка звернулся до АНД районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , третя особа - ТОВ «Буделектродсервіс» про розподіл майна та визнання права власності. Рішенням АНД районного суду м. Дніпропетровська від 02.09.2014р.у цивільній справі № 199/5618/14-ц позовні вимоги були задоволені, в тому числі визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. № 220). Рішенням судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.11.2014р. рішення АНД районного суду м. Дніпропетровська від 02.09.2014р. було скасовано та в задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено (а.с. № 221). Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 08.06.2015р. було відкрито касаційне провадження (а.с. № 222). Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2016р. у справі № 199/5618/14-ц було прийнята відмова [PERSON] від позовних вимог до [PERSON] про поділ майна та визнання права власності та закрито провадження у справі (а.с. № 244-245). Суд погоджується з позицією представника позивачки, що після подачі нотаріально завіреної заяви від 09.02.2016р. про скасування судових рішень та закриття провадження у справі (а.с. № 243), [PERSON] змінила спосіб захисту свого порушеного права (замість оскарження в касаційному порядку ухвали апеляційної інстанції від 27.11.2014р. вирішила подати позов до [PERSON] про стягнення авансових платежів та відсотків за користування чужими коштами). Як зазначалось вище, з метою придбання приміщень позивачка протягом 2004 2008років сплачувала відповідачеві грошові кошти за майбутню квартиру, що було оформлено розписками. Всього сплатила 40\~000 доларів США, втім квартира їй так і не була продана, чого не заперечував і сам відповідач. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Правом на обрання ефективного у розумінні певної сторони способу захисту позивачка у нашій справі була наділена з огляду на положення статті 16 ЦК України (захист цивільних прав та інтересів судом), частини 1 статті 4 ЦПК України (право на звернення до суду за захистом) та частини 1 статті 5 ЦПК України (способи захисту, які застосовуються судом). Втім, погоджуючись з позицією представника позивачки стосовно того, що після подачі нотаріально завіреної заяви від 09.02.2016р. про скасування судових рішень та закриття провадження у справ (а.с. № 243), [PERSON] змінила спосіб захисту порушеного права, на який має право з урахуванням положень ст. 16 ЦК України, ч.1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України, суд вважає, що ці обставини є підставою для поновлення [PERSON] строку позовної давності на подачу позову до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 27.09.2018р., як пропущеного з поважних причин, втім вважає хибною думку представника позивачки, що саме з 30.06.2016р. слід відраховувати трирічний строк для подачі іншого позову для захисту позивачкою її порушеного цивільного права. Отже, суд вважає, що позивачкою пропущено строк подачі позову до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з поважних причин, такий строк судом поновлюється. За вищезазначеного заява [PERSON] про застосування строків позовної давності та відмову у задоволенні позову у зв`язку зі спливом строку позовної давності, не підлягає задоволенню. Суд при ухваленні рішення не надає правову оцінку обставинам направлення позивачкою письмової вимоги відповідачу від 22.08.2018р., оскільки [PERSON] долучено до позову підтвердження лише направлення [PERSON] такої вимоги (а.с. № 22-25), втім доказів отримання відповідачем такої вимоги суду не надано. Щодо вимог позивачки про стягнення відсотків за користування чужими грошовими коштами, то ці вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір відсотків за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Враховуючи вищезазначені положення закону та у випадку невстановлення договором розміру відсотків після спливу визначеного у договорі строку їх повернення, відсотки визначаються на рівні облікової ставки Національного банку України. Зі змісту позову і розрахунку відсотків видно, що представник позивачки просить стягнути ці відсотки за період з 01.08.2015р. по 29.09.2018р. (а.с. № 4). Судом встановлено, що сторони уклали договір у розумінні ЦК України, який породив у відповідача грошове зобов`язання у разі неукладення сторонами договору купівлі-продажу квартири. Разом із тим зі змісту представлених розписок, неможливо встановити, про який саме строк (момент у часі) укладення основного договору домовились сторони, а тому і неможливо визначити, коли кошти, сплачені у якості авансу, мали бути повернуті позивачці у разі неукладення договору. Представник позивачки, заявляючи про нарахування відсотків з 01.08.2015р., посилався на те, що станом, як на дату подачу позову до суду 27.09.2018р., так і станом на дату ухвалення 10.03.2021р. судом рішення, очікувана квартира не стала окремим приміщенням, але не зазначає, коли саме мав бути укладений основний договір. Розписки, які позивачка вважає авансовими платежами, не містять і по своїй природі не можуть містити, домовленість про повернення коштів у строк, зокрема 01.08.2015р., а лише про їх повернення у разі невиконання зобов`язання щодо укладення основного договору. З урахуванням змісту статей 525, 526, 536 ЦК України неможливо визначити термін користування чужими грошовими коштами, оскільки неможливо визначити, у який саме момент зобов`язання стало невиконаним належним чином згідно з умовами договору. По справі встановлено, що правовідносини між сторонами виникли із двосторонніх попередніх договорів про завдаток (які мають природу авансових платежів) щодо купівлі-продажу нерухомого майна від 19.11.2004р., 17.12.2004р., 04.05.2005р., 09.11.2005р., 03.11.2005р., 26.01.2006р., 27.10.2008р., а не із укладених сторонами договорів позики грошей (де положенням ч.1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника відсотків від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом), де умовами попередніх договорів стягнення із продавця на користь покупця відсотків за користування чужими грошима (авансом) не передбачено. За своєю суттю обов`язок щодо повернення суми грошових коштів, отриманих як аванс, не можна розцінювати як грошове зобов`язання, що випливає з договору позики у розумінні ст. 1048 ЦК України. Розмір і\~порядок одержання\~відсотків за\~несвоєчасне повернення\~продавцем суми\~авансу укладеними\~сторонами попередніми\~договорами не\~передбачено. Аванс - це лише спосіб платежу, який не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. Особа, яка передала грошову суму як аванс у рахунок майбутніх платежів, має право вимагати повернення суми авансу в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання сторонами умов договору. У разі коли сторони домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, у якому вони передавалися. Стягнення грошової суми за попереднім договором, яка є авансом, не є наслідком порушення відповідачем грошового зобов`язання за договором позики, оскільки ці дії вчиняються не на виконання взятих грошових зобов`язань щодо повернення суми позики, а з підстав неукладення сторонами основного договору купівлі-продажу нерухомого майна. Відповідно до ч. 2 ст. 571 ЦК України сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. Однак, відсотки за користування чужими коштами, які просить стягнути позивачка, не є збитками у розумінні ч. 2 ст. 571 ЦК України. З урахуванням\~наведеного,\~суд \~вважає,\~що \~відсутні \~правові \~підстави для\~ задоволення\~ позовних\~вимог \~про стягнення\~ відсотків\~ за\~ користування\~ чужими\~ коштами\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~у розмірі\~601\~304\~грн.94коп.,\~а \~тому \~позовні \~вимоги [PERSON] \~до [PERSON] \~підлягають \~ частковому\~ задоволенню,\~а саме\~в частині\~стягнення \~ авансу\~ у\~розмірі \~1\~109\~724\~грн.,\~що \~еквівалентно \~сумі \~40\~000\~доларів \~США \~ (за\~курсом \~грн.\~за \~1\~долар \~США \~станом \~ на\~ 10.03.2021р. а.с. №246). Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати по оплаті судового збору пропорційно задоволеній частині позовних вимог у розмірі 5\~671грн.76коп. (1\~109\~724 грн. х 8\~810грн. : 1\~ 723 \~744грн. 94коп. = 5\~671грн.76коп.). Відповідно до п.1 ч.2 ст. 137 ЦПК України розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів, щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно\~до ч.\~4\~ст.\~137\~ЦПК України\~розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із: складністю\~ справи\~та виконаних\~ адвокатом\~робіт (наданих\~послуг); часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); обсягом\~наданих адвокатом\~послуг та\~виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Що стосується вимог про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, приймаючи до уваги, як розрахунок цих витрат і надані суду докази їх фактичного понесення позивачкою (а.с. № 28-30), так і співмірність суми на оплату послуг адвоката Скиби В.В. зі складністю справи, тривалістю судового розгляду справи, а також враховуючи часткове задоволення позовних вимог, то відповідно до положень ст. 137, п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати по оплаті витрат на професійну правничу допомогу пропорційно задоволеній частині позовних вимог у розмірі 1\~609грн.47коп. (1\~109\~724 грн. х 2 500грн. : 1\~723\~744грн. 94коп. = 1\~609грн.47коп.). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Загальний\~ розмір\~ судових\~ витрат,\~які \~ слід\~стягнути \~з \~відповідача,\~ становить\~ \~7\~281\~грн.\~23\~коп.\~ (5\~671грн.76коп. (судовий збір) + 1\~609грн.47коп. (витрати на правничу допомогу) = 7\~281 грн. 23 коп. ). На підставі викладеного,

Outcome: partial