Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

27.07.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТзОВ «Прем'єр плюс» про стягнення 3% річних та збитків від інфляції. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 01.03.2011 року по 31.07.2013 року [PERSON] працював торговим агентом в ТзОВ «Прем'єр плюс». Заробітна плата йому не виплачувалася. 21.01.2015 року Сихівським районним судом м. Львова на користь [PERSON] стягнуто заробітну плату в розмірі 30044 грн. Грошей [PERSON] не отримав, тому просить стягнути передбачені ст. 625 ЦК України 3% річних та збитки від інфляції в розмірі 24456 грн. 28 коп., а також судові витрати. 21.08.2015 року позивач збільшив позовні вимоги та просить стягнути з відповідача передбачені ст. 625 ЦК України 3% річних та збитки від інфляції в розмірі 25685 грн. 20 коп., а також судові витрати. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просить їх задовольнити та стягнути з відповідача 3% річних та збитки від інфляції на загальну суму 25685 грн. 20 коп., а також судові витрати, які складають 2517 грн. 20 коп. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надавши заперечення та пояснення, в яких відповідач позов не визнає в повному обсязі, посилаючись на те, що він не грунтується на вимогах закону. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. В період з 01.03.2011 року по 31.07.2013 року позивач працював в ТзОВ «Прем'єр плюс» на посаді торгового представника та був звільнений 31.07.2013 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. В порушення вимог ст. 116 КЗпП України всі належні до виплати суми в день звільнення виплачені не були та заборгованість складала 30044 грн. Ці обставини встановлені рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 21.01.2015 року, яким з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість із заробітної плати у вищезазначеному розмірі. Позивач посилається на те, що до теперішнього часу грошей не отримав, тому просить стягнути передбачені ст. 625 ЦК України 3% річних та збитки від інфляції. Вирішуючи позов суд виходить з наступного. Частиною 2 ст. 625 ЦК України дійсно передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, при вирішенні питання застосування передбаченої ст. 625 ЦК України відповідальності за порушення грошового зобов'язання слід чітко визначити, на які зобов'язання поширюється ця норма Закону. Згідно ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування, а також з рішення суду. Крім того, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події. В даному випадку невиконання відповідачем рішення Сихівського районного суду м. Львова від 21.01.2015 року про стягнення на користь позивача заборгованості із заробітної плати не є підставою застосування ст. 625 ЦК України, оскільки ця норма Закону застосовується лише на зобов'язальніправовідносини, які виникли до рішення суду. Крім того, за правилами ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Тобто, відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Зокрема, дія ст. 625 ЦК не поширюється на трудові правовідносини з приводу заборгованості із заробітної плати. Сторони перебували у трудових відносинах, які регулюються спеціальним законодавством КЗпП України. Саме цим Кодексом передбачена відповідальність власника або уповноваженого ним органа за порушення вимог ст. 116 «Строки розрахунку при звільненні». Така відповідальність у вигляді виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку передбачена ст. 117 КЗпП України. Статтею ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справу лише в межах заявлених позовних вимог. Оскільки вимогу щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахункупозивачем не заявлено, суд не може виходити за межі позовних вимог і вирішувати це питання. За таких обставин суд не вбачає законних підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed