Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

27.06.2003 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Саксаганського районного управління юстиції м. Кривого Рогу, актовий запис №312. Прізвище у подружжя після реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Спору про розподіл майна на даний час немає. Як вказувала позивач, шлюбні стосунки між сторонами припинено у звязку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на життя. Сторони спільне господарство не ведуть, єдиного бюджету не мають. Відповідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно ст.110 СК України. Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Аналізуючи викладене, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу між подружжям на майбутнє неможливе, оскільки це суперечитиме інтересам позивача, відзив із викладенням заперечень проти розірвання шлюбу відповідач не надав, тому суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити: шлюб, зареєстрований 27.06.2003 між [PERSON] та [PERSON] відділом реєстрації актів громадянського стану Саксаганського районного управління юстиції м. Кривого Рогу, актовий запис №312 розірвати, та після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище «Дудчак». Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей, то суд приходить до висновку, що її слід задовольнити частково виходячи з такого. Подружжя має двох дітей: сина - [PERSON], [INFO] та доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 8, 9). Згідно свідоцтв про народження, [PERSON] є батьком, а [PERSON] матірю: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 8, 9). Відповідач не є інвалідом, не втратив працездатність, працює та має стабільний заробіток, тому зобовязаний утримувати своїх неповнолітніх дітей, однак свої обовязки не виконує. Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до\~ст.\~182\~Сімейного кодексу\~України при\~визначенні розміру\~аліментів суд\~враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)\~наявність рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд не вбачає підстав для стягнення аліментів на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1/2 частки від доходу відповідача з часу подання позовної заяви до досягнення сином повноліття, але не менше 50% від мінімального прожиткового мінімуму на дитину, а в подальшому в розмірі 1/3 частки від всіх видів доходу відповідача до досягнення донькою повноліття з таких підстав. Відповідно до ч.2 ст.183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватись до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Як слідує з ч.3 ст.183 СК України, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Таким чином, із системного аналізу вказаних норм, з урахуванням алеаторного та триваючого характеру аліментних зобовязань, суддя приходить до висновку, що досягнення повноліття найстаршою дитиною припиняє обовязок платникам аліментів по їх сплаті аліментів виключно на утримання цієї дитини, в той час як обовязок по утриманню інших дітей продовжує тривати та визначається за відрахуванням тієї рівної частки аліментів, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. З викладеного слідує, що суд своїм рішенням стягує аліменти в певній частці від доходу платника аліментів, які останній сплачує в цій частці до досягнення найстаршою дитиною повноліття, та за відрахуванням тієї рівної частки аліментів, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, продовжує сплачувати аліменти на іншу дитину. Після припинення сплати аліментів на дитину, яка досягла повноліття, позивач матиме право звернутися до суду з позовом про зміну розміру стягнутих аліментів на меншу дитину, яка не досягла повноліття. Крім того, суд враховує, що вимога про стягнення в подальшому аліментів в розмірі 1/3 частки від всіх видів доходу відповідача до досягнення донькою повноліття є вимогою заявлено на майбутнє, що суперечить діючому законодавству України. Таким чином, суд встановив, що відповідач не є інвалідом, не втратив працездатність, тому має змогу надавати позивачці матеріальну допомогу на утримання дітей, однак свої обовязки в повному обсязі не виконує. Через що виник спір щодо розміру аліментних платежів. Одним із основних прав дитини є право на утримання (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»), яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття і закріплене у ст.180 СК України, ст.27 Конвенції ООН про права дитини. Згідно ст.ст.141, 180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Судом встановлено, що домовленості про добровільну сплату аліментів на утримання дітей та їх розмір між сторонами не досягнуто. Як слідує з положень ч.2 ст.180, ч.1 ст.183, ч.1 ст.191 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються від дня пред'явлення позову у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій сумі, при цьому частка заробітку (доходу), яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Законом України\~«Про внесення\~змін до\~деяких законодавчих\~актів України\~щодо посилення\~захисту права\~дитини на\~належне утримання\~шляхом вдосконалення\~порядку стягнення\~аліментів» ст.\~183\~СК доповнено\~частиною пятою\~такого змісту: «той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину». Як слідує з системного аналізу норм вищевказаного закону, ст. 183 СК України, на законодавчому рівні закріплений розмір аліментів, який повинен стягуватися на утримання дітей. Отже, з урахуванням викладеного, вимог ст.182, 183 СК України, суд дійшов висновку, що відповідач є здоровою та працездатною особою, інші аліментні зобовязання у нього відсутні, тому має можливість щомісячно сплачувати аліменти на користь позивача на утримання їх малолітніх дітей. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню в частці від заробітку (доходу), суд виходить з рівня доходів відповідача та можливості сплати ним аліментів, а тому вважає за необхідне стягувати з нього на користь позивача аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, який не є меншим мінімального розміру, передбаченого ч.2 ст.182 СК України. Саме вказаний розмір аліментів суд вважає обґрунтованим та таким, що відповідатиме принципам розумності та співмірності, у звязку з чим позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп. за вимогою про стягнення аліментів, та стягнути на користь позивача витрати на оплату судового бору в розмірі 640 грн. 00 коп. за вимогою про розірвання шлюбу.

Outcome: partial