Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

28 лютого 2014 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом в якому зазначає, що після смерті [INFO] року її матері [PERSON] відкрилась спадщина на належну їй земельну ділянку площею 0,26 га по [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. Спадщину прийняв її брат [PERSON] шляхом спільного проживання з матір'ю, однак до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався. Після смерті [INFO] року [PERSON] відкрилась спадщина на вищевказану успадковану ним земельну ділянку. Спадкоємців першої черги за законом у померлого немає, спадкоємцем другої черги є вона. Враховуючи, що відповідний документ, що посвідчує право власності на спадкову земельну ділянку, не зареєстрований у книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку, цей документ є недійсним. Маючи намір прийняти спадщину звернулася із відповідною заявою до нотаріуса, однак отримати свідоцтво про право на спадщину не може у зв'язку з відсутністю відповідних правовстановлюючих документів на спадкову земельну ділянку. Також вважає, що до неї перейшло право на завершення приватизації спадкової земельної ділянки, однак зареєструвати право власності на неї не може у зв'язку із відсутністю необхідних правовстановлюючих документів. Просить визнати за нею право на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,26 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, що знаходиться по [ADDRESS]. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю та пояснила, що її мати та брат за життя не зареєстрували державний акт на право приватної власності на спадкову земельну ділянку, у зв'язку з чим не набули право власності на неї, а тому на даний час їй потрібно завершити приватизацію цієї земельної ділянки аби набути на неї право власності. Відповідач позов визнав, про що подав відповідну заяву, де просить справу розглянути без його участі. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги є підставними і підлягають до задоволення. Судом установлено, стверджено свідоцтвами про народження позивачки та про укладення шлюбу (а.с. 5), що її матері [PERSON] виділено земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва індивідуального житлового будинку по [ADDRESS], що стверджено архівною копією рішення виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради народних депутатів від 27 грудня 1996 року № 432 (а.с. 7). Згідно архівного витягу з рішення виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради народних депутатів від 10 березня 1998 року № 109 (а.с. 8) вказану земельну ділянку безкоштовно передано [PERSON] у приватну власність, тобто, згідно ст. 81 ч. 1 п. б ЗК України, вона набула право власності на цю земельну ділянку. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закону). В силу ч. 4 п. 1 Закону обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно. 16 лютого 1998 року [PERSON] був виданий Державний акт на право приватної власності на землю - названу земельну ділянку (а.с. 12), який, всупереч п. 2.14 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі затвердженої Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року N 43, (втратив чинність 23 серпня 2013 року), не підписаний керівником органу земельних ресурсів та не зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю, у зв'язку з чим, як убачається із листа відділу Держземагенства у Камінь-Каширському районі від 25 лютого 2014 року № 316 (а.с. 6), є недійсним. З наведеного вбачається, що у матері позивачки, яка не зареєструвала своє право власності на вищевказану земельну ділянку, не виникло право власності на неї. Як убачається із листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Після смерті [INFO] року [PERSON] (свідоцтво про смерть (а.с. 10), у відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) відкрилась спадщина на зазначену земельну ділянку, яку прийняв її син [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом згідно ст. 529 цього Кодексу, шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, відповідно до ст. 549 ч. 1 п. 1 вказаного Кодексу. Після смерті [INFO] року [PERSON], що вбачається із свідоцтва про смерть (а.с. 11), у зв'язку з відсутністю спадкоємців першої черги за законом, позивачка, як спадкоємець другої черги за законом відповідно до ст. 1262 ЦК України, шляхом подання відповідної заяви нотаріусу згідно ст. 1269 ч. 1 цього Кодексу, прийняла спадщину. Згідно п. 1.4 глави 2 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, право власності на земельну ділянку підтверджується документами, оформленими відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Враховуючи, що вищевказаний Державний акт на право приватної власності на землю є недійсним, право власності на спадкову земельну ділянку не зареєстроване у встановленому законом порядку, що також стверджено інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна (а.с. 17), позивачка оформити право власності на спадкове майно у нотаріуса не має можливості. У зв'язку з наведеним, за [PERSON] слід визнати право на завершення приватизації даної земельної ділянки. З відповідача суд судових витрат не стягує, оскільки позов ним не оспорюється.

Outcome: approved