Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

26 лютого 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей. В позові зазначила, що з відповідачем [PERSON] перебувала у шлюбі з 23 жовтня 2013 року. Діти сторін [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] після припинення сторонами шлюбних стосунків проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини із всіх видів заробітку відповідача, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісяця до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Щасливої О.В. від 05.03.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження 12 квітня 2019 року відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом про визначення місця проживання малолітніх дітей. В позові зазначив, що проживання дітей разом з батьком буде максимальним чином відповідати інтересам дітей, оскільки між ним та дітьми існує міцний емоційний зв`язок, діти тягнуться до нього. Відповідач більше, ніж позивачка, приділяє уваги вихованню дітей, їхньому духовному та емоційному розвитку, вирішує матеріальні та організаційні проблеми, пов`язані з відвідуванням дітьми виховних закладів, лише він допомагає їм у підготовці домашніх завдань, у підготовці до культурних заходів, що проводяться у дитсадочку, відвідує з ними лікувальні заклади, тоді як позивачка нехтує вказаними обов`язками, приділяючи вісь свій вільний час виключно своїм особистим проблемам, дратується, коли діти відволікають її від спілкування в соціальних мережах. Відповідач має постійну роботу, що гідно оплачується, він здатен створити усі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей, забезпечити гармонійний розвиток їх особистостей в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, тоді як мати дітей за особливостями її світогляду, кола інтересів, яке замикається її власними потребами, ще не готова належним чином виконувати обов`язки матері. Наведені факти є такими винятковими обставини, що можуть розлучити малолітніх дітей з їхньої матір`ю. На підставі викладеного просить про задоволення позову, визначення місця помешкання дітей з батьком. Ухвалою суду від 10.06.2019 року зустрічну позовну заяву прийнято до сумісного розгляду з первісним позовом. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Засідання в справі 10 червня 2019 року вважати підготовчим. Ухвалою суду від 03.10.2019 року до участі в справі якості третьої особи залучено службу у справах дітей Веселівської районної адміністрації Запорізької області як орган опіки та піклування. Ухвалою суду від 03.10.2019 року третю особу - орган опіки та піклування райадміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району - зобов`язано надати письмовий висновок з приводу спору. На підставі ухвали суду від 03.10.2019 року закрите підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду. Заходи забезпечення позову, доказів судом не застосовувались. У судовому засіданні позивач підтримала вимоги позову про стягнення аліментів. Її представник просить про ухвалення рішення на користь його довірительки. Відповідач і його представник проти задоволення позову заперечують, пояснивши, що задоволення вимог первісного позову суперечить змісту вимог позову зустрічного, оскільки визначення проживання дітей з батьком виключатиме його матеріальну участь в їх утриманні, припускаючи повне утримання дітей батьком. Що стосується вимог зустрічного позову, відповідач та представник пояснили, що якщо на час подання цього позову сторони проживали разом в одному житлі, то під час судового розгляду мати дітей відвезла їх до своїх батьків, які мешкають у с. Широкому Веселівського району Запорізької області, продовжуючи роботу і проживання в м. Запоріжжі. І так як населений пункт, де проживають батьки [PERSON] , відділяють від м. Запоріжжя 134 кілометри, є зрозумілим, що відповідач за зустрічним позовом, яка працевлаштована і часто виконує понадурочні роботи, не повертається протягом тижня до дітей, позбавляючи їх таким чином не тільки батьківського, але і материнського піклування. Відповідач вчиняв намагання поспілкуватися з дітьми за місцем їх теперішнього проживання, проте батьки [PERSON] чинили йому перешкоди в цьому, вигнавши його з будинку. За таких обставин, коли діти тижнями не бачать мати та позбавлені можливості спілкуватися з батьком і полишені самі на себе, проживання дітей з батьком, який створить для їхнього всебічного та гармонійного розвитку усі необхідні умови та не перешкоджатиме спілкуванню дітей з матір`ю, буде оптимальним чином відповідати інтересам дітей. Відповідач за зустрічним позовом проти задоволення позову заперечує, пояснивши, що постійно піклується про дітей, які дійсно проживають в іншому населеному пункті, проте вони не залишені без батьківського піклування. Після роботи вона щодня повертається до дітей, займається їхнім вихованням. Діти оточені любов`ю, опікою як з боку матері, так і з боку бабки з дідом, вони доглянуті, відвідують дошкільні заклади, де отримують необхідні знання та навички, розвиваються фізично та духовно. Вона позбавлена шкідливих звичок, випробовує почуття глибокої любові до дітей, цікавиться їхнім перебуванням в виховному закладі, тому немає жодної підстави для розлучення матері, значущість якої для маленьких діток неможливо переоцінити, з донькою та синами. На підставі викладеного просить про відмову у задоволенні позову. Представник відповідачки підтримав доводи своєї довірительки. Просить про ухвалення рішення на її користь. Представник третьої особи - служби у справах дітей райадміністрації Запорізької обласної ради по Веселівському району, належним чином повідомленої про дату, час та місце судового засідання, до суду не з`явився, клопотання про відкладення судового розгляду або про вирішення справи у його відсутність суду не надав. За вказаних обставин відсутність представника третьої особи не є перешкодою для вирішення спору. Представник третьої особи - органу опіки та піклування райадміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району - відносить на розсуд суду розв`язання справи. Вислухавши пояснення учасників справи, свідків, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню і не вбачає підстав для ухвалення рішення на користь зустрічного позову, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 25 жовтня 2013 року, який розірваний на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.05.2019 року, яке набрало законної сили. Сторони батьками дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а. с. 3-6). В силу ст. ст. 141, 150 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, зокрема, обов`язки щодо виховання та розвитку дитни, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками, які мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, спільно. Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Процедуру вирішення спорів між матір`ю та батьком про місце проживання малолітньої дитини внормовано статтею 161 СК України, яка встановлює право батьків на звернення до суду, якщо мати та батько, які проживають окремо, не прийшли до згоди, з ким з них буде проживати малолітня дитина. Як випливає з наведеної статті 161 СК України, при вирішенні спору про місце проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан його здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не може передати дитину для проживання з тим з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою завадити розвитку дитини. Наведене положення законодавства свідчить про пріоритетність інтересів дитини при вирішенні питання про місце її проживання, що узгоджується зі змістом статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХП, яка відповідно до ст. 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, про те, що у всіх діях відносно дітей першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Виходячи з наведених положень законодавства, при вирішенні цього спору суд, враховуючи рівність прав батьків щодо участі у вихованні дітей і у відсутність фактичних даних про перешкоджання з боку будь-кого з них іншому в реалізації цього права, повинен керуватися інтересами дівчинки та хлопчиків. При вирішенні спору суд враховує зміст принципу шостого «Декларації прав дитини» від 20.11.1959 року, відповідно до якого малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю, і вважає, що під час розгляду цієї справи не встановлено обставин, за яких необхідно віддати перевагу проживанню дітей разом з батьком, виходячи з такого. Як зазначено, на час розгляду справи діти проживають в комфортних для них умовах, відчувають любов, турботу, догляд, отримують виховання, гармонійно і всебічно розвивають свою особистість. Дійшовши висновку про необхідність вирішення справи на користь відповідача за зустрічним позовом, суд може констатувати наявність сприятливої атмосфери для комфортного проживання дітей в родині відповідача, можливості гармонійного і різнобічного розвитку їх особистостей. Про наявність вказаних передумов свідчать надані суду фактичні дані: вік матері, задовільний стан її здоров`я, її працевлаштованість, наявність джерел доходів; позитивні характеристики матері за місцем навчання та виховання дітей, які свідчать про належний рівень її емоційно-вольових якостей, її безумовну любов до дітей (а. с. 120, 121); з цих самих характеристик вбачається, що діти сторін гармонійно розвинені, врівноважені, доброзичливі, наділені здібностями до засвоювання учбової програми, що у сукупності свідчить про комфортні умови їх зростання; такі умовиводи суду узгоджуються з висновками комісії, що обстежувала умови проживання дітей, яка оцінює ці умови як добрі (а. с. 78-81); відвідування дітьми за місцем проживання матері дошкільного виховного та навчального закладів, керівники яких констатують доброзичливі стосунки між матір`ю та дітьми, її активну участь в організації перебування дітей в цих закладах, щирість, відкритість, доглянутість дітей, що свідчить про належний рівень турботи про них з боку матері; проживання матері разом з бабкою та дідом дітей, які здатні надавати допомогу в організації життєдіяльності дівчинки та хлопчиків та в їхньому вихованні, а також проживання в одній садибі з рідною тіткою та двоюрідними братами того ж самого віку, що і діти сторін, та теплі стосунки в родині. Виходячи з викладеного, суд констатує максимальне дотримання інтересів дітей за умови їхнього проживання з матір`ю та її близькими родичами і вважає, що посягання на умови, в яких проживають і виховуються діти, з метою зміни місця проживання та оточення завдало б шкоди їхньому емоційному здоров`ю та спричинило б невиправданих переживань. Між тим, як зазначено судом, національним та міжнародним законодавством встановлено пріоритетність інтересів дитини. Окрім наведених міркувань, суд вважає, що проживання малолітніх дітей з мамою максимальною мірою відповідає їх інтересам, оскільки це зумовлено низкою обставин: біологічним зв`язком матері з дитиною ще до народження, більш якісним і турботливим доглядом за дитиною з боку жінки, більшою духовністю виховання, більш високим рівнем емоційної близькості між дітьми та матір`ю, необхідністю участі матері у вихованні дітей, існуючими традиціями в дитячому вихованні. Підсумовуючи викладене, суд може констатувати відсутність жодної з обставин, які могли б зумовити розлучення дітей з матір`ю. Вирішуючи зустрічний позов на користь відповідача, суд не бере до уваги письмовий висновок органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дітей з батьком (а. с. 111-112), оскільки: - по-перше, означений висновок лише містить констатацію умов проживання дітей в іншому населеному пункті, посилання на позитивні характеристики позивача за зустрічним позовом, проте не містить мотивів, з яких комісія прийшла до висновку про доцільність проживання дітей з батьком, тобто є необґрунтованим. Недостатня ж обґрунтованість і невідповідність інтересам дітей вказаного висновку є в силу ч. 6 ст. 19 СК України підставою для неврахування його судом; - по-друге, суд оцінює усі докази у їхній сукупності, не надаючи переваги жодному з них. У зв`язку з викладеним суд не вбачає жодної підстави оцінювати цей документ як доказ, що може скласти конкуренцію тим фактичним даним, які свідчать на користь відмови в задоволенні позову. Не бере до уваги суд і твердження позивача за зустрічним позовом і його представника про те, що мати фактично з дітьми не проживає, постійно перебуваючи в м. Запоріжжі, так як: -по-перше, всупереч вимоги змагальності цивільного судочинства позивач не довів вказаних обставин; -по-друге, фактичне щоденне перебування поряд з дітьми не можна ототожнювати з вихованням дітей, яке можна здійснювати і на відстані. Що ж стосується ролі матері в житті дітей сторін, суд зробив посилання на фактичні дані, які спростовують твердження позову про те, що відповідач усунулася від участі у вихованні дітей. Таким чином, всебічно та повно встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами,

Outcome: approved