Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

26 травня 2015 року [PERSON], діюча за довіреністю від імені позивача [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON], про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням: квартирою № 12 у будинку № 23 по вулиці Свердлова міста Словянська, яку за договором купівлі-продажу від 27.05.2010 року відповідач продала, а позивач купила і з 2010 року відповідач без поважних причин в цій квартирі не проживає, не користується житлом і не претендує на цю квартиру, але залишається в ній зареєстрованою. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], яка діє від імені позивача [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності, підтримала позов і пояснила, що за договором купівлі-продажу від 27.05.2010 року [PERSON] продала, а [PERSON] купила двокімнатну квартиру [ADDRESS]. На момент продажу квартири і на теперішній час відповідач була зареєстрована в квартирі, але не проживала і не проживає по сьогоднішній день, бо виїхала на постійне місце мешкання в місто Москву Росії. Оскільки відповідач є особою похилого віку, то вона не може приїхати і знятися з реєстраційного обліку в квартирі позивачки. Право власності [PERSON] на цю квартиру припинилось коли вона її продала,та з 2010 року вона в цій квартирі не живе, не користується нею і не претендує на це житлове приміщення. Тому просить визнати попереднього власника житла [PERSON] такою,що втратила право користування вказаною квартирою із зняттям її з реєстраційного обліку і таким чином, усунути перешкоди позивачці у здійсненні її права користування і розпорядження своїм майном. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, на повторний виклик до суду не зявилась, про причини неявки суд не повідомила та заяву про розгляд справи у її відсутності не подала. Судом прийнято рішення про заочний розгляд справи, проти чого представник позивача не заперечує. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, показання свідків, дослідивши надані докази, дійшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Згідно копії Договору купівлі-продажу від 27 травня 2010 року [PERSON] продала належну їй згідно Свідоцтва про право власності на житло від 27.12.1994 року, а [PERSON] купила, двокімнатну квартиру [ADDRESS]. За умовами цього договору ( пункт 10 ) продавець [PERSON] зобовязана була виписати з квартири всіх прописаних осіб. ( а.с. 6-7 ) Право власності позивача [PERSON] на зазначену квартиру на підставі вказаного договору купівлі-продажу зареєстровано в Комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації» 28.05.2010 року за реєстраційним номером 30499237, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно ( а.с.8 ) Згідно довідки про склад сімї, виданої житловою організацією - КП «ЖЕК №6» м. Словянська , у квартирі [ADDRESS], власником якої є позивач [PERSON], зареєстрована по теперішній час [PERSON],[INFO] ( а.с.9 ) Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON], як попередній власник житла, яке вона продала, не є членом сімї позивача [PERSON] За приписами статті 346 частини 1 пункт 3 ЦК України, право власності припиняється у разі припинення права власності на майно,яке за законом не може належати цій особі. Оскільки відповідач продала 27 травня 2010 року спірну квартиру, то вона не може за законом належати їй, власником цієї квартири є позивач, яка звернулася до суду за захистом свого порушеного права власності. Відповідно до пункту 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення ( пункт 3 частини першої статті 346 ЦК ) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( наприклад, статті 71,72,116,156 ЖК України, статі 405 ЦК ), а саме від вирішення однієї з таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, згідно статті 11 ЦПК України,особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивач, як власник жилого приміщення, звернулася до суду за захистом свого порушеного права користування та розпорядження цим жилим приміщенням саме шляхом визнання попереднього власника квартири відповідачки такою, що втратила право користування цим житлом. Як вбачається з акту обстеження від 20 травня 2015 року, складеного комісією КП «ЖЕК №6» м. Словянська в квартирі [ADDRESS] [PERSON], [INFO], не проживає з 2010 року і по теперішній час. ( а.с. 10 ) Свідок [PERSON] показала, що тривалий час живе по сусідству у квартирі [ADDRESS] і підтримує дружні стосунки з відповідачкою [PERSON], на запрошення якої у 2014 році вона їздила у гості у місто Москву Росії на її ювілей 90 років. В 2010 році відповідач продала свою квартиру № 12 у їхньому будинку [PERSON]. З 2010 року відповідач переїхала і живе у своєї дочки в місті Москва, вона не претендує на квартиру позивачки і дуже переживає, що спричинила їй такі незручності з пропискою у квартирі. За станом здоровя відповідач не може приїхати і сама знятися з реєстрації у цій квартирі, в неї і паспорта громадянки України немає. Отже, поважні причини не проживання [PERSON] такий тривалий час у квартирі позивачки відсутні, бо вона цю квартиру продала. Свідок [PERSON] показала, що знає [PERSON] з 1958 року, коли вони заселились у будинок № 23 по вулиці Свердлова. Відповідач там вже жила у квартирі № 12. В 2010 році відповідач продала свою квартиру і переїхала в Росію до дітей, де живе вже 12 років. На квартиру позивачки відповідач не претендує, бо вона цю квартиру продала, та працівники ЖЕКу мали її виписати з квартири. Відповідно до приписів частини 2 статті 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Враховуючи, що відповідач [PERSON] понад рік, а саме з 2010 року , не проживає у квартирі, належній позивачці на праві власності, без поважних причин, право власності [PERSON] на цю квартиру припинилось з часу її відчуження за договором купівлі-продажу від 27.05.2010 року, відповідач не претендує на проживання в цій квартирі, а тому вона втратила право користування жилим приміщенням, що є наслідком припинення її права власності на це житло. Судовий порядок визнання особи, такою, що втратила право користування жилим приміщенням, належним особі на праві приватної власності, передбачений ст. ст. 71, 160,161 ЖК України. При таких обставинах, суд приходить до висновку, що відповідач втратила право користування вказаним жилим приміщенням, у звязку з чим позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного, ст. ст.346, 405 ЦК України, ст. ст.72, 160,161 ЖК України,

Outcome: approved