Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~28.01.2020 року до Сарненського районного суду Рівненської області звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON] про визнання удаваними договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки, визнання житлового будинку та земельної ділянки спільною сумісною власністю та поділ спільного сумісного майна. Просила суд визнати удаваним\~договір дарування\~житлового будинку\~з надвірними\~будівлями за\~адресою:\~ [ADDRESS] , укладений 23.07.2013 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу Токовим Василем Григоровичем та визнати його договором купівлі-продажу, укладеним між [PERSON] та [PERSON] . Визнати удаваним\~договір дарування\~земельної ділянки\~загальною площею\~0,2037\~га, що складається із земельної ділянки площею 0,1000 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер - 56 254 101 00 01 023 0214 та земельної ділянки площею 0,1037 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, кадастровий номер - 56 245 101 00 01 023 0215 за адресою: [ADDRESS] укладений 23.07.2013 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу Токовим Василем Григоровичем та визнати його договором купівлі-продажу, укладеним між [PERSON] та [PERSON] . Визнати спільною\~сумісною власністю\~житловий будинок загальною\~площею 53,9\~м.\~кв. (з яких житлова\~-\~33,9\~м.\~кв.,\~допоміжна -\~20,0\~м.\~кв.)\~з добудовою\~до нього,\~з надвірними\~будівлями і\~спорудами та земельну\~ділянку загальною\~площею 0,2037\~га, що складається\~із земельної\~ділянки площею\~0,1000\~га з\~цільовим призначенням\~для будівництва\~та обслуговування\~житлового будинку,\~господарських будівель\~і споруд,\~кадастровий номер\~-\~56\~254\~101\~00\~01\~023\~0214\~та земельної\~ділянки площею\~0,1037\~га з цільовим призначенням для ведення садівництва, кадастровий номер - 56 245 101 00 01 023 0215 і які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Виділити їй, [PERSON] , [INFO] , у власність 2/3 частини домоволодіння, яке знаходиться по [ADDRESS] і яке складається із житлового будинку, загальною площею 53,9 м. кв. (з яких житлова - 33,9 м. кв., допоміжна - 20,0 м. кв.), добудови до нього, надвірних будівель і споруд. Виділити їй, [PERSON] , [INFO] , у власність 2/3 частини земельної ділянки загальною площею 0,2037 га, що складається із земельної ділянки площею 0,1000 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер - 56 254 101 00 01 023 0214 та земельної ділянки площею 0,1037 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, кадастровий номер - 56 245 101 00 01 023 0215 за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову, позивач вказує, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 21.04.2009 р. по 08.08.2019 р., який розірвано рішенням Сарненського районного суду Рівненської області в цивільній справі № 572/3744/18 від 09.07.2019 року, яке набрало законної сили 08.08.2019 року. В цьому шлюбі у сторін народилось троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З моменту укладення шлюбу і до [INFO] вказана сім`я була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , попри те, що фактично проживала за іншими адресами. Станом на 2012 рік сторонами було прийнято рішення про купівлю власного житла: квартири або житлового будинку. Приблизно в червні 2012 року [PERSON] та [PERSON] знайшли в газеті «Сарненські новини» опубліковане оголошення про продаж житлового будинку. В ході спілкування із продавцем з`ясувалося, що будинок знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказаний будинок належав [PERSON] , який його успадкував після смерті батьків. В липні 2012 року сторони зателефонували за вказаним у оголошенні про продаж номером телефону і попросили оглянути будинок. Під час огляду продавець повідомив, що ціна за будинок і земельну ділянку становить 25500 доларів США з можливістю торгуватися. Після огляду будинку, через декілька днів, сторони повторно зустрілися із [PERSON] , та повідомили, що мають намір придбати житловий будинок за адресою: [ADDRESS] за ціною 25 000 (двадцять п`ять тисяч) доларів США, проте, так як всієї суми коштів у них в наявності не було, то з продавцем було узгоджено, що буде сплачено половину суми, а іншу частину коштів будуть сплачувати протягом одного року. Приблизно в кінці липня 2012 року сторони передали [PERSON] 86 000 (вісімдесят шість тисяч) гривень та 1000 (Одну тисячу) Доларів США, після чого [PERSON] приблизно в середині серпня 2012 року передав ключі від будинку і провели у будинку косметичний ремонт (пофарбували підлогу та поклеїли шпалери). У вересні місяці 2012 року сім`я Набухотних за погодженням із [PERSON] перейшли проживати у будинок по [ADDRESS] . Позивачка зазначає, що на придбання вказаного будинку частину коштів надали батьки відповідача, певну суму коштів надавав батько позивачки. Крім цього, для розрахунку за будинок були спрямовані отримувані позивачем виплати на дітей, а саме державна допомога при народженні дитини, заробітна плата відповідача, який на той час працював в ПрАТ «Рівнеобленерго» Сарненський РЕМ, кошти, отримуванні від здійснення підприємницької діяльності - таксі, а також 50 000,00 грн., надані за договором кредиту, який був оформлений в ПАТ «Альфа-Банк» приблизно в грудні 2012 року або в січні 2013 року на ім`я відповідача. В порядку розрахунку за придбане житло сторони кожного місяця сплачували певну суму коштів. Сплату останньої суми коштів за будинок було здійснено ними у травні 2014 року, після чого [PERSON] було передано відповідачу документи для того, щоб можна було зареєструвати місце проживання Сім`ї [PERSON] . Позивачка зазначає, що коли саме та у який спосіб відбулося відчуження будинку [PERSON] на користь відповідача - їй відомо не було, оскільки в силу зайнятості домашнім побутом і вихованням дітей вказаним питанням займався відповідач. В подальшому, після того як сторони розрахувалися за будинок, відповідач почав захоплюватися азартцими іграми і почав програвати значні суми на гральних автоматах. Попри це, у 2017 році сторонами зроблено поліпшення у будинку, а саме було добудовано дві кімнати, перекрили дах на будинку. Починаючи з 2019 року між позивачкою та відповідачем все частіше почали виникати конфліктні ситуації, які в подальшому призвели до того, що нею було подано позов до суду про розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу, відносини між сторонами остаточно погіршилися, а тому останній почав виганяти її та дітей із будинку, наголошуючи на тому, що житло повністю належить йому. В свою чергу, позивачка повідомила Відповідачеві, що крім розірвання шлюбу, буде також звертатися до суду із позовом про поділ майна подружжя, на що останній відповів, що нічого їй не вдасться, оскільки будинок є його особистою приватною власністю, так як він був набутий ним за договором дарування. Після ознайомлення з відповідними документами, позивачці стало відомо, що дійсно [PERSON] , як власником житлового будинку на момент відчуження, було подаровано відповідачу житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] та присадибну земельну ділянку загальною площею 0,2037 га відповідно до двох нотаріально посвідчених договорів від 23.07.2013 року. Позивач зауважує також, що [PERSON] не являється для Відповідача або його батьків навіть далеким родичем. З цих підстав, вважає, що укладення договорів дарування, а фактично - договорів купівлі-продажу нерухомого майна [PERSON] на користь відповідача могла бути обумовлена або оптимізацією (зменшенням) витрат, пов`язаних із нотаріальним оформленням угоди, або усвідомленими діями відповідача, спрямованими на порушення моїх законних прав на майно подружжя, на яке поширюється правовий режим спільної сумісної власності. Ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 11.02.2020 року було відкрито провадження у даній справі та справу призначено до підготовчого судового засідання на 10.03.2020 року. 20.03.2020 року до Сарненського районного суду Рівненської області через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву З якого вбачається, що усі заявлені [PERSON] , позовні вимоги він не визнає , вважає їх не обґрунтованими та безпідставними. Вказує, що обидва оскаржувані позивачкою договори дарування, були укладені у відповідності до вимог діючого законодавства України і при їх укладанні волевиявлення його учасників було вільним і відповідало його з дарувальником волі. Крім цього, під час укладання та посвідчення цих договорів, були дотримані усі істотні умови, що визначені діючим законодавством. Усі твердження позивачки щодо передачі грошових коштів за набутий ним за договором дарування житловий будинок та земельні ділянки, не відповідають дійсності. Зазначає, що позивачка, надаючи у своїй позовній заяві такі твердження, намагається у такий спосіб ввести суд в оману, а своїй заяві придати правдивого вигляду та показати, що її позовні вимоги є обґрунтованими і що нібито у даному випадку дійсно має місце порушення її законних прав та інтересів. Заперечує твердження позивачки про те, що під час шлюбу, він витрачав кошти не в інтересах сім`ї, що зловживає спиртними напоями та що є затятим гравцем в азартні ігри і що нібито програвав значні суми коштів, чим нібито ставив її з дітьми у скрутне становище. Крім цього, [PERSON] вказує, що [PERSON] , дуже добре знала із знає коли та за яких умов він отримав в дар спірний будинок і земельні ділянки, адже усі документи знаходились у доступному для неї місці. Про те, що [PERSON] , мав намір подарувати цей будинок і земельні ділянки, вона добре знала, адже саме він повідомив її про це. При цьому, після укладення цих договорів, він особисто приніс їх до дому і показав їх позивачці і саме вона забезпечувала їх зберігання, адже відповідач постійно їздив по заробітках і вдома бував періодично, а вона перебувала постійно вдома. Зазначає також, що після того, як відносини між сторонами погіршились [PERSON] , викрала у нього усі документи на спірний житловий будинок та земельні ділянки і увесь цей час переховує їх у себе. [PERSON] не один раз просив її повернути усі викрадені у нього документи, однак ці прохання позитивних результатів не дали, що змусило його 29 липня 2019 року звернутись до Сарненського районного відділу поліції із заявою про кримінальне правопорушення. Тому, вважає усі твердження [PERSON] , про те, вона не знала коли саме та у який спосіб відбулося відчуження цього будинку і земельних ділянок [PERSON] , не відповідають дійсності, адже про їх дарування вона знала одразу ж після укладання цих договорів. Після отримання в дар названого житлового будинку та з метою його належного ремонту, відповідач був змушений їздити по заробітках, а вона займалася дітьми. Тому твердження позивачки про те, що нібито кошти, які вона отримувала на дітей, були використані як плата за цей будинок і земельні ділянки, не відповідають дійсності, бо такого насправді не було. Ці кошти вона отримувала сама і витрачала на потреби дітей. 31.03.2020 року до Сарненського районного суду Рівненської області через канцелярію суду надійшли письмові пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] , з яких вбачається, що [PERSON] зазначає, що обидва вище зазначені договори дарування були укладені на підставі відповідних норм закону та були нотаріально посвідчені, що вказує на відсутність підстав визнання їх удаваними і визнання їх договорами купівлі-продажу. