Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

28.10.2019 року [PERSON] звернулася до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що уклала шлюб з відповідачем 06.06.2009 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя не склалося, в результаті чого з 2014 року шлюбні стосунки остаточно припинені; спільне господарство ними не ведеться. Відповідач відмовляється добровільно розривати шлюб в органах РАЦС. Шлюб носить формальний характер. Подальше спільне життя подружжя та примирення між ними неможливе. Ухвалою суду від 29.10.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 25.02.2020 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу в її відсутність і задовольнити позов; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] в судове засідання вдруге не з`явився, хоча відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України був своєчасно та належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Судової влади України. Відзиву на позовну заяву або заперечень проти позову відповідач суду не надав, причини неявки суду не повідомив; клопотань і доказів не надав. Ухвалою суду від 17.03.2020 року вирішено проводити заочний розгляд справи. Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають повному задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 06.06.2009 року міським відділом РАЦС Горлівського міського управління юстиції Донецької області між сторонами було зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 255. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. На розірвання шлюбу в органах РАЦСу відповідач не погоджується. Відповідно до ч.1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до частин 3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що шлюбні відносини між подружжям припинені остаточно. Шлюб носить формальний характер. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що відповідно до ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу між сторонами. За таких обставин суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Шлюб між сторонами слід розірвати, при цьому позивачці після розірвання шлюбу слід залишити прізвище « [PERSON] ». Позивачкою про відшкодування судового збору не заявлено.

Outcome: approved