Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

28 жовтня 2015 року до суду надійшов цивільний позов, у якому позивач просить виділити у власність позивача 27,3м2 квартири яка розташована за адресою: [ADDRESS], - вартість 631878грн.75коп., виділити у власність відповідача 14,6м2 квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], - вартість 210626грн.25 коп. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 02 вересня 2005р. між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Скадовського районного управління юстиції Херсонської області, актовий запис №93. Після одруження подружжя обрало спільне прізвище відповідача. Від спільного проживання позивач та відповідач мають неповнолітню доньку [PERSON], 07 травня 2007р.н. З травня 2014р. подружні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинились, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. У квітні 2015р. відповідач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив шлюб з позивачем, зареєстрований 02 вересня 2005р. у відділі реєстрації актів цивільного стану Скадовського районного управління юстиції Херсонської області, актовий запис №93 - розірвати. 28 травня 2015 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровськ по справі №204/2576/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] розірвав шлюб зареєстрований 02 вересня 2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Скадовського районного управління юстиції Херсонської області. Після розірвання шлюбу їх малолітня донька проживає з позивачем. За час спільного проживання позивачем та відповідачем за спільні кошти 14 червня 2011р. було придбано майно, а саме: нерухомість (квартира) що розташоване за адресою: [ADDRESS], ринкова вартість якої на даний час складає 842505грн. Враховуючи те, що у позивача відсутнє інше нерухоме майно крім того що було набуте під час спільного подружнього життя з відповідачем та на даний час змушена разом з їх малолітньою дитиною проживати разом з рідними батьками, з тіткою, дядьком та молодшим братом в їхній трикімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS]. Дана ситуація дуже негативно впливає на розвиток їх малолітньої дитини. З іншого боку відповідач володіє частиною квартири яка розташована за адресою: [ADDRESS], та яка належить йому на праві спільної сумісної власності, та частка якого в цій квартирі становить 1/2 від загальної площі. У судове засідання позивач не зявився. Від представника позивача надійшла заява, у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила справу розглядати за своєї відсутності. Відповідач у судові засідання не з'явився. Від представника відповідача надійшла заява, у якій проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила справу розглядати за своєї відсутності. Надала до суду письмові заперечення. У звязку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. 02 вересня 2005 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Скадовського районного управління юстиції Херсонської області, актовий запис № 93, свідоцтво про шлюб серії 1-КГ №002414, що визнано сторонами у справі. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторони у справі та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Від спільного проживання позивач та відповідач мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-КГ №043382 (а.с.10). З травня 2014 року подружні відносини між сторонами фактично припинились, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, що встановлено судовим рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська, яке набрало законної сили 09.06.2015р. (а.с.9). 28 травня 2015 року рішення Красногвардійського районного суд м.Дніпропетровська розірвано шлюб між сторонами зареєстрований 02 вересня 2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Скадовського районного управління юстиції Херсонської області (а.с.9). Донька на цей час проживає разом з матірю, що також не заперечується сторонами у справі. За період перебування у зареєстрованому шлюбі, сторонами за спільні кошти 14 червня 2011 року було придбано майно, а саме: нерухомість (квартира) що розташоване за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, ВРА №380082, зареєстрований в реєстрі №766 від 14.06.2011 року та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та є приватною власністю [PERSON] (а.с.8). Відповідно до\~ст.60 Сімейного кодексу України\~(далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). З огляду на наведені положення закону діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.69 СК України дружина та чоловік, мають право на поділ майна, належного їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1\~ст.70 СК України). У відповідності до ч.1, 4\~ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно із ч.2\~ст.71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Договору про зміну часток у праві сумісної власності між сторонами укладено не було, шлюбний договір між ними не укладався. Режим окремого проживання між сторонами по справі на час придбання спірного майна судом не встановлювався. Частиною 3 ст.368 ЦК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК). Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правилами ст.70 СК України. При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно із ч.ч.2, 3 ст.70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Таким чином, за наявності певних обставин суд може відступити від принципу рівності часток подружжя в праві на майно. Сімейний кодекс України передбачає дві можливі підстави для такого відступлення: - наявність обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один з подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї (ч.2 ст.70 СК України); - наявність дитини (дітей), а також непрацездатних повнолітніх сина, дочки, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатні для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (ч.3 ст.70 СК України). Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте за час шлюбу, належить на праві спільної сумісної власності подружжю. Інші особи, навіть діти, не мають права на майно подружжя. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст.60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно із ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Позивачем належними доказами не доведено право на збільшення частки у власності, а ні на підставі ч.2, а ні ч.3 ст.70 СК України, а суд, у свою чергу, не знаходить підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя, окрім того позивачем не вказано, які саме обставини стали підставою для збільшення частки позивача. Таким чином, при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, інше не визначено домовленістю між ними, та відсутні підстави для відступлення від засад рівності часток подружжя у спільній власності, тож суд доходить висновку, що необхідно поділити майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], шляхом визнання права власності по 1/2 частині квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 41,9 кв.м, житловою площею 27,5 кв.м за кожним із них. Виходячи із вищевикладеного, суд доходить висновку, що цивільний позов підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд виходить із положень ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial