Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

28.12.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії № 7/KVN6-04-08 від 10.04.2008 року. В обґрунтування позову зазначив, що 10.04.2008 року між позивачем та відповідачем укладений договір про відкриття кредитної лінії, за умовами якого відповідач відкрив позивачу кредитну лінію в розмірі 76200 доларів США з процентною ставкою 16,5 відсотків річних. В порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168, позивач не надав позивачу в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, в тому числі в Графіку зниження розміру кредитної заборгованості не зазначена вартість таких сукупних послуг як послуги зі страхування предмету іпотеки, послуги з нотаріального посвідчення договору, фінансових зобов'язань позичальника, пов'язаних з отримання траншів кредиту щодо сплати на користь Банку комісійної винагороди, тому, на думку позивача, умови спірного договору є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на погіршення становища позивача. В судовому засіданні 27.03.2017 року представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, зазначила, що строк позовної давності позивачем не пропущений, оскільки про порушення вимог діючого законодавства при укладенні кредитного договору позивачу стало відомо тільки з дати звернення відповідачем до суду про стягнення з позивача заборгованості за осплрюваним договором в грудні 2015 року. В судове засідання 03.05.2017 рок позивач та представник позивача не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, від представника позивача надійшли письмові заперечення, в яких представник відповідача проти позову заперечував, зазначив, що оспорюваний кредитний договір містить всі істотні умови, які сторони погодили, підписавши даний договір. Позивачу була надана інформація про умови кредитування, а саме, про мету, для якої цільовий кредит може бути витрачений (заява від 31.02.2008 року), наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними (знаходилися на стенді у відділенні АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та офіційному сайті Банку http//www.fcbank.com.ua/ru/current_information), тип відсоткової ставки (п. 4.1 кредитного договору), суму, на яку кредит може бути виданий (п.2.1 кредитного договору), орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості послуг, пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору (знаходилися на стенді у відділенні АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та офіційному сайті Банку http//www.fcbank.com.ua/ru/current_information), строк, на який кредит може бути одержаний (п. 3.2 кредитного договору), варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги (графік зниження позичкової заборгованості - додаток № 1 до кредитного договору), податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію (знаходилися на стенді у відділенні АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та офіційному сайті Банку http//www.fcbank.com.ua/ru/current_information), переваги та недоліки пропонованих схем кредитування (знаходилися на стенді у відділенні АТ «Банк «Фінанси таКредит» та офіційному сайті Банку http//www.fcbank.com.ua/ru/current_information). Також представником відповідача подана заява про застосування строків позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до таких висновків. 10.04.2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та позивачем був укладений договір про відкриття кредитної лінії № 7/KVN6-04-08, за умовами якого банк відкриває позичальнику (позивачу) невідновлювану кредитну лінію на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності в розмірі 76200 доларів США з оплатою по процентній ставці 16,5 процентів річних, строком до 10.04.2023 року (п. 2.1 договору). Згідно заяви на отримання кредиту від 31.03.2008 року кредитні кошти, отримані позичальником за цим договором використовуються за цільовим призначенням: для ремонту квартири. Згідно з п. 3.1 кредитного договору видача кредитних ресурсів проводиться на підставі письмових заяв позичальника за згодою Банку. Позичальник зобов'язується повністю повернути кредитні ресурси до 10.04.2023 року та сплачувати Банку проценти за користування кредитними коштами щомісяця до 10 числа кожного місяця відповідно до Додатку № 1 до договору (п. 3.2, 4.3 договору). В якості забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором між Банком та позичальником був укладений іпотечний договір № 7/KVN6-Z від 10.04.2008 року, за умовами якого іпотекодавець (позичальник за кредитним договором) передає в заставу Банку нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] З матеріалів справи вбачається, що порядок, строки, види та розмір платежів, які має здійснювати позичальник на користь банку, визначені як безпосередньо в самому тексті кредитного договору, так і в Додатку №1 до кредитного договору «Графік зниження розміру заборгованості», отже всі платежі, які наведені в Додатку № 1 до кредитного договору, слід вважати такими, що передбачені самим кредитним договором. Крім того, в зазначеному графіку міститься відомості щодо абсолютного значення подорожчання кредиту та відомості про додаткові платежі. Щодо посилань позивача на ненадання позичальнику повної, всебічної, об'єктивної та достовірної інформації про умови кредиту, суд зазначає наступне. Згідно з положеннями ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції чинній на час укладення кредитного договору), договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця, кредитні умови, зокрема: мета, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача, тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит може бути виданий, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо), строк, на який кредит може бути одержаний, варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, можливість дострокового повернення кредиту та його умови, необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється, податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені Постановою Правління Національного банку України №168 від 10 травня 2007 року, встановлюють порядок надання банками споживачу повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту (кредиту на поточні потреби, кредиту в інвестиційну діяльність, іпотечного кредиту) з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту (у тому числі наданого у формі кредитної лінії, овердрафту за картковим рахунком тощо) і мають бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або кредитного договору про надання споживчого кредиту. Позивач перед укладенням кредитного договору був ознайомлений із загальними умовами кредитування, погодився з ними, про що свідчить підпис у заяві на отриманні кредиту, оспорюваному договорі та Додатку № 1 до договору «Графік зниження розміру заборгованості», отже, вся інформація, передбачена законодавством про захист прав споживачів, під час укладення оспорюваного кредитного договору позивачем була отримана. Суд зауважує, що матеріали справи не містять відомостей про звернення позивача до Банку із заявами про надання додаткової інформації або роз'яснення певних положень договору, а також позивач не скористався передбаченим п. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» правом протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причини, не відмовився від його виконання, тривалий час користувався кредитними коштами, виконував умови договору, а саме, до січня 2015 року здійснював часткове погашення суми основної заборгованості по кредиту, до березня 2015 року - сплачував відсотки за користування кредитними коштами, що свідчить про те, що він був згодний з умовами оспорюваного договору. Крім того, Верховний Суд України в постанові від 11 вересня 2013 р. у справі № 6-40цс13 висловив правову позиції про те, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по - перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3 , ч. 3 ст. 509 ЦК України); по - друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по - третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Щодо недійсності оспорюваного договору суд зазначає наступне. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК. Визнання правочину недійсним як спосіб захисту цивільних прав і цивільних інтересів застосовується у випадках, коли необхідно відновити становище, що існувало до укладення правочину з порушенням умов необхідних для чинності правочину (ст. 203 ЦК). Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Стаття 203 ЦК України дає вичерпний перелік вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути направлений на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Зміст правочину становить собою сукупність умов, які направлені на досягнення відповідного та очікуваного для всіх сторін правочину правового ефекту у спосіб, який би не суперечив законодавству. Під змістом правочину, умови якого не суперечать законодавству, слід розуміти умови договору про його предмет і мету. Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Відповідно до ч.ч. 1 і 3 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно з ч.1 ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. При цьому, суд бере до уваги, що за оспорюваним кредитним договором сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі про предмет договору, про умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а саме, для договорів про надання споживчого кредиту. Отже, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що кредитний договір, укладений між сторонами, містить несправедливі умови, а твердження позивача з даного приводу судом розцінюються як його спосіб захисту власних інтересів від наслідків, можливість настання яких залежить лише від його добросовісної поведінки при виконанні взятих на себе за кредитним договором зобов'язань, тому суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими і не підлягають задоволенню у повному обсязі. Судом не застосовуються при розгляді даного спору строки позовної давності в порядку ст. 267 ЦК України, за заявою сторін, оскільки за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості, про що також зазначено у п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року.

Outcome: dismissed