Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

27.01.2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики у розмірі 25000 грн. Суму боргу позивач просив суд стягнути з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми. Позивач також просив суд стягнути з відповідача на його користь витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у серпні 2013 року відповідач звернувся до позивача з проханням позичити кошти у розмірі 25000 грн., на що позивач погодився. 01.09.2013 року між сторонами було укладено договір позики, оформлений розпискою. Відповідач зобовязався повернути позику до 30.12.2013 року, проте у визначений строк кошти не повернув. Тому позивач змушений звернутися до суду з позовом. В судовому засіданні позивач та його представник змінили позовні вимоги у сторону збільшення і просять суд стягнути з відповідача заборгованість по договору позики, з урахуванням 3% річних за увесь час прострочення та інфляційних втрат, яка становить 26521,92 грн., а також понесені позивачем судові витрати (судовий збір 250 грн. і витрати на правову допомогу 1000 грн.). Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги, зі змінами, визнає у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечує. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов частково обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З матеріалів справи вбачається, що 01.09.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики 25000 грн., які [PERSON] зобовязався повернути [PERSON] до 30.12.2013 року. Договір оформлено у виді розписки [PERSON] В розписці [PERSON] зобовязався сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми, у разі несвоєчасного повернення позики. (а.с. 6) В судовому засіданні [PERSON] визнав, що позичив кошти на зазначених в розписці умовах, в сумі 25000 грн. [PERSON] також не заперечує, що позичені кошти до цього часу не повернув. Виходячи з вищенаведеного, [PERSON] зобовязаний повернути [PERSON] 25000 грн. боргу за договором позики від 01.09.2013 року. Позивач просить суд стягнути борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення платежу та 3% річних від простроченої суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно з положеннями ст. 625 ЦК, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. До матеріалів справи долучено розрахунок заборгованості з урахуванням сум передбачених ст. 625 ЦК. Розрахунок визнано відповідачем, проте суд приймає визнання відповідачем позову, лише у разі якщо це не суперечить Закону. Сума інфляційних втрат розрахована не правильно, оскільки відповідачем взято в розрахунок квітень повністю і сумовано індекси інфляції за всі 4 місяці. Судом перераховано суму боргу з урахуванням індексу інфляції, за формулою 25000*100,2/100*1,006*1,022=25754,7 грн., і враховуючи 17 днів квітня 25754,7*(0,022*17/30+1)= 26075,77 грн. 3% річних від простроченої суми за увесь час прострочення, позивачем розраховано правильно і вони становлять 221,92 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача, має бути остаточно стягнуто 26297,69 грн. Також позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь, понесені ним витрати на правову допомогу та судовий збір. Така вимога є обґрунтованою виходячи з положень ч. 1 ст. 88 ЦПК, п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК та ст. 84 ЦПК. Відповідно до ст. 1 ЗУ Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. В матеріалах справи містяться ордер на надання правової допомоги, витяг з угоди на представництво інтересів у цивільній справі, а також квитанція про оплату послуг адвоката №595/49 на суму 1000 грн. (а.с. 7, 19, 20) В судовому засіданні позивачем долучено розрахунок вартості правової допомоги, проти чого не заперечував відповідач. Згідно розрахунку, представництво інтересів в суді коштувало позивачу 700 грн., ознайомлення адвоката з матеріалами справи 100 грн., складання позову чи процесуальних документів 200 грн. (а.с. 26) В матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, що адвокатом було витрачено час на ознайомлення з матеріалами справи, поза судовими засіданнями. Тому витрати у розмірі 100 грн. за таку послугу, до стягнення не підлягають. Згідно журналу судового засідання від 26.03.2014 року, адвокат приймав участь в засіданні, що тривало 5 хв. (а.с. 21) 17.04.2014 року адвокат приймав участь в засіданні, що тривало 8 хв. Загальний час участі адвоката в судових засіданнях, становить 13 хв. Виходячи з положень ст. 1 ЗУ Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах, а також розміру мінімальної заробітної плати, що встановлена ст. 8 ЗУ «Про Державний бюджет на 2014 рік» - 1218 грн., 40% від якої становить 487,20 грн. (тобто 81,2 грн. за 10 хв. участі або 8,12 грн. за 1 хв.), враховуючи час участі адвоката в судових засіданнях, з відповідача може бути стягнуто на користь позивача, компенсацію у розмірі 105,56 грн. Суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, вартість складання позовної заяви 200 грн. Таким чином, в сумі з відповідача має бути стягнуто на корить позивача, понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 305,56 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК, у звязку із задоволенням позову у повному обсязі, на користь позивача також має бути стягнуто понесений ним судовий збір у розмірі 250 грн. (а.с. 1)

Outcome: partial