Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

27 січня 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі також - позивач, АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] (надалі також - відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 28.12.2010 в сумі 22756 грн 48 коп. у зв`язку з невиконанням боржником зобов`язання. Ухвалою судді Новосанжарського районного суду Полтавської області від 01 лютого 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків (а.с. 53). На усунення недоліків позивачем до суду 17 лютого 2021 року надані документи відповідно до ухвали про залишення позовної заяви без руху (а.с. 55-65). 16 березня 2021 року на запит суду від Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача (а.с 69). Ухвалою суду від 17 березня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, клопотання позивача про витребування доказів задоволено та зобов`язано надати відділ держаної реєстрації актів цивільного стану у Полтавській області Управління державної реєстрації Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) до суду: витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію зміни прізвища [PERSON] на [PERSON] (рнокпп [NUMBER] , дата народження: [INFO] ) (а.с. 70-71). Ухвалою суду від 26 квітня 2021 року задоволено клопотання [PERSON] про витребування доказів, зобов`язано надати Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» надати до 17 травня 2021 року до суду наступні документи: оригінал кредитного договору б/н від 28 грудня 2010 року, документи, що підтверджують отримання [PERSON] інформації про умови отримання кредиту та розміру відсоткової ставки, відносно договору б/н від 28.12.2010, з відміткою про ознайомлення; первинні бухгалтерські документи відносно видачі кредиту за договором б/н від 28.12.2010 та його часткового погашення(а.с. 105-106). Аргументи учасників справи В обґрунтування своїх вимог АТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що [PERSON] звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 28.12.2010, згідно якої вона отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивачем вказано, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. В свою чергу, позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому в договорі. Однак, відповідач свої зобов`язання по договору не виконала, не повернула своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, відповідно до умов договору, та не сплатила відсотки за прострочення сплати кредиту. У зв`язку з цим виникла заборгованість, яка станом на 29.12.2020 становить 22756 грн 48 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту - 18026 грн 77 коп. та заборгованості за простроченими відсотками - 4729 грн 71 коп. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, з огляду на що, позивач звернувся до суду і просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитом, а саме: 18026 грн 77 коп. - заборгованість за кредитом та 4729 грн 71 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також судові витрати по справі. 13 квітня 2021 року [PERSON] надано відзив на позовну заяву (а.с. 84-97), за змістом якого відповідач просила відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Відповідачем у відзиві на позов, зокрема, зазначено, про відсутність підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, проте надані банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, не можуть бути належним та допустимим доказом та не можуть розцінюватися як стандартна форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Крім того, вказано, що згідно з анкетою-заявою про приєднання до умов банківських послуг відповідачу не було встановлено кредитного ліміту та позивачем не надано доказів про подання [PERSON] заяви про збільшення кредитного ліміту. Акцентовано увагу на тому, що позивачем не надано належних доказів, що на момент підписання анкети-заяви б/н від 28.12.2010 та протягом всієї дії кредитного договору діяли саме надані банком Тарифи, Умови та Правила надання банківських послуг. У тексті заяви, підписаної відповідачем, не вказано жодного посилання на те, з якою редакцією Умов та Правил ознайомився позичальник при підписанні анкети-заяви. Вказано, що надані позивачем виписка та розрахунок заборгованості за кредитом, підготовлені робітником банку, є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог. Відповідачем наголошено на тому, що в розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 28.12.2010 зазначено про погашення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 47477 грн 34 коп., тоді як максимальний розмір кредитного ліміту становить 10000 грн. Відповідачем зазначено, що остаточна заборгованість по процентам була розрахована враховуючи змінені процентні ставки, однак позивач не повідомляв відповідача про підвищення/зміну процентної ставки. А також списання коштів з рахунків боржника без його волевиявлення, або без його схвалення не може вважатися добровільним погашенням боргу. Відповідачем акцентовано увагу на те, що грошові кошти були видані при випуску картки № [NUMBER] , дата видачі 28.12.2010, термін дії - грудень 2014 року, на момент подання позовної заяви термін дії картки вже закінчився та новий договір не укладався, а отже позивач звернувся з позовною заявою з пропущеним строком позовної давності. Крім того, до матеріалів відзиву відповідачем надано клопотання про застосування строку позовної давності (а.с. 98-99). З клопотання вбачається, що на думку відповідача, зобов`язань по поверненню кредитних коштів позивачу за позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором у неї не виникає, у зв`язку з закінченням терміну позовної давності - трьох років з дня закінчення строку дії цієї карти. Зосереджено увагу суду на тому, що після закінчення строку дії первинної кредитної картки, новий кредитний договір не укладався. Згідно з кредитним договором б/н відповідач отримала картку № [NUMBER] , термін її дії складав - 12/2014. Позивач звернувся до суду 27 січня 2021 року, тобто з пропущеним строком позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. 05 травня 2021 року позивачем до суду надано відповідь на відзив (а.с. 108-120), відповідно до якого позивач просив задовольнити позовні вимоги спираючись на те, що, підписавши анкету-заяву відповідач підтвердив, що він був ознайомлений з умовами кредитування та погодився з ними, що засвідчив власним підписом. Окрім іншого, наголошено, що відповідач була ознайомлена з умовами кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», що вбачається із наявного підпису на довідці про умови кредитування. Відповідно до такої довідки процентна ставка складала 2,5% (30,00% на рік), встановлений розмір комісій та штрафів. Позивач зазначав, що сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. А з виписки по картковому рахунку прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та відповідач користувалася грошовими коштами, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки кредитною карткою «Універсальна» через термінали та каси магазинів. По даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Вказано, що відповідач 16.07.2015, 13.03.2017, 29.05.2019 зверталась із заявами про перевипуск картки, тобто надання карти з новим строком дії. Строк дії картки вказаний на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк перевипущеної картки - до останнього дня травня 2023 року. Позивач зазначав, що звернувся до суду з позовом 25.01.2021 року, тобто до спливу позовної давності, у зв`язку з чим, обставини на які посилається відповідач не відповідають дійсності, та строк позовної давності дотримано при зверненні до суду. Додатково вказано, що користування карткою, періодичні погашення заборгованості, в тому числі після останнього перевипуску картки (01.09.2019) підтверджують, що відповідач знав про наявність заборгованості, яка утворилась, і усвідомлювала характер і наслідки невиконання договірних зобов`язань. 11 травня 2021 року [PERSON] надано доповнення до відзиву на позовну заяву про стягнення заборгованості (а.с. 132-134), в якому відповідач просила відмовити в позові повністю. Відповідачем зазначено, що позивачем неправомірно здійснюється стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 18026,77 грн, тоді як, на час звернення з позовною заявою, сума кредитного ліміту, становила 0,00 грн, а також, у зв`язку з тим, що максимальний розмір кредитного ліміта відповідачки становить 10000 грн. Зазначено, що згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , її реальний (грошовий) кредитний ліміт встановлено 06.08.2020 у розмірі 0,00 грн і після цього не змінювався. Отже, заборгованість відповідачки перед позивачем становила 0, 00 грн по тілу кредиту у зв`язку зі зменшенням кредитного ліміту 06.08.2020 до 0, 00 грн. 02 червня 2021 року позивачем до суду надані заперечення (а.с. 159-164), в яких позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Позивачем зазначено, що розрахунок заборгованості проведений автоматизованою системою станом на 29.12.2020 і в ньому відображено та враховано всі фінансові зобов`язання боржника за умовами договору, а також здійснені боржником платежі на його виконання. Відповідач станом на 29.12.2020 має заборгованість 22756,48 грн, з яких: 18026,77 грн заборгованість за тілом кредита та 4729,71 грн заборгованість за простроченими відсотками. Позивач додатково зауважив, що твердження відповідача помилкове щодо відсутності заборгованості за тілом кредиту, оскільки заборгованість за тілом кредиту - витрати клієнта за рахунок кредитного ліміту, заборгованість за простроченим тілом - це заборгованість за тілом кредиту, строк сплати якого минув, тобто це частина витраченого клієнтом кредитного ліміту, яка вже має бути погашена клієнтом станом на конкретну дату. У розрахунку заборгованості зазначено, що заборгованість за тілом кредиту у стовпчику «Тіло кредита поточне» поступово переходить до наступного «Тіло кредита прострочене». Відповідач не вносила грошові кошти вчасно та в належному розмірі, в результаті чого заборгованість за тілом кредита стала простроченою. А отже, відсутні будь-які належні докази погашення кредитної заборгованості за договором. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи від позивача не надходило, про причини неявки не повідомлено. Надав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача (а.с. 50). Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином (а.с. 184), про причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надавав. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладені норми цивільно-процесуального законодавства, судове засідання проведено за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 28 грудня 2010 року між позивачем та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг з використанням кредитної картки, шляхом приєднання (в порядку статті 634 ЦК України) до умов, запропонованих банком в письмових Умовах та Правилах надання банківських послуг, на підставі поданої відповідачем анкети-заяви (надалі - Заява), в якій міститься підпис, зроблений від імені [PERSON] про ознайомлення з цими Умовами та Правилами (а.с. 15). Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 21 січня 2011 вбачається, що базова процентна ставка за місяць, яка нараховується на залишок простроченої заборгованості становить 2,5 %. Розрахунок Банком відсотків на залишок власних коштів клієнта становить 10 відсотків річних. Вказана довідка має підпис [PERSON] про підтвердження отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту із обраними нею умовами кредитування (а.с. 16). [PERSON] відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. З доданої до матеріалів копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 00030143977 від 30.03.2021 вбачається, що між [PERSON] [INFO] та [PERSON] , зареєстрований шлюб 14.01.2017 року Шевченківським районним у місті Полтаві відділом ДРАЦС ГТУЮ в Полтавській області, про що складено актовий запис № 16. Зазначено, що після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на - « [PERSON] » (а.с. 78). В матеріалах справи наявна копія паспорта на прізвище [PERSON] , [INFO] , який виданий Новосанжарським РС УДМС України в Полтавській області 09 лютого 2017 року (а.с. 32-33). Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки вбачається, що відповідачу було встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 1000 грн 00 коп., в подальшому 27.02.2011 розмір кредитного ліміту збільшився до 1200 грн, з 27.06.2011 кредитний ліміт збільшився до 4300 грн, 21.12.2011 - зменшився до 0,00 грн, 19.11.2016 - збільшився до 1500 грн, 19.11.2016 - зменшився до 500,00 грн, 26.11.2016 - збільшився до 2500 грн, 13.03.2017 - зменшився до 2500,00 грн, 12.05.2017 - збільшився до 5000 грн, 01.03.2019 - збільшився до 10000,00 грн, 06.08.2020 - зменшився до 0,00 грн (а.с. 13). AT КБ «ПриватБанк» надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Умовами та Правилами надання банківських послуг та в межах встановленого кредитного ліміту. Згідно з довідкою, наданої ПАТ КБ «ПриватБанк», за кредитним договором № б/н (а.с. 14), вбачається, що [PERSON] було видано кредитні картки: - № [NUMBER] , дата відкриття - 28.12.2010 року, строк дії до 12/14; - № [NUMBER] , дата відкриття - 02.08.2014, строк дії до 07/18; - № [NUMBER] , дата відкриття - 16.07.2015, строк дії до 07/18; - № [NUMBER] , дата відкриття - 13.03.2017, строк дії до 10/20; - № [NUMBER] , дата відкриття - 29.05.2019, строк дії до 05/23 (а.с. 14). В той же час, як зазначено позивачем, відповідач, який зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів шляхом внесення коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу, свої зобов`язання не виконав. Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що в порушення умов договору від 28.12.2010, за відповідачем станом на 29.12.2020 рахується заборгованість за договором у загальному розмірі 22756 грн 48 коп., що складається із заборгованості за тілом кредита - 18026 грн 77 коп. та заборгованості за простроченими відсотками - 4729 грн 71 коп. З огляду на викладене, позивач просив стягнути з [PERSON] заборгованість за тілом кредита в розмірі - 18026 грн 77 коп. та заборгованість за простроченими відсотками - 4729 грн 71 коп. Надаючи оцінку вказаним вимогам, суд виходить з наступного. Норми права, які підлягають застосуванню Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтею 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно з частиною 1 статті 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Відповідно до приписів частини 2 статті 1069 ЦК України права та обов`язки сторін, пов`язанні з кредитуванням рахунка, визначаються відповідними положеннями про позику та кредит (параграфи 1 та 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Згідно з частиною 2 статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 ЦК України. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положенням частини 1 статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до розділу ІІ «Емісія електронних платіжних засобів» пункту 3 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління Національного Банку України від 05.11.2014 № 705, у редакції, що діяла станом на грудень 2014 року - дата закінчення терміну дії картки № [NUMBER] ) (надалі - Положення), електронний платіжний засіб, за допомогою якого можна ініціювати переказ з рахунку користувача, має дозволяти ідентифікувати користувача. Ідентифікація користувача може здійснюватися за реквізитами електронного платіжного засобу, нанесеними на нього в графічному та електронному вигляді. Згідно з пунктом 4 Положення, банк має право передати електронний платіжний засіб у власність користувача або надати йому в користування в порядку, визначеному договором про використання електронного платіжного засобу (далі - договір). Відповідно до пункту 5 Положення, банк перед укладенням договору зобов`язаний ознайомити користувача з його умовами, тарифами на обслуговування електронного платіжного засобу та правилами користування електронним платіжним засобом. Банк зобов`язаний забезпечити викладення цієї інформації в доступній формі й розмістити її в доступному для користувача місці в банку та на офіційному сайті в мережі Інтернет, а також надати на його вимогу в паперовій або електронній формі. Згідно з пунктом 6 Положення, договір укладається в письмовій формі. Умови договору мають бути викладені державною мовою. Укладення договору іншою мовою здійснюється за домовленістю банку та користувача відповідно до законодавства України. Один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати користувачу під підпис. Відповідно до пункту 7 Положення, банк зобов`язаний під час видачі електронного платіжного засобу надати користувачу примірник договору, правил користування електронним платіжним засобом та тарифів банку на обслуговування електронного платіжного засобу. Згідно з пунктом 16 Положення, емітент зобов`язаний повідомити користувача про закінчення терміну дії його електронного платіжного засобу, не пізніше ніж за десять календарних днів до закінчення терміну його дії в спосіб, передбачений договором. Емітент зобов`язаний повідомити користувача про те, що він має право закрити рахунок та про комісійну винагороду, яка може стягуватися емітентом за обслуговування цього рахунку, якщо в користувача немає більше діючих електронних платіжних засобів, емітованих до цього рахунку. Відповідно до розділу ІІІ «Здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» пункту 3 Положення, банк має право не видавати користувачу довідку, якщо з ним був укладений додатковий договір, один примірник якого надано користувачу, у якому викладені умови припинення дії основного договору (кредитного договору) та виконання взаємних зобов`язань щодо підтвердження повернення користувачем кредиту і процентів за користування ним, електронного платіжного засобу, якщо він не передавався користувачу у власність. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Слід зазначити, що кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 1, 2 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Висновки щодо правозастосування З матеріалів справи вбачається, що як доказ укладення договору з відповідачем, банк надав анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, витяг з тарифів, витяг з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. При укладенні договору сторони керувались частиною 1 статті 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до Заяви, підписаної відповідачкою, вона була ознайомлена та згодна з Умовами та Тарифами банку (а.