Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

28 серпня 2014 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача на його користь подвійну суму завдатку в розмірі 24000 грн., та моральну шкоду в сумі 5000 грн. Позов мотивовано тим, що 14 червня 2014 року позивач уклав в м.Павлоград з [PERSON] угоду про завдаток, згідно з яким передав йому 12000 грн., що дорівнювало 1000 доларів США. Згідно даного договору, [PERSON] повинен був підготувати всі документи на будинок [ADDRESS] в строк до 01.08.2014 року для його продажу, позивач в свою чергу повинен був до того часу знайти необхідну суму для його купівлі. В обумовлений час позивач зателефонував відповідачу, проте останній повідомив його, що документи на будинок неготові, на що [PERSON] відповів, що відмовляється в такому випадку купувати будинок та попросив повернути гроші в сумі 12000 грн., однак він не погодився та почав від нього скриватись, не виходячи на зв'язок. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись доводи, які викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на письмові заперечення, які були ним надані суду. В даних запереченнях відповідач вказує, що він не ухилявся від виконання договору від 14.06.2014 року, згідно якого отримав від позивача завдаток в сумі 12000 гривень. На 01.08.2014 року відповідач підготував усі необхідні документи для продажу будинку, в підтвердження цього ним буда проведена державна реєстрація права власності на ім'я [PERSON], згідно довіреності від 18.11.2011 року. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову частково виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 14 червня 2014 року між сторонами укладено письмовий договір завдатку, згідно з умовами якого сторони зобов'язались в строк до 01 серпня 2014 року підписати та нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу будинок [ADDRESS] та провести повний розрахунок. Договір нотаріально посвідчено не було. Згідно п.3 договору покупець передав, а продавець прийняв суму грошей, яка є завдатком і становить 12000 грн., еквівалент 1000 доларів США. Згідно п.4 договору про завдаток від 14 червня 2014 року у разі неукладення договору купівлі-продажу об'єкта нерухомості у встановлений строк згідно умовам даного завдатку, по причині, які залежать від продавця, продавець зобов'язується повернути подвійну суму завдатку, а саме 24000 грн., в еквіваленті 2000 доларів США. У разі не укладення договору купівлі-продажу нерухомості у встановлений строк згідно умовам даного завдатку, по причині, яка залежить від покупця, сума грошей залишається в розпорядженні продавця. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі ст. 570 Цивільного кодексу України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинку. Оскільки договір купівлі-продажу будинку, який б за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана позивачем відповідачу грошова сума в розмірі 12000 гривень є авансом, який підлягає поверненню позивачу. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до частин 1,2 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. З урахуванням роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи, що відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а ч.1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справу за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про необхідність відмови позивачу в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди. Таким чином, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково.

Outcome: partial