Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

27.10.2017 року позивач звернувся в суд з цим позовом в якому просила стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину в розмірі 3625 грн., викликаних навчанням. Позов аргументувала тим, що вона перебувала із відповідачем у шлюбі, від якого мають дитину [PERSON], [INFO]. Дитина перебуває на її утриманні. З 01.09.2017 року дитина навчається у Вінницькому медичному коледжі ім. акад. Д.К. Заболотного на денному відділенні із договірною формою навчання. За умовами договору про надання освітніх послуг вартість навчання становить у 2017 році 7250 грн., у 2018 році, 2019 році та у 2020 році по 14500 грн. щороку., а у 2021 році - 7250 грн. Нею було здійснено оплату навчання дочки у 2017 році в сумі 7250 грн. Добровільно відповідач відмовляється надавати допомогу у додаткових витратах на дитину, а тому вона вимушена звернутися до суду із даним позовом про стягнення з відповідача половину вартості здійснених нею додаткових витрат на дитину, що становить 3625 грн. Ухвалою суду від 27.10.2017 року позов [PERSON] було залишено без руху та визначено недоліки позову, які необхідно позивачці усунути. Позивачкою виконано вимоги ухвали суду від 27.10.2017 року, у зв'язку із чим ухвалою суду від 20.11.2017 року відкрито провадження у справі. В судовому засіданні позивачкою [PERSON] заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи оригіналів квитанцій, відповідно до яких нею 29.08.2017 року та 17.01.2018 року було оплачено навчання дочки в розмірі по 7250 грн. Дане клопотання ухвалою суду було задоволено та оригінали даних документів долучено до матеріалів справи. Згідно пункту 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала за викладених в позовній заяві обставин, просила її позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] позов не визнав, пояснивши, що у нього хвора мати, батько похилого віку і він їх утримує. Сам він працює пакувальником в «Епіцентрі», розмір його заробітної плати становить біля 5000 грн. на місяць, але з усіма відрахуваннями на руки він отримує біля 3000 грн. З нього стягуються аліменти в розмірі 1400 грн. на місяць, заборгованості по сплаті аліментів у нього немає. Батьки отримують пенсію але він не знає в якому розмірі, він проживає окремо від батьків та їх відвідує, має город, де вирощує городину, зокрема картоплю. Окрім того, він має артроз ніг та йому необхідне санаторне лікування. Однак доказів про стан здоров'я батьків та свій не може надати. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Відповідно до копії свідоцтва про народження сторони є батьками дитини [PERSON], [INFO] (а.с.6) Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу від 28.11.2007 року (а.с.7) шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно із копією свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] 28.06.2013 року зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с.8). Відповідно до довідки Людавської сільської ради Жмеринського району Вінницької області №02-20-556 від 24.10.2017 року (а.с.9) [PERSON], [INFO], зареєстрована та проживає разом із матір'ю [PERSON] в [ADDRESS], і знаходиться на її утримані. З копій довідки Вінницького медичного коледжу ім. акад. Д.К. Заболотного №4 від 31.08.2017 року (а.с.10) та договору про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною особою, що укладений 28.09.2017 року між Вінницьким медичним коледжем ім. акад. Д.К. Заболотного та [PERSON] (а.с.11-12) [PERSON] навчається у Вінницькому медичному коледжі ім. акад. Д.К. Заболотного на денному відділенні по спеціальності «Медсестринство, сестринська справа», договірна форма навчання, строк навчання з 01.09.2017 року по 30.06.2021 року, вартість навчання у 2017 році становить 7250 грн., у 2018 році - 14500 грн., у 2019 році - 14500 грн., у 2020 році - 14500 грн., у 2021 році - 7250 грн., а загалом 58000 грн. З оригіналів квитанцій № 0.0.837085448.1 від 28.08.2017 року (а.с.29) та №0.0.939482672.1 від 17.01.2018 року (а.с.30) вбачається, що позивачкою [PERSON] було сплачено по 7250 грн. за навчання [PERSON] у Вінницькому медичному коледжі. Також судом встановлено, що з відповідача на [PERSON] стягуються аліменти в розмірі 1400 грн., що сторонами визнається. Оцінюючи вище перераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. А тому в суду немає підстав для їх відхилення. Обставин, які б доводили необхідність звільнення відповідача від обов'язків утримувати дитину, судом не встановлено. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що була ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом ст. 18 Конвенції суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно із ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що до участі у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами. На аналогічні норми законодавства послалася і позивачка у своєму позові. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] навчається у Вінницькому медичному коледжі ім. акад. Д.К. Заболотного. Витрати на навчання несе мати дитини [PERSON] За таких обставин, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача половину суми понесених позивачем витрат на навчання дочки, що підтверджується відповідними квитанціями. При цьому суд не може взяти до уваги заперечення відповідача щодо його матеріального стану, стану здоров'я та перебування на його утриманні батьків похилого віку, оскільки жодного доказу на підтвердження цього відповідачем суду не було представлено. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що відповідачем були порушені права позивача щодо його участі у додаткових витратах на утримання його дитини. На підставі ст. 141 ЦПК України слід вирішити питання про стягнення з відповідача на користь позивачки суми судового збору, сплаченого нею при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved