Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

27 грудня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно дочки [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову зазначила, що з 21.08.2004 року знаходилася у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу народилася дочка [PERSON] З жовтня 2007 року відповідач став проживати окремо від сім'ї. Позивач подала до суду позов про стягнення аліментів. Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя було стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дитини. 19.09.2008 року шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано. У період з 2008 року по 2010 рік відповідач рідко надавав матеріальну допомогу на утримання дитини. З 2010 року по теперішній час він взагалі припинив відвідувати дитину, дзвонити, надавати матеріальну допомогу та сплачувати аліменти. Таким чином, всіма питаннями по вихованню, матеріальному утриманню дитини займається позивач. Дитина майже не пам'ятає батька та не згадує про нього. Зв'язок з відповідачем обірвано, ні місця проживання, ні місця роботи невідомо. У зв'язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків, позивач просить позбавити його батьківських прав. Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Представник третьої особи - Орган опіки та піклування Кальміуської районної адміністрації про позбавлення батьківських прав до суду не з'явився . Відповідач до суду не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не інформувала. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] знаходилася у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Від шлюбу у них народилася дочка [PERSON], [INFO]. 19.09.2008 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, що підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.8). Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 18.03.2008 року було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON] (а.с.7). Цей факт підтверджує, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Крім того, в матеріалах справи містяться довідки про не отримання аліментів (а.с.14,15). Позивач вдруге вийшла заміж, після реєстрації шлюбу змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]», що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.16). Згідно Акту від 08.12.2016 року встановлено, що зараз дитина [PERSON] проживає разом з матір'ю та [PERSON], з 2008 року по теперішній час батько не з'являвся та допомоги не надавав (а.с.13). З характеристик на [PERSON], що містяться в матеріалах справи вбачається, що лише мати приділяє увагу навчанню та розвитку дитини, батько життям дитини не цікавиться, батьківські збори не відвідує, участі у вихованні доньки не приймає (а.с.9-12). Судом з'ясовано, що відповідач взагалі не піклується про дитину, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків: не виховує її, не займається її розвитком, навчанням, не надає матеріальної допомоги, не піклується станом її здоров'я. На теперішній час позивачу невідомо ні місця проживання, ні місця роботи відповідача, зв'язку з ним не має. Комісією з питань захисту прав дитини було надано витяг із протоколу №9 від 12.04.2017 року, яким вирішено вважати доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с.44). З огляду на це, суд зазначає. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Згідно з ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У ч.1 ст.164 СК України наведено перелік підстав позбавлення батьківських прав, який складається з шести пунктів. Він охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Для задоволення позову достатньо впевнитись водному з них. Відповідно до пункту 2 ст.164 Сімейного кодексу України, мати та батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від своїх обов'язків по вихованню дитини. Так у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилалася на ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, і ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, а також ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402 кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 12 цього Закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані поважати дитину, виховувати її, піклуватись про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що всі питання щодо виховання та утримання дитини вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку [PERSON] Під час судового розгляду справи виявлено, що відповідач ніяким чином не піклується про доньку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; взагалі не спілкується з дитиною; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення батька від виховання дитини, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків. За таких обставин суд вважає можливим позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його дитини [PERSON].

Outcome: approved