Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

27 січня 2021 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» (далі за текстом ТОВ «Бахмут-Енергія») в особі генерального директора Повиленаса В. звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за теплову енергію за період з жовтня 2011 року по січень 2011 року в розмірі 46\~043,40 гривень та судового збору в розмірі 2\~270,00 гривень, посилаючись на те, що позивач регулярно надавав послуги відповідачам, як власникам квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , з теплопостачання та проводив нарахування за спожиті послуги відповідно до затверджених у встановленому законом порядку норм та тарифів, однак [PERSON] та [PERSON] , порушуючи вимоги чинного законодавства щодо сплати комунальних послуг і умови договору про надання населенню послуг з теплопостачання, та не сплачуючи борг за спожиті послуги добровільно, причиняють майнову шкоду позивачу. В результаті вищенаведеного, заборгованість відповідача відповідно до даних особистого рахунку за період з жовтня 2011 року по січень 2011 року становить 46\~043,40 гривень, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 05 лютого 2021 року позовну заяву прийнято до свого провадження, відкрито спрощене позовне провадження, у зв`язку з чим призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін для розгляду справи по суті на 08 годину 15 хвилин 04 березня 2021 року та визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу. 04 березня 2021 року ухвалою суду відкладено судове засідання на 14 годину 00 хвилин 01 квітня 2021 року за клопотанням відповідача. 09 березня 2021 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого вона позовні вимоги визнає частково з таких підстав: 1) позивач просить стягнути заборгованість за період з жовтня 2011 року по січень 2021 року, однак відповідачі придбали квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] 19 липня 2013 року, а договором купівлі-продажу не передбачено, що до покупців квартири переходить заборгованість за ЖКП, а тому заборгованість за період до липня 2013 року у сумі 3826 гривень з відповідачів не підлягає стягненню; 2) за позовними вимогами за період з жовтня 2011 року по січень 2018 року сплив строк позовної давності, у зв`язку з чим вона просить застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову за період з жовтня 2011 року по грудень 2017 року у розмірі 23\~431,61 гривень відповідно д ч. 4 ст. 267 ЦК України; 3) в частині залишку заборгованості у розмірі 22\~611,79 гривень ( 46\~043,40 23\~431,61) позовні вимоги визнає в розмірі 1/2 частини від цієї суми, тобто на суму 11\~305,90 гривень, та 1/2 частку судового збору 1\~135, гривень, оскільки квартира набувалась у шлюбі на умовах права спільної часткової власності, рішенням суду від 20 лютого 2017 року шлюб розірвано, спільне господарство відповідачами не ведеться, разом вони не мешкають, у зв`язку з чим у розумінні вимог ст. 360 ЦК України кожен з них повинен нести відповідальність за борги по утриманню житла у розмірі 1/2 від заявленої суми у позові, тобто по 11\~305,90 гривень. Ухвалою суду від 01 квітня 2021 року відкладено судове засідання на 09 годину 30 хвилин 27 квітня 2021 року у зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, однак відомості про вручення їй повідомлення про дату, час і місце судового засідання відсутні. Представник позивача, який про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлявся належним чином: у відповідності до пункту 1 частини 7 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою місцезнаходження, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, до судового засідання не з`явився. До початку судового засідання представником [PERSON] подано до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] , який про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся у відповідності до пункту 2 частини 7 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, до судового засідання не з`явився за невідомою суду причиною. Клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі, як і відзиву на позовну заяву, до суду не надходило. Відповідач [PERSON] , яка про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась у відповідності до частини 9 статті 128 ЦПК України засобом телефонного зв`язку, що оформлено відповідною телефонограмою, до судового засідання не з`явилась, подавши до початку судового засідання до суду заяву, у якій зазначила, що судове засідання просить провести без її участі, позовні вимоги визнає частково з урахуванням доводів, викладених у відзиві на позовну заяву. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до\~частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовну заяву потрібно задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що відповідачам на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19 липня 2013 року в рівних частках, тобто по 1/2 частині кожному, належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 84), що також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованою 29 липня 2020 року за № 218231036 (а.с. 8-9). Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20 лютого 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 86). З виписки по особовому рахунку № [NUMBER] , наданому за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що відповідачі мають заборгованість за період з жовтня 2011 року по січень 2021 року перед позивачем за надані комунальні послуги в розмірі 46\~043,40 гривень. За вказаний період вартість наданих послуг відповідачами не сплачувалась (а.с. 5-7). З актів, складених представниками ТОВ «Артемівськ-енергія» та ТОВ «Бахмут-Енергія», вбачається, що протягом 2011-2021 років в будинку [ADDRESS] надавалися послуги з опалення (а.с. 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28). Відповідно до копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сформованого за № 44517564008 станом на 09 листопада 2020 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» знаходиться за адресою: 84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Зелена, буд. 41 (а.с. 38-41). Згідно копій ліцензій, наданих Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БАХМУТ-ЕНЕРГІЯ» унесено 14 вересня 2012 року за № 304 до державного реєстру на право:постачання теплової енергії; транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами; виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та уставках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії) (а.с. 42, 43, 44). Згідно з копією рішення виконавчого комітету Бахмутської міської ради від 29 грудня 2017 року № 288 «Про встановлення тарифів на теплову енергію (виробництво, транспортування, постачання) для населення, бюджетних установ та інших організацій (крім населення) та послуг з централізованого опалення для потреб населення в м. Бахмут» встановлено тарифи на теплову енергію для населення, бюджетних установ та інших організацій (крім населення), яка надається ТОВ «Бахмут-Енергія» в м. Бахмут згідно з Додатком № 1, а також встановлено тарифи на послугу з централізованого опалення для потреб населення, яка надається ТОВ «Бахмут-Енергія» в м. Бахмут згідно з Додатком № 2 (а.с. 34). Рішенням виконавчого комітету Бахмутської міської ради № 265 від 21 листопада 2018 року «Про коригування тарифів на теплову енергію (виробництво, транспортування, постачання) для населення, бюджетних установ та інших організацій (крім населення) та послуг з централізованого опалення для потреб населення в м. Бахмут» встановлено скориговані тарифи відповідно до Додатків № 1, 3 на теплову енергію (виробництво, транспортування, постачання) для населення, яка надається ТОВ «Бахмут-Енергія» в м. Бахмут та послугу з централізованого опалення для потреб населення, яка надається ТОВ «Бахмут-Енергія» в м. Бахмут (а.с. 35-36). З копії рішення чергових зборів учасників товариства № 1/2016 від 18 лютого 2016 року вбачається, що найменування юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Артемівськ-Енергія» змінене на Товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» з 14 березня 2016 року. Товариство з обмеженою відповідальністю «Артемівськ-Енергія» є правонаступником майна, усіх прав та обов`язків Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» (а.с. 37). \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах, заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року споживачі житлово-комунальних послуг зобов`язані щомісяця вносити плату за використані комунальні послуги згідно з тарифом, що затверджується органами місцевого самоврядування. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно частини 1 статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, розмір плати розраховується виходячи із розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами. Згідно ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. В силу ст. 509 ЦК України зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана здійснити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, виплатити гроші та ін.) або утриматися від певної дії, а кредитор від боржника має право вимагати від боржника виконання його зобов`язання. Відповідно до статті 68 Житлового кодексу України споживачі зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги, в тому числі за послуги з централізованого опалення. Однак, виходячи з доказів, які наявні в матеріалах справи, вбачається, що відповідачі не виконують цих зобов`язань, у зв`язку з чим станом на січень 2021 року утворилась заборгованість по оплаті цих послуг в розмірі 46\~043,40 гривень, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості. Вказаний розрахунок відповідачами не оспорювався, у зв`язку з чим приймається судом до уваги. Невиконання відповідачами передбачених законом зобов`язань по оплаті отриманих послуг є підставою для стягнення з них нарахованої суми заборгованості. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності надають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем обґрунтовано доведені ті обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог. Однак, під час розгляду справи відповідачем [PERSON] заявлено про застосування строку позовної давності до вимог позивача за даним позовом. Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Так, з даним позовом позивач звернувся до суду 27 січня 2021 року, що вбачається зі штампу вхідної кореспонденції Артемівського міськрайонного суду Донецької області, наявного на першій сторінці позовної заяви, у зв`язку з чим, враховуючи, що відповідач [PERSON] заявила про застосування строку позовної давності при вирішенні даної справи, а позивачем жодних поважних причин пропуску цього строку зазначено не було, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідачів заборгованості підлягають частковому задоволенню, а саме в межах строку позовної давності за період з січня 2018 року по січень 2021 року. Отже, враховуючи наведені вище обставини, суд дійшов висновку про те, що до стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «Бахмут-Енергія» підлягає заборгованість за послуги з теплопостачання за період з січня 2018\~року по\~січень 2021\~рокувключно в розмірі 24\~100,57 гривень, а вимоги про стягнення заборгованості за період з жовтня 2011 року по грудень 2017 року не підлягають задоволенню, оскільки заявлені позивачем поза межами трирічного строку позовної давності і причини, які б можна було визнати поважними для поновлення пропущеного строку, позивачем не наведені. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості у солідарному порядку та доводів відповідача [PERSON] про часткове визнання нею боргу відповідно до розміру до своєї частки у праві спільної часткової власності суд зазначає наступне. Згідно з частиною шостою статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» заборгованість власників квартир за укладеними договорами, пов`язаними з утриманням будинку та оплатою комунальних послуг, стягується в судовому порядку. Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ч. 4 ст. 319, ч. 1 ст. 322 ЦК України власність зобов`язує, тому власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд зазначає, що за ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до статті 356 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном (стаття 360 ЦК України). Отже, кожен із власників спільної часткової власності несе витрати по утриманню майна відповідно до своєї частки у спільному майні. Якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників\~повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства (стаття 540 ЦК України). Натомість, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання (статті 541 ЦК України). Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 14\~серпня 2019\~рокуу справі № 344/1792/16-ц (провадження № 61-22264св18), який суд у відповідності до частини 4 статті 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. У судовому засіданні встановлено, що відповідачі разом не проживають, спільне господарство не ведуть, договору,\~який визначає\~солідарне зобов`язання\~або домовленості\~між співвласниками\~щодо порядку\~несення витрат\~за отримані\~послуги між\~ними не\~має,\~уповноваженого власника\~квартирине визначено. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача по 1/2 частці заборгованості за отримані послуги з теплопостачання, а саме: по 12\~050,23 гривень кожного, у зв`язку з чим у задоволенні вимоги про стягнення заборгованості у солідарному порядку необхідно відмовити. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати присуджує позивачу пропорційно до розміру задоволених позовних в розмірі 1\~188,18 гривень, тобто по 594,09 гривень з кожного відповідача, виходячи з наступного розрахунку: 24\~100,57х2 270/46 043,40=1\~188,18, де 24\~100,57 гривень сума задоволених позовних вимог; 2 270 гривень сума сплаченого позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви; 46 043,40 гривень ціна позову, 1\~188,18 гривень судові витрати, присуджені позивачу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial