Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

28 лютого 2018 року [PERSON] (далі позивач, [PERSON]В.) звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі відповідач, ПАТ КБ «Приватбанк»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача [PERSON] нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] (далі третя особа, нотаріус) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Як підставу позову позивач зазначає, що оскаржуваний виконавчий напис був вчинений з порушенням позовної давності щодо заявлених вимог, а самі вимоги не є безспірними. З наведених вище мотивів та підстав просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 03 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстрованим номером 9446 про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 60\~120,00 грн. та витрат за вчинення виконавчого напису в сумі 1\~800,00 грн. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач у письмовому відзиві від 02 квітня 2018 року не погоджується з позовними вимогами та зазначає, що на момент вчинення виконавчого напису сума заборгованості була безспірна і у нотаріуса були всі законні підстави видати виконавчий напис. Також відповідач посилається на правову позицію Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти позовних вимог з підстав викладених у письмовому відзиві. Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач 31 липня 2017 року звернувся до третьої особи із заявою про вчинення виконавчого напису по стягненню заборгованості із позивача у загальному розмірі 60\~120,00 грн. Вказана заява була зареєстрована нотаріусом 03 жовтня 2017 року за вх.№9478/02-20. До заяви були додані: 1)заява позичальника від 23 червня 2006 року №DNH4KP35870093 про оформлення кредиту; 2)розрахунок заборгованості позичальника станом на 24 липня 2017 року; 3)письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором з доказами її надсилання рекомендованим листом та описом вкладення; 4)виписка з ЄДР стосовно банку; 5)довіреність уповноваженої особи банку; 6)копія паспорту уповноваженої особи банку. Будь-яких інших документів нотаріусу банком не надавалося. За результатом розгляду вказаних документів, нотаріус видав банку виконавчий напис від 03 жовтня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за №9446, яким постановлено стягнути з [PERSON] грошові кошти у розмірі 60\~120,00 грн. з урахуванням: 1)заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1\~858,08 грн.; 2)заборгованості за відсотками у розмірі 14\~205,19 грн.; 3)заборгованості з пені у розмірі 40\~717,68 грн.; 4)заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн.; 5)заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 2\~839,05 грн. Надаючи правову оцінку вказаному виконавчому напису нотаріуса, суд зазначає наступне. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. У розглядуваному випадку судом встановлено, що вимоги банку, за яким був виданий виконавчий напис, ґрунтуються на заборгованості, яка виникла 23 червня 2006 року, що підтверджується наданим банком розрахунком. Натомість виконавчий напис був виданий 03 жовтня 2017 року, тобто поза межами трьохрічного строку, який встановлений у ст.88 Закону України «Про нотаріат». Судом встановлено, що заява позичальника від 23 червня 2006 року №DNH4KP35870093 про оформлення кредиту не містить узгодження сторін на збільшення строку позовної давності. При цьому до заяви про видачу виконавчого напису не було додано письмового договору банку та позичальника про збільшення строку позовної давності (ст.259 ЦК України), а отже у нотаріуса були відсутні правові підстави на власний розсуд видавати виконавчий напис за заборгованістю, яка виникла поза загальним строком позовної давності. Крім того, статтю 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису подаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Згідно підпункту 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. ПАТ КБ «Приватбанк» у відзиві на позов вказує, що на момент вчинення виконавчого напису вимоги були безспірними. З матеріалів справи вбачається, що банком було скеровано на адресу позивач перед вчиненням виконавчого напису письмову вимогу про усунення порушень та повернення боргу за кредитним договором протягом 5 календарних днів з дати відправлення письмової вимоги. Однак, матеріали справи не містять доказів про отримання позичальником даної вимоги. З позовної заяви та на наданих в судовому засіданні пояснень встановлено, що між сторонами існує спір щодо порядку нарахування пені за прострочення виконання зобов'язань, періоду за який нараховується пеня та обґрунтованості представленого розрахунку заборгованості. За таких обставин вимоги банку не можна вважати безспірними. Наявність спору щодо розміру заборгованості за кредитним договором є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, що підтверджується правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 11 березня 2015 року в справі № 6-141цс14. У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 зроблено висновок, що відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Оскільки судом встановлено, що вимоги за якими був виданий виконавчий напис ґрунтуються на заборгованості, яка виникла більше ніж протягом трьох років до дня видачі виконавчого напису, враховуючи, що банком не було надано нотаріусу договору з позичальником про збільшення загального строку позовної давності, а також зважаючи на те, що під час розгляду справи встановлено, що вимоги банку не є безспірними і між сторонами існує спір стосовно розрахованої заборгованості, суд дійшов висновку, що виконавчий напис був виданий неправомірно, а тому позовні вимоги слід задовольнити повністю. На підставі положень ст.141 ЦПК України у звязку із задоволенням позову з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати повязані із сплатою судового збору саме у розмірі 704,80 грн. як такий, що необхідно було сплатити при поданні позову до суду. Щодо стягнення на користь позивача з відповідача витрат на правову допомогу, суд зазначає, що стороною позивача не надано суду доказів, які підтверджують наявність понесених витрат на правову допомогу адвоката 4\~000 грн., а тому в задоволенні вказаного клопотання, зробленого усно представником позивача, слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: approved