Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

28 серпня 2019 року позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення відповідачів батьківських прав щодо неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В позові зазначила, що є матір`ю відповідачки та бабкою дітей, чиї батьки з 2015 року, коли припинився їх шлюб, жодної участі у вихованні та утриманні дітей, які проживають з бабусею, не беруть. Починаючи з 2015 року діти проживають разом з бабкою, яка піклується про них, утримує дітей, виховує та забезпечує усіма передумовами для фізичного та духовного розвитку. Відповідачі повністю усунулися від участі у вихованні та утриманні дітей, не цікавляться їх життєвими обставинами; не відвідують навчальні заклади, де знаходяться діти. Більш того, позивачу невідомо, де проживає кожен з батьків. Якщо батько [PERSON] , який зловживає спиртним, веде асоціальний спосіб життя, проживає в м. Запоріжжі за невідомою позивачу адресою, то мати [PERSON] з 2017 року залишила державу та перебралася на постійне місце проживання до Російської Федерації. Позивач утримує онуків, один з яких, а саме: [PERSON] , страждає на уроджене ендокринне захворювання та перебуває на диспансерному обліку у лікаря-ендокринолога, піклується про їх фізичний і духовний розвиток, створює необхідні для їх гідної життєдіяльності умови, тобто повністю виконує обов`язки батьків. На підставі викладеного просить про позбавлення відповідачів батьківських прав щодо її онуків. Ухвалою судді від 24.10.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження з учасників справи. В судове засідання позивач не з`явилася, надавши письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, вирішення справи без її участі, згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Представник третьої особи - районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району як органу опіки та піклування, - звернувся до суду з аналогічною заявою. Вказані обставини у відповідності до ст. ст. 211, 223 ЦПК України зумовили вирішення справи у відсутність учасників справи. Відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час та місце вирішення справи, до суду не з`явилися з невідомих причин. Відзив на позов та клопотання про вирішення справи у їхню відсутність не надали. Зазначені обставини в силу ст. 280 ЦПК України є підставою для вирішення справи при заочному розгляді на підставі згоди позивача, висловленої в її письмовій заяві. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що відповідачі є батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а. с. 10-11). Позивач доводиться бабкою неповнолітнім дітям (а. с. 12). В силу ст. ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Наведені положення сімейного законодавства, а також законодавства про охорону дитинства свідчать про беззаперечну важливість виховання дитини у формуванні її особистості, значення якого є не меншим, ніж значення утримання дитини, а закон не містить лише рекомендації щодо участі батьків у вихованні дітей, а покладає на них обов`язок вчинення цих дій. Навмисне невиконання цього обов`язку, про що свідчить ухилення від виховання дитини, тягне за собою наслідки, передбачені статтею 164 СК України. Як випливає з роз`яснень п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Надані суд фактичні дані, а саме: висновок органу опіки та піклування, наявність якого в силу ст. 19 СК України є обов`язковою при розгляді справ цієї категорії (а. с. 49-50) і який містить посилання на повну відсутність проявів батьківського піклування щодо доньки та сина з боку відповідачів на тлі належних умов для проживання і духовного розвитку дітей, створених позивачем, а також висновок про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав; акт обстеження умов проживання, з якого випливає, що в житлі позивача створені задовільні умови для проживання та розвитку дітей (а. с. 17); інформація з навчальних та медичних закладів про відсутність батьківської турботи з боку відповідачів ( 15, 16), накази служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради про взяття на облік дітей як таких, що опинились у складних життєвих обставинах (а. с. 20, 21); накази служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради про влаштування дітей у родину позивача (а. с. 22, 23); позитивні характеристики позивача з місця проживання (а. с. 5-7), - підкріплюють міркування суду щодо можливості вирішення спору на користь позивача, оскільки свідчать про свідоме невиконання батьком своїх обов`язків з виховання та утримання дітей. За вказаних обставин позбавлення батьківських прав, на думку суду, не зашкодить інтересам гармонійного розвитку дітей. Встановлені судом фактичні обставини також свідчать про те, що відповідачі не вчиняють жодних дій з захисту своїх батьківських прав шляхом звернення до органу опіки та піклування або до суду з вимогами про визначення способу участі у вихованні дітей, що не дає підстав для ухвалення рішення на їхню користь. За вказаних обставин у суду немає жодного сумніву в тому, що відповідачі не лише не відіграють жодної ролі у життєдіяльності та формуванні особистості дітей, а й навпаки - їх присутність у житті доньки та сина за наведених судом особливостей способу їхнього життя відбивалася б згубно на фізичному та психологічному стані та розвитку дітей. Відповідно до ст. 60 ЦК України суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. З наданого суду подання органу опіки та піклування випливає, що вказаний суб`єкт правовідносин з захисту осіб, що позбавлені батьківського піклування, клопочеться про призначення піклувальником дітей позивача, яка є близьким родичам дітям, відповідає встановленим законом вимогам до особи піклувальника. З урахуванням викладеного суд вбачає всі підстави для задоволення позову в цій частині Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Дослідженими судом доказами встановлено, що відповідачі повністю усунулися від виконання обов`язку з утримання дітей. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України ураховує стан здоров`я й матеріальне становище дітей, а також платника аліментів, відсутність у неї непрацездатних батьків, в утриманні яких вона брала б участь, інших дітей, інші суттєві обставини. Так як законодавством встановлений мінімальний розмір аліментів на утримання дитини, суд у відповідності до ст. ст. 182, 184 СК України суд вважає за необхідне стягнути з кожного з відповідачів аліменти на утримання неповнолітніх сина та доньки у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Суд також вважає за необхідне стягнути з відповідачів в рівних частках витрати по оплаті судового збору в сумі 768 коп. 60 коп., пільги зі сплати якого має позивач.

Outcome: approved