Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

28 лютого 2018 року Деснянська районна у м. Чернігові рада звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення її батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Обґрунтовано позов тим, що відповідач відмовилася забрати дитину з пологового будинку та протягом шести місяців після цього не виявляла щодо неї батьківського піклування. З 08.08.2017 [PERSON] є вихованцем Комунального закладу медико-соціального захисту «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія» і знаходиться на повному державному утриманні. За весь час перебування дитини в державному дитячому закладі відповідач сина не відвідувала, не телефонувала, не вирішувала питання щодо повернення дитини на виховання у сім'ю, у зв'язку з чим є підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. Представник позивача у судове засідання не з'явилася, подала заяву, у якій просить справу розглянути без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без участі, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечує. Законний представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без участі, в якій не заперечувала проти позбавлення відповідача батьківських прав. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], його батьками записані: [PERSON] та [PERSON] (а/с 4). Відомості про батька дитини внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, про що свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 00018311883 (а/с 15). Мати дитини - [PERSON], [INFO], відмовилася забрати дитину з пологового будинку Чернігівської міської ради, про що свідчить акт закладу охорони здоров'я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки (матір або батько), інші родичі або законний представник відмовилися забрати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров'я від 16 червня 2017 року. Даним актом встановлено, що мати новонародженої дитини - неповнолітня [PERSON] відмовилася годувати, спілкуватися, піклуватися про дитину. Написала письмову відмову забрати дитину з пологового будинку Чернігівської міської ради, у зв'язку з тим, що дана вагітність була не бажаною, від випадкового зв'язку. Мати неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] проінформована 16 червня 2017 року та згодна з відмовою своєї доньки від новонародженої дитини (а/с 6, 7, 9). 16 червня 2017 року пологовим будинком Чернігівської міської ради були надіслані повідомлення родичам відповідача про можливість забрати дитину з пологового будинку з дозволу органу опіки та піклування (а/с 12, 13), проте новонароджену дитину ніхто не забрав. Також, пологовим будинком Чернігівської міської ради 16 червня 2017 року на адресу Служби у справах дітей Деснянської районної у м. Чернігові ради було направлено листа за № 01-06/573 про дитину позбавлену батьківського піклування, у якому повідомлялося, що неповнолітня [PERSON] [INFO] народила дитину (хлопчика) та відмовилася забрати її з пологового будинку (а/с 5). Реєстрація народження [PERSON], [INFO] була проведена на підставі рішення виконавчого комітету Деснянської районної у місті Чернігові ради від 26 червня 2017 року № 128 (а/с 14). Наказом служби у справах дітей Деснянської районної у місті Чернігові ради від 07 липня 2017 року № 73 поставлено на первинний облік малолітнього [PERSON], [INFO], як дитину, позбавлену батьківського піклування (а/с 16). Рішенням виконавчого комітету Деснянської районної у місті Чернігові ради від 10 липня 2017 року № 141 [PERSON] було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а/с 17). Крім того, виконавчим комітетом Деснянської районної у місті Чернігові ради від 24 липня 2017 року було прийнято рішення № 153, яким вирішено влаштувати [PERSON] до Комунального закладу медико-соціального захисту «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія» (а/с 18). З 08 серпня 2017 [PERSON] є вихованцем Комунального закладу медико-соціального захисту «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія» і знаходиться на повному державному утриманні. З листа головного лікаря Комунального закладу медико-соціального захисту «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія» від 18 грудня 2017 року № 02-14/1098 та акту від 18 грудня 2017 року № 02-14/1100 вбачається, що за весь час перебування [PERSON] у дитячому закладі його мати - [PERSON] дитину не відвідувала, не телефонувала, не вирішувала питання повернення дитини на виховання у сім'ю (а/с 19, 20). Також, 08 лютого 2018 року відповідач та її батьки (бабуся та дідусь дитини): [PERSON] та [PERSON] у присутності головного спеціаліста сектору опіки, піклування, усиновлення та захисту майнових прав дітей Саюк Л.П. надали письмові заяви, у яких зазначили, що не заперечують проти позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а/с 23, 24). Рішенням виконавчого комітету Деснянської районної у м. Чернігові ради № 38 від 26 лютого 2018 року затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а/с 25, 26-27). Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави -учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 2, 5 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч. 1 ст. 156 Сімейного кодексу України, неповнолітні батьки мають такі ж права та обов'язки щодо дитини, як і повнолітні батьки, і можуть їх здійснювати самостійно. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування. Частиною 2 ст. 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За таких підстав, враховуючи, що відповідач не забрала дитину з пологового будинку та протягом шести місяців після цього не виявляла щодо неї батьківського піклування, визнання відповідачем позову, суд вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Враховуючи викладене,

Outcome: approved