Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-03 00:00:00

26 лютого 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, мотивуючи вимоги тим, що [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , яка самоусунулася від утримання та виховання дитини, не цікавиться станом здоров`я, не виявляє материнської уваги та турботи. Згідно рішення суду від 2018 року малолітня [PERSON] відібрана у одинокої матері [PERSON] , без позбавлення батьківських прав та дитині встановлено статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Станом на 02.01.2019 заяв від [PERSON] щодо повернення їй на виховання дитини, до Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Фастівської міської ради не надходило, що свідчить про байдужість матері до подальшої долі дитини. 21 березня 2019 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 20 травня 2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача Органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради в судове засідання не з`явилась, про день слухання справи повідомлена належним чином, через канцелярію суду надала письмову заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила суд позов задовольнити, справу розглянути в її відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судові засідання, що були призначені на 22.07.2019, 20.08.2019, 12.09.2019 та 04.10.2019 не з`явилась, про день слухання справи повідомлялась належним чином, про що свідчать її особистий підпис в матеріалах справи та оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, причини неявки суду не повідомила. В підготовчому засіданні 20.05.2019 позов не визнала. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні 05.06.2019 позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] в м. Фастові Київської області, та її батьками є: [PERSON] і [PERSON] . Даний факт підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області (а.с.16). Мати малолітньої [PERSON] , [PERSON] самоусунулася від утримання та виховання дитини, не цікавиться станом її здоров`я, не виявляє материнської уваги та турботи. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09.01.2019 відібрано малолітню [PERSON] , [INFO] у матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Згідно Рішення виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області №269 від 18.06.2018 встановлено статус дитини, позбавленої батьківського піклування малолітній [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Рішенням виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області №344 від 20.07.2018, над малолітньою [PERSON] , [INFO] , встановлено опіку та призначено опікуном дідуся дитини [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Висновку №06-23/622 від 31.01.2019, врахувавши рішення комісії з питань захисту прав дитини, протокол №1 від 03.01.2019, позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , вважати доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини (а.с.7-8). Відповідно до ч. 9-10 ст. 7 Сімейного Кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З урахуванням встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що в даному випадку, мати [PERSON] взагалі самоусунулася від виконання батьківських обов`язків щодо дитини, не цікавиться станом її здоров`я, не виявляє материнської уваги та турботи. Отже, у зв`язку з встановленими судом обставинами, заперечення відповідача [PERSON] . проти позбавлення її батьківських прав, які б спростували позицію позивача, в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження, крім цього, відповідачем не надано суду жодного доказу на підтвердження заперечень проти позову. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Вирішуючи даний спір, суд враховує висновок №06-23/622 від 31.01.2019, комісія з питань захисту прав дитини вважає доцільним та такими, що відповідає інтересам дитини, позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , оскільки в Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та ті, на яких ґрунтується висновок органу опіки та піклування, суд вважає останній достатньо обґрунтованим та таким, що містить в собі переконливі аргументи, які вказують на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно малолітньої доньки. Проаналізувавши вищевикладені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що, дійсно, відповідач по справі вихованням своєї доньки не займається і ухиляється від своїх обов`язків по її утриманню та вихованню, оскільки не цікавиться її життям та здоров`ям, не спілкується з нею та не має наміру підтримувати її та турбуватися про неї, тому є підстави для позбавлення її батьківських прав відносно доньки, а позбавлення батьківських прав відповідача забезпечить належний захист дитини, а саме її життя та здоров`я. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В той же час, відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно роз`яснень наданих в а. 7 п 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може, на вимогу позивача або з власної ініціативи, вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 166 СК України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про питання аліментів на дитину. Отже, оскільки відповідачів добровільному порядку не надають матеріальної допомоги на утримання сина, хоча повинні та мають таку можливість, бо є людьми працездатного віку, а тому суд вважає за необхідне стягнути з них аліменти на утримання дитини у заявленому позивачем розмірі. Відповідно до положень частини 1 статті 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей за один місяць, згідно вимогам статті 430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved