Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

29.01.2015 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] - звернулася до суду з позовом в якому вказувала, що позивач є власником земельної ділянки загальною площею 3,99 га., що розташована в межах території Щербанівської сільської ради Вознесенського району та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В 2009 році між позивачем та відповідачем в письмовій формі було укладено договір оренди земельної ділянки за яким [PERSON] передала належну їй ділянку в строкове платне користування ТОВ «Науково-технологічний центр «Лан» строком на 5 років, 07.10.2011 року цей договір було зареєстровано у Вознесенському районному центрі ДП «Центр державного земельного кадастру» Державного комітету України по земельних ресурсах про що в Державному реєстрі земель вчинено запис за №482200004001803, №482200004001804, №482200004001805, №482200004001806. Відповідно до його умов орендар набув право на особисте використання об'єкта оренди для сільськогосподарських потреб та зобов'язався сплачувати орендну плату в розмірі 535,5 грн. (з 2010 року - 3%) від грошової вартості земельної ділянки, а після припинення дії договору - повернути ділянку орендодавцю. В договорі узгоджені й інші умови. Посилаючись на те, що в укладеному договорі відсутні істотні умови згідно Закону України «Про оренду землі», а саме умов щодо визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини та умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, представник позивача просив позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,99 га., що розташована в межах території Щербанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Також судом встановлено, що між сторонами в письмовій формі було укладено договір оренди землі за яким [PERSON] передала належну їй ділянку в строкове платне користування ТОВ «Науково-технологічний центр «Лан». Договір було укладено строком на 5 років та 07.10.2011 року зареєстровано у Вознесенському районному центрі ДП «Центр державного земельного кадастру» Державного комітету України по земельних ресурсах про що в Державному реєстрі земель вчинено запис за №482200004001803, №482200004001804, №482200004001805, №482200004001806 Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання спірного договору недійсним, суд виходить з наступного. Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України загальними підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Такими вимогами є відповідність правочину вимогам закону та моральним засадам суспільства, наявність відповідного обсягу цивільної дієздатності у сторін договору, відповідність правочину вільному волевиявленню та внутрішній волі сторін, спрямування правочину на реальне настання наслідків, обумовлених ним. Водночас відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, зокрема договір оренди земельної ділянки передбачає письмову форму (ст. 14 Закону України «Про оренду землі»). Запис про укладення договору повинен бути внесений до Державного реєстру земель. Письмова форма передбачає фіксування змісту правочину в одному або декількох документах та підписання його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою (ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 792 ЦК України, ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. З матеріалів справи, зокрема копії примірника договору оренди, який приймається судом до уваги, як належний вбачається, що він дійсно не містить всіх істотних умов, передбачених ст. 15 Закону України «Про оренду землі», а саме умов щодо визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини та умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених частиною першою цієї статті, є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону. Вказаний висновок знайшов своє відображення й в постановах Верховного Суду України, прийнятих за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, зокрема постанові Верховного Суду України від 06 лютого 2012 року, (справа №6-104ц11). Проте згідно постанови Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року (справа №6-94цс13) судами повинно бути враховано, що однією з обов'язкових умов для визнання договору оренди землі недійсним є порушення у зв'язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, зокрема відсутність в ньому всіх істотних умов, у суду з врахуванням вимог ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України немає правових підстав для задоволення позову. В силу ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України вказані постанови є обов'язковим для всіх судів України, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Як раніше встановлено судом, укладений між сторонами договір оренди землі не містить всіх його істотних умов. Водночас з пояснень представника позивача вбачається, що відсутність в договорі оренди усіх встановлених судом істотних умов жодним чином не порушує прав позивача та охоронюваних законом інтересів, наявність таких порушень також не підтверджено жодними доказами. Встановлені судом обставини в своїй сукупності вказують на те, що вимоги [PERSON] є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України також не підлягають відшкодуванню й понесені останньою судові витрати.

Outcome: dismissed