Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

28 жовтня 2015 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що від шлюбу з [PERSON] мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. За рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 25 червня 2012 року з відповідача стягуються аліменти в її користь на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісяця, починаючи з 14 травня 2012 року до досягнення дитиною повноліття. В даний час дитина підросла і стягуваних рішенням суду аліментів недостатньо для її утримання. Так як неповнолітній син пішов до школи, виникла необхідність у придбанні шкільної та спортивної форми, канцелярського приладдя, книжок для розвитку та навчання. Крім того, син часто хворіє, перебуває на диспансерному обліку з діагнозом обструктивний бронхіт, потребує лікування та санаторно-курортного лікування, що вимагає додаткових витрат. На даний час її матеріальний стан також змінився, розмір її середньомісячного заробітку складає 2310 грн., коштів не вистачає для забезпечення неповнолітнього сина всім необхідним. Зазначає, що відповідач в добровільному порядку додаткові кошти на утримання дитини надавати відмовляється, на даний час має постійний дохід, працюючи неофіційно у м.Києві, а тому він спроможний сплачувати аліменти в більшому розмірі. Просить збільшити розмір стягуваних з відповідача [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 500 грн., визначивши з дня набрання цим рішенням законної сили їх розмір 1300 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала з підстав наведених у ньому, просить його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, подавши до суду письмове заперечення, просить відмовити в задоволенні позову. На обгрунтування заперечень посилається на те, що відповідач [PERSON] на даний час не має постійної роботи, тільки мінливі та нерегулярні заробітки. Крім того, у нього в жовтні 2014 року народився син [PERSON], який перебуває на його утриманні, тому немає підстав для збільшення розміру сплачуваних ним за рішенням суду аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково у зв'язку з наступним. Судом встановлено, що позивач та відповідач мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач [PERSON], матір'ю позивач [PERSON] (а.с.3). Згідно рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 25 грудня 2012 року з [PERSON] стягуються аліменти в користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 500 грн. щомісяця, починаючи з 14 травня 2012 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.7). Як вбачається із довідки про доходи позивача, [PERSON] працює фельдшером-лаборантом клініко-діагностичної лабораторії Нововолинської ЦМЛ, її середній заробіток складає близько 2000 грн. (а.с.4). Відповідно до довідки Нововолинської ЦМЛ, неповнолітній [PERSON] має вади здоров'я та потребує санаторно-курортного лікування (а.с.5). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] проживає з неповнолітнім сином, який на даний час перебуває на її утриманні та вихованні. Позивачу не вистачає отримуваних від відповідача аліментів на утримання дитини, яка потребує все більших витрат для забезпечення нормального розвитку, а позивач сама не може самостійно утримувати дитину належним чином. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається із ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них. Таким чином, аналізуючи в сукупності всі докази, які були досліджені в судовому засіданні, приймаючи до уваги матеріальне становище як позивача так і відповідача, а також те, що суду надано докази, які дають підстави для збільшення розміру щодо стягуваних аліментів, суд приходить до висновку, що розмір стягуваних аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] слід збільшити до 700 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим, аліменти у зміненому розмірі підлягають стягненню від дня набрання рішенням суду чинності. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому у відповідності зі ст. 88 ЦПК України судовий збір в дохід держави в розмірі 487,20 грн. підлягає стягненню з відповідача. В задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє.

Outcome: partial