Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

28 травня 2020 року, згідно поштового конверта, Заступник прокурора Чернігівської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, в якому просить витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь держави земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер 7425585700:04:000:8543, для індивідуального садівництва на території Вознесенської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області; стягнути з відповідача на користь прокуратури Чернігівської області судовий збір в сумі 2102 грн. В обгрунтування позову зазначено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 31.05.2018 №25-3927/14-18-сг надано дозвіл [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Вознесенської сільської ради, Чернігівського району та області. Орієнтований розмір земельної ділянки 0,12 га, за цільовим призначенням\~для індивідуального садівництва. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 08.08.2018 року № 25-6124/14-18-сг затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,12 га (кадастровий номер 7425585700:04:000:8543), розташованої на території Вознесенської сільської ради Чернігівського району та передано її у власність для ведення індивідуального садівництва. 27.08.2018\~року в\~Державному реєстрі\~речових прав\~на нерухоме\~майно зареєстровано\~право власності\~ [PERSON] \~на вказану\~вище земельну\~ділянку (номер\~запису про\~право власності\~27709968).В подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 19.09.2018 року № 415, [PERSON] вказану земельну ділянку продав [PERSON] . Крім того, згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, [PERSON] на підставі розпорядження голови Чернігівської обласної державної адміністрації від 30.11.2017 № 630 отримав у приватну власність (право зареєстровано 18.12.2017) земельну ділянку площею 0,1 га (кадастровий номер 7425585700:03:000:9743) для індивідуального садівництва, що розташована на території Вознесенської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області. [PERSON] при зверненні до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області із заявою від 03.05.2018 надав недостовірну інформацію про те, що право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для індивідуального садівництва він не використав. [PERSON] попередньо реалізував своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для для індивідуального садівництва, шляхом приватизації земельної ділянки площею 0,1 га (кадастровий номер 7425585700:03:000:9743) для індивідуального садівництва, що розташована на території Вознесенської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, повторно, безоплатно, на підставі ст. ст.\~116,\~118,\~121 Земельного кодексу України\~отримав у власність земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер 7425585700:04:000:8543, для індивідуального садівництва на території Вознесенської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області. Оскільки спірна земельна ділянка вибула з державної власності протиправно, поза волею Українського народу, прокурор зазначає, що існують всі правові підстави для її витребування з незаконного володіння (власності) відповідача [PERSON] на користь держави на підставі ст.ст.388, 396 ЦК України. Ухвалою судді від 01 червня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. 25.06.2020 року від третьої особи - Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, надійшла заява, з якої слідує, що проти задоволення позову не заперечує, вказуючи на те, що порушення ч.4 ст.116 ЗК України відбулось з моменту реєстрації за [PERSON] права власності на земельну ділянку 7425585700:04:000:8543 та ці порушення відбулись внаслідок неправомірних дій [PERSON] та державного реєстратора. 01.07.2020 від представника позивача Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру надійшла заява, з якої слідує, що останній підтримує викладені в позові обставини, та просить позов заступника прокурора Чернігівської області задовольнити, та витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь держави земельну ділянку з кадастровим номером 7425585700:04:000:8543. 03.07.2020 року до суду надійшов Відзив від представника відповідача адвоката Чередніченка М.М., в якому він просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на обставини, викладені у Відзиві, зокрема: відсутність повноважень прокурора на звернення до суду в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру; відсутність повноважень у Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру щодо звернення до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння; заявлено позов в інтересах органу, права якого не порушені; відповідач укладаючи договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, правомірно очікував набуття права власності, а отже право власності у відповідача виникло на законних підставах. 21.07.2020 року до суду надійшла Відповідь на відзив від заступника прокурора Чернігівської області, в якому вказує на те, що доводи, викладені у Відзиві на позовну заяву, є необґрунтованими, позов підлягає задоволенню, посилаючись на обставини, викладені у Відповіді на відзив, зокрема: суд відкривши провадження у справі, допустив представництво прокурора в інтересах держави, тому додаткового підтвердження повноважень він не потребує; вимоги у позові обґрунтовані нормами матеріального права та висновками Верховного суду; непропорційного втручання у право власності відповідача не відбувається, оскільки останній буде мати можливість скористатися правом на відшкодування понесених витрат на придбання спірної ділянки та інших збитків. 6 серпня 2020 року ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. 8 вересня 2020 року від відповідача [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якому він зазначає, що з урахуванням презумпції\~правомірності набуття\~права власності та відсутності у матеріалах справи будь-яких належних і допустимих доказів незаконності набуття відповідачем права власності на спірне майно, відсутні будь-які правові підстави для задоволення позову. Законних підстав для витребування у відповідача земельної ділянки, зокрема згідно на статті 387, 388 Цивільного кодексу України, немає. Також, зазначає, що в межах цієї справи у прокурора відсутні підстави для представництва. Прокурор та представник позивача у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові та відповіді на відзив. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на обставни, викладені у відзиві та у запереченнях на відповідь на відзив позивача. Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що на підставі розпорядження Чернігівської обласної державної адміністрації від 30.12.2017 року № 630 «Про затвердження проектів землеустрою» [PERSON] отримав у власність земельну ділянку площею 0,1 га (кадастровий номер 7425585700:03:000:9743) для індивідуального садівництва, що розташована на території Вознесенської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області. (а.с.27-29) Згодом, 3 травня 2018 року [PERSON] звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області із заявою, в якій просить надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у межах норм безоплатної приватизації для ведення індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,12 га, яка знаходиться на території Вознесенської сільської ради Чернігівського району та області. Право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення садівництва на території України не використано. Рішення про безкоштовну передачу у власність земельної ділянки за вищезазначеним цільовим призначенням не отримував. (а.с.22) Наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 31.05.2018 №25-3927/14-18-сг, надано дозвіл [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Вознесенської сільської ради, Чернігівського району та області. Орієнтований розмір земельної ділянки 0,12 га, за цільовим призначенням\~для індивідуального садівництва.(а.с.24) Наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 08.08.2018 року № 25-6124/14-18-сг затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,12 га (кадастровий номер 7425585700:04:000:8543), розташованої на території Вознесенської сільської ради Чернігівського району та передано її у власність для ведення індивідуального садівництва. (а.с.26) Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна\~\~від 04.05.2020 року № 208121013, право власності на земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер 7425585700:04:000:8543 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 415 від 19.09.2018року, зареєстровано на ім`я [PERSON] . Попереднім власником земельної ділянки значиться [PERSON] , підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42779073 від 31.08.2018, право власності припинено 19.09.2018 (а.с.15-16). Згідно зі ст. 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Відповідно до ст.14 Конституції України право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч.1 ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч.3 ст.116 Земельного кодексу України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Частиною 6 ст. 118 ЗК України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Згідно з ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому згідно з ч. 4 ст. 116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки, відповідно до ст. 125 ЗК України, виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідо зі статтею 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів, у тому числі шляхом поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають у результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, в судовому порядку. У справі відсутні докази, які б свідчили, про наявність у [PERSON] права на повторну безоплатну приватизацію спірної земельної ділянки. \~ \~ \~ \~Згідно\~ст.330 ЦК України\~якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває прав власності на нього, якщо відповідно до\~статті 388 цього Кодексу\~майно не може бути\~\~витребуване у нього. Згідно з ч.1\~ст.388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Аналіз змісту\~ст.\~388 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений даною нормою спосіб захисту прав у вигляді витребування майна, придбаного за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, застосовується у випадку відсутності між сторонами договірних відносин і не потребує визнання недійсним як цивільно-правової угоди, так і виданого на підставі цієї угоди державного акту. Добросовісність набуття майна в розумінні\~статті 388 ЦК України\~полягає в тому, що майно придбавається не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати.\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ч.5\~ст.12 ЦК України, якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлене законом. Отже відповідно до ч.5 ст.12 ЦК України\~добросовісність набувача презюмується. Оскільки спірна земельна ділянка відчужена особою, яка не мала на це права і поза волею власника - держави, законним та обґрунтованим є висновок про наявність передбачених\~ст.388 ЦК України\~підстав для витребування ділянки з володіння [PERSON] на користь держави. \~\~ Виходячи з вище викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про витребування у [PERSON] на користь держави земельну ділянку площею площею 0,12 га кадастровий номер 7425585700:04:000:8543\~ для\~індивідуального садівництва що розташована на території Вознесенської сільської\~ради Чернігівського\~району Чернігівської\~області, підлягають задоволенню. Твердження відповідача про те, що у разі прийняття рішення про задоволення даного позову, буде нічим іншим, як непропорційним втручанням у мирне володіння його майном, суд визнає безпідставними з огляду на таке. Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування. Перший протокол ратифікований Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) ЄСПЛ, яка згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії (принципи), які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» це наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання критерію пропорційності при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації. У справах «Рисовський проти України» (рішення ЄСПЛ від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» (рішення ЄСПЛ від 16 лютого 2017 року, заява № 43768/07), пов`язаних із земельними правовідносинами, ЄСПЛ, установивши порушення статті 1 Першого протоколу, зазначив про право добросовісного власника на відповідну компенсацію чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на землю. Водночас висновки ЄСПЛ потрібно застосовувати не безумовно, а з урахуванням фактичних обставин справи, оскільки зазначений суд рекомендував оцінювати дії не тільки органів держави-відповідача, але і самого скаржника. Адже певні випадки порушень, на які особа посилається як на підставу для застосування статті 1 Першого протоколу, можуть бути пов`язані з протиправною поведінкою самого набувача майна. У даній справі, з огляду на характер спірних правовідносин, не встановлено невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідача критеріям\~правомірного\~втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ. Конституцією України (статті 13, 14) визначено, що земля, водні ресурси є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, водні ресурси є об`єктами права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності. Прийняття рішення про передачу у приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. У цьому контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України). Отже,\~правовідносини,\~пов`язані з\~вибуттям земель\~з державної\~чи комунальної\~власності,\~становлять значний\~та беззаперечний\~«суспільний»,\~«публічний» інтерес,\~а незаконність\~(якщо\~така буде\~встановлена)\~рішення органу\~виконавчої влади\~або органу\~місцевого самоврядування,\~на підставі\~якого земельна\~ділянка вибула\~з державної\~чи комунальної\~власності,\~такому суспільному\~інтересу не\~відповідає. Витребування спірної земельної ділянки з володіння відповідача [PERSON] відповідає критерію законності: воно здійснюється на підставі норми статті 388 ЦК України у зв`язку з порушенням органом державної влади ч.4 ст.116 ЗК України, яка відповідає вимогам доступності, чіткості, передбачуваності. Загальний суспільний інтерес у контролі за правомірним використанням і розпорядженням землями державної власності з метою забезпечення рівності усіх громадян України при реалізації права на землю переважає приватний інтерес [PERSON] у збереженні права на земельну ділянку. Крім того, з огляду на особливості принципів диспозитивності та змагальності у цивільному процесі України (згідно з якими сторони вільні у розпорядженні їхніми процесуальними правами, зокрема, і щодо подання зустрічного позову, а суд не має можливості розглянути не ініційовані сторонами питання) та враховуючи приписи частин третьої і четвертої статті 390 ЦК України, [PERSON] не позбавлений можливості заявити до власника земельної ділянки позов про відшкодування необхідних витрат на утримання та збереження останньої, здійснених з часу, з якого власникові належить право на її повернення, а у разі здійснення поліпшень земельної ділянки, які не можуть бути відокремлені від неї\~без завдання їй шкоди, \~позов про відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася вартість земельної ділянки. За таких обставин суд приходить до висновку, що витребування земельної ділянки у [PERSON] не порушуватиме принцип пропорційності втручання у право мирного володіння майном та є належним і ефективним способом захисту права власника земельної ділянки та його інтересу на повернення цієї ділянки у державну власність. Заперечення відповідача щодо неможливості захисту прокурором інтересів держави з даними вимогами, суд вважає неприйнятними з наступних підстав. Статтею 131-1 Конституції України\~на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч.3\~ст.23 Закону України «Про прокуратуру»\~прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Дана норма\~ст.23 Закону України «Про прокуратуру»\~кореспондує\~ст.56 ЦПК України. Відповідно до\~рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 №3-рп/99\~державні інтереси закріплюються як нормами\~Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо). Відповідно до\~ст.80\~Земельного кодексу\~України,\~суб`єктами\~права власності\~на землю\~є: а)\~громадяни та\~юридичні особи\~-\~на землі\~приватної власності; б)\~територіальні громади,\~які реалізують\~це право\~безпосередньо або\~через органи\~місцевого самоврядування,\~-\~на землі\~комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності. Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання додержання законності передачі земельних ділянок для індивідуального садівництва державної форми власності, яке проведене з грубим порушенням вимог чинного законодавства. З огляду на те, що прокурор у позовній заяві навів підставу для представництва інтересів держави, обґрунтував, у чому полягає порушення цих інтересів, суд вважає, що прокурор підтвердив підстави для представництва інтересів держави у цій справі. \~ \~ \~ \~За таких підстав, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Виходячи з вище викладеного, позовні вимоги про витребування земельної ділянки підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по справі - по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за правилами ч.1 ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved