Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

28.11.2018 року представник позивачів звернувся до суду з вказаними позовними вимогами, які у подальшому уточнив, і просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги на користь КП «Житлово-експлуатаційна організація-111 Голосіївського району» (далі - КП «ЖЕО-111 Голосіївського району») у розмірі 9457,22 грн. та на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» у розмірі 32564,11 грн., а також судовий збір. В обґрунтування позову представник позивачів вказав, що відповідачі є наймачами квартири [ADDRESS] , проживають в ній і користуються послугами, що надавалися/надаються позивачами. Також зазначив, що будинок [ADDRESS] з 01.05.2015 року перебуває на обслуговуванні та утриманні КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», що створене на підставі рішення Київської міської ради від 09.10.2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва», та до 01.05.2015 року перебував на утриманні КП «Житлово-експлуатаційна організація - 111 Голосіївського району», що утворене рішенням сесії Голосіївської районної ради м. Києва. Однак, в порушення Правил користування приміщеннями житлових будинків та гуртожитків, а також вимог Житлового кодексу України, відповідачі не у повному обсязі сплачують квартирну плату та плату за надані послуги, внаслідок чого мають заборгованість перед КП «Житлово-експлуатаційна організація-111 Голосіївського району» за період з 01.10.2010 року по 28.02.2015 року в загальному розмірі 9457,22 грн. та перед КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» за період з 01.03.2015 року по 30.06.2018 року - у загальному розмірі 32564,11 грн., а тому представник позивача звернувся до суду з даним позовом про стягнення сум заборгованості в примусовому порядку. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 13.12.2018 року відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін (а.с. 31-32). В установлений процесуальним законодавством строк відзив на позовну заяву не надійшов. До початку судового розгляду справи представник позивача КП «ЖЕО-111 Голосіївського району» звернувся до суду з клопотанням про витребування доказів, які є необхідними для вирішення справи, а саме довідки про реєстрацію місця проживання відповідачів за адресою - [ADDRESS] з зазначенням даних щодо дати їх народження. Представник позивачів просив суд задовольнити зазначене клопотання. Відповідачі у судовому засіданні відсутні. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином. 26.03.2019 року ухвалою Голосіївського суду м. Києва клопотання задоволено. З центру надання адміністративних послуг Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації витребувано довідки про зареєстроване в встановленому законом порядку за адресою: [ADDRESS] місце проживання з зазначенням числа, місяця та року народження відповідачів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 54-55). У судовому засіданні 03.11.2021 року присутні представник позивачів - Песоцька Ю.В. та відповідач [PERSON] . Представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі і просила їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] зазначила, що за вказаною вище адресою певний час не проживала, рахунок-попередження про наявність боргу ані вона, ані інші відповідачі не отримували. Позовні вимоги визнала, але під час їх вирішення просила застосувати строки позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] до 01.05.2015 р. знаходився на обслуговуванні КП «ЖЕО-111 Голосіївського району», яке утворене на підставі рішення 11 сесії Голосіївської районної ради м. Києва від 25 листопада 2004 № 30/07 та на підставі рішення Київської міської ради від 31 березня 2011 року № 102/5489. Відповідно п.2.2 Статуту, основними напрямами діяльності КП «ЖЕО-111 Голосіївського району» є: утримання та експлуатація житлового і нежитлового фонду на підставі замовлення; технічне обслуговування будівель, споруд, окремих будівельних конструкцій та інженерного обладнання будинків; санітарне обслуговування приміщень будинків та прибудинкових територій; здійснення аварійно-диспетчерського обслуговування житлових будинків; збирання квартирної плати (плати за утримання житла), плати за комунальні послуги, плати за обслуговування внутрішньо будинкових мереж, частини у спільних витратах по утриманню будинку з власників нежитлових будинків та інших платежів (а.с. 13-14). З 01.05.2015 р. утримання будинків та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] здійснює безпосередньо КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва». Відповідно до п.2.2. Статуту Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва», предметом його діяльності є: утримання житлового та нежитлового фонду, що належить до комунальної власності територіальної громади м.Києва та закріплений за Підприємством на праві господарського відання, а також обслуговування житлового та нежитлового фонду, що належить до комунальної власності м.Києва, на договірних засадах у встановленому законом порядку; надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій та інших житлово-комунальних послуг, виконання функцій балансоутримувача житлового та нежитлового фонду, укладання договір на надання житлово-комунальних послуг, контроль за виконанням умов договорів у встановленому порядку (а.с. 6-12). 