с. 15). Як вбачається із матеріалів справи позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав повністю, надав можливість відповідачу розпоряджатись кредитним коштами в межах встановленого кредитного ліміту. З долученої довідки, наданої ПАТ КБ «ПриватБанк», за кредитним договором № б/н, судом встановлено, що банком було видано наступні кредитні картки на ім`я [PERSON] : - № [NUMBER] , дата відкриття - 28.12.2010 року, строк дії до 12/14; - № [NUMBER] , дата відкриття - 02.08.2014, строк дії до 07/18; - № [NUMBER] , дата відкриття - 16.07.2015, строк дії до 07/18; - № [NUMBER] , дата відкриття - 13.03.2017, строк дії до 10/20; - № [NUMBER] , дата відкриття - 29.05.2019, строк дії до 05/23. Отже, спочатку ПАТ КБ «ПриватБанк» було видано кредитну карту № [NUMBER] , дата відкриття - 28.12.2010 року, строк дії до 12/14. Суд зазначає, що документів на підтвердження того факту, що між банком та відповідачем була досягнута домовленість щодо продовження строку саме такої відкритої кредитної лінії після закінчення дії першої картки шляхом перевипуску іншої картки, матеріали справи не містять. Суд зазначає, що строк спливу дії картки є кінцевим строком дії кредитного договору. Суд акцентує увагу на тому, що у разі закінчення строку дії кредитної лінії для продовження кредитних відносин між банком та клієнтом, що виникли внаслідок видачі попередньої кредитної картки, має переукладатися кредитний договір на таких самих умовах, на яких він був укладений, з видачею нової платіжної картки під підпис позичальника про її отримання. Як вбачається з довідки банку (а.с. 14) перша кредитна картка № [NUMBER] була відкрита 28.12.2010 та закінчила строк своєї дії - 12/14. У своїй відповіді на відзив позивач вказав, що 16.07.2015, 13.03.2017, 29.05.2019 відповідач зверталась в банку із заявами про перевипуск картки, тобто із заявами про надання картки з новим строком (а.с. 116 - зі звороту). Вказані аргументи позивача не підтверджують того факту, що відповідно до зазначених заяв були видані картки з новим строком дії, які продовжили кредитні відносини саме на підставі анкети-заяви б/н від 28.12.2010, відповідно до якої була видана відповідачу кредитна картка № [NUMBER] . Суд зазначає, що заяв [PERSON] чи інших доказів щодо підтвердження продовження кредитних відносин між банком та клієнтом після спливу строку дії кредитної картки № [NUMBER] до суду позивачем не надано. Судом встановлено, що строк такої кредитної картки закінчився 12/14, тобто 31 грудня 2014 року, а відомостей, що саме у цей період відповідачка зверталась із заявою про перевипуск картки позивачем не повідомлено. Позивачем вказано про звернення відповідачки із відповідною заявою лише 16.07.2015 (а.с. 116 - зі звороту), на підставі якої була випущена карта № [NUMBER] . Зважаючи на викладене, враховуючи те, що позивачем не підтверджено належним чином факту продовження строку дії кредитної лінії та перевипуску кредитних карток, на підставі кредитного договору від 28.12.2010, суд виходить з того, що строк дії картки сплив 31.12.2014. Отже, саме з цієї дати почався перебіг трирічного строку позовної давності за вимогами банку. Надаючи до суду довідку на підтвердження факту перевипуску карток за відповідним договором (а.с. 14), позивач не зазначив навіть дати кредитного договору, на підставі якого здійснювався перевипустк карток, що не дає підстав суду вважати цей доказ належним та таким, що підтверджує факт перевипуску кредитних карток саме на договором б/н від 28.12.2010. Кредитор звернувся до суду з позовом 27 січня 2021 року, тобто поза строком позовної давності, заявленої відповідачем у відзиві на позовну заяву та у клопотанні про застосування строку позовної давності. Договором встановлений строк кредитування до останнього дня 12.2014 року - до 31 грудня 2014 року, а тому після його закінчення банк мав право просити стягнення заборгованості за кредитним договором, що виникла в межах строку кредитування. Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12, провадження N 14-10цс18, про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Суд вважає, що позивач мав можливість звернутися до суду за захистом своїх прав, та поновленням прав, пов`язаних з поверненням кредиту у встановлені строки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, про що укладається договір у письмовій формі (ч.1 ст.259 ЦК України). Суд вважає, що збільшення строку позовної давності повинно бути обумовлено конкретною датою чи строком та підтверджено підписом позичальника. Відомостей щодо збільшення строку позовної давності матеріали справи не містять. Позивачем не було повідомлено суду поважної причини пропуску встановленого строку звернення за захистом своїх цивільних інтересів, тобто позивач пропустив строк звернення до суду з вимогою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивач, на якого покладено обов`язок доказування, не надав до суду жодних додаткових доказів, на обґрунтування своїх доводів та позовних вимог, а тому, враховуючи викладене, виходячи з даних, які містяться у матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення пред`явлених вимог. Отже, в задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 28.12.2010 необхідно відмовити у зв`язку з пропуском позовної давності. Розподіл судових витрат З огляду на те, що суд прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову, підстави для розподілу судових витрат відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed