Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

26 серпня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 17 вересня 1998 року між ним та відповідачкою було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Оскільки вказаний договір було посвідчено Очаківською філією Південної товарної біржі і вважається недійсним, то він не має можливості розпорядитися належним йому майном. Посилаючись на те, що ним та відповідачкою виконані усі умови договору, просив визнати угоду дійсною. Позивач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, у порядку, передбаченому ч. 9 ст. 74 ЦПК України, до суду не з'явилася, про причини своєї неявки не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не подавала. Третя особа - Південна Товарна Біржа про причини неявки свого представника суду не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду представника позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. Згідно ст. 227 ЦК України (1963р.), договір купівлі-продажу жилого будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. 17 вересня 1998 року між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу № 0193 квартири [ADDRESS], який посвідчено Очаківською філією південної товарної біржі. Вказаний договір 07 травня 2002 року було зареєстровано в Очаківській міській філії ММБТІ за реєстраційний № 2390 в книзі № 21. Відповідно ст. 224 ЦК України (1963р.), за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. За умовами договору позивач сплатив продавцеві повну вартість квартири в сумі 5800 грн., а та передала квартиру у власність та користування покупця. Спірне майно на момент укладення угоди обтяжень щодо його відчуження не має, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна № 27878287 від 09 жовтня 2014 року. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-XII (що застосовувався до даних правовідносин на момент укладення договору), угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно ст. 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 та зареєстрованої 07 липня 1994 року за № 152/361, яка діяла на час спірних правовідносин, правовстановлюючим документом на будинок міг бути договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі. Зазначена норма закону протирічила діючій на той час ст. 227 ЦК України (1963 р.), згідно якої договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений та підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є визнання цього права. Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що на час укладання угоди мала місце суперечність законодавства, та приймаючи до уваги той факт, що підстав нікчемності правочину судом не виявлено, права та інтереси сторін укладений правочин не порушував, а навпаки, сторони після набуття прав на нерухоме майно, в повному обсязі не можуть користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, це є підставою для визнання угоди дійсною. Таким чином, позов [PERSON] до [PERSON] про визнання угоди дійсною є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved