Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

27 вересня 2019 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон України до Республіки Польща та/або країн Шенгенської угоди в період з 1 жовтня 2019 року до 31 серпня 2022 року неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , у супроводі матері [PERSON] або іншої особи, яка нею уповноважена, без згоди та супроводу батька [PERSON] ; надати дозвіл [PERSON] , або іншій уповноваженій нею особі, оформляти документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої [PERSON] за межі території України до Республіки Польща та/або країн Шенгенської угоди на період навчання з 1 жовтня 2019 року по 31 серпня 2022 року без згоди батька [PERSON] . Крім того, просить суд вирішити питання про розподіл судових витрат. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що 1 жовтня 2012 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] , який було розірвано 5 березня 2018 року. Від шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] . 26 квітня 2019 року [PERSON] отримала заяву про доручення їй, як іноземцю, виконання робити в компанії «EASTTREES Малгожата Костка-Стемпак», що знаходиться у м. Зелена Гура Республіка Польща, оскільки остання має намір там працевлаштуватися. У зв`язку з цим, позивачка бажає виїхати за вказаним місцем роботи разом із донькою [PERSON] . З її боку було здійснено заходи щодо забезпечення житловим приміщенням та влаштування доньки до місцевої початкової школи. Проте відповідач [PERSON] , як батько, здійснює перешкоди у організації виїзду доньки [PERSON] разом з позивачкою за межі території України, шляхом відмови у наданні нотаріально посвідченої згоди на це. Позивачка, мотивуючи свій виїзд за кордон, вказує, що її працевлаштування в Республіці Польща обумовлене бажанням отримати більші перспективи для розвитку і освіти дітей та високою оплатою праці, що відкриває більше можливостей для них. У зв`язку з зазначеними обставинами, враховуючи неможливість досудового врегулювання спору, позивачка звернулася до суду для вирішення питання в судовому порядку. 20 вересня 2019 року через пошту від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що він заперечує щодо задоволення позовних вимог [PERSON] . В обґрунтування своєї позиції [PERSON] вказує, що вимоги позивачки унеможливлюють реалізацію його прав, як батька, на участь у спілкуванні та вихованні спільної доньки. Крім того, відповідач зазначає, що задоволення даних позовних вимог призведе до неможливості виконання рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 13 серпня 2019 року (а.с. 64-67). 25 жовтня 2019 року на адресу суду, поштовим зв`язком, надійшло клопотання від сторони позивача про подання додаткових доказів до матеріалів справи. В судовому засідання представник позивачки адвокат Кутуков С.О. позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Позивачка [PERSON] підтримала позицію свого представника. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, мотивуючи тим, що досягнута домовленість з позивачкою, що під час літніх канікул протягом місяця дитина буде проживати у нього. Представник третьої особи Служби у справах дітей і сім`ї Варвинської селищної ради та Виконавчого комітету Варвинської селищної ради Варвинського району Чернігівської області Прокопенко І.І., зазначила, що у вирішенні цього спору вирішальними мають бути інтереси дитини. При цьому слід врахувати згоду батька з умовою і його участі у вихованні дитини в період канікул. Представник виконавчого комітету Деснянської районної у м. Чернігові ради в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі та просить суд під час ухвалення рішення врахувати інтереси дитини [PERSON] (а.с. 148) З`ясувавши позиції сторони позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання про можливість задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що 01 жовтня 2012 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який 5 лютого 2018 року Варвинським районним судом було розірвано (а.с. 10-11, 12). Від шлюбу [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] (а.с. 13). Як убачається з перекладеного з польської мови на українську перекладачем [PERSON] заяви про доручення виконання роботи іноземцю № PoOs/08620/19/11103, суб`єкт «EASTTREES Малгожата Костка-Стемпак», який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , заявляє, що доручає виконання роботи іноземцю, а саме: українці [PERSON] , [INFO] , за посадою пакувальника в період з 1 липня 2019 року по 27 грудня 2019 року. Розмір винагороди встановлений за погодинною ставкою в розмірі 14.70 польських злотих (а.с. 16 -19). Відповідно до перекладеного з польської мови на українську перекладачем [PERSON] договору оренди житлового приміщення від 30 квітня 2019 року встановлено, що між фірмою «Страхове посередництво Міхал Блащик», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , склалися договірні відносини щодо оренди житлового приміщення, яке розташоване у [ADDRESS] , на невизначений час з 1 травня 2019 року. Площа зазначеного житлового приміщення 25 м. кв. (а.с. 24-27). Згідно з перекладеної з польської мови на українську перекладачем [PERSON] довідки від 16 травня 2019 року, яка видана Директором початкової школи № 6 у Зеленій Гурі , [PERSON] , [INFO] , яка мешкає у [ADDRESS] , проходитиме обов`язковий шкільний курс у Початковій школі № 6 у Зеленій Гурі (а.с. 29). Рішенням Виконавчого комітету Варвинської селищної ради Варвинського району Чернігівської області № 87 від 13 червня 2019 року затверджено висновок Служби у справах дітей і сім`ї про підтвердження місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] для її тимчасового виїзду за межі України (а.с. 36, 37). Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як вбачається з ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ст. 2 та 3 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, кожна людина має право залишити будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно із законом та необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам для захисту здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Рішенням у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в такій категорії справ основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. Така ж правова позиція висловлена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №712/10623/17 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У зв`язку з цим, під час ухвалення рішення суд зобов`язаний врахувати рівні права батьків щодо можливості їх спілкування та виховання дитини, а також взяти до уваги, як найкращі інтереси дитини. Частиною третьою ст. 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ та постановою КМУ від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України». Відповідно до ст. 4 постанови КМУ від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, в тому числі у випадку наявного рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Зокрема, нормами законодавства передбачено можливість ухвалення судом рішення на виїзд неповнолітньої дитини без згоди батька, якого не позбавлено батьківських прав. Такі поїздки можуть мати разовий характер з визначеним часовим проміжком перебування у чітко визначеній державі. Таким чином, враховуючи викладені позивачем та визнані відповідачем обставини, суд вважає тимчасовий виїзд дитини разом з матір`ю за межі України з метою навчання на території Республіки Польща є доцільним для розвитку дитини і повністю відповідає її інтересам. При цьому суд враховує думку батька дитини відповідача [PERSON] , який змінив свою думку та визнав позовні вимоги. У зв`язку з наведеним суд приходить до переконання про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Зважаючи на заяву позивачки [PERSON] від 14 листопада 2019 року, якою вона просить не стягувати з відповідача судові витрати, суд вважає за можливе не застосовувати правила ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved