Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

28.09.2020 [PERSON] звернувся до Заводського районного суду м. Запоріжжя із зазначеною позовною заявою, яку в подальшому було уточнено. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що від шлюбу із [PERSON] він має сина [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу проживав із матір`ю. З 2015 року відносини матері та сина почали погіршуватися, вона його постійно сварила, ображала, залишала самого вдома, приводила сторонніх людей, вживала алкогольні напої, палила. З 2018 року ставлення до сина ще більше погіршилося, син часто дзвонив уночі та просив забрати його до себе. Позивач має роботу, самостійний дохід, постійне місце проживання, здатний створити сину усі необхідні умови проживання, розвитку, духовного та фізичного виховання. Він є власником квартири, де синові виділена окрема кімната, у зв`язку із чим просить визначити місце проживання [PERSON] із ним. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що спір між сторонами з приводу місця проживання сина відсутній, адже з середини серпня 2020 року син постійно проживає разом із позивачем. Все що написано про її взаємовідносини із сином - неправда, адже це позивач налаштовував сина проти неї. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12.10.2020 відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, справу призначено до підготовчого засідання на 04.11.2020. Від позивача та представника відповідача - адвоката Базієвої Є.С., надішли заяви про розгляд справи без їх участі. Позивач позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі, представник відповідача не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Від представників Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району та Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району в матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи без їх участі, просили винести рішення з урахуванням інтересів дитини. Суд, з`ясувавши позицію сторін, дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 10.08.1996 перебували у зареєстрованому шлюбі, що на підставі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.08.2016 було розірвано (а.с. 14, 16-17). Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] (а.с. 15). З акту обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] від 10.11.2020 вбачається, що на даний час у двоповерховому будинку проживає [PERSON] та її донька [PERSON] . Для малолітнього [PERSON] є окрема кімната, в якій є ліжко, стіл, шафа для одягу, книжкова шафа. За результатами бесіди [PERSON] повідомила, що [PERSON] з середини серпня 2020 року мешкає з батьком за адресою: [ADDRESS] . Батько [PERSON] постійно налаштовує сина проти неї, принижує її авторитет, тому [PERSON] переїхав до батька. Між сторонами відсутній спір з приводу місця проживання дитини (а.с. 178). З висновку Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району № 01-10/608 від 11.03.2021 встановлено, що батьки дитини проживають окремо. Малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком, він займається його вихованням та утриманням. На прийомі у відділі по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради з малолітнім [PERSON] проведена бесіда щодо з`ясування його думки стосовно визначення місця його проживання. Під час бесіди [PERSON] повідомив, що на даний час проживає з батьком та бажає з ним жити в подальшому, з батьком хлопець почуває себе комфортно. З приводу матері [PERSON] зазначив, що не має бажання з нею спілкуватися та проживати. За підсумками засідання, враховуючи відсутність інформації щодо місця роботи [PERSON] та наявності у неї доходів, думку дитини, комісія дійшла висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини разом із батьком [PERSON] (а.с. 217-218). Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровця та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Доводи відповідача про те, що спору між сторонами не існує, не можуть братися судом до уваги. Оскільки право на звернення до суду за судовим захистом прав, свобод та інтересів одне із найважливіших конституційних прав громадян. Так, відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України, яка має назву «Право на звернення до суду за захистом», кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідач в письмових відзивах позовні вимоги про визначення місця проживання дитини жодного разу не визнала, посилаючись на відсутність спору. Проте, [PERSON] у позовній заяві зазначив, що в повідомленнях (на Viber) відповідач пропонувала вирішення питання щодо [PERSON] через суд, вона не заперечує офіційного оформлення через суд. Дану переписку надала [PERSON] в якості додатків до відзиву (а.с. 151). А отже, позивач має право звертатися до суду, оскільки вважає, що його право порушено і є правові підстави для вирішення вказаного спору. Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги інтереси малолітньої дитини, суд вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом з батьком. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved