Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

29.07.2016 року [PERSON] звернулася до суду в інтересах малолітньої [PERSON], [INFO] з позовною заявою до [PERSON] про визнання за [PERSON], [INFO] право власності на спадкове майно після смерті батька [PERSON], який помер 26 березня 2015 року, а саме, будинку № 243, загальною площею 69.0 кв.м. що на вул.Замарстинівській у м.Львов та земельної ділянки, площею 0.0276 га для обслуговування житлового будинку № 243 по вул.Замарстинівській у м.Львові, кадастровий номер 46 10137500 05 004 0088 у цілому. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 26.03.2015 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина за законом. Спадкове майно не можливо прийняти, оскільки існує заповіт, складений у 2007 році [PERSON], яка померла 06.01.2011 року, з якого убачається, що померлому чоловікові та відповідачці [PERSON] заповідано будинок 243 по вул.Замарстинівській у м.Львові та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 4610137500050040088 площею 0,0276 га. [PERSON] та [PERSON] фактично прийняли спадщину, подавши заяви про прийняття спадщини, але не отримали свідоцтва. З метою реалізації та захисту своїх спадкових прав позивач була змушена звернутись з даним позовом до суду. У судовому засіданні позивач, яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, зіславшись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 28.07.2016 року (а.с.28) будучи у судовому засіданні позов визнала та не заперечувала щодо його задоволення. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] 16.05.2007 року та зареєстрованого в книзі реєстрів за № 338 [PERSON], [INFO] заповіла належний їй на праві приватної власності будинок на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради від 12.05.2005 року згідно розпорядження від 12.05.2005 року за №478 та належну їй земельну ділянку на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку виданого Львівським міським управлінням земельних ресурсів від 06.10.2006 року за реєстровим номером 0106:43802231 (серія ЯГ №515074), що знаходиться на вул.Замарстинівській, 243 у місті Львові площею 0,0276 га в таких частках: одну житлову кімнату належного їй будинку №243 по вул.Замарстинівській у м.Львові (позначену на поверхневому плані літерою 1-2, площею 10,5 кв.м та приналежну до цієї кімнати вздовж подвіря частину земельної ділянки, площею 0,0060га - [PERSON] [INFO], а решту належного їй житлового будинку № 243 по вул.Замарстинівській у м.Львові та земельної ділянки, що знаходиться по вул.Замарстинівській у місті Львові Зінченку [PERSON], [INFO] /а.с.15/. Згідно Свідоцтва про смерть виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 06.01.2011 року серія 1-СГ № 237982, [PERSON] померла 06.01.2011 року /а.с.12/. Відповідно до заяви, яка зареєстрована в реєстрі за №3, про прийняття спадщини за заповітом [PERSON] 10.01.2011 року звернулася до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу [PERSON] для прийняття спадщини згідно заповіту складеного [PERSON] /а.с.8/. Судом встановлено, що [PERSON] також звертався з заявою про прийняття спадщини за заповітом 04.03.2011 року до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу [PERSON], яку зареєстровано в реєстрі за №826./а.с.14/ Згідно свідоцтва про смерть серії І-СГ №385355, [PERSON] помер 25.03.2015 року, про що Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції 26.03.2015 року зроблено відповідний актовий запис № 52 та видано свідоцтво про смерть (а.с. 10). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно Свідоцтва про народження серія 1-СГ № 021901 [PERSON] народилася [INFO] і її батьком є [PERSON] /а.с.11/. З врахуванням того, що заповіт [PERSON] не складався, його мати [PERSON], батько [PERSON] згідно поданих у встановленому законом порядку до державної нотаріальної контори заяв, відмовились від прийняття спадщини, спадкоємцем першої черги за законом є позивач, в інтересах якої діє [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України становлять три складові: право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України в видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. З матеріалів справи та пояснень позивача вбачається, що вона зверталась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте їй було відмовлено у звязку із неможливістю визначити склад та частку спадкового майна. Згідно поданої заяви від 28.07.2016 р. засвідченої державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] відмовляється від спадкування за заповітом від 16.05.2007 року складеним померлою 06.01.2011 року [PERSON] /а.с.29/. З наведеного вбачається, що [PERSON], яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, зареєструвати право власності на нерухоме майно та реалізувати свої повноваження власника. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. До способів захисту цивільних прав та інтересів згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України відноситься, зокрема, визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, на підставі наведеного вище, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволенню.

Outcome: approved