Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

27.10.2020 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , яка діє також як законний представник в інтересах неповнолітнього відповідача [PERSON] , треті особи: служба у справах дітей Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, Автозаводська районна адміністрація Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, виселення осіб з квартири без надання іншого житлового приміщення. Ухвалою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 04.01.2021 відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування - виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області. Задоволено клопотання представника позивача адвоката Демиденка Ігоря Олександровича про витребування доказів. Витребувано від Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради довідку про осіб, які, та з якого часу значаться зареєстрованими в квартирі [ADDRESS] . Ухвалою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Предоляк О.С. від 23.04.2021 частково задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову. Заборонено [PERSON] вчиняти дїї з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] малолітньої дитини останньої. Заборонено Центру надання адміністративних послуг у м. Кременчуці, Автозаводській районній адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області вчиняти дії щодо реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] малолітньої дитини [PERSON] за її заявою. Ухвалою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Андрієць Д.Д. від 06.05.2021 задоволено заяву [PERSON] про забезпечення доказів. Витребувано від Центру надання адміністративних послуг у м. Кременчуці, Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області належним чином завірену копію заяви [PERSON] від 18.10.2018 про реєстрацію її місця проживання та місця проживання неповнолітньої [PERSON] 21.04.2021 позивачем у справі до суду подано уточнену позовну заяву, в якій вона з врахуванням уточнення позовних вимог просила: зобов`язати відповідачів [PERSON] та [PERSON] усунути їй перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй на праві власності майном - квартирою [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] та [PERSON] з вказаної квартири із зняттям з реєстрації місця проживання вказаних осіб за адресою цієї квартири та стягнути з відповідача1 на її користь судові витрати. В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач посилалася на те, що їй належить квартира [ADDRESS] . На прохання свого рідного брата позивач дозволила користування квартирою [PERSON] , разом із її неповнолітньою дочкою [PERSON] . Вже на прохання самої [PERSON] 18.10.2018 вона надала згоду на реєстрацію місця проживання відповідачки із неповнолітньою дочкою у вказаній квартирі. Квартира була надана вказаним особам в користування за призначенням та відповідно до мети (проживання у такій) на наступних умовах: безоплатного користування але із понесенням звичайних витрат на її утримання; повернути квартиру в користування позивача (звільнити таку) на першу вимогу. Договір найму (оренди) квартири, як житла, між сторонами не укладався. Відповідач з червня 2020 року перестала нести витрати на утримання квартири, своєчасно вносити плату за комунальні послуги, через що, за такими витратами утворилася заборгованість, яка за період червень 2020 року - березень 2021 року - складає вже 6659,62 грн. Враховуючи те, що проживання відповідачів у вказаній квартирі не базується на договірних та будь-яких інших правових (законних) підставах, останні проживають хоча і з дозволу позивача, проте без укладання відповідного договору, що також є самостійним «надмірним тягарем» для позивача як власника, враховуючи її термінову потребу у користуванні квартирою самій. 03.06.2021 до суду від органу опіки та піклування надійшов висновок про відмову у наданні дозволу щодо визнання особи - неповнолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення особи з квартири без надання іншого житлового приміщення, затверджений рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області №678 від 21.05.2021. (а.с. 122-129) Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 06.07.2021 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не прибули. Відповідачі відзиву на позов не надали. Позивач та її представник адвокат Малека І.В. в судове засідання не прибули, надали до суду заяву, в якій просили справу розглянути без їх участі,позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Вказали, що проти заочного розгляду справи не заперечують. У матеріалах справи наявні клопотання представників третіх осіб про розгляд справи без їх участі. Враховуючи те, що позивач та її представник не заперечували проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі ст. ст. 280-281 ЦПК України. За ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі не надання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши наявні у справі докази, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 23.09.2015, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ципко Т.А., зареєстрованого в реєстрі за №2128 є власником квартири за адресою: [ADDRESS] загальною площею 40,2 кв. м, житловою площею 28,6 кв. м. (а.с. - 11-12) Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №44372653 від 23.09.2015 року право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за позивачем (а.с. - 13). У квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] з 12.04.2021, [PERSON] та [PERSON] з 18.10.2018, що підтверджується довідкою Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області №8482 від 13.04.2021 та листом Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області №1018/01-32 від 02.02.2021 (а.с. - 90, 36). Відповідно до заяви про реєстрацію місця проживання [PERSON] №7729 за адресою: [ADDRESS] від 18.10.2018 від [PERSON] до Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради у графі 2 «Згода власника/співвласників житла або їх уповноважених органів, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання особи у разі відсутності документів, що підтверджують право на проживання в житлі» зазначено, що власник житла [PERSON] надала згоду на реєстрацію місця проживання [PERSON] в її квартирі. Інших підстав, які б підтверджували право на проживання [PERSON] в житлі не зазначено. Із заяви про реєстрацію місця проживання [PERSON] №7728 за адресою: [ADDRESS] від 18.10.2018 від [PERSON] до Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради вбачається, що [PERSON] була зареєстрована за вказаною адресою як малолітня дитина разом з матір`ю [PERSON] . Оскільки [PERSON] та [PERSON] не є членами сім`ї власника квартири [PERSON] , не укладали із власником жодних договорів щодо користування вказаною квартирою, не сплачують позивачу кошти за користування квартирою, враховуючи дані заяв про реєстрацію місця проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] від 18.10.2018, суд дійшов висновку, що відповідачі були вселені [PERSON] до її квартири як тимчасові жильці. 22.09.2020 та 22.04.2021 позивачем було направлено [PERSON] особисто та як законному представнику [PERSON] вимогу про виселення та зняття з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Проте станом на час розгляду справи судом відповідачі квартиру позивача не звільнили та продовжують проживати в ній. Відповідно до висновку органу опіки і піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області №678 від 21.05.2021 орган опіки і піклування відмовив у наданні дозволу щодо визнання особи - неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення особи з квартири без надання іншого житлового приміщення. (а.с. 122-129) Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. За змістом цієї норми закону, а також статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов`язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування. Системний аналіз статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» дає підстави для висновку про те, що попередній дозвіл органу опіки та піклування при відчуженні нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким, в разі використання його як житла, має дитина, надається лише в разі, коли власниками відчужуваного майна є батьки або особи, які їх замінюють, а також коли останні укладають угоди від імені неповнолітніх. Чинним законодавством не передбачено обмежень при реалізації права власника на розпорядження майном в залежності від того чи мають право на користування ним інші особи, зокрема, малолітні, якщо власник не є їх батьком (матір`ю) або ж особою, яка замінює останніх. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06 травня 2019 року у справі № 639/5828/15-ц (провадження № 61-29627св18), від 06 листопада 2019 року у справі № 346/432/16-ц (провадження № 61-29148св18) та від 19 червня 2019 року у справі № 695/2714/15-ц (провадження № 61- 29000св18), від 08 червня 2021 року № 607/8145/18 (провадження № 61-6249св20). За ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. В свою чергу неповнолітня [PERSON] не є членом сім`ї позивача. У зв`язку із наведеним суд не бере до уваги висновок органу опіки і піклування. За ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно зі статтями 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. За ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Такий спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За ч. 3 ст. 78 ЖК України наймач вправі здати жиле приміщення в піднайом або поселити в нього тимчасових жильців на умовах і в порядку, передбачених статтями 91-99 цього Кодексу. За ст. 98 ЖК України наймач жилого приміщення та члени його сім`ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім`ї наймача. Відповідно до ч. 3 ст. 98 ЖК України тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім`ї, які проживають разом з ним, зобов`язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідачі проживають у спірній квартирі як тимчасові жильці та на вимоги власника звільнити квартиру не реагують, чим порушують права позивача як єдиного власника цього майна на володіння, користування і розпорядженням своїм майном, а тому суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову в частині виселення відповідачів зі спірної квартири. Відповідно до абзацу 3 частини першої статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно з п.26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №207 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У постанові у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 зроблено висновок, що «у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням». Тому вимога позивача про зняття відповідачів з реєстрації місця проживання задоволенню не підлягає з огляду на те, що відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення про виселення, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з [PERSON] слід стягнути на користь позивача 454,00 грн. на відшкодування понесених [PERSON] витрат зі сплати судового збору за подачу позовної заяви, 227,00 грн. за подачу заяви про забезпечення позову та 227,00 грн. за подачу заяви про забезпечення доказів, а всього стягнути 908,00 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial