Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

27 лютого 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 21.01.2011 розмірі 23 795, 88 грн. На обґрунтовування позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначило, що 21.01.2011 відповідачка звернулася до банку з метою отримання кредиту, у зв`язку з чим підписала заяву-анкету б.н від 21.01.2011 та отримала кредит у розмірі 3910 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та зобов`язалася повертати кошти, сплачуючи відсотки за користування грошовими коштами. Відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконала та станом на 23.01.2020 у неї виникла заборгованість перед банком у розмірі 23795, 88 грн. Заборгованість включає в себе: 15576, 54 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 3001, 10 - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, 3608, 91 грн - пеня; 1609, 33 грн - штрафи. Ухвалою від 01.04.2020, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, позовну заяву прийнято до провадження та у справі відкрито спрощене провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився, у матеріалах справи наявне клопотання, в якому представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглянути справу без його участі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, не подала відзив на позовну заяву. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином. Зі згоди представника позивача, судом ухвалено рішення при заочному розгляді, відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши докази, з`ясувавши обставини справи, суд доходить висновку про часткове задоволення позову, з таких підстав. Судом встановлено, що 21.01.2011 ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» ( правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК») і [PERSON] уклали кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил, надання банківських послуг у ПриватБанку, на виконання умов якого [PERSON] отримала кредит вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку ( а.с. 12). Відповідно до розрахунку боргу, доданого позивачем до позовної заяви, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» нарахував відповідачці борг за кредитним договором б.н. від 21.01.2011, станом на 23.01.2020 у розмірі 23 795, 88 грн, з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту 15 576, 54 грн, 3001, 10 - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, 3608, 91 грн - пеня; 1609, 33 грн - штрафи (а.с.6-10, 11). Відповідно до довідки про умови кредитування від 21.01.2011 за кредитною картою, «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, яка підписана [PERSON] за кредитною картою встановлено відсоткову ставку 2,5 % на місяць. Крім того, погоджено пеню, яка дорівнює сумі пені базової відсоткової ставки на місяць поділену на 30 та 1% від заборгованості та не менше 30 грн на місяць, нараховується один раз на місяць при наявності прострочки по кредиту або процентів п`ять та більше днів при виникненні прострочки на суму від 50 грн. Відповідно до довідок виданих АТ КБ «Приватбанк», [PERSON] був підписаний кредитний договір б\\н за яким їй видано кредитні карти: № [NUMBER] від 21.01.2011 з терміном дії до 12/11; № [NUMBER] від 21.02.2012 із терміном дії до 01/16; № [NUMBER] від 19.01.2015 із терміном дії до 06/18 та кредитна карта № [NUMBER] від 31.01.2018 з терміном дії до 12/21. Кредитний ліміт [PERSON] за картковим рахунком № [NUMBER] неодноразово змінювався, востаннє збільшено 31.01.2018 до 3910 грн та 29.07.2018 зменшено до 0 грн. ( а.с. 44, 45). Умови та правила надання банківських послуг, що доучені банком до позовної заяви не містять підпису відповідачки. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання, його умови розробляє саме підприємець (в даному випадку Банк). Оскільки умови договорів приєднання розробляє Банк, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим, Банк повинен підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг Банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом частини другої статті 536 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з частинами першою, другою статті 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. За змістом частини другої цієї статті, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до частини третьої статті 1056-1 ЦК України, в редакції станом на 01.09.2014 та 01.04.2015 встановлена договором фіксована процентна ставка є незмінно. Протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. За положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд частково задовольняє позовні вимоги, стягуючи лише борг за простроченим тілом кредиту у розмірі погодженого банком ліміту кредиту, з таких підстав. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). За положеннями статей 77, 79-81 ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Банк, пред`являючи вимоги до відповідачки про погашення кредиту, просить стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту та заборгованість за простроченими відсотками, посилаючись на те, що між сторонами укладено кредитний договір на підставі анкети-заяви від 21.01.2011, Тарифів та Витягу з Умов та правил банківських послуг, які розміщені на банківському сайті та як невід`ємні частини цього договору. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці «Умови та правила надання банківських послуг», що банк додав до позову розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Умови і правила надання банківських послуг не підписані відповідачкою. Таким чином, роздруковані із сайту позивача «Умови та правила надання банківських послуг» належними доказами бути не можуть, оскільки ці докази повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді даної справи. З наведених вище підстав, суд відмовляє у задоволенні позову в частині стягнення штрафів в розмірі 1609,33 грн, нарахованих відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг. Суд також відмовляє у стягненні боргу за тілом кредиту, що перевищує суму визначеного банком ліміту кредитних коштів, наданий відповідачці та повністю відмовляє у стягненні пені та відсотків, з таких підстав. Так, з наданої банком Заяви-анкети від 21.01.2011 та підписаної відповідачкою Довідки про умови кредитування вбачається, між сторонами погоджено відсоткову ставку за вказаним кредитним договором у розмірі 30 % річних. Проте, відповідно до розрахунку заборгованості, відсотки в порядку статті 625 ЦК України нараховані за кредитним договором від 21.01.2011, виходячи із ставки 84% річних. Між тим, такий розмір відсотків не погоджений сторонами та не ґрунтується на законі. Також нарахована банком пеня в розмірі 50 або 100 гривень щомісячно не узгоджується із умовами кредитного договору, відповідно до якого пеня дорівнює сумі пені базової відсоткової ставки на місяць поділену на 30 та 1% від заборгованості та не менше 30 грн на місяць та нараховується один раз на місяць при наявності прострочки по кредиту або процентів п`ять та більше днів при виникненні прострочки на суму від 50 грн. Також нарахований банком борг за простроченим тілом кредиту в розмірі 15576,54 грн суперечить умовам кредитного договору, відповідно до якого відповідачці надано кредит у межах ліміту, що склав 3910 гривень. З довідки про рух коштів по рахунку відповідачки та розрахунку боргу вбачається, що у вказану суму боргу, яку банк означив, як прострочене тіло кредиту, у розмірі 15576,54 грн включено також суми боргу за відсотками, пені, іншими платежами, які виходячи із наданих банком доказів, не погоджені сторонами, відповідно укладеного кредитного договору. Тому, через безпідставність позовних вимог, суд відмовляє у стягненні боргу: за простроченим тілом кредиту, в розмірі 11 666,54 грн; відсотків - у розмірі 3001,1 грн, пені - 3608,91 грн та 1609,33 грн штрафу. Факт отримання відповідачкою грошових коштів в межах кредитного ліміту доводиться даними, які містить розрахунок боргу та виписка по рахунку відкритого на ім`я відповідачка. Вказана обставина не заперечується відповідачкою. Враховуючи, що грошові кошти отримані за кредитним договором відповідачкою добровільному порядку позивачеві не повернуті, суд стягує з відповідачки на користь позивача нарахований банком борг за простроченим тілом кредиту в розмірі погодженого ліміту, що складає 3910 грн. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені банком судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 345 гривень 40 копійок ( 3910* 2102:23795,88).

Outcome: partial