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 14.05.2020 р. закрито підготовче судове засідання у даній справі. Справу призначено до судового розгляду на 28.05.2020 року. Позивач в судове засідання не з`явилась просила суд розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги задоволити на підставі наявних доказів. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, враховуючи доводи сторін,\~проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] \~ підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються\~Сімейним кодексом України\~та\~Цивільним кодексом України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Встановлено, що [PERSON] \~з 21 квітня 2009 року по 08.08.2019 року перебувала у шлюбі з [PERSON] , зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану Сарненського районного управління юстиції Рівненської області, актовий запис №36, що підтверджується свідоцтвом про одруження. Судом встановлено, що починаючи з 2019 року між сторонами все частіше почали виникати конфліктні ситуації, які вподальшому призвели до того, що позивачем було подано позов про розірвання шлюбу з відповідачем. Шлюб було розірвано. Як вбачається з матеріалів справи,\~23.07.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, що підтверджується договором дарування від 23.07.2013 р., зареєстрованого в реєстрі за № 439, посвідченого приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу Токовим В.Г. Відповідно до цього договору [PERSON] подарував відповідачу житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 23.07.2013 року, зареєстрованого в реєстрі №441, посвідченого приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу Токовим В.Г., [PERSON] подарував [PERSON] земельну ділянку, загальною площею 0,2037 га., що складається із земельної ділянки площею 0,1000 га, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та земельної ділянки площею0,1037 га, цільовим призначенням для ведення садівництва, розташовану за адресою [ADDRESS] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.07.2013 р., право власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] 23.07.2013 р зареєстровано за [PERSON] розмір частки 1, на підставі договору дарування, серія та номер 439, виданого 23.07.2013 р. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.07.2013 р., право власності на земельну ділянку реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:25900956254 за адресою [ADDRESS] 23.07.2013 р зареєстровано за [PERSON] розмір частки 1, на підставі договору дарування, серія та номер 441, виданого 23.07.2013 р. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.07.2013 р., право власності на земельну ділянку реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:25922456254 за адресою [ADDRESS] 23.07.2013 р зареєстровано за [PERSON] розмір частки 1, на підставі договору дарування, серія та номер 441, виданого 23.07.2013 р. Звертаючись до суду із вимогою про визнання оспорюваного договору дарування удаваним позивач [PERSON] обґрунтовує мотивованість такої тим, що хоч купівля спірного будинку в силу певних причин і була оформлена на відповідача, однак насправді майно придбано спільними зусиллями та за спільні кошти її, відповідача та їх батьків. В підтвердження своїх заперечень щодо удаваності правочину та спільності житлового будинку, відповідач покликається на те, що така придбана за його особисті кошти і в подальшому подарована лише йому, що стверджується договором дарування та волею сторін такого. Оцінюючи вказані покликання сторони позивача та відповідача на предмет їх відповідності обставинам справи та доказового підтвердження суд виходить з наступного. У відповідності до положень ч.1\~ст.76 ЦПК України,\~\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Чинним\~ЦПК України\~закріплено чотири критерії доказів, а саме: належність, достовірність, достатність та допустимість, за наявності в сукупності яких суд враховує такий доказ на підтвердження чи спростування відповідної обставини справи Згідно ч.5\~ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Вказане положення законодавства кореспондується із законодавчо закріпленим в ч.1 вказаної статті обов`язком кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~статті 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За змістом частини п`ятої\~статті 203 ЦК України\~правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Тлумачення частини 1\~статті 235 ЦК України\~свідчить, що\~удаваним є правочин, в частині обдарованих осіб, що вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Тобто сторони з учиненням удаваного правочину навмисно виражають не ту внутрішню волю, що насправді має місце. За удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють один правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1026цс16 зроблено висновок, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі\~статті 235 ЦК України\~має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним. Заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, позивач має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином. Згідно роз`яснень викладених в п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі\~статті 235 ЦК України\~має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені\~статтею 216 ЦК України, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Outcome: approved