Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

26 серпня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа : приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Сарапас Наталя Борисівна про розірвання спадкового договору, в якому просила суд розірвати спадковий договір, укладений між [PERSON] та [PERSON] 26.05.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сарапас Н.Б., зареєстрований в реєстрі за № 649 (далі - спадковий договір). Позов мотивовано тим, що 26.05.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладений спадковий договір, відповідно до умов якого [PERSON] зобов`язалася виконувати передбачені в договорі розпорядження [PERSON] і в разі смерті останньої [PERSON] набуває право власності на належне [PERSON] майно - квартиру [ADDRESS] (далі - квартира). Проте, з моменту підписання спадкового договору [PERSON] визначені договором зобов`язання належним чином не виконує, жодного разу не приходила до [PERSON] та не вчиняла жодної дії по догляду за останньою. Зважаючи на невиконання [PERSON] умов спадкового договору він підлягає розірванню в судовому порядку. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30серпня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначено підготовче засідання (а.с.18-19). Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 45-46). Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, зазначивши, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи судом повідомлявся, заяв або клопотань про відкладення розгляду справи не надав, про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позов не надав. Третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Сарапас Н.Б. у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с.52). Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає право кожного на розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України суд вважає за доцільне розглянути справу за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і біль оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Зважаючи на зазначене, в судовому засіданні 06.12.2021 року постановлено заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту цивільних прав і інтересів є визнання права п.1 ч.2 ст.16 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у родинних відносинах, є рідними бабою та онукою. 26.05.2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сарапас Н.Б. за реєстровим № 649 (а.с. 7-8). Згідно п.1 зазначеного спадкового договору [PERSON] (набувач) зобов`язується виконувати, передбачені в договорі розпорядження [PERSON] (відчужувач) і в разі її смерті набуває право власності на належне відчужувачу майно - квартиру [ADDRESS] . На час укладання спадкового договору квартира належала [PERSON] на праві приватної власності: 1/2 частка на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 12.04.1993 року Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Департаментом реєстрації Харківської міської ради Харківської області 17.05.2016 року, номер запису 14587691; 1/2 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 22.07.2014 року державним нотаріусом Десятої Харківської державної нотаріальної контори Кривенець А.А., реєстровий номер 4-611; право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.07.2014 року, номер запису 6412598 (а.с. 9, 10). Згідно п.7 спадкового договору [PERSON] зобов`язується виконувати такі розпорядження [PERSON] (відчужувача) немайнового характеру: відвідувати не менш одного разу на тиждень відчужувача за місцем її мешкання, а в разі перебування її в лікарні, відвідувати впродовж всього терміну перебування в лікарні; супроводжувати її в разі необхідності до лікарні; забезпечувати відчужувача усіма видами лікарняної допомоги, консультації лікарів за фахом або інших спеціалістів з медичних питань за рахунок відчужувача; забезпечувати купівлю ліків, продуктів харчування за рахунок коштів відчужувача; забезпечувати проведення прибирання квартири не менше одного разу на тиждень. Відповідно до п.16 спадкового договору спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. У зв`язку з нотаріальним посвідченням спадкового договору 26травня 2016 року приватним нотаріусом накладено заборону відчуження указаної квартири,суб`єкт обтяження - [PERSON] ,номер запису обтяження 14689373, що підтверджується інформаційною довідкою № 270921520 від 17.08.2021 року з Державного реєстру речових правна нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 11-12). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що укладаючи договір вона сподівалась на належний догляд, а саме що її онука, відповідач по справі, буде відвідувати її, приходити додому, в разі перебування її в лікарні, відвідувати в лікарні, супроводжувати її в разі необхідності до лікарні, забезпечувати усіма видами лікарняної допомоги, забезпечувати купівлю ліків, продуктів харчування, прибиратися у квартирі. Однак, після оформлення спадкового договору відповідачка жодного разу до неї не приходила, не допомогала ні в чому. На прохання прийти, онука посилалася на відсутність часу, та зайнятість. З онукою вони не спілкуються,та не бачились більш трьох років. Знаходячись на стаціонарному лікуванні з 20.07.2019 року по 31.07.2019 року у міській клінічній лікарні швидкої та невідкладної допомоги з діагнозом ішемічний інсульт, гіпертонічна хвороба, ішемічна хвороба серця, відповідач ні разу до неї не приїхала, не купувала ліки, не приносила продукти харчування. За весь час за нею доглядають сторонні люди, сусіди, а також племінниці [PERSON] та [PERSON] , які здійснюють за нею догляд, надають їй всіляку допомогу з придбання ліків, продуктів харчування, прибирання в квартирі тощо. Оскільки на даний час вона зовсім не може себе обслуговувати, а відповідач не виконує умов договору, вважає, що договір повинен бути розірваний. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] зазначила, що вони з [PERSON] є сусідами, знають один одного значний час, перебувають в дружніх стосунках. Їй відомо, що [PERSON] мешкає у квартирі зі своїм сином, який паралізований. Онуку [PERSON] не бачила жодного разу. Доглядає за позивачкою її племінниці - [PERSON] та [PERSON] . Допитана у якості свідка [PERSON] повідомила суду, що вона є племінницею [PERSON] . Остання мешкає у квартирі з сином, який хворіє. Їй відомо, що [PERSON] уклала спадковий договір зі своєю онукою [PERSON] , яка після його укладання взагалі жодного разу не приходила до неї, не цікавилась станом її здоров`я тощо. За [PERSON] доглядає вона та друга племінниця - [PERSON] . Допитана у якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є племінницею [PERSON] . У 2019 році у [PERSON] був інсульт, про що вони з племінницею [PERSON] повідомили онуку [PERSON] , яка відмовилася доглядати позивача. За [PERSON] доглядає вона та її племінниця [PERSON] . Відповідно до ст. 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Статтею 1305 ЦК України передбачено, що набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття. Враховуючи зазначене, спадковий договір є двостороннім правочином, за концепцією якого набувач зобов`язаний вчинити певні дії за вказівкою відчужувача, взамін чого до нього переходить право власності на майно. Тому коло обов`язків набувача має визначатися вже виходячи не з одностороннього волевиявлення відчужувача, а зі спільної згоди сторін, враховуючи договірний характер правовідносин. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою ст. 1308 ЦК України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша, друга ст. 614 ЦК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)». У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) вказано, що «частинами першою і другою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України)». У постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-75цс13 зроблено висновок, що «оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2020 року в справі № 209/3295/18 (провадження № 61-1089св20) вказано, що «згідно із частиною першою статті 1308 ЦК України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Статтею 651 ЦК України визначено, що істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша, друга статті 614 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1, 5, 6ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 89ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідачем суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження виконання ним розпоряджень позивача, зазначених у спадковому договорі (в матеріалах справи відсутні дані, що свідчать про протилежне). Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. З урахуванням характеру невиконання відповідачем обов`язків за вказаним спадковим договором яке є систематичним, а наявність укладеного договору позбавляє позивача, за рахунок приналежного їй майна, реалізувати свої права на укладення іншого спадкового договору, суд вважає за необхідне розірвати спадковий договір з підстав невиконання його умов відповідачем, який є за вказаним договором набувачем, а саме зобов`язань щодо догляду за відчужувачем та виконання розпоряджень, передбачених п.7 спадкового договору. Згідно з п. 5 розділу 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5та зареєстрованого за № 282/20595, нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору. На підставі викладеного та

Outcome: approved