Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

27 січня 2020 року до суду надійшов вказаний позов від [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач вказував, що шлюб з відповідачем було взято 23 жовтня 2010 року. Від шлюбу мають малолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . Сімейно-шлюбні відносини між ними були припинені по причині різних характерів, поглядів на життя, на вирішення сімейно-побутових проблем, внаслідок чого були втрачені почуття любові та поваги один до одного. Просив шлюб розірвати. Ухвалою судді від 16 березня 2020 року було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання, залучено сторін. Ухвалою суду від 02 квітня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] у судове засідання не прибули, просили розглянути справу за їх відсутності, на розірванні шлюбу наполягали, про що надали письмові заяви, відповідач позов визнала в повному обсязі ( а.с. 29,30). Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. У ч.\~4\~ст.206\~ЦПК Українивизначено,\~що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 56 СК України, чоловік та дружина мають право на особисту свободу, у тому числі й на припинення шлюбу. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом достовірно встановлено, що сторони по справі взяли шлюб 23 жовтня 2010 року, який був зареєстрований у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис за № 961, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що постає з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 02 січня 2020 року Автозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області. Сімейно-шлюбні відносини сторони припинили по причині різних характерів, поглядів на життя, на вирішення сімейно-побутових проблем, у зв`язку з чим в сім`ї виникали сварки, суперечки, внаслідок чого були втрачені почуття любові та поваги один до одного. Сторони шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. На примирення не погодилися, відповідач позов визнала в повному обсязі. Вказані обставини постають з позовної заяви, підтверджуються письмовими доказами, а також заявами сторін, наявних в матеріалах справи. На підставі встановлених фактів, суд вважає, що шлюб необхідно розірвати, оскільки подальше спільне життя сторін по справі і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам як позивача та відповідача, так і їх малолітньої дитини. Спір між сторонами щодо розподілу майна та визначення місця проживання дитини фактично відсутній. Відповідно до\~ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу необхідно присвоїти прізвище [PERSON] . Вирішуючи питання про судові витрати, суд враховує, що позивач не наполягав на стягненні з відповідача коштів у повернення сплаченого судового збору.

Outcome: approved