Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

27.04.2015 р. позивач звернувся в суд з позовом до відповідача - ПАТ «Банк Золоті ворота» та просить ухвалити рішення, яким визнати припиненим іпотечний договір № 08-141, укладений 21.05.2008 р. між ним та ПАТ «Банк Золоті ворота», посвідчений ПН ХМНО Горішнім Є.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1197 та покласти судові витрати за відповідача. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що в забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору від 21.05.2008 р., між позивачем та відповідачем було укладено іпотечний договір № 08-141, згідно до якого позивач надав в іпотеку житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Умовами п. 3.2 іпотечного договору визначено, що звернення стягнення на майно та його продаж для погашення заборгованості за кредитним договором здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або шляхом позасудового врегулювання. За заявою відповідача приватним ноніусом ХМНО Горішнім Є.В. 17.04.2014 р. було вчинено виконавчий напис, згідно якого пропонувалось звернути стягнення на нерухоме майно боржника разом з усіма його належностями, що розташоване за адресою: [ADDRESS] та належить на праві власності позивачу, яке передано у іпотеку в якості забезпечення виконання зобов'язання за укладеним 21.05.2008 р. між позивачем та відповідачем договором про надання споживчого кредиту № 280. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26.08.2014 р., яке Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 26.11.2014 р. залишено без змін, визнано, вчинений 17.04.2014 р. приватним нотаріусом ХМНО Горішнім Є.В., виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. За таких обставин, позивач вважає, що іпотечний договір є припиненим. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про час, день та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суду надані заперечення, які долучені до матеріалів справи (а.с.25-27). Суд, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ч. 1 ст. 179 ЦПК України). Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно до ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з доданих до справи документів, 21.05.2008 р. між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ «Банк Золоті ворота» було укладено договір № 280 про надання споживчого кредиту у формі кредитної лінії (не відновлюваної) , згідно до умов якого відповідач надав позивачу грошові кошти у кредит в сумі 80000,00 євро на умовах повернення із кінцевим терміном до 17.05.2013 р. (а.с.4-7). В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору від 21.05.2008 р., між позивачем та відповідачем було укладено іпотечний договір № 08-141 від 21.05.2008 р., посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Горішнім Є.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1197, згідно до якого позивач надав в іпотеку житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.8-9). Аналізуючи умови договору іпотеки та чинне законодавство, суд, розглядаючи вимоги позивача, приходить до наступного висновку. В силу приписів ч. 1 ст.575 ЦК України та ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотекою вважається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що знаходиться у володінні і користуванні іпотекодавця, за рахунок якого кредитор вправі задовольнити свої грошові вимоги до боржника у встановленому Законом порядку у разі порушення ним умов основного зобов'язання (зобов'язання за договорами позики, кредиту, купівлі - продажу, лізингу та ті, що виникають з інших підстав). За своєю правовою природою іпотека є акцесорним зобов'язанням, що покликане забезпечити належне виконання боржником/іпотекодавцем основного (грошового) зобов'язання за рахунок звернення іпотекодержателем стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки. Таким чином, іпотека, як спеціальний вид залогу, є забезпеченням виконання основного зобов'язання (ч. 1 ч. 572 ЦК України). Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Умовами п. 3.2 іпотечного договору визначено, що звернення стягнення на майно та його продаж для погашення заборгованості за кредитним договором здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або шляхом позасудового врегулювання, або іншими способами, які не суперечать чинному законодавству. За заявою відповідача приватним ноніусом ХМНО Горішнім Є.В. 17.04.2014 р. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 618, згідно якого пропонувалось звернути стягнення на нерухоме майно боржника разом з усіма його належностями, що розташоване за адресою: [ADDRESS] та належить на праві власності позивачу, яке передано у іпотеку в якості забезпечення виконання зобов'язання за укладеним 21.05.2008 р. між позивачем та відповідачем договором про надання споживчого кредиту № 280. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26.08.2014 р., яке Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 26.11.2014 р. залишено без змін, визнано, вчинений 17.04.2014 р. приватним нотаріусом ХМНО Горішнім Є.В. та зареєстрований в реєстрі за № 618, виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню (а.с.10-17). Так, виконавчий напис нотаріуса є способом захистом цивільних прав особи шляхом його вчинення на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 18 ЦК України). В той же час вчинення виконавчого напису нотаріусом є одним з способів звернення стягнення іпотекодержателем на предмет іпотеки (ст. 33 Закону України «Про іпотеку»). Відтак правовий інститут забезпечення виконання зобов'язань (глава 49 Цивільного кодексу) та іпотека як різновид способу захисту порушеного права іпотекодержателя, має на меті захист порушеного права кредитора у грошових правовідносинах від їх порушень з боку боржника. Натомість юридична відповідальність, зокрема цивільно-правова, є окремим правовим інститутом та передбачає настання негативних економічно - правових та соціальних наслідків для правопорушника, зокрема цивільних зобов'язань (ст. 611 ЦК України). Таким чином, Позивач у своїх доводах припустився помилкового тлумачення правової природи заходів юрисдикційної та поза юрисдикційної (позасудової) форми захисту порушеного права особи, зокрема, права іпотекодержателя щодо звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленої у постанові Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 (із змінами від 07.02.2014), зокрема, у п. 9 (щодо права кредитора у обранні способу захисту його порушеного права) та п. 17 в якому зазначено про те, що наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. У разі звернення кредитодавця до суду після вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки з вимогою про стягнення кредитної заборгованості суд має з'ясувати питання про виконання виконавчого напису і з урахуванням цього вирішити спір на підставі чинного законодавства та умов кредитного договору. Крім того, підставами припинення іпотеки, відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку», є припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Іншими передбаченими цим законом підставами припинення іпотеки є ст. 49 та ст. 50, відповідно до яких іпотека припиняється в разі відмови іпотекодержателя придбати предмет іпотеки за початковою вартістю у випадку визнання торгів такими, що не відбулися та реалізація предмета іпотеки, відповідно. Відповідно до статті 11 ЦПК України Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог. Таким чином, з урахуванням наведеного вище вбачається, що правові інститути захисту права кредитора та юридичної відповідальності мають різну правову природу, відтак їх не можна ототожнювати; кредитне зобов'язання Позивача перед Банком за договором № 280 від 21.05.2008 р. на даний час не припинилося з передбачених у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК України підстав; позивач не навів жодних передбачених у ст. 17 Закону України «Про іпотеку» підстав припинення дії іпотечного договору; виконавчий напис від 17.04.2014 р. є невиконаним, відтак іпотекодержатель не позбавлений права звернути стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб. Аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог. Тобто вимоги позивача є необґрунтованими та недоведеними, у зв'язку з чим не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed