Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

28 серпня 2015 року позивач звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із зазначеним позовом та просив постановити судове рішення, яким стягнути із відповідача на його користь невиплачені при звільненні суми у розмірі 15 985 грн. 00 коп.та середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 12 197 грн. 12 коп. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що з 07.02.2011 року по 14.05.2015 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем - ТОВ «Восток - Руда». Наказом №112 лс від 14.05.2015 року він був звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Однак, звільнивши його з роботи, відповідач в порушення ст.116 КЗпП України не здійснив остаточний розрахунок із ним. У відповідності до ст.117 КЗпП України йому повинна бути виплачена середня заробітна плата за весь час затримки по день фактичного розрахунку. На день подачі позовної заяви, компенсація за затримку розрахунку при звільненні становила 12 197 грн. 12 коп., виходячи з того, що його середньоденна заробітна плата становить 117 грн. 28 коп. Позивач вважав, що у відповідності до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» в разі не проведення відповідачем розрахунку з ним, як працівником, до розгляду справи, суд на підставі ст.117 КЗпП України повинен стягнути на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день постановлення судом рішення. Позивач, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, у судове засідання не з'явився. У письмовій заяві позивач просив розглянути справу у його відсутності та задовольнити позов. Відповідач, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, свого представника в судове засідання не направив, заперечень проти позову не надав, про поважність причин неявки свого представника суд не повідомив, а тому, суд дійшов до висновку, що представник відповідача не з'явився в судове засідання без поважних причин. Дослідивши у судовому засіданні матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 116 КЗпП України, передбачено що при звільненні працівника виплата всіх сум, належних йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У судовому засіданні судом безспірно встановлено, що [PERSON] дійсно з 07.02.2011 року по 14.05.2015 року включно перебував у трудових відносинах з ТОВ «Восток-Руда» та наказом №112 лс від 14.05.2015 року звільнений з роботи за згодою сторін ч.3 ст. 38 КЗпП України. Судом також встановлено, що на час звільнення відповідач не здійснив виплату позивачу сум, що належали йому при звільненні у розмірі 15 985 грн. 00 коп., що підтверджується довідкою державного підприємства ТОВ «Восток-Руда» № 1022 від 18.06.2015 року(а.с.8). Із досліджених роздруківок руху грошових коштів на банківського рахунку позивача судом також безспірно встановлено, що відповідач після звільнення позивача перерахував в рахунок сум, що належали першому при звільненні на загальну суму у розмірі 1009 грн. 00 коп., у зв'язку з чим загальна заборгованість відповідача перед позивачем по зазначеним сумам на день постановки судового рішення зменшилась та складає 14 976 грн. 00 коп. ( 15 985 грн. 00 коп. - 1009 грн. 00 коп.). В судовому засіданні також встановлено, що остаточний розрахунок із позивачем відповідач на день постановки судового рішення не здійснив. Згідно ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, законодавець чітко визначив, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, власник повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню на користь працівника, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, з ТОВ «Восток Руда» на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 14.05.2015 року по 17.09.2015 року включно, виходячи із наступного розрахунку. Згідно довідки ТОВ «Восток-Руда» середньоденна заробітна плата позивача становила 117 грн. 28 коп. (а.с.9). Остаточний розрахунок з позивачем відповідач затримав на 87 робочих днів. Таким чином середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 10 203 грн. 36 коп. (117,28 грн. /середньоденна заробітна плата позивача х 87 дні /кількість робочих днів затримки розрахунку). Саме така сума має бути стягнена з відповідача на користь позивача. Оскільки позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, відповідно ст.88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». Зокрема, за вимогу майнового характеру про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід стягнути 251 грн. 79 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial