Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

26 травня 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват-банк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стя-гнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що відповід-но до укладеного договору № б/н від 24 вересня 2009 року відповідач отримав кредит у ро-змірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку забор-гованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Внаслідок неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором за відповідачем утворилася заборгованість за кредитним договором станом на 10 травня 2016 року у розмірі 21 619 грн. 99 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 1 884 грн. 41 коп., заборгованість по процентами за користування кредитом у сумі 15 129 грн. 87 коп., заборгованість за пенею та комісією у сумі 3 100 грн. 00 коп., 500 грн. 00 грн. штрафу (фіксована частина) та 1005 грн. 71 коп. - штрафу (процентна складова). 11 травня 2017 року рішенням Селидівського міського суду Донецької області позо-вні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задово-лені частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.09.2009 року у розмірі 17 014 грн. 28 коп., яка склада-ється із заборгованості за кредитом у розмірі 1 884 грн. 41 коп., заборгованості по процен-там за користування кредитом у розмірі 15 129 грн. 87 коп., заборгованості по пені та комі-сії у розмірі 700 грн. 00 коп., вирішено питання про стягнення судових витрат. Не погодившись з рішенням суду, [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій про-сить суд скасувати рішення Селидівського міського суду Донецької області від 11 травня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього на користь ПАТ КБ «Приват-банк» заборгованість у розмірі 2 584 грн. 41 коп., яка складається із заборгованості за кре-дитом 1 884 грн. 41 коп., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 700 грн. 00 коп. В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначив наступне. Дії банку щодо збільшення процентної ставки є незаконними і не можуть бути під-ставою для стягнення з нього заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом у підвищеному розмірі. Рішення в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту 1 884 грн. 41 коп. та заборгованості за пенею та комісією 700 грн. відповідачем не оскаржується. Сторони та їх представники були належним чином повідомлені про час та місце розг-ляду справи, однак у судове засідання не з'явились, що у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи. Вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляцій-ний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача [PERSON] підлягає частковому задо-воленню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд під час розгляду спра-ви в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої ін-станції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується. Згідно апеляційної скарги позивачем рішення суду оскаржується лише в частині стяг-нення заборгованості за відсотками за користування кредитом, тому апеляційний суд відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рі-шення суду лише в цій частині. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і об-ґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які бу-ли досліджені в судовому засіданні. Згідно із розясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 поста-нови « Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст.2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із зага-льних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно всебічно зясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтвер-джених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам за-кону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення відсотків за користування кредитом у розмірі 15 129 грн. 87 коп. виходив з того, що розрахунок забор-гованості за кредитним договором, наданий позивачем, є правильним і відповідає умовам кредитного договору. Але з такими висновками суду апеляційний суд повністю погодитися не може. З матеріалів справи вбачається, що 24 вересня 2009 року [PERSON] підписав Заяву про приєднання до [PERSON] та Правил надання банківських послуг у Приватбанку та підтвер-див, що ознайомився та погоджується з Умовами та Правилами надання банківських пос-луг, а також Тарифами банку, які були йому надані для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 7,8). Своїм підписом відповідач підтвердив факт отримання інформації про умови кредитування. Факт укладення договору 24 вересня 2009 року, за яким відповідачем отримано кре-дит у розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карт-ку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку за-боргованості за кредитом відповідачем визнано та не оскаржується. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватись у строк, що встановлений у договорі. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чи-ном, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодав-ства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту або ін-ших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст. 525 ЦК України передбачено неможливість односторонньої відмови від виконання зобов'язання або його зміна, якщо інше не встановлено договором або зако-ном. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова устано-ва (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути грошові кошти та сплатити проценти. Статтею 536 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний сплачувати проце-нти за користування чужими грошовими коштами. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодав-цем) у строк та у порядок, встановлені договором. Відповідно п.п 6.5 п. 6 [PERSON] та правил надання банківських послуг відповідач зо-бовязався погашати заборгованість по Кредиту, процентам за його користування, по пере-витраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 10 травня 2016 року заборгованість за договором б/н від 24 вересня 2009 року становить 21 619 грн. 99 коп., та складається з заборгованості за кредитом у сумі 1 884 грн. 41 коп., заборгованос-ті по процентами за користування кредитом у сумі 15 129 грн. 87 коп., заборгованості за пенею та комісією у сумі 3 100 грн., 500 грн. штраф (фіксована частина) та 1005 грн. 71 коп. - штраф (процентна складова). З розрахунку заборгованості вбачається, що під час укладення кредитного договору діяла процента ставка по кредиту в розмірі 36,00 % на рік, далі процентна ставка була змі-нена, а саме 02 січня 2013 року встановлена у розмірі 30.00%, з 1 вересня 2014 року [PERSON] збільшив процентну ставку до 34,80% , а з 01 квітня 2015 року встановив її у розмірі 43,20%. Відповідно до п. 5.3. [PERSON] має право здійснювати зміну Тарифів та інших умов обслуговування рахунків, в тому числі процентів, з попереднім повідомленням позичальника не менш, як за 7 днів до введення змін, зокрема у виписці по картрахунку . У разі, якщо [PERSON] протягом 7 днів не отримає від клієнта повідомлення про незгоду зі змінами, то рахується, що клієнт приймає нові умови. З виписки по картковому рахунку [PERSON], наданого за період з 24.09.2009 року по 23.08.2017 року, вбачається, що відповідач повідомлявся про збільшення процентної ставки у відповідності до [PERSON] і правил надання банківських послуг (а.с. 148-151). Тому доводи апеляційної скарги про порушення позивачем при підвищенні процентної ставки вимог ст. 10561 ЦК України також не ґрунтуються на законі. Пункт 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду ци-вільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», на який посилається відповідач, дійсно передбачає, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих ак-тів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кре-дитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кре-дитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають вихо-дити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року, що всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року. При вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансо-вою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного дого-вору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встано-влюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальни-ком пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кре-дитора тощо. Враховуючи, що п. 5.3. [PERSON] передбачено право Банку здійснювати зміну Тарифів та інших умов обслуговування рахунків, в тому числі процентів, з попереднім повідомленням позичальника не менш, як за 7 днів до введення змін, зміна позивачем розміру процентної ставки з 01 вересня 2014 року та з 01 квітня 2015 року не є однос-торонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК. Відповідно до наказу ПАТ КБ «ПриватБанк» № 906 СП-2014-6915682 від 18.08.2014 року з 01.09.2014 року актуалізовані тарифи, зокрема, по карті Універсальна: трати клієнтів з 01.09.2014 року 2,9%; трати клієнтів до 01.09.2014 року 2,5%; по всім тратам, які здій-снені до 01.09.2014 року проценти будуть нараховуватися по старій ставці до повного по-гашення заборгованості по цим тратам (а.с. 130,131). Поняття термінів «трата», «операція» в пункті 1.1.1 «Терміни та поняття» [PERSON] від-сутнє. Академічний тлумачний словник (1970-1980) слово «трата» визначає як дію за зна-ченням тратити; витрата (грошей), видаток, а слово «тратити» як витрачати, розтрачувати (гроші) (Словник української мови: в 11 тт. / АН УРСР. Інститут мовознавства; за ред. [PERSON]. К.: Наукова думка, 19701980). Згідно виписки по картрахунку [PERSON], наданої за період з 24.09.2009 року по 23.08.2017 року відповідач, починаючи з 24.09.2009 року кредитною карткою не користувався, будь-яких грошових витрат, операцій не здійснював (а.с. 149), а тому підстави для нарахування йому з 01.09.2014 року процентів за користування кредитом в розмірі 2,9% на місяць (34,80% на рік), а з 01.04.2015 року 3,6% на місяць (43,20% на рік) відсутні. Отже, при розрахунку заборгованості за кредитним договором слід використовувати встановлену процентну ставку 2,5% щомісяця, що складає 30,00% річних. Для зясування розміру заборгованості по відсоткам за користування кредитом, апе-ляційний суд заборгованість по тілу кредиту на 1 вересня 2014 року (день підвищення від-соткової ставки), що становить 1884 грн. 41 коп., перемножує на 30% річних, отриманий результат ділить на 360 днів, передбачених кредитним договором, після чого результат множить на кількість днів прострочення зобовязання з 1 вересня 2014 року по 10 травня 2016 року. Отриманий результат є розмір заборгованості по відсоткам за вказаний період, що становить 970 грн. 47 коп. ((1884,41 х 30%) : 360) х 618 днів прострочки. Таким чином, до стягнення з [PERSON] підлягає кредитна заборгованість у вигля-ді відсотків за користування кредитом станом на 10 травня 2016 року у розмірі 970 грн. 47 коп. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони, понесені нею і документально підтверджені су-дові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивач просив стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 21 619 грн. 99 коп. Позовні вимоги задоволені у розмір 3554 грн. 88 коп. За подання позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1378 грн.(а.с. 20). За подачу апеляційної скарги відповідач сплатив 1515 грн. 80 коп. судового збо-ру(а.с. 95). З урахуванням задоволених позовних вимог на користь ПАТ КБ «Приватбанк» слід відшкодувати витрати по сплаті судового збору у розмірі 226 грн. 54 коп. ((3554,88 х 1378) : 21619,99). На користь відповідача має бути стягнутий судовий збір у сумі 1266 грн. 61 коп. (1515,80-(226,54 х 110%)) Відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Outcome: partial