Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

28.05.2019 року позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором №б/н від 12.04.2010 року в сумі 15421,15 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 12.04.2010 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого вона отримала кредит у сумі 15500,00 грн у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [INFO] позичальник [PERSON] померла. Станом на дату її смерті заборгованість за кредитним договором №б/н від 12.04.2010 року становила 15421,15 грн, з них: 15038,45 грн - заборгованість за кредитом, 382,70 грн - заборгованість за відсотками. Відповідач [PERSON] є спадкоємицею [PERSON] , оскільки постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями паспортів [PERSON] і [PERSON] . Позивачем була направлена претензія кредитора до Балаклійської державної нотаріальної контори, та було отримано відповідь нотаріальної контори про те, що спадкоємці [PERSON] із заявами про прийняття спадщини чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались. Оскільки відповідач [PERSON] не відмовилась від спадщини у встановлений шестимісячний строк від дня відкриття спадщини, вона вважається такою, що прийняла спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. 29.10.2017 року [PERSON] було направлено лист-претензію, в якому позивач пред`явив до неї свої вимоги, однак відповідачем не було задоволено вимоги позивача. Ухвалою судді Балаклійського районного суду Харківської області від 10.06.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 15.07.2019 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Стрельченко О.В. подав відзив на позовну заяву, у якому просив залишити позов без розгляду та стягнути з позивача понесені відповідачем судові витрати. Обґрунтовуючи заперечення проти позовних вимог, зазначив, що у позовній заяві зазначено місцезнаходження позивача: м . Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50 , однак згідно відомостей зі Статуту і Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням позивача є: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-А. Додана до позовної заяви копія банківської ліцензії видана не позивачу, а іншому підприємству. До позовної заяви не додано документів на підтвердження тієї обставини, що представник позивача, який підписав позовну заяву, є адвокатом. Тому позов підписано особою, яка не має процесуальних прав. Вважає, що за таких обставин позовна заява підлягає залишенню без розгляду. Крім того, зазначив, що позивач пропустив строк на пред`явлення вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину. Доказів на підтвердження тієї обставини, коли саме позивачу стало відомо про смерть [PERSON] , позивачем на надано. У судове засідання представник позивача не з`явився, просив про розгляд справи за його відсутності. Відповіді на відзив до суду не надходило. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, її представник подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, просив відмовити у задоволенні позову. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши докази по справі, беручи до уваги відзив, дійшов висновку про відмову в позові з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 12 квітня 2010 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 15500,00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору, що підтверджується анкетою-заявою, Умовами та правилами надання банківських послуг (а.с. 6-30). [INFO] позичальник [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 10 лютого 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Балаклійського районного управління юстиції у Харківській області (а.с. 34). Станом на дату смерті [PERSON] її заборгованість перед позивачем за кредитним договором № б/н від 12 квітня 2010 року, згідно наданого до суду розрахунку, становила 15 421,15 грн, з них: 15 038,45 грн - заборгованість за кредитом; 382,70 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 5). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців регламентовано ст.1281 ЦК України, якою передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 1282 ЦК України у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Позивач зазначає, що спадкоємицею [PERSON] у порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є відповідач [PERSON] . На підтвердження даної обставини позивач посилається на копію паспорта позичальника та відповідача, де зазначено одну й ту саму адресу зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] (а.с. 31-33). Згідно копії паспорта відповідача [PERSON] її місце проживання з 29.03.2007 року було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с. 33). З відповіді відділу з питань реєстрації місця проживання апарату виконавчого комітету Балаклійської міської ради Харківської області від 31.05.2019 року на запит суду вбачається, що [PERSON] з 14.02.2019 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 34). Позивачем на адресу Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області була направлена претензія кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України, що підтверджується копією претензії від 30.01.2016 року. У претензії було зазначено, що на теперішній час банку стало відомо, що [PERSON] померла [INFO] (а.с. 37). З відповіді Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області Головного територіального управління юстиції у Харківській області № 334/02-14 від 24.02.2016 року вбачається, що на підставі претензії ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Балаклійською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 96/2016р. після померлої [INFO] [PERSON] Ніхто із спадкоємців з будь-якими заявами (про прийняття, відмову, видачу свідоцтва про право на спадщину) не звертався (а.с. 38). Будь-якої іншої відповіді нотаріальної контори стосовно спадкової справи та спадкоємців померлого позивачем суду не надано. 