Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

28 лютого 2018 року [PERSON], місце проживання якої: 84511, [ADDRESS], РНОКПП [NUMBER], звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], місце проживання якого: 84511, [ADDRESS], РНОКПП [NUMBER], в якій просить: визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у житловому будинку № 4 в квартирі № 45 по вулиці Б. Горбатова в місті Бахмут Донецької області. В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що їй на підставі договору дарування квартири від 17 вересня 1997 року, посвідченого державним нотаріусом першої Артемівської державної нотаріальної контори [PERSON], належить квартира за № 45, розташована у будинку № 4 по вулиці Б. Горбатова в місті Бахмут (до 2016 року Артемівськ) Донецької області. У вказаній квартирі за відома позивача та за її згоди зареєстрований відповідач по справі [PERSON], [INFO], який є її сином та який у звязку с сімейними обставинами, враховуючи наявність загрози його життю, у травні 2014 року переїхав проживати до свого батька у місто Іваново [PERSON] Федерації, де і мешкає по теперішній час. Згідно акту, складеного ТБК «Схід», у якого на обслуговуванні знаходиться житловий будинок, у якому розташована належна позивачу на праві приватної власності житлова квартира, відповідач у спірній квартирі не проживає з травня 2014 року, тобто понад три роки, оскільки виїхав в інше житлове приміщення. Таким чином відповідач фактично проживає в іншому житловому приміщенні, залишаючись зареєстрованим у належній позивачу квартирі, в якій, в свою чергу, його особистих речей немає, однак добровільно знятись з реєстраційного обліку відповідач не бажає, оскільки не має змоги та можливості особисто приїхати до міста Бахмут Донецької області. З огляду на викладене, позивач вважає, що відповідач не може зберігати за собою право користування житловим приміщенням, а наявність його реєстрації у належній позивачу квартирі фактично позбавляє [PERSON] можливості використовувати дане приміщення для здійснення цілей, задля яких була придбана квартира, а також порушує її право на свій розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися житловим приміщенням, з огляду на що позивач звернулась до суду з зазначеною позовною заявою. Оскільки позовну заяву подано з порушенням вимог статті 175 ЦПК України, ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 березня 2018 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі, на виконання вимог якої позивачем 30 березня 2018 року надіслано на адресу суду уточнену позовну заяву, яка подана з додержанням вимог статей 175-177 ЦПК України, з огляду на що ухвалою суду від 12 квітня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 08 годину 30 хвилин 14 травня 2018 року, у звязку з чим визначено відповідачу пятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання позивач не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином: відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, зазначеною позивачем у позовній заяві, надала суду заяву про розгляд справи без її участі з зазначенням, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Відповідач до судового засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у відповідності до пункту 19 ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України та до частини 2 статті 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції». 16 квітня 2018 року на адресу суду від нього надійшла заява, згідно якої він позовні вимоги визнає в повному обсязі, щодо їх задоволення не заперечує та просить справу розглядати без його участі. У звязку з неявкою сторін та у відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Дослідивши надані суду докази та проаналізувавши встановлені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, позивач є власником квартири № 45, розташованої в будинку № 4 по вулиці Горбатова в місті Бахмут (до 2016 року Артемівськ) Донецької області на підставі договору дарування квартири від 17 вересня 1997 року (а.с. 6-7). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 123802381, сформованої судом 14 травня 2018 року, у зазначених реєстрах інформація щодо квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], відсутня (а.с. 41). З копії свідоцтва про народження серії І-НО № 076246 вбачається, що [PERSON], [INFO], є сином [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до довідки за № 150 від 09 лютого 2018 року, виданої керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «ТБК «СХІД» [PERSON], у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: з 26 лютого 1997 року [PERSON], [INFO], яка є власником квартири, з [INFO] [PERSON], [INFO], який є сином власника, та з 08 квітня 2005 року [PERSON], [INFO], який також є сином власника (а.с. 11). З копії акту від 22 лютого 2018 року, складеного комісією у складі: майстрів [PERSON] та [PERSON], паспортиста [PERSON], та погодженого начальником ТОВ «ТБК «СХІД» [PERSON], вбачається, що відповідач не проживає за адресою: [INFO] з травня 2014 року по день складання акту, що підтверджують сусіди: [PERSON] (квартира № 39), [PERSON] та [PERSON] (квартира № 40) (а.с. 12). Згідно копії паспорта громадянина [PERSON] Федерації серії 24 15 793165, виданого відділенням УФМС Росії по Івановській області в Радянському районі міста Іваново 19 листопада 2015 року, [PERSON], [INFO], є громадянином [PERSON] Федерації (а.с. 9) та згідно свідоцтва про реєстрацію за місцем перебування № 140, виданого відділенням з питань міграції відділу МВС Росії по Жовтневому району міста Іваново 18 січня 2018 року, з 18 січня 2018 року зареєстрований за адресою: [PERSON] Федерації, Іванівська обл., м. Іваново, вул. Музикальна, буд. 4 (а.с. 25). Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом статті 156 Житлового кодексу України, члени сім'ї власника будинку, в тому числі і колишні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником. При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім'ї власника житла, суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад один рік, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності. Враховуючи викладене, суд вважає, що факт відсутності відповідача у вищезазначеній квартирі понад шість місяців знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, що також і не заперечувалось відповідачем, суд вважає, що за відповідачем не може бути збережено право користування житловим приміщенням і тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Оскільки позивачем в уточненій позовній заяві заявлено клопотання про залишення за нею судових витрат, суд, вважає за доцільне задовольнити вказане клопотання та не стягувати з відповідача понесені позивачем і підтверджені документально судові витрати, повязані з розглядом справи, у вигляді судового збору в розмірі 704,80 гривень.

Outcome: approved