Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~28.01.2019 р. [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що 30.10.2018 р. між ним (лізингооджержувачем) та ТОВ «Авто Галактика» (наразі згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «Аракс-Вайт») (лізингодавцем) укладеного договір фінансового лізингу № 01157, за умовами якого (п.1.2 договору) лізингодавець взяв на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п.1.6 договору, предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 каледарних днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: комісії за організацію договору; авансового платежу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п.7.4 ст.7 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п.7.5 ст.7 цього договору; комісії за передачу предмета лізингу. Предмет лізингу транспортний засіб (автомобіль, сільськогосподарська техніка, комерційна, будівельна техніка та ін.), який має бути обовязково зареєстрований в органах, які зобовязані проводити таку реєстрацію, та визначений в п.1.1 даного договору фінансового лізингу та у специфікації, яка міститься у додатку № 1 даного договору. Відповідно до п.1.7 визначено, що предметом фінансового лізингу по даному договору є транспортний засіб, зазначений у даній статті та у специфікації (додаток № 1 договору), а саме: Volkswagen, обєм/тип двигуна 2,01 дизель, привід 4х4. Додаток № 1 до договору (специфікація) ними не укладався та йому не надавався. Відповідно до п.7.5 ст.7 договору лізингоодержувач має право до моменту придбання для нього лізингодавцем предмету лізингу звернутися із письмовою заявою про надання йому будь-якої іншої марки та/або модифікації транспортного засобу, що відрізняється від марки та/або моделі та/або модифікації, яка зазначена у договорі та специфікації. 30.10.2018 р. ним було підписано додаткову угоду до договору № 01157 від 30.10.2018 р., згідно якої він мав намір придбати наступний автомобіль: марка/модель транспортного засобу: Cherry Tiggo 2 АТ, комплектація: Lux, обєм двигуна: 1,5, колір: червоний, поточна ціна: 160\~000 грн., додаткове обладнання: ГБО, шини + диски, поставка: Дніпро 30.10.2018 р., знижка: 10%, дати сплати щомісячного платежу: повна вартість, внесений аванс: 144\~000 грн. Того ж дня, тобто 30.10.2018 р., на підставі рахунка лізингоодержувача, він перерахував на рахунок ТОВ «Авто Галактика» 144\~000 грн. Втім, не зважаючи на повне виконання з його боку умов договору, автомобіль йому до теперішнього часу не переданий. Крім того, договір містить несправедливі умови. Так, відповідно до п.6.3 договору, гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, який визначений на дату укладання даного договору, може змінюватися у випадку зміни обмінного курсу євро до української гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця. П.7.1 договору встановлено, що комісія за організацію договору являє собою погоджений сторонами відсоток від вартості предмету лізингу у розмірі 10% , який лізингоодержувач сплачує на користь лізингодавця після укладення договору за його організацію протягом строку дії договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір комісії за організацію договору зазначено у додатку № 1 до даного договору. Комісія за організацію договору входить до складу обовязкових платежів, які лізингоодержувач зобовязаний сплатити до моменту отримання предмету лізингу. П.7.7 договору передбачено сплату комісії за передачу предмета лізингу, яка являє собою одноразовий платіж, розмір якого становить 3% від вартості предмета лізингу, вказаного в договорі, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за здійснення необхідних дій, які повязані з передачею предмета лізингу лізингоодержувачем. П.8.11 договору встановлено, що дострокове погашення може відбутися не раніше 12 календарних місяців після підписання акту приймання-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоотримувачем. Згідно п.12.1 договору лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п.1.6 та 4.1, та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцієюна адресу лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 80% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 20% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. В такому випадку лізингоодержувачу повертається 30% сплаченої комісії за організацію договору. П.16.5 договору встановлено, що лізингодавець може передати свої права і обовязки за даним договром третім особам в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингоодержувача. Посилаючись на ст.ст.202-204, 215-216, 626, 628, 799, 806 ЦК України, ст.ст.1,6 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» [PERSON] просить визнати недійсним договір фінансового лізингу № 01157, укладений 30.10.2018 р. між ним та ТОВ «Авто Галактика», правонаступником якого є ТОВ «Аракс-Вайт»; стягнути з ТОВ «Аракс-Вайт» на його користь грошові кошти, сплачені за договором фінансового лізингу № 01157 від 30.10.2018 р. в сумі 144\~000 грн., а також кошти, сплачені ним в якості комісії за прийом платежів в банківській установі в сумі 1000 грн.; судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою судді від 30.01.2019 р. відкрито провадження і справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 06.03.2019 р. 06.03.2019 р. розгляд справи відкладено на 18.04.2019 р. у звязку з відпусткою судді за раніше відпрацьований вихідний день. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, просить задовольнити. Розгляд справи за відсутності учасника узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подавав. На підставі ч.1 ст.223 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності представника відповідача. В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію представника позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. З матеріалів\~справи вбачається,\~що 30жовтня 2018 року, позивач уклав з ТОВ «Авто Галактика», шляхом повної зміни найменування якого створене ТОВ «Аракс-Вайт», про що надано копію статуту ТОВ «Аракс-Вайт» (а.с.49-70), договір фінансового лізингу № 01157, відповідно до умов якого предметом фінансового лізингу є транспортний засіб зазначений у даній статті та у специфікації (додаток № 1 до договору) - Volkswagen, обєм/тип двигуна 2,01 дизель, привід 4х4 (а.с.11-25). Відповідно до п.7.5 ст.7 договору лізингоодержувач має право до моменту придбання для нього лізингодавцем предмету лізингу звернутися із письмовою заявою про надання йому будь-якої іншої марки та/або модифікації транспортного засобу, що відрізняється від марки та/або моделі та/або модифікації, яка зазначена у договорі та специфікації. 30.10.2018 р. [PERSON] було підписано додаткову угоду до договору № 01157 від 30.10.2018 р., згідно якої він мав намір придбати наступний автомобіль: марка/модель транспортного засобу: Cherry Tiggo 2 АТ, комплектація: Lux, обєм двигуна: 1,5, колір: червоний, поточна ціна: 160\~000 грн., додаткове обладнання: ГБО, шини + диски, поставка: Дніпро 30.10.2018 р., знижка: 10%,дати сплати щомісячного платежу: повна вартість, внесений аванс: 144\~000 грн. (а.с.26). Відповідно до квитанції від 30 жовтня 2018 року № НР_АВ051288КJL.3745267 (а.с.28), позивач сплатив 144 000 грн. на виконання умов договору лізингу № 01157 від 30 жовтня 2018 року. Відповідно до додаткової угоди до договору лізингу (а.с.26), повна вартість предмету лізингу складає 160\~000 грн., внесений аванс в сумі 144\~000 грн. сплачується лізингоодержувачем на користь лізингодавця, на умовах договору, до моменту передачі предмета лізингу. Як вбачається зі змісту п.7.1 договору лізингу, укладеного між сторонами, комісія за організацію договору - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу обов'язкових платежів, підлягає сплаті за розгляд та підготовку документів для укладення договору, та становить 10% від вартості предмета Лізингу. Тобто комісія за організацію договору - це одноразова плата лізингоодержувача лізингодавцю при укладенні договору. Вказаний пункт договору порушує принцип добросовісності, оскільки відповідач не обґрунтував співмірність розміру платежу за організацію даного договору, виконаній послузі, який згідно ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», не є лізинговим платежем, а фактично є платою за виготовлення стандартної форми договору. Як вбачається із змісту договору комісія за організацію договору є окремою оплачуваною послугою відповідача. Тому неповернення цих коштів суперечить п. 4 та п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно ст. 806 Цивільного кодексу України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону. У відповідності до ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж, як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Відповідно до частин першої, другої ст.215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом «Про фінансовий лізинг» № 723/97-ВР. Стаття 18\~Закону «Про\~захист прав\~споживачів» від\~12.05.1991р.\~№ 1023-XII містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання несправедливим окремого положення договору, включаючи ціну договору, може бути визнано недійсним або змінено таке положення, а не сам договір. У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч.6 ст.18 Закону). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи цю норму, можна зробити висновок, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими згідно із частиною третьоюстатті 18 Закону № 1023-XII є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Пунктом 8.3. спірного договору передбачено, що у разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладання даного договору, сторони домовились та беруть на себе зобовязання, підписати новий додаток №1 до даного договору із визначенням лізингових періодичних платежів, які розраховуються із ціни транспортного засобу, що буде діяти на момент купівлі предмету лізингу лізингоодержувачем. Крім того, відповідно до п.6.3 спірного договору гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, який визначений на дату укладання даного договору, може змінюватися у випадку зміни обмінного курсу до української гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця. Як зазначено у п.8.11 даного договору дострокове погашення може відбуватися не раніше ніж через 12 календарних місяців після підписання акта приймання-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем. За змістом частини п'ятої статті 11 Закону № 1023-XII до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Несправедливими є положення договору фінансового лізингу, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за дострокове його погашення. Відповідно до ч.2 ст.806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Тому, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Дана позиція суду також висвітлена в постанові Верховного Суду України 16.12.2015 року ( справа № 6-2766 цс15). Згідно ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 30 жовтня 2018 року, укладений між сторонами нотаріально посвідчено не було. Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу, укладеного між сторонами, дає підстави дійти висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача, як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки та значно розширені права лізингодавця, зокрема, виконання зобов'язань забезпечено лише відповідальністю лізингоодержувача, передбачена сплата лізингоодержувачем штрафів, пені, при цьому адекватного захисту його прав від неналежного виконання договірних зобов'язань лізингодавцем умови договору не передбачають; договором установлено право лізингодавця змінювати та розривати договір в односторонньому порядку, однак таке право не передбачається для лізингоодержувача, якому встановлено жорсткі зобов'язання та непропорційно великий розмір штрафу, а також неповернення внесеної ним суми в будь-якому випадку, навіть при невиконанні лізингодавцем взятих на себе зобов'язань за договором. За наведених обставин суд вважає, що договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, містить несправедливі умови, а тому в силу вимог Закону України «Про захист прав споживачів», ст.\~215\~ЦК України спірний договір належить визнати недійсним. Приймаючи рішення про визнання спірного договору недійсним, суд також враховує правову позицію, висловлену у постановах Верховного Суду України від 11.05.2016 р. (справа № 6-3020 цс15) та від 16.12.2015 року (справа № 6-2766 цс15), з яких, зокрема, вбачається, що несправедливі умови договору лізингу та відсутність нотаріального посвідчення є підставою для визнання його недійсним. Відповідно до ст.216\~ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Тому вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь сплачених коштів в сумі 144000 гривень відповідно до умов спірного договору підлягає задоволенню. Окрім того, позивачем пред'явлено також позовні вимоги про стягнення з відповідача на його користь комісії за прийом платежів в банківській установі в сумі 1000 грн., яка підлягає задоволенню на підставі ст.22 ЦК України. Оскільки, позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору у відповідності до \~ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», судові витрати у розмірі 1440 грн., на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved