Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

29.05.2017р. позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь додаткові витрати на утримання дітей: [PERSON] та [PERSON] за попередній період, які на момент подання позовної заяви вже сплачені позивачем, в твердій грошовій сумі у розмірі 41038,73грн. Позовні вимоги вмотивовані тим, що з 28.10.2000 року сторони перебували в шлюбі. Рішенням Дніпровського районного суду від 10.07.2015 р. шлюб розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей, починаючи з 10.02.2014р. все майнове забезпечення яких здійснюється виключно позивачем. Жодної матеріальної допомоги з буку відповідача не надходило. На звернення позивача з приводу надання матеріальної допомоги на утримання, відповідач повідомив, що в добровільному порядку допомоги не надаватиме, буле сплачувати кошти лише за рішенням суду. Дохід позивача не надає можливості самостійно забезпечувати дітей сторін. При цьому, позивач несе значні додаткові витрати на дітей, стягнення яких є предметом даного позову. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала до суду письмові пояснення (а.с.74-75, 84-86) та заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань до суду не подав. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін по справі на підставі наявних доказів. Відповідно ч. 2 ст. 197 ЦПК, суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.10.2000р. (а.с.6), який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10.07.2015 року, що набрало законної сили (а.с.9-11). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.7) та малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.8). З матеріалів справи вбачається, що діти сторін проживають з позивачем, доказів протилежного стороною відповідача не надано. Крім того, відповідач має заборгованість по аліментам на утримання доньок [PERSON] та [PERSON], яка станом на 31.10.2017р. становить 27500,00грн., що підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості по аліментах (а.с.80). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції «Про захист прав дитини», суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 27 Конвенції «Про захист прав дитини», батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. При цьому, статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Як роз'яснено у п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку стягнення виплат по додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (в тому числі хвороби) передбачених ст.185 Сімейного кодексу України, йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, які необхідно стягувати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Аліменти мають своєю метою забезпечити нормальні матеріальні умови життя дитини. У тих випадках, коли в силу особливих, виняткових обставин вимагаються поверх звичайних додаткові витрати, цих коштів може виявитися недостатньо. До особливих обставин з якими законодавець пов'язує стягнення додаткових витрат на дитину відносяться ті обставини, що пов'язані з розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо. Тому не можуть стягнуті з одного з батьків як додаткові витрати кошти, витрачені на одяг і взуття для дитини, страхування життя і здоров'я дитини, її харчування, відвідуванням кінотеатру, цирку, придбання літератури, на екскурсійні поїздки тощо, тому такі витрати не можуть бути стягнуті як додаткові витрати на дитину, оскільки такими в розумінні закону не являються. Згідно медичної документації [PERSON], [INFO], дитина знаходиться на «Д» обліку з діагнозом: сколіоз грудного відділу ІІ ст., ВСД по гіпертонічному типу, астено-невротичний синдром, рекомендовано загальний масаж та регулярне заняття плаванням - не менше 3-х разів на тиждень (а.с.94-101, 108-111, 112). Згідно медичної документації [PERSON], [INFO], дитина знаходиться на «Д» обліку, як часто хворіючи дитина, їй рекомендований загальний масаж та плавання - 2-3 рази на тиждень (а.с.102-107, 112). За період з 26.02.2017 по 03.05.2017р. позивачем, за відвідування дитиною басейну, сплачено ТОВ «Школа плавання і здоров'я» 5705,00 грн., що підтверджується фіскальними чеками (а.с.18-23). Відповідно до довідки №29-11-16 від 29.11.2016р., виданої Студією сучасної хореографії «Dance is», [PERSON] починаючи з 01.09.2014 р. відвідує студію сучасної хореографії Dance isґ., вартість абонемента на 1 місяць становить 500,00грн., заборгованість відсутня. (а.с.24). За відвідування [PERSON] та [PERSON] студії хореографії позивачем за період з 19.01.2017 по 25.05.2017р. сплачена сума в загальному розмірі 2120,00грн. (а.с.26-28) [PERSON] відвідує заняття з німецької мови, вартість яких складає 680,00грн. на місяць, що підтверджується Договором №29/2016 про надання послуг по вивченню іноземної мови від 19.11.2016р. (а.с.29-32), за період з листопада 2016 по квітень 2017 року позивачем сплачено за надані послуги з вивчення німецької мови 3400,00грн. (а.с.33-34, 92-93) Крім того, [PERSON] відвідує заняття з англійської мови, вартість яких складає 3000,00грн. за семестр, що підтверджується Договором №64 про надання послуг по вивченню іноземної мови від 01.08.2016р. (а.с.35-37), за надані послуги позивачем 31.10.2016р., 31.01.2017р. та 28.04.2017р. сплачено по 3000,00грн. (а.с.38-39), а всього 9000,00грн., а за комплект книжок з англійської мови позивач сплатила 01.08.2016р. - 480,00грн. (а.с.38) За відвідування [PERSON] занять з інформатики, на підставі договору про надання послуг №01/09-2016р. від 01.09.2016р. (а.с.40-43), яким встановлена плата за один семестр - 4500,00грн., позивачем за період 01.09.2016, 01.12.2017, 01.03.2017 та 01.06.2017р. сплачено по 4500,00грн. (а.с.44,46-47, 87), а всього 18000,00грн. а за комплект книжок з програмування позивач сплатила 02.09.2016р. - 843,00грн. (а.с.45) Як убачається з медичних карток дітей сторін (а.с.94-107), [PERSON] та [PERSON] періодично хворіють на ОРВІ. Додаткові витрати на лікування доньок, витрачені позивачем з 08.02.2017р. по 14.05.2017р. в розмірі 2000,81грн., підтверджуються копіями квитанцій на придбання ліків (а.с.48-49). Отже, документально підтверджені додаткові витрати позивача на лікування та розвиток здібностей доньок складають 41548,81грн. Таким чином, враховуючи що батьки мають рівні обов'язки щодо дітей, у тому числі й щодо витрат на їх розвиток та лікування, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню половина витрачених нею коштів, підтверджених документально, в розмірі 20774,40 грн. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, суд приходить до встновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дітей за попередній період підлягає задовленню частково, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на утримання дітей в загальному розмірі 20774,40 грн., в іншій частині позовних вимог відмовити. На підставі ст. 88 ЦПК України, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судвого збору в розмірі 640,00грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial