Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

27.12.2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що 22.04.2018 року померла його бабця [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS]. 30.11.2018 року ним, як єдиним спадкоємцем за заповітом, було подано заяву про прийняття спадщини до Першої Слов'янської нотаріальної контри. 30.11.2018 року ним було отримано постанову про відмову у вчинення нотаріальних дій, в звязку з пропуском шестимісячного строку звернення до нотаріуса. Він вважав, що фактично прийняв спадщину, оскільки утримує спадкове майно, несе витрати по сплаті комунальних послуг у спадковій квартирі. Він був впевнений, що наявність заповіту вже підтверджує його право на спадкове майном, тому не поспішав до нотаріальної контори. Просить визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини, так як пропустив його з вказаних поважних причин. У судове засідання позивач не зявився, надав до суду заяву, в якій підтримав позов, просив розглянути справу у його відсутності.\~\~ Представник відповідача\~ до суду не зявився, надав заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив розглядати справу без участі представника Слов'янської міської ради. За таких обставин, відповідно до ч.3 ст. 211,ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд, у межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. Згідно договору купівлі продажу від 02.09.1992 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Першої Слов'янської нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1-3787, [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] (а.с. 14). 22.04.2018 року [PERSON] померла, що підтверджено свідоцтвом про смерть серія ІІ-НО № 035924 від 24.04.2018 року (а.с. 6). За життя [PERSON] 03.12.2013 року склала заповіт на користь [PERSON], який посвідчено приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 5928 (а.с. 13). 30.11.2018 року Державним нотаріусом Першої Слов'янської державної нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено [PERSON] у вчинені нотаріальних дій прийнятті заяви про прийняття спадщини після померлої [PERSON] у звязку із пропуском строку для звернення із заявою про прийняття спадщини (а.с.7). Із матеріалів справи вбачається, що позивач у визначений законодавством строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини не звернувся, але бажає прийняти спадщину, відсутня його письмова заява про відмову в прийнятті спадщини. Інші спадкоємці по справі відсутні, що вбачається з листа приватного нотаріуса № 88/01-16 від 13.02.2019 року, який міститься у матеріалах справи. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3ст. 1272 ЦК. Частиною третьою\~статті 1272 ЦК України\~передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згода Слов'янської міської ради Донецької області на задоволення позову\~\~не суперечить закону,\~ не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб . Стаття 2 Цивільного процесуального кодексу України закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 року вбачається, що при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Виходячи із положень книги 6 Цивільного кодексу України, спадкове право захищає власність фізичних осіб. Позивач є спадкоємцем за заповітом після померлої, після смерті [PERSON] ніхто із спадкоємців до нотаріуса не звертався, усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивача виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб'єктом яких він є. Зібрані по справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи, а також з урахуванням норм європейського законодавства по правах людини, дозволяють задовольнити позов в повному обсязі і таке рішення, на думку суду, буде відповідати не тільки принципу законності, а і справедливості. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved