Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

27 липня 2015 року ПАТ «КБ «Надра» звернулось до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором в сумі 10 717.73 дол. США та 49 245.72 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 17 серпня 2006 року між [PERSON] та банківською установою був укладений кредитний договір. Відповідно до умов укладеного договору [PERSON] були надані кредитні кошти у сумі 12000 доларів США, строком користування до 17 серпня 2026 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10% річних та щомісячною платою за управління кредитом в розмірі 0,35% від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань, 17 серпня 2006 року були укладені договори поруки з [PERSON] та [PERSON] Відповідно до умов укладених договорів поручителі та позичальник несуть відповідальність перед банківською установою як солідарні боржники. [PERSON] належним чином кредитних зобов»язань не виконувала, внаслідок чого станом на 09 червня 2015 року виникла заборгованість по тілу кредиту 9987.35 дол. США, заборгованість по сплаті відсотків 716.74 дол. США, заборгованість по комісії 135.64 дол. США., пеня 2 333.65 дол. США, що еквівалентно 49 245.72 грн. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 02 вересня 2015 року позовні вимоги задоволені. В апеляційній скарзі [PERSON] просить оскаржуване рішення суду скасувати та залишити позовну заяву без розгляду. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним. Апелянт посилається на те, що на дату подачі позову у ПАТ «КБ «Надра» відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації, а оскільки банк, як юридичну особу ще не ліквідовано, тому він має право звернутися до суду з позовом, а уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб [PERSON] не є належним позивачем і позов мав бути залишений без розгляду. Апелянт вказує на те, що позивачем при зверненні з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором не сплачений судовий збір, а даний позов не повязаний із здійсненням тимчасової адміністрації чи ліквідації банку ПАТ «КБ «Надра». Апелянт зазначає, що сума позову визначена в іноземній валюті та перерахована в гривні станом на 09 червня 2015 року, а не на 27 липня 2015 року ( день подання позову). Апелянт посилається на те, що позивач зазначив ціну позову в сумі 13 173.38 дол. США, але в прохальній частині позову просить стягнути 10 717.73 дол. США та 49 245.72 грн.. Апелянт зазначає про те, що з лютого 2015 року в банку змінився рахунок для сплати кредиту, про що вона не була повідомлена; банк не приймав грошові кошти від позичальників тобто має місце прострочення кредитора і відсутні підстави для дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором. Апелянт вказує на те, що судом не був зменшений розмір пені, хоча негативні наслідки для банку відсутні, оскільки за весь час нею сплачені вже понад 13 000 дол. США. Апелянт вказує на те, що згідно квитанції від 29 січня 2015 року нею було сплачено 1760 грн. (за домовленістю з банком за курсом 1 до 13), що становить 135,38 дол. США, а згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості ця сума становила лише 70.85 дол. США і була спрямована на погашення пені по кредиту, а не сплату кредиту. Апелянт зазначає, що згідно з розрахунком позивача розмір пені становить 2333.65 дол. США, але не зазначено період, за який нарахована пеня і розмір пені неправомірно розрахований в іноземній валюті. Апелянт посилається на те, що суд не застосував насідки спливу позовної давності по вимогам про стягнення пені, хоча така заява нею надавалась. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 17 серпня 2006 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Надра» було укладено кредитний договір, відповідно до якого банківська установа надає позичальнику грошові кошти у сумі 12 000 доларів США. Грошові кошти були отримані позичальником 17 серпня 2006 року ( а.с. 21). Згідно з п. п. 1.3.1, 1.3.2. 1.4 укладеного кредитного договору відсоткова ставка за кредитом становить 10 % річних; плата за управління кредитом щомісяця становить 0.35 % від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом без урахування розміру відсотків, які позичальник повинен сплатити банку; строк повернення кредиту до 17 серпня 2026 року. Відповідно до п. п. 3.3.1, 3.3.2, 3.3.3 укладеного кредитного договору повернення кредиту здійснюється шляхом перерахування на рахунок щомісячного мінімального платежу у розмірі 155 доларів США. до 20 числа поточного місяця. Згідно з п. 5.1 укладеного кредитного договору у разі прострочення позичальником строку сплати мінімального необхідного платежу по погашенню кредиту , позичальник сплачує банку пеню у розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором від 17 серпня 2006 року, між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] 17 серпня 2006 року було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель та позичальник відповідають перед кредитором як солідарні боржники. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором від 17 серпня 2006 року, між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] 17 серпня 2006 року було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель та позичальник відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач [PERSON] належним чином зобов»язань за кредитним договором не виконувала, а тому суму заборгованості, з урахуванням розміру заявлених позовних вимог, слід стягнути солідарно з позичальника та поручителів; останній платіж [PERSON] проведений 03 лютого 2015 року, що перервало перебіг позовної давності, а тому відсутні підстави для застосування наслідків спливу позовної давності. Проте, з таким висновком суду не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного. Згідно з висновком судово-економічної експертизи № 3610/15-24 від 14 квітня 2016 року, проведеної Чернігівським відділенням КНДІСЕ, співставлення даних розрахунку заборгованості, наданого банківською установою, з даними виписок по рахункам [PERSON] не встановлено розбіжності по заборгованості за тілом кредиту, заборгованості по сплаті відсотків, заборгованості по сплаті комісії. При цьому на дослідження не надано реєстрів аналітичного та синтетичного обліку щодо відображення в бухгалтерському обліку нарахованої та сплаченої пені з моменту видачі кредиту по 09 червня 2005 року ( т. 3 а. с. 15). Висновок судово-економічної експертизи № 3610/15-24 від 14 квітня 2016 року, проведеної Чернігівським відділенням КНДІСЕ, позивачем отриманий 25 квітня 2016 року, але останнім не спростований. Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджена заборгованість по тілу кредиту, процентам та комісії, яка підлягає стягненню в примусовому порядку. У зв»язку з не наданням банківською установою для проведення експертного дослідження бухгалтерських документів по нарахуванню пені, що унеможливило провести перевірку правильності нарахування пені, апеляційний суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. В договорах поруки від 17 серпня 2006 року, укладених між банківською установою та [PERSON], [PERSON], строк дії договорів не встановлений. Кредитний договір від 17 серпня 2006 року, укладений між банківською установою та [PERSON], передбачає повернення боргу щомісяця частинами, тобто має окремі самостійні зобов»язання. За приписами ст. 559 ЦК України відповідальність позичальника та поручителя є однаковою, а тому , з урахуванням приписів ч. 4 ст. 559 ЦК України, у разі неналежного виконання позичальником зобов»язань за кредитним договором строк пред»явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У разі пред»явлення банківською установою вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов»язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов»язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом з тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання позичальником окремих зобов»язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов»язань та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів ( постанова ВСУ від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14). Згідно з висновком судово-економічної експертизи № 3610/15-24 від 14 квітня 2016 року, проведеної Чернігівським відділенням КНДІСЕ, в зв»язку з не задоволенням клопотання експерта в повному обсязі, в межах наданих на дослідження документів, визначити час виникнення простроченої заборгованості ( рік, місяць) не видається за можливе. За таких обставин , апеляційний суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних доказів щодо суми заборгованості за кредитним договором , яка підлягає стягненню з поручителів, враховуючи шестимісячний строк з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов»язань та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів, а тому у задоволенні позовних вимог банківської установи до [PERSON], [PERSON] слід відмовити. Оскільки кредитний договір від 17 серпня 2006 року, з урахуванням приписів ст.204 ЦК України, є дійсним, на час укладання кредитного договору банківська установа мала дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями ( № 21-2 від 04 листопада 2005 року), тобто кредитні кошти правомірно надані в іноземній валют, суму заборгованості за тілом кредиту, процентах, комісії слід стягнути в іноземній валюті. Доводи апелянта про те, що на дату подачі позову у ПАТ «КБ «Надра» відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації, а оскільки банк, як юридичну особу ще не ліквідовано, тому він має право звернутися до суду з позовом, а уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб [PERSON] не є належним позивачем і позов мав бути залишений без розгляду, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки , з урахуванням приписів ст.. 37 Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду має право заявляти від імені банку до суду позови майнового характеру. Доводи апелянта про те, що позивачем при зверненні з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором не сплачений судовий збір, а даний позов не повязаний із здійсненням тимчасової адміністрації чи ліквідації банку ПАТ «КБ «Надра», апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 22 ч.1 ст. 5 Закону України « Про судовий збір»( в ред. на 27 липня 2015 року) і такі доводи грунтуються на помилковому тлумаченні правових норм. Доводи апелянта про те, що сума позову визначена в іноземній валюті та перерахована в гривні станом на 09 червня 2015 року, а не на 27 липня 2015 року ( день подання позову), не погіршує становище апелянта , оскільки курс долара США станом на 09 червня 2015 року становив 21.102444 грн., а на 27 липня 2015 року 22.073520 грн. . Доводи апелянта про те, що позивач зазначив ціну позову в сумі 13 173.38 дол. США, але в прохальній частині позову просить стягнути 10 717.73 дол. США та 49 245.72 грн., апеляційний суд до уваги не приймає , оскільки позивач просив стягнути заборгованість по тілу кредиту, процентам та комісії в іноземній валюті, а пеню в національній валюті. Доводи апелянта про те, що з лютого 2015 року в банку змінився рахунок для сплати кредиту, про що вона не була повідомлена; банк не приймав грошові кошти від позичальників тобто має місце прострочення кредитора і відсутні підстави для дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки такі доводи будь-якими доказами по справі не підтверджені. Крім того, з 03 липня 2015 року були відкриті лише накопичувальні рахунки ПАТ КБ «Надра» у Національному банку України (т.1 а.с. 118-123), а при зверненні до суду з позовом позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором, яка виникла ще станом на 09 червня 2015 року. Доводи апелянта про те, що згідно квитанції від 29 січня 2015 року нею було сплачено 1760 грн. (за домовленістю з банком за курсом 1 до 13), що становить 135,38 дол. США, а згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості ця сума становила лише 70.85 дол. США і була спрямована на погашення пені по кредиту, а не сплату кредиту, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки відсутня письмова угода про те, що іноземна валюта набувалась позивачкою в банківській установі в січні 2015 року за курсом 1 до 13. Зі [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 261.71 грн. ( 10717.73 дол. США Х 21.102444Х1%). У зв»язку з апеляційним розглядом справи [PERSON] сплачений судовий збір в сумі 3029.58 грн. та проведена оплата експертизи в розмірі 5376 грн. У зв»язку з тим, що позовні вимоги банківської установи задоволені частково, з ПАТ КБ «Надра» на користь [PERSON] слід стягнути у відшкодування судових витрат, пов»язаних з апеляційним розглядом справи, 1502 грн. 96 коп. ( 275 416.02 грн. / 8405.58 грн. = 226 170.3 грн. /Х. Х = 6 902.62 грн. 8405.58 грн. 6902.62 грн. = 1502.96 грн.).

Outcome: partial