29.10.2017 року позивачем на адресу [PERSON] було направлено лист-претензію від 04.10.2017 року з повідомленням, що на теперішній час банку стало відомо, що позичальник [PERSON] померла [INFO] . Станом на дату смерті заборгованість [PERSON] становить 15 421,15 грн. Повідомлено відповідача про її обов`язок сплатити вказану суму заборгованості. Зазначена обставина підтверджується копією листа-претензії, реєстру згрупованих поштових відправлень та фіскального чеку від 29.10.2017 року (а.с. 39, 40). Позивач у позовній заяві не зазначив і з доданих до позовної заяви документів не вбачається коли саме банку стало відомо про смерть позичальника [PERSON] та відкриття спадщини. У направленій нотаріусу претензії від 30.01.2016 року позивач зазначав, що на теперішній час банку стало відомо про смерть [PERSON] 09.02.2015 року. У претензії від 04.10.2017 року, направленій відповідачу 29.10.2017 року, також зазначено, що на теперішній час банку стало відомо про смерть [PERSON] . Також позивач не зазначив та не надав жодного доказу наявності у спадкодавця на праві власності за життя будь-якого рухомого/нерухомого майна та відомостей щодо його вартості, як і не зазначено про наявність/відсутність інших спадкоємців [PERSON] , крім відповідача. Суд, дотримуючись принципу диспозитивності розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, що позбавляє його за власною ініціативою збирати докази. Обов`язок доведення обставин, на які особа посилається, як на підставу своїх вимог покладається саме на цю особу. Позивач мав надати докази на підтвердження обсягу успадкованого майна та його вартості. Разом із тим, в матеріалах справи відсутні докази обсягу вартості спадкового майна або клопотання позивача про їх витребування. Цивільним процесуальним кодексом України не передбачено самостійного витребування доказів з ініціативи суду. Витребування інформації з ініціативи суду суперечить основоположним принципам змагальності та диспозитивності цивільного судочинства. Представником відповідача було надано суду інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 13.07.2019 року, згідно якої на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 13.06.2017 року, виданих Балаклійською державною нотаріальною конторою Харківської області, [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належать 2/3 частки житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . З вказаної інформаційної довідки також вбачається, що [PERSON] була власником 1/3 частки житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за вищевказаною адресою. При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані зі з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Звертаючись із позовом до [PERSON] як до спадкоємця [PERSON] позивач мав довести, що спадкоємцем всього майна є саме відповідач. Встановити дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника суд не має можливості через те, що позивач не зазначив і не довів, коли він дізнався про відкриття спадщини і прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення боргу спадкодавця у зв`язку з недоведеністю позовних вимог. Доводи представника відповідача, якими він обґрунтовував підстави для залишення позову без розгляду, суд не бере до уваги з таких підстав. Банківську ліцензію №22 від 05.10.2011 року Національним Банком України видано Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»). 21.05.2018 року було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК». АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-А) є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50). На підтвердження повноважень представника Савіхіної А.М., яка є юрисконсультом департаменту з супроводу судового та виконавчого провадження АТ КБ «ПРИВАТБАНК», до позовної заяви додано копію довіреності № 1734-К-Н-О, виданої АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Савіхіна А.М. Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. За змістом ст. 131-2 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу. Пунктом 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що ля цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У справі, що розглядається, ціна позову становить 15421,15 грн, що не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже зазначена справа є малозначною, а тому представником позивача може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, понесені позивачем судові витрати розподілу між сторонами не підлягають. Представник відповідача просив суд стягнути з позивача судові витрати в сумі 3062 грн, які відповідач поніс у зв`язку з розглядом справи. На підтвердження цих витрат було надано суду акт № 143/118-19 від 15.07.2019 року про виконані юридичні послуги з надання правової допомоги. В акті зазначено, що адвокат Стрельченко О.В. надав, а клієнт [PERSON] отримала юридичні послуги під час підготовки до розгляду судової справи: надання консультації з вивченням документів (позовної заяви та доказів) - сума гонорару або компенсації витрат 500 грн; складання адвокатського запиту - 500 грн; витрати на поштове відправлення адвокатського запиту - 31,00 грн; підготовка відзиву на позовну заяву - 2000 грн, витрати на поштове відправлення відзиву - 31 грн. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Витрати на поштове відправлення адвокатського запиту і відзиву підтверджено копіями фіскальних чеків від 10.07.2019 року і 15.07.2019 року на суму 31,00 грн кожний. Тому ці витрати відповідно до ч. ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з позивача на користь відповідача. Доказів здійснення оплати [PERSON] послуг адвоката Стрельченка О.В. за надання консультації з вивченням документів (позовної заяви та доказів); складання адвокатського запиту та підготовку відзиву на позовну заяву суду не надано. Матеріали справи не місять документів, які свідчать про оплату гонорару (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки), тому підстави для стягнення з позивача витрат у сумі 3000,00 грн відсутні.

Outcome: approved