Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

29.03.2021 до Балаклійського районного суду Харківської області надійшла позовна заява [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., Балаклійський районний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), у якій позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис НВІ 993053 від 07.12.2016, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 131418,37 грн. Позовна заява обґрунтована тим, що на виконанні у Балаклійському районному відділі державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває виконавче провадження № 53911228, відкрите 11.05.2017 на підставі вказаного вище виконавчого напису нотаріуса. Позивач вважає, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом з порушенням норм чинного законодавства, не дотримано вимог щодо безспірності заборгованості позивача перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Про вчинений виконавчий напис йому не було відомо. Постанову державного виконавця від 11.05.2017 про відкриття вказаного виконавчого провадження та жодних повідомлень він не отримував. Про те, що на виконанні у Балаклійському районному відділі державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває зазначене виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису НВІ 993053 від 07.12.2016, зареєстрованого у реєстрі за № 10843, йому стало відомо у лютому 2021 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. Письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором він не отримував. У виконавчому написі не вказано, що він вчиняється на підставі оригіналу кредитного договору і що він прикріплюється до оригіналу кредитного договору та засвідченої стягувачем виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідач не надав нотаріусу первинних документів на підтвердження наявної заборгованості у позивача перед відповідачем. Наданий відповідачем документ «виписка з рахунку боржника» не відповідає ознакам первинного документа, оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, по суті він є розрахунком заборгованості, виконаним ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», тому не є підтвердженням безспірності суми заборгованості. Згідно з виконавчим написом строк, за який провадиться стягнення, - вісім років чотири місяці двадцять шість днів, а саме з 14.05.2008 до 10.10.2016. Тоді як відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Останній платіж за кредитним договором було здійснено ним 12.05.2010, тому відповідач мав право звернутися до нотаріуса для вчинення виконавчого напису не пізніше 11.05.2013, однак до нотаріуса він звернувся 05.12.2016. Позивач вважає, що нотаріусом було порушено Порядок вчинення нотаріальних дій та вимоги Закону України «Про нотаріат», тому оспорюваний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню. Одночасно з пред`явленням позову [PERSON] подав до суду заяву про забезпечення позову, яку ухвалою від 31.03.2021 задоволено, зупинено стягнення на підставі виконавчого напису НВІ 993053 від 07.12.2016, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрованого в реєстрі за № 10843, що здійснюється в межах виконавчого провадження № 53911228, яке перебуває на виконанні у Балаклійському районному відділі державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 131418,37 грн. Також одночасно з пред`явленням позову [PERSON] подав до суду заяву про забезпечення доказів, яку ухвалою від 02.04.2021 задоволено, витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. належним чином засвідчені копії документів та матеріалів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис НВІ 993053 від 07.12.2016, зареєстрований у реєстрі за № 10843, про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 131418,37 грн. 21.04.2021 на виконання ухвали від 02.04.2021 від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. до суду надійшли копії виконавчого напису та документів, на підставі яких його було вчинено 07.12.2016 за № 10843 (а.с. 50-65). Ухвалою судді від 02.04.2021 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 28.04.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача - адвокат Сівак В.Д. подав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав, просив розглядати справу за його відсутності та за відсутності позивача. Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце його проведення повідомлявся, причини неявки суду не повідомив, відзив не подав, заяв або клопотань від нього не надходило. Від третіх осіб - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та Балаклійського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) до суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що 07.12.2016 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис НВІ 993053, зареєстрований у реєстрі за № 10843, про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 131418,37 грн, з яких: залишок заборгованості за кредитом - 23682,83 грн, залишок заборгованості за відсотками - 106035,54 грн, витрати, пов`язані з вчиненням виконавчого напису - 1700,00 грн. Як убачається зі змісту вказаного виконавчого напису, заборгованість стягнуто за кредитним договором № 227059 cred від 14.05.2008, укладеним між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON] . Строк, за який провадиться стягнення, - вісім років чотири місяці двадцять шість днів, а саме з 14.05.2008 до 10.10.2016 (а.с. 8). Старшим державним виконавцем Балаклійського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Кишинським О.О. постановою від 11.05.2017 відкрито виконавче провадження ВП № 53911228 з примусового виконання виконавчого напису № 10843, виданого 07.12.2016 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з боржника [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості в сумі 131418,37 грн (а.с. 5). 11.01.2020 зазначене виконавче провадження передано до Балаклійського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с. 6, 7). За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 частини 1 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно підпункту 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Такий висновок щодо застосування відповідних норм права викладено у постанові Верховного Суду від 14 серпня 2019 року в цивільній справі № 569/8884/17 (провадження № 61-48189св18). Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19). Аналізуючи вищезазначене, виконавчий напис може бути вчинений за наявності одночасно двох умов, а саме: з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років та підтверджено безспірність заборгованості. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Оскільки відповідно до умов договору погашення кредиту, процентів та інших платежів повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань. Як встановлено судом, 14.05.2008 між [PERSON] і Закритим акціонерним товариством «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», було укладено кредитний договір № 227059 cred. Згідно п. 1.4 вказаного договору, строк повного погашення кредиту 12.05.2010 (а.с. 58-а - 61). Відповідно до виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за договором № 227059 cred від 14.05.2008, укладеним між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON] станом на 10.10.2016, останній платіж з погашення заборгованості по кредиту (процентів) було здійснено 13.05.2009 (а.с. 63). Згідно оспорюваного виконавчого напису, стягнення заборгованості здійснено за період з 14.05.2008 до 10.10.2016 (а.с. 8). Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки тільки первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції, є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Проте, із матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус отримував від стягувача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), а тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості та процентів, зазначені у написі, є безспірними. Таким чином, нотаріусом не було з`ясовано питання щодо безспірності заборгованості, зокрема розміру основної суми боргу та відсотків за користування кредитом. Зважаючи на викладене та беручи до уваги строк дії кредитного договору, суд дійшов висновку, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не дотримано вимог щодо безспірності заборгованості, оскільки у виконавчому написі нотаріуса зазначено період стягнення, який перевищує загальний строк позовної давності, тобто включає вимоги, з дня виникнення яких минуло більше трьох років. Відповідачем не доведено безспірність заборгованості та не наведено обґрунтувань стягнення з позивача заборгованості шляхом вчинення виконавчого напису за кредитним договором № 227059 cred від 14.05.2008 у вказаному розмірі. Будь-яким чином перевірити безспірність заборгованості суд позбавлений можливості, такий обов`язок на суд не покладається, оскільки довести безспірність такої заборгованості, з точки зору викладеного вище обґрунтування, має саме товариство, як стягувач, при зверненні до нотаріуса. Крім того, 26.11.2014 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017. Тобто, на час розгляду справи редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Міністерство юстиції України в своєму листі № 5232/19.5.6/32-20 від 25.06.2020, адресованому начальникам міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції прямо вказало на незаконність виконавчих написів нотаріусів у разі відсутності нотаріального засвідчення самого договору. З огляду на викладене, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а відтак суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. За встановлених обставин оспорюваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, дійшов висновку про задоволення позову. За змістом ч. 1, п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. У зв`язку із задоволенням позову позивача, якого на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнено від сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 908,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Позивачем у зв`язку з розглядом даної справи понесено витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4100,00 грн, що підтверджується копією договору про надання правової допомоги, укладеного 28.01.2021 між адвокатом Сіваком В.Д. і клієнтом [PERSON] , квитанцією № 209 від 28.01.2021 про оплату [PERSON] 4100,00 грн за виконання вказаного договору про надання правової допомоги. Суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність витрат на правничу допомогу по даній справі в розмірі 4100,00 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved