Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

27.07.2018 до суду надійшла зазначена позовна заява. Позивач вимоги обґрунтовує тим, що 19.09.2015 між ним та ТОВ «Альтеренерго» було укладено договір поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 5/15-ФД (далі - договір № 5/15-ФД), за яким позивач зобов'язався надати відповідачу позику на умовах зворотності та безоплатності. Строк надання позики становить один календарний рік з моменту отримання відповідачем повної суми позики. На виконання умов договору № 5/15-ФД позивачем було надано відповідачу позику в розмірі 21 028,00 грн. на підставі квитанцій до прибуткового касового ордеру № 24 від 22.09.2015 та № 26 від 25.09.2015. Проте, відповідачем не повернуто позивачу суму позики у строки, визначені договором. А тому позивач просить суд стягнути з відповідача суму в розмірі 27 484,21 грн., яка складається з 21 028,00 грн. суми неповернутої позики, 5 313,78 грн. суми встановленого індексу інфляції та 1 152,80 грн. суми трьох процентів річних. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач представника в судове засідання не направив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про причини своєї відсутності суд не повідомив. Також відповідач не скористався своїм правом надати суду відзив на позовну заяву. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів за згодою представника позивача. Представник позивача та позивач не заперечували проти заочного розгляду справи, тому суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та обставини справи в їх сукупності, заслухавши вступне слово позивача, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 21.09.2015 між [PERSON] (далі - Кредитор) та ТОВ «Альтеренерго» (далі - Позичальник) було підписано Договір №5/15-ФД поворотної безвідсоткової фінансової допомоги. Відповідно до пунктів 1.1, 2.1 та 3.1 Договору № 5/15-ФД Кредитор зобов'язався надати Позичальнику безвідсоткову фінансову допомогу, а Позичальник зобов'язався повернути позику у визначений договором строк. Сума позики становить 21 028,00 грн. Позика надається шляхом внесення коштів в касу. Датою надання позики вважається дата оприбуткування коштів в касу відповідача. Відповідно до статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Пунктами 1.2., 2.6. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 (в редакції на дату укладення договору № 5/15-ФД) визначено, що касовий ордер - це первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси. Уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Як встановлено судом, позивачем на виконання умов договору №5/15-ФД було внесено в касу відповідача 22.09.2015 суму в розмірі 20 528,00 грн. та 25.09.2015 суму в розмірі 500,00 грн., що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру № 24 від 22.09.2015 та № 26 від 25.09.2015. Отже, судом встановлено факт укладення сторонами договору позики та фактичного виникнення між ними правовідносин за договором позики. Оскільки на час внесення позивачем готівкових коштів у касу відповідача законодавством встановлювалось оприбуткування отриманої в касу готівки у день її одержання, суд приходить до висновку, що датою отримання відповідачем повної суми позики за договором № 5/15-ФД є 25.09.2015. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строки та в порядку, що встановлені договором. Пунктом 4.1. договору № 5/15-ФД встановлено, що строк надання позики становить один календарний рік з моменту отримання позичальником повної суми позики. Отже, так як судом встановлено, що датою отримання відповідачем повної суми позики є 25.09.2015, тому відповідно строк користування відповідачем позикою закінчився 26.09.2016. Позивач зазначає, що сума позики повернута не була та на підтвердження обґрунтованості своїх вимог щодо стягнення з відповідача суми неповерненої позики позивачем надано суду виписку з рахунків № 019958-2018/0510, № 019958-2018/0921 за період з 30.01.2015 по 21.09.2018, у яких зафіксовано рух грошових коштів по рахунку позивача та не вбачається перерахування відповідачем грошових коштів у сумі 21 028,00 грн. на повернення суми позики за договором № 5/15-ФД. Крім того позивач звертався до відповідача з вимогою про повернення коштів на підтвердження чого надав до матеріалів справи копію вимоги від 18.12.2017 та листа від 31.05.2018 разом з доказами направлення їх відповідачу, що підтверджує факт неодноразового звернення позивача до відповідача з вимогами про повернення суми позики. Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Представник відповідача в судове засідання не з'явився та не надав суду доказів, які б підтверджували своєчасність повернення ним суми позики позивачу або іншим чином спростовували твердження позивача. Відтак, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором № 5/15-ФД щодо своєчасного повернення суми позики в розмірі 21 028,00 грн. Відповідно до пункту 7.1 договору № 5/15-ФД за порушення умов даного договору сторони несуть відповідальність, визначену чинним законодавством України. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно з положеннями частини 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов'язання за договором №5/15-ФД не виконав, сума позики залишається неповернутою. Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 21 028,00 грн., інфляційні втрати за період часу з 27.09.2016 по 25.07.2018 в розмірі 5 313,78 грн., три проценти річних за період з 27.09.2016 по 25.07.2018 в розмірі 1 152,80 грн. Розрахунок суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції провадиться шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості ((21 028,00 грн. х 1,244)-21 028,00 грн. = 5 129,08 грн.). Розрахунок трьох процентів річних провадиться по формулі: сума заборгованості помножена на 3%, потім поділена на 365 днів та помножена на кількість днів прострочення (21 028,00 грн. х 3% /365 днів х 667 днів = 1 152,80 грн.). За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення коштів на його користь з відповідача за період часу з 27.09.2016 по 25.07.2018 у сумі 27 494,58 грн., з яких 21 028,00 грн. основна заборгованість, 5 313,78 грн. встановлений індекс інфляції за весь час прострочення та 1 152,80 грн. три проценти річних, обгрунтовані на законі та підлягають задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved