Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

26 січня 2015 року позивачі звернулися до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання незаконними дій, встановлення порядку володіння та користування житловим будинком, зобов'язання вчинити певні дії (а.с.2-6). В обґрунтування підстав зазначили, що вони на праві спільної часткової власності являються власниками 7/14 частин квартири [ADDRESS]. Іншими співвласниками даного домоволодіння є [PERSON] розмір його частки складає 2/14, [PERSON] розмір її частки складає 3/14, [PERSON] розмір її частки складає - 2/14. Зазначивши, що між сторонами виник спір щодо фактичної можливості володіння та користування своїми частинами майна між співвласниками, та перешкод з боку відповідачів по користуванню конкретними приміщеннями домоволодіння, у зв'язку із чим, виникла необхідність встановлення порядку володіння та користування приміщеннями вищевказаного домоволодіння. Посилаючись на викладені обставини позивачі просили суд визнати перешкоди [PERSON], [PERSON] у володінні та користуванні [PERSON], [PERSON], [PERSON] кімнатою загальною площею 13,0 кв.м. (поз.3) в одноквартирному житловому будинку [ADDRESS], - незаконними; встановити порядок володіння та користування одноквартирним житловим будинком [ADDRESS] наступним чином: [PERSON], [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON], [INFO], кімнату загальною площею 13,0 кв.м. (поз.3), [PERSON], [PERSON] кімнату загальною площею 9,0 кв.м. (поз.5), [PERSON] кімнату загальною площею 8,9 кв.м. (поз.6); встановити між співвласниками [PERSON], [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] порядок рівного володіння та користування місцями загального користування, як то кухня - 11,1 кв.м., вбиральня - 6,2 кв.м., коридор - 14,3 кв.м., комора - 1,3 кв.м., в одноквартирному житловому будинку [ADDRESS]; зобов'язати [PERSON], [PERSON], [PERSON] звільнити кімнату загальною площею 13,0 кв.м. (поз.3) в одноквартирному житловому будинку [ADDRESS]. Стягнути судові витрати із відповідачів на свою користь. Співпозивачі в судове засідання не з'явилися. Про день, час та місце судового засідання повідомлялись у встановленому законом порядку. До суду надали письмові заяви, в яких просили справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримали у повному обсязі (а.с.122,123). Співвідповідачі - [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. До суду повернулися поштові відправлення з ухвалою про відкриття провадження та копіями позовних заяв, із відміткою поштового відділення «По даній адресі не проживають» (а.с.41-118). Про причини своєї неявки не повідомляли. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності не надсилали. Співвідповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Про день, час та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки у судове засідання не повідомила. Письмових заяв про розгляд справи за своєю відсутністю до суду не надсилала. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Підставою звернення [PERSON], [PERSON] діючої в інтересах неповнолітньої [PERSON], із позовом до суду є захист інтересів власників, пов'язаних із реалізацією складової частини змісту права власності - права користування та володіння квартирою [ADDRESS]. Суд з'ясувавши обставини по справі та перевіривши їх наданими доказами, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що позивачі є співвласниками квартири [ADDRESS] (а.с.26,27,28). Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За змістом права власності, визначеного ст.317 ЦК України, право власності - це право володіння, користування і розпорядження майном. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб, розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Також, співвласниками спірного домоволодіння являються [PERSON] розмір частки якого складає 2/14, [PERSON] розмір частки якої складає 3/14 та [PERSON] розмір частки якої складає - 2/14 (а.с.25). Встановлено, що в березні 2013 року позивачі зверталися до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визначення часток, встановлення порядку користування квартирою та припинення права спільної сумісної власності, які рішенням суду від 09.09.2013 року були залишені без задоволення (а.с.23-24). Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2014 року частково змінено рішення першої інстанції та визначено частки співвласників квартири [ADDRESS] та припинено право спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В частині щодо встановлення порядку користування квартирою рішення першої інстанції було залишено без змін (а.с.25). Відповідно до ст..356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно зі ст..358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Аналізуючи доводи позивачів суд дійшов висновку, що визначення порядку користування спірним майном допускається у разі виділу часток спільного майна в натурі, яка б відповідала частками, що належать кожному із позивачів у праві спільної часткової власності, але позивачами дана вимога взагалі не заявлялась, а тому вимоги щодо визначення порядку користування є передчасними. Окрім того суд зауважує, що не зважаючи на покладений на позивачів обов'язок доказування, у відповідності до ст.. 60 ЦПК України, ними взагалі не доведено факту вчинення їм перешкод у праві володіння та користування спірним майном, оскільки зазначені позивачами обставини не знайшли свого підтвердження у наданих ними доказах, а отже суд приходить до висновку, що доводи позивачів ґрунтуються виключно на припущеннях, що не може бути прийнято судом до уваги. Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази що їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги є незаконними, необґрунтованими та взагалі недоведеними, у зв'язку із чим, вимоги [PERSON], [PERSON] діючої в інтересах неповнолітньої [PERSON] є такими, що задоволенню не підлягають. Вирішуючи у відповідності до ст.88 ЦПК України питання щодо судових витрат, суд враховує, що позивачі від сплати судового збору не звільнені, а їх вимоги задоволенню не підлягають, тому відшкодуванню за рахунок співвідповідачів також не підлягають. З урахуванням вищенаведеного,

Outcome: dismissed