Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

29.05.2017 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 05.04.2013 року між ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» та [PERSON] було укладено договір обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/0880975, згідно якого ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов»язнання здійснити відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров»ю, майну потерпілих внаслідок дородньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальника. 22.01.2014 року в м. Києві на перехресті вулиць П. Лупумби [PERSON], сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] Згідно Постанови Печерського районного суду міста Києва від 04.04.2014 року, вказана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху України, водієм автомобіля [NUMBER], [NUMBER], були спричиненні значні механічні пошкодження, а його власнику завданий матеріальний збиток. Вартість матеріального збитку, згідно Звіту про оцінку вартості матеріального збитку №00520/КВ від 25.02.2014 року, складає 41 800 грн. 80 коп. На момент ДТП автомобіль [NUMBER] був застрахований в ПрАТ «СК «Провідна» за Договором добровільного страхування наземного транспорту. Виконуючи свої договірні зобов»язання перед своїм страхувальником ПрАТ «СК «Провідна» виплатила [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 36 520 грн. 46 коп. згідно рахунку ТОВ »Автоград». У встановлені Законом строки [PERSON] до страховика із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку не звертався. [PERSON] після виплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2. пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому просить стягнути в порядку регресу з [PERSON] на користь ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» кошти в розмірі 36 520 грн. 46 коп. відшкодування збитків та судовий збір в розмірі 1600 гривень. Представник позивача, згідно довіреності у справі, [PERSON] в судове засідання не з»явилась, до суду подала клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, та просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, подав до суду письмові заперечення та просив відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення відповідача, оглянувши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 22.01.2014 року о 14 год. 40 хв. [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], під час руху на перехресті вулиць П. Лупумби [PERSON] у м. Києві, де головна дорога змінює напрямок руху, рухаючись по рівнозначній дорозі, не дав дорогу автомобілю, що наближався праворуч, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням [PERSON], чим порушив п.16.14 ПДР України, що підтверджується довідкою №9338390 про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.10). Печерський районний суд м. Києва, постановою від 04.03.2014 року, визнав [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст..124 КУпАП, та піддано його адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 340 гривень у дохід держави та стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 36 грн.54 коп. (а.с.11). Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 постанови №4 від 01.03.2013 року Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки розяснив, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно до положень ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова Печерського районного суду м. Києва від 04.03.2014 року, яка набрала законної сили 14.03.2014 року, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якого ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, як слідує з вищенаведеного, вказане ДТП мало місце з вини [PERSON], що в судовому засіданні також підтвердив сам відповідач. Згідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1188 ЦК України передбачене відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки. В ст. 1188 ЦК України вказано, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Отже відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Таким чином, саме [PERSON] з вини якого сталася дана ДТП, є відповідальним за спричинену в результаті ДТП шкоду. Відповідно до [PERSON]/0880975 обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (дії на території України) ПрАт «СК Арсенал страхування» застрахувала транспортний засіб марки Fiat Doblo державний номерний знак [NUMBER], що належить [PERSON]. Термін дії полісу з 05.04.2013 року до 04.04.2014 року (а.с.28). Із договору добровільного комплексного автострахування: добровільного страхування наземного транспорту, водіїв і пасажирів від нещасних випадків на транспорті та відповідальності власників наземних транспортних засобів №06/6749754/9067/13 від 23.04.2013 року (а.с.4-6) вбачається, що Приватне акціонерне товариство «Страхова Компанія «Провідна» застрахувала транспортний засіб марки «Mitsubishi Outlander 2,4», д/н [NUMBER], що належить [PERSON]. Термін дії договору страхування з 28.04.2013 року по 27.04.2014 року. 23.01.2014 року [PERSON] звернувся до філії ПРАТ «СК «Провідна» із заявою №2300035445 про виплату страхового відшкодування у зв»язку з подією, яка має ознаки страхової, внаслідок чого було пошкоджено автомобіль [NUMBER] (а.с.7). Як вбачається з розрахунку №00520/КВ від 25.02.2014 року, про оцінку вартості (розмір) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу (а.с.12), вартість збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу марки «Mitsubishi Outlander 2,4», д/н [NUMBER], складає 41 800 гривень. Виконуючи свої договірні зобов»язання перед своїм страхувальником ПрАТ «СК «Провідна» виплатила [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 36 520 грн. 46 коп., що підтверджується рахунком ТОВ »Автоград» №М_СчТ00302 від 04.02.2014 року (а.с.25). 05.02.2015 року ПрАТ «СК Провідна» звернулася до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» з претензією про відшкодування фактично понесених витрат (в порядку регресу), посилаючись на те, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент скоєння ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», що посвідчується [PERSON] №АС/0880975. Згідно умов Договору про страхування, ПрАТ «СК Провідна» сплатила власнику транспортного засобу [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 36 520 грн. 46 коп. Таким чином, відповідно до ст.ст.993, 1191 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування» ПрАТ «СК Провідна» запропонувала ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» в порядку регресу відшкодувати понесені нею витрати в сумі 36 520 грн. 46 коп. (а.с.3). Як вбачається з платіжного доручення №19290 від 15.05.2015 року (а.с.31), ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» перерахувала на розрахунковий рахунок ПрАТ «СК Провідна» 36 520 грн. 46 коп. страхового відшкодування в порядку регресу [PERSON] страховий акт №Ас-880975-1-1 від 12.05.2015 року. У відповідності до ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Як вбачається з [PERSON] №АС-880975-1-1 за Договором ОСЦПВ власників наземних транспортних засобів на території України №АС/0880975 від 05.04.2013 року (а.с.29), що 22.01.2014 року в м. Києві по вулиці А. Барбюса-П.Лумумби Філіпович І.С., керуючи автомобілем [NUMBER], порушив правила маневрування та допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], внаслідок чого пошкоджено передню центральну частину транспортного засобу автомобіля [NUMBER] потерпілий/власник майна [PERSON]. Страхувальник [PERSON]. Сума страхового відшкодування 36 520 грн. 46 коп. Підстава для пред»явлення регресних вимог, не подання заяви про настання страхової події до страхової компанії. У постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року (справа № 6-284цс15) зазначено про те, що підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпунктом «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону № 1961-IV (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) установлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Оскільки суди у справі, яка переглядалась, встановили, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування, тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинне ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з таких зобов'язань повинні вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Отже, обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Факт неповідомлення страховика про ДТП є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування. Проте в разі якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з таких зобов'язань повинні вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Судом встановлено, що відповідача [PERSON] як особу, винну в ДТП, притягнуто до адміністративної відповідальності; ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» сплатило страхове відшкодування, яке не перевищує ліміту відповідальності страховика, тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не є підставою для пред'явлення регресного позову до водія забезпеченого транспортного засобу. Аналогічну позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 року (справа № 6-2011цс16). Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Асенал Страхування» до [PERSON], про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, не підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, в разі задоволення вимог компенсуються витрати позивача за рахунок відповідача. Однак, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати не підлягають відшкодуванню. На підставі ст.ст. 993,1166,1188,1191 ЦК України,

Outcome: dismissed