Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

26 травня 2017 року [PERSON] звернулась до суду із позовом в якому просить розірвати шлюб із відповідачем, зареєстрований 29 червня 2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено відповідний актовий запис № 757 та стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Обгрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що з 29 червня 2013 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, від шлюбу сторони мають спільну дитину: [PERSON], [INFO]. Крім того на її утриманні перебуває донька від попереднього шлюбу [PERSON], [INFO]. Спільне життя із відповідачем не склалося. Ведення між ними спільного господарства припинено та подальше збереження сімейних відносин є неможливим. Відповідач з червня 2016 року проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Угоди про добровільну сплату аліментів, між сторонами не досягнуто, діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Враховуючи що відповідач має можливість надавати допомогу на утримання дитини, а досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивач змушена звернутись до суду з даним позовом. У судове засідання сторони не з'явились, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від позивача надійшла заява з проханням проводити розгляд справи у її відсутність. Зі змісту заяви убачається, що вона позов підтримує та просить суд його задовольнити виходячи з доводів, якими обогрунтовується позовна заява. Проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився повторно, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. Із заявами про розгляд справи у його відсутність до суду також не звертався. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що позов підлягає часковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 29 червня 2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено відповідний актовий запис № 757 та видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження виданого 16 жовтня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 5). Крім того, у позивача є ще одна неповнолітня дитина від попереднього шлюбу: донька [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Із Акту від 22.05.2017 року затвердженого начальником Житлово-експлуатаційної дільниці №402 убачається, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] проживають разом із матір'ю - позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Відповідач проживає окремо. Між сторонами не склалися нормальні сімейні відносини з різних причин, а тому вони сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Позивач впевнена, що сім?я їх розпалася і її збереження та примирення неможливе. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім?ї сторін є неможливим і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, а тому їх шлюб підлягає розірванню. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. За положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись із максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За положеннями ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. [PERSON], 06.10.2013 року відвідує дошкільний навчальний заклад №368, що підтверджується довідкою від 19.05.2017 року №47/І (а.с. 9). Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача на утримання [PERSON], суд виходить з того, що відповідач за свої станом здоров'я та матеріальним становищем може надавати матеріальну допомогу. Інших дітей крім спільної із позивачем доньки - не має, осіб які перебувають на його утриманні - судом не встановлено. А відтак, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини доходу [PERSON], але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26 травня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття (тобто до [INFO] року). На підставі п.1 ч.1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останньою судові витрати по оплаті судового збору за позовною вимогою про розірвання шлюбу в розмірі 640,00 грн. Крім того, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору за позовною вимогою про стягнення аліментів у розмірі 640,00 грн.

Outcome: partial