13 листопада 2015 р. між КП «ЖЕО-111 Голосіївського району» (далі-Довіритель) та КК «Центр комунального сервісу» (далі - Повірений) було укладено Договір доручення № 8/дор, відповідно до п.1.1 та підпункту 1.1.5 розділу 1 якого Довіритель доручив, а Повірений прийняв на себе зобов`язання представляти інтереси Довірителя та вчиняти від його імені наступні юридичні дії, які полягають у вживанні заходів, спрямованих на погашення заборгованості боржників перед Довірителем в судовому порядку, в тому числі здійснювати представництво, захист прав та охоронюваних законом інтересів Довірителя перед його боржниками з правами відповідного учасника процесу (а.с. 16-17). Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є наймачами квартири [ADDRESS] відповідно до ордеру № 67 серія А на жиле приміщення від 17 квітня 2003 року, який виданий на піставі Розпорядження Київської міської державної адміністрації від 11 лютого 2003 року № 183 (а.с. 18). Зазначена квартира загальною площею 31.1 кв.м, яка складається з двох кімнат в комунальній квартирі є не приватизованою, що підтверджується інформацією Додатку 1, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 38). Відповідно до довідок відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб від 19.07.2019, які надані на запит суду, в квартирі [ADDRESS] за вказаною вище адресою, значаться зареєстрованими: [PERSON] , [INFO] з 20 червня 2003 року, [PERSON] , [INFO] з 20 червня 2003 року, [PERSON] , [INFO] з 20 червня 2003 року, [PERSON] , [INFO] з 20 червня 2003 року (а.с. 29, 78-80). Із матеріалів справи вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , обліковується особовий рахунок № [NUMBER] ( [NUMBER] ) на споживача [PERSON] . Відповідачі отримують житлово-комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за вказаною адресою. Відповідачами не надано доказів на підтвердження того, що зазначений вид послуг не надається, або ж надається не в повному обсязі, або ж неналежної якості, або ж їх звернень у спірний період до обслуговуючої організації або балансоутримувача будинку з приводу неналежного надання послуг з утримання будинку і прибудинкової території. Водночас факт ненадання послуг або зниження якості послуг (що є порушенням умов договору у розумінні ст. ст. 526, 530 ЦК України) повинен бути зафіксований належним чином (на це звертає увагу Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2019 року у справі №640/18143/16-ц). У своїй постанові від 07 лютого 2018 року у справі №521/6969/15-ц Верховний Суд зазначив, що належним доказом ненадання житлово-комунальної послуги або зниження якості наданої послуги є звернення споживача до надавача послуг та складання сторонами акта-претензії. Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їх виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обов`язки, регламентуються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно з ст. 64, 66, 67 Житлового кодексу Української РСР, сплачується плата за користування жилим приміщенням, сплачується плата за утримання будинку та прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність. Розмір плати за користування житлом (квартирної плати) встановлюється Кабінетом Міністрів України. Плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з ст.151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Згідно п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. № 572, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Правовідносини із споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 7 ст. 18 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», місцева державна адміністрація регулює ціни та тарифи за виконання робіт та надання житлово-комунальних послуг підприємствами, а також визначає і встановлює норми їх споживання, здійснює контроль за їх додержанням. Господарська діяльність, спрямована на задоволення потреб фізичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них території є діяльністю з утримання будинків і прибудинкових територій відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». У залежності від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання, централізоване опалення тощо), 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, освітлення місць загального користування, поточний ремонт тощо), 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо) (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов`язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів. Як встановлено судом, відповідачі належним чином не виконали свій обов`язок з оплати житлово-комунальних послуг, що надавались позивачами, внаслідок чого, відповідно до наданих розрахунків, за період з 01.10.2010 по 28.02.2015 року у них виникла заборгованість у розмірі 7083,29 грн та за період з 01.03.2015 по 30.06.2018 року у розмірі 28794,43 грн (а.с. 22-23), а разом 35 877,72 грн. У червні 2018 року позивач звернувся до відповідача [PERSON] з розрахунком-попередженням від 30.06.2018 р., в якій вказував на розмір простроченої заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг та наголошував на необхідності її термінової оплати (а.с. 19-21). Відповідь на вказане попередження не надійшла. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Суд звертає увагу на те, що доказів на спростування зазначених розрахунків зі сторони відповідачів суду не надано, як і не надано доказів про належну сплату внесків або ж погашення суми заборгованості, а тому суд приймає ці розрахунки, як належні докази, які підтверджують розмір боргу відповідачів перед позивачами. Частиною четвертою статті 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Зміст положення частини четвертої статті 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Стаття 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Між сторонами договір про обслуговування прибудинкової території та надання комунальних послуг не укладався, але обов`язок сплачувати квартплату та надані комунальні послуги в даному випадку виникає в силу положень спеціального закону, який регулює даний вид правовідносин. В порядку ст. 540 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний з кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до положень ст.525,526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Обов`язок щодо сплати за спожиті послуги встановлений законом. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від сплати послуг у повному обсязі. Вказаний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі №176/456/17 (провадження №61-63св18). Що ж стосується застосування судом строків позовної давності, то стороною відповідачів було заявлено клопотання, в якому відповідачка [PERSON] просить суд застосувати позовну давність до вимог про стягнення заборгованості по внескам, а також нарахованих за прострочення виконання грошового зобов`язання за цей період 3 % річних, інфляційних втрат, оскільки позивачами пред`явлено позов про стягнення сум заборгованості, який вони в подальшому уточнювали, за період з жовтня 2010 року по червень 2018 року, що перевищує встановлений законом трирічний строк позовної давності. Перевіряючи доводи відповідачки [PERSON] про застосування до позовних вимог строків позовної давності, суд приймає до уваги те, що згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Разом з цим, відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач, відповідно до ст. 267 ЦК України, заявила клопотання про застосування строків позовної давності до позовних вимог. Судом встановлено, що порушення відповідачами зобов`язань по сплаті внесків на управління та ремонт будинку розпочато у жовтні 2010 року та саме в жовтні 2013 року позивач КП «ЖЕО-111 Голосіївського району» мав право звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості, проте, позов пред`явлено лише в листопаді 2018 року, тобто зі спливом строку позовної давності щодо як основної, так і щодо додаткових вимог. Відтак, суд застосовує строки позовної давності та із зазначених підстав відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 1 жовтня 2010 року по 30 жовтня 2015 року включно, які нараховані позивачами у розмірі 9 458,23 грн. Тобто, стягненню солідарно з відповідачів на користь позивача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», підлягає заборгованість у розмірі: 35 877,72 - 9 458,23=26419,49 грн. Згідно зі ст.509 ЦК України цивільні права та обов`язки вникають з підстав, передбачених законодавством, а в силу зобов`язання одна особа зобов`язана вчинити на користь іншої особи певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Звертаючись до суду з позовом, позивачі вказали, що, окрім повернення боргу по внесках, відповідачі мають сплатити позивачам три проценти річних й інфляційні втрати та надали розрахунок, згідно з яким нарахували три проценти річних й інфляційні втрати за період прострочення з 01.01.2017 року по 01.06.2018 року включно (а.с. 22-23). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (пункт 45)). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15). З огляду на те, що відповідачі прострочили виконання грошового зобов`язання, на вимогу позивачів повинні сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми з 27.11.2017 по 27.11.2018 року (з урахуванням застосованого судом строку позовної давності). Судом зроблений розрахунок інфляційних збитків позивача, пов`язаних з простроченням виконання відповідачами своїх зобов`язань у розмірі 26 419,49 грн, згідно зі ст. 625 ЦК України: Місяці простроченняІндекси інфляціїСукупний індекс інфляціїСума боргуСума боргу з урахуванням інфляціїЗбитки від інфляції Грудень 2017 - Листопад 2018101.0 101.5 100.9 101.1 100.8 100.0 100.0 99.3 100.0 101.9 101.7 101.4100,826 419,4929059,562640,56 Всього: 2640,56 Інфляційні збитки за вказаний період складають 2640,56 грн. Заборгованість у вигляді 3% річних згідно зі ст. 625 ЦК України суд розраховує наступним чином: Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуВідсоткова ставкаВідсотки 27.11.201727.11.201836526419,493793 Всього: 365 793 Сума відсотків за користування грошовими коштами складає 793 грн. З урахуванням викладеного, стягненню з відповідачів на користь позивача підлягають штрафні санкції за прострочення сплати за спожиті послуги в загальному розмірі 3 433,56 гривень. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь позивача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» сплачений судовий збір. Законом України «Про судовий збір» встановлено коло осіб, які мають право такий збір не сплачувати (ст. 5 Закону). Зокрема названою нормою від сплати судового збору звільнено осіб з інвалідністю І та ІІ груп. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка [PERSON] є інвалідом ІІ групи, що підтверджується довідкою МСЕК серії АВ № 0428555 від 21.08.2015 року, а тому звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: partial