Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

27 листопада 2018 року [PERSON] в інтересах [PERSON] , звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 27 квітня 2011 року. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина. До складу спадкового майна, окрім іншого, входило право власності житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Даний житловий будинок був побудований у 1991 році. Також факт побудови та прийняття в експлуатацію будинку підтверджується наявним технічним паспортом на будинок. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодекс України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30 липня 2012 року, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»). Таким чином, за наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Тобто спірний будинок з господарськими будівлями та спорудами збудовано до 05 серпня 1992 року на земельній ділянці, яка перебувала у законному користуванні спадкодавця, а відтак необхідно визнати право власності, яке переходить у порядку спадкування. Таким чином [PERSON] набув право власності на цей житловий будинок у відповідності до законодавства чинного на момент виникнення спірних правовідносин. За життя [PERSON] на випадок своєї смерті склав заповіт. Згідно заповіту [PERSON] все своє майно, де б воно не було із чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті йому буде належати за законом, заповів сину [PERSON] . Єдиними спадкоємцями, що прийняли спадщину шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] (син) та [PERSON] (дружина). Нотаріус відмовляє позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірне нерухоме майно по причині відсутності у позивача відповідного правовстановлюючого документу на нерухоме майно. За таких обставин у позивача не залишається іншого дієвого виходу з ситуації, що наразі склалася, інакше як звернутися до суду з даним позовом з метою захисту свого невизнаного майнового права. Просить визнати за [PERSON] в порядку спадкування після смерті [INFO] [PERSON] , право власності на 9/10 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . У судове засідання представник позивача не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує повністю, просить його задоволити, не заперечує щодо ухвалення судом заочного рішення (а.с.95). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористався представник позивача. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в строк, встановлений судом, відзив на позовну заяву до суду не подали, в судове засідання не з`явилися, хоча про місце та час розгляду судового засідання були повідомлені належним чином через офіційний сайт Радехівського районного суду Львівської області (а.с.86-89). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій позов визнає повністю та розгляд справи просить здійснювати без її участі (а.с.43). Із врахуванням наведеного, на підставі ч.4 ст.223 та ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів. Згідно з ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних доказів, які знаходяться у матеріалах справи, чого не заперечив представник позивача. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданого Березівською сільською радою Радехівського району Львівської області 27 квітня 2011 (а.с.13). За життя [PERSON] на випадок своєї смерті склав заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті йому буде належати за законом, заповів сину [PERSON] (а.с.14). Родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданого бюро ЗАГС 4 грудня 1980 року, де [PERSON] народився [INFO] , в графі батьки значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). Згідно довідок №1077 та №1078 від 05.11.2018 року, виданих виконкомом Березівської сільської ради, [PERSON] постійно був зареєстрований та проживав по [ADDRESS] до дня своєї смерті, який помер [INFO] . Від імені померлого виконкомом Березівської сільської ради посвідчувався заповіт 22 лютого 2011 року за реєстровим номером № 26. На момент смерті померлого [PERSON] , разом з ним в одному житловому будинку по [ADDRESS] були зареєстровані : дружина - [PERSON] - [INFO] , син - [PERSON] - [INFO] (а.с.16). Відповідно до технічного паспорта на індивідуальний (садибний) житловий будинок по [ADDRESS] , виданого Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» 07.05.2018 року, [PERSON] є замовником технічної інвентаризації та ринкова вартість об`єкта оцінки складає 150 000,0 грн.(а.с.17-23). З заяв [PERSON] та [PERSON] , посвідчених секретарем Березівської сільської ради Радехівського району Львівської області 28 березня 2018 року та зареєстрованих в реєстрі за №38 та №39, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] від оформлення своїх спадкових прав після смерті свого батька, [PERSON] , відмовилися та в суд для продовження терміну звертатись не будуть. Перелік спадкового майна їм відомий (а.с.24,25). [PERSON] також відмовилася від оформлення спадкових прав після смерті батька [PERSON] . В суд для продовження терміну звертатись не буде та перелік спадкового майна їй відомий, що підтверджується заявою [PERSON] посвідченою секретарем Лешнівської сільської ради Бродівсського району Львівської області 26 грудня 2018 року та зареєстровано в реєстрі за №168 (а.с.45). Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №55909319 від 18.04.2019 року, відкрита спадкова справа №81/2019 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.79). Згідно договору про поділ спадщини від 29 липня 2019 року, серії [NUMBER] , посвідченого приватним нотаріусом Радехівського районного нотаріального округу Юрченко О.В., [PERSON] та [PERSON] уклали договір про поділ спадкового майна, згідно якого 1/10 частка у спадковому майні належить [PERSON] та 9/10 часток належить [PERSON] . Вказане також підтверджується свідоцтвами про прийняття спадщини, серій [NUMBER] , 147804,147805,147806 від 29 липня 2019 року, посвідченими приватним нотаріусом Радехівського районного нотаріального округу Юрченко О.В. (а.с.74-78). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved