Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

27.06.2018 р. позивач [PERSON] звернулась із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «КРИВБАСРЕМОНТ» про відшкодування моральної шкоди, в звязку з ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків. В обґрунтування позову вказує, що вона з 03.01.2009 р. по 30.09.2010 р. виконувала роботу відповідно до трудового договору за спеціальністю електрозварник ручного зварювання у ТОВ «КРИВБАСРЕМОНТ». 09.11.2010 р. їй було встановлено професійне захворювання: радикулопітія С6,С7 і L5, S1 зліва, часто рицидивуючий перебіг, фаза загострення, з вираженими статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді плечолопаткового і кульшового періартрозу зліва ПФС другого ступеня. Відповідно до [PERSON] розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 24.11.2010 р. міститься висновок про те, що згідно інформаційної довідки про умови праці №2/2-2814 від 27.09.2010 р. підставою для встановлення професійного характеру захворювання послужив також профмаршрут у шкідливих умовах праці: робота з 03.01.2009 р. по 30.09.2010 р. за спеціальністю\~електрозварювальник ручного зварювання у ТОВ «КРИВБАСРЕМОНТ». Причиною виникнення професійного захворювання є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Особами, які допустили порушення законодавства про охорону праці зазначені, зокрема, керівництво ТОВ «КРИВБАСРЕМОНТ». Внаслідок отримання професійного захворювання вона не має змоги вести звичайне життя, була вимушена звільнитися з роботи, постійно відчуває біль у всіх відділах хребта, їй важко виконувати навіть домашню роботу, змушена постійно приймати ліки. Просить стягнути на її користь з відповідача 134 028 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя внаслідок виконання трудових обовязків, розраховану відповідно до Методики встановлення заподіяння моральної шкоди та методу оцінки розміру компенсації спричинених страждань ([PERSON] «Компенсация морального вреда: анализ и комментарий законодательства и судебной практики». 3-е изд., испр. и доп.- Москва: [PERSON], 2004.-320 с.). Ухвалою суду від 10.07.2018 р. прийнято до розгляду зазначену позовну заяву та відкрито провадження у справі, визначено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено проведення першого судового засідання для розгляду справи по суті на 13.09.2018 р.. У звязку з зайнятістю судді в іншому провадженні, розгляд справи 13.09.2018 р. не відбувся. У судовому засіданні 18.10.2018 р. було оголошено перерву перед дослідженням письмових доказів на 22.11.2018 р.. У судове засідання 22.11.2018 р. представники сторін не зявились, подали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність (вх.№№18238, 18239 від 22.11.2018 р.). Відповідач у відзиві на позов проти заявлених вимог заперечує, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на відсутність причинно-наслідкового звязку між професійним захворюванням відповідача та її роботою у відповідача. Крім того, відповідачем у повною мірою було забезпечено належні умови праці позивача, що полягало у проведені атестації робочих місць, забезпечення працівників індивідуальними засобами захисту, а також інформуванні при укладенні трудового договору про наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоровя, та про права працівника на пільги та компенсації за роботу в таких умовах. Заявлена до стягнення сума моральної шкоди, на думку представника відповідача, не відповідає критеріям розумності і справедливості. Представник позивача у судовому засіданні 18.10.2018 р. підтримав позовні вимоги у заявленому розмірі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні 18.10.2018 р. проти позову заперечував із підстав, викладених у відзиві. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] відповідно до записів у її трудовій книжці з 03.01.2009 року працювала у ТОВ «КРИВБАСРЕМОНТ» у ремонтному управлінні №1 електрозварником ручного зварювання 4 розряду спеціалізованої дільниці №8 з ремонту технологічного устаткування УВО-1 з правом пільгового пенсійного забезпечення за Списком №1. 30.09.2010 р. позивач був звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 23-33). З виписки Українського НДІ промислової медицини м. Кривого Рогу №3813/1021 від 12.11.2010 р. вбачається, що [PERSON] встановлено професійне захворювання з діагнозом: радикулопітія С6,С7 і L5, S1 зліва, часто рицидивуючий перебіг, фаза загострення, з вираженими статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді плечолопаткового і кульшового періартрозу зліва ПФС другого ступеня. Захворювання професійне, 09.11.2010 (а.с.11-12). Відповідно до санітарно-гігієнічної характеристики умов праці, наданої Тернівською районною санітарно-епідеміологічною станцією м. Кривого Рогу вих. №2/2-2814 від 27.09.2010 р. умови праці [PERSON] на посаді електрозварника ручного зварювання відносяться до 3 класу 3 ступеню шкідливості, важкість праці до 3 класу 2 ступеня шкідливості, напруженість праці до 3 класу 1 ступеню шкідливості. (а.с.13-15). Пунктом 17 [PERSON] №5 розслідування хронічного професійного захворювання від 26 листопада 2010 року причиною виникнення професійного захворювання встановлено: робота протягом 24 років в умовах важкої фізичної праці. (а.с. 16-19). Випискою із акта огляду МСЕК серії 10 ААА №007616 від 20.12.2010 р. позивачу первинно встановлено 50% втрати працездатності по професійному захворюванню та третю групу інвалідності безстроково (а.с.20). З дослідженого в судовому засіданні п. 16 акту №5 розслідування хронічного професійного захворювання від 26 листопада 2010 року слідує, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи з 01.01.09 р. по 30.09.2010 р. електрозварником ручного зварювання в ТОВ «Кривбасремонт» на спеціалізованій дільниці №8 з ремонту технологічного устаткування ЦВО-1, виконувала ручну електродугову зварку деталей, вузлів та конструкцій із різних сталей та чавуну згідно вимог технологічних карт, інструкцій з охорони праці. При цьому, через недосконалість робочого місця умови праці характеризувалися важкою фізичною працею. Працюючи раніше: -З 09.10.1980 р. по 01.11.1985 р. слюсарем з ремонту гірничорудного устаткування фабрики огрудкування ВАТ «ПівнГЗК» СпУ №10 ВО «Кривбасрудоремонт»; -З 02.12.1991 р. по 01.11.1995 р. електрозварником ручного зварювання у СпУ №10 в/о «Кривбасрудоремонт»; - З 09.12.1996 р. по 02.01.2009 р. електрозварником ручної зварки УРТО ВАТ «ПівнГЗК» [PERSON] виконувала роботи, які згідно з інформаційними довідками про її умови праці, підготовленими Тернівською райСЕС за №2/2-2814 від 27.09.2010 р., №2/2-2815 від 27.09.2010 р., №2/2-2830 від 28.09.2010 р. також характеризувалися важкою фізичною працею (а.с.16-19). Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обовязку відповідач не виконав. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як вбачається з акту розслідування причин хронічного професійного захворювання, складеного 26.11.2010 р., причиною виникнення професійного захворювання позивача є робота в умовах важкої фізичної праці. Суд вважає зазначене наслідком порушення посадовими особами підприємства, де працював позивач, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються наведеними висновками суду. Посилання представника відповідача на те, що позивач з власної волі виконувала роботу в шкідливих умовах праці не впливають на її право на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов'язку виконати вимоги ч. 2\~ст. 153 КЗпП України\~та\~ст. 13 Закону України «Про охорону праці»\~й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту вини відповідача, суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Висновки відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення їй моральної шкоди у зв'язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом стійкої втрати позивачем професійної працездатності з точки зору погіршення здоров'я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У судовому засіданні встановлено, що в зв'язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона втратила професійну працездатність первинно та безстроково у розмірі 50% та їй встановлено третю групу інвалідності. Як наслідок позивач обмежена у життєдіяльності, вона не має змоги вести звичайне життя, тому що постійно зазнає та терпить фізичний біль, в звязку з чим він не в змозі виконувати навіть домашню роботу, у багатьох життєвих ситуаціях не може обійтися без сторонньої допомоги, позбавлена можливості вести активний спосіб життя. Отже, враховуючи те, що позивач працювала у шкідливих умовах праці паротягом 24 років, в тому числі 1 рік 9 місяців і на підприємстві відповідача, їй встановлено первинно та безстроково 50 % втрати працездатності та третю групу інвалідності, а також характер професійного захворювання, пов'язаного із спричиненням їй фізичних і моральних страждань, його тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, суд вважає, що [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, так як має місце факт заподіяння їй моральної шкоди. Позивач при визначенні відшкодування моральної шкоди у сумі 134 028 грн. посилався на розрахунки, здійснені відповідно до Методики встановлення заподіяння моральної шкоди та методу оцінки розміру компенсації спричинених страждань ([PERSON] «Компенсация морального вреда: анализ и комментарий законодательства и судебной практики». 3-е изд., испр. и доп.- Москва: [PERSON], 2004.-320 с.). Листом №6103-0-26-10-36 від 04.06.2010 року Міністерства юстиції України відповідно до Порядку атестації та державної реєстрації методик проведення судових експертиз, затвердженого Постановою КМУ №595 від 02.07.2008 р. рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції від 03.03.2010 року «Методика встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань» (розробник [PERSON]М.) внесена до Реєстру методик проведення судових експертиз. Проте розрахунок моральної шкоди, здійснений позивачем на підставі даної методики, не може бути ним застосований, оскільки останній не є експертом, а дана методика рекомендована для використання саме в експертній практиці, а не для самостійного застосування фізичними особами для визначення розміру завданої моральної шкоди. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховуючи роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характер та глибину її фізичних, душевних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних змін її життєвих зв'язків, що потребує від неї додаткових зусиль для організації свого життя, вважає, що для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості потрібно стягнути з відповідача 4 000 грн. за встановлені первинно та безстроково 50 % втрати професійної працездатності і третю групу інвалідності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, на користь держави за розгляд цивільної справи підлягають відшкодуванню з відповідача судові витрати 704 грн. 80 коп. судового збору станом на дату подачі позову, від сплати якого було звільнено позивача. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ч. 1 ст. 1167 ЦК України та

Outcome: partial