Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

27 листопада 2019 року позивач [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області до відповідача Фізична особа підприємець [PERSON] з позовною заявою про захист прав споживача шляхом визнання договору недійсним та стягнення коштів про захист прав споживачів, визнання договору забезпечення виконання зобов`язання недійсним, стягнення незаконно отриманих коштів, стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що 20.06.2019 року між позивачем та відповідачем укладено так званий договір забезпечення виконання зобов`язання. Під час укладення вказаного договору фізична особа-підприємець [PERSON] підтвердила інформацію, зазначену в об`яві, розміщеній в інтернет - ресурсі про те, що позивач має можливість придбати автомобіль марки Peugeut Expert, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , за кошти в розмірі 20200 USD. Під час укладення даного Договору відповідач надала позивачу [PERSON] , автомобіль на огляд, але під час підписання договору позивачем було підписано роздрукований бланк договору, до якого пізніше, фізичною особою-підприємцем [PERSON] було додатково внесено всі істотні умови договору, а саме - предмет лізингу, повну його вартість, тощо. У відповідності до обумовленого заздалегідь, вартість була заповнена представником в розмірі 20200 USD. ( п. 1 Договору) та надано на підпис [PERSON] . На виконання умов договору [PERSON] , було сплачено авансовий платіж за договором фінансового лізингу від 26.09.2019року 15882грн.00копійок про, що вказано уп.1 Договору. Позивач неодноразово зверталась до Відповідача телефоном за роз`ясненнями умов договору. З вимогами його виконати, проте умови договору виконані не були. Позивач [PERSON] також зазначила, що сплачувала кошти в рахунок попередньої оплати за автомобіль із реєстраційним номером [NUMBER] , проте, в договорі вказано автомобіль із реєстраційним номером [NUMBER] , таким чином позивач сплатила кошти в рахунок попередньої оплати за автомобіль, який не перебував у продажу та який вона не мала наміру придбавати. Таким чином, договір фінансового лізингу предметом якого є транспортний засіб «Peugeut Expert», а сторонами договору фізична і юридична особи, всупереч положень ст.799ЦК не було укладено в нотаріальній формі, а тому він в силу положень ст. 220 цього ж Кодексу є нікчемним, що узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеним у постановах від 16 грудня 2015 року по справі № 6-2766цс15 та від 19 жовтня 2016 року № 6-1551цс16. Ухвалою суду від 03 грудня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 05 травня 2020 року Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області було постановлено заочне рішення. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.12.2020 рок заочне рішення у справі було скасовано і справу призначено до розгляду в загальному порядку. Позивач [PERSON] , представника позивача - адвоката Лівфшиць З.О. в судове засідання з`явилася, на задоволенні позовних вимог, викладених у позовній заяві наполягали. Відповідач [PERSON] у судове засідання з`явилася, позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача Святенко Є.Ю. у судове засідання з`явився, вимоги не визнав і просив суд відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідач Святенко Є.Ю. у судове засідання з`явився, В обґрунтування своєї позиції відповідач [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що в 2019 року вона здійснювала підприємницьку діяльність пов`язану з наданням послуг при купівлі-продажу автотранспортних засобів. В червні 2019 року до неї звернулася позивач [PERSON] з метою придбати автомобіль. [PERSON] вибрала автомобіль Peugeut Expert, 2007 року, вартістю 7600 доларів США. Автомобіль був оглянутий позивачем і вона заявила що хоче купити його. Оскільки повної суми грошей вона не мала і їй необхідно було оформити кредит, 20.06.2019 року між ФОП [PERSON] та позивачем [PERSON] був укладений договір забезпечення виконання зобов`язання. При укладанні договору [PERSON] сплатила [PERSON] грошові кошти в сумі еквівалентній 600 доларів США. Через деякий час, приблизно через 10 днів [PERSON] звернулася до [PERSON] з усною вимогою про повернення застави за автомобіль, оскільки вона не буде його купувати, так як у неї немає грошей. Віповідно до п.4 оспорюваного договору якщо порушення станеться з вини Замовника , сума попередньої оплати не повертається. Таким чином, оскільки [PERSON] відмовилась від подальшого укладення договору купівлі продажу автомобіля Peugeut Expert, 2007 року сплачені нею грошові кошти поверненню не підлягають. Разом з тим відповідач зазначила, що готова виконати зобов`язання по договору та надати позивачеві для укладення договору купівлі-продажу аналогічний автомобіль за ціною зазначеною в Договору забезпечення виконання. Представник відповідача адвокат Святенко Є.Ю. підтримав позицію відповідача та додатково зазначив, що договір фінансового лізінгу, на який позивач посилався у позовній заяві, між [PERSON] та [PERSON] не укладався. Підстави, передбачені законом , для визнання договору забезпечення виконання зобов`язання відсутні. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтвердила обставини, які зазначала відповідач [PERSON] , а саме те, що продаж транспортного засобу повинен був здійснений за суму 7600 доларів США і до підписання Договору забезпечення зобов`язання позивач оглянула запропонований їй автомобіль Peugeut Expert, 2007 року випуску та надала згоду купити. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що в червні 2019 року до відповідача [PERSON] звернулася позивач [PERSON] з метою придбати автомобіль. [PERSON] вибрала автомобіль Peugeut Expert, 2007 року випуску, вартістю 7600 доларів США. Автомобіль був оглянутий позивачем і вона заявила що хоче купити його. Оскільки повної суми грошей вона не мала і їй необхідно було оформити кредит, 20.06.2019 року між ФОП [PERSON] та позивачем [PERSON] був укладений договір забезпечення виконання зобов`язання. При укладанні договору [PERSON] сплатила [PERSON] грошові кошти в сумі 15980 гривень 00 копійок. США. Відповідно до п. 1 Договору забезпечення виконання зобов`язання від 20.06.2019 року [PERSON] сплатила грошові кошти в сумі 15980 грн. 00 коп. (за майбутнім договором купілі - продажу автомобіля Peugeut Expert, 2007 року випуску Згідно п.2 зазначеного вище Договору внесений платіж є частиною повною вартості автомобіля і є забезпечення виконання договору по переходу прав на автомобіль на користь Замовника, або інших осіб за його вказівкою Згідно п..4 Договору забезпечення виконання зобов`язання від 20.06.2019 року якщо порушення зобов`язання станеться з вини Замовника, сума попередньої оплати поверненню не підлягає. Відповідно до Відповідно до статті 546 ЦК Ураїни , виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Згідно статті 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно ч.1 статті 570 Цивільного кодексу України , завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Відповідно ч.ч.1, 3 до статті 571 ЦК України , якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Таким чином суд приходить до висновку, що між позивачем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір забезпечення виконання зобов`язання і позивач сплатила на користь відповідача завдаток в сумі 15980 грн. 00 копійок. Щодо вимог про визнання договору забезпечення виконання недійсним суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.202 ЦК України , правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.204 ЦК України , правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 205 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до статті 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Згідно статті 207 ЦК України , правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.ч.1-3, 5 ст.203 Цивільного кодексу України 1.Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Судом встановлено, Договір забезпечення виконання зобов`язання укладений між [PERSON] та [PERSON] не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особи, які вчинили правочин, повинна мають небхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, що знайшло своє відображення у договорі забезпечення виконання зобов`язання, який був укладений у простій письмовій формі. Правочин бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним., що підтвердили в судовому засіданні як позивач , так і відповідач. Отже передбачені законом підстави, для визнання недійсним договору забезпечення виконання зобов`язання від 20.06.2019 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] недійсним відсутні. Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України. Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Враховуючи наданні докази суд, дістається висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди в сумі 15882 гривень 00 копійок. 20000 гривень 00 копійок моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки позивач не довела належним и допустимими доказами, що відповідачем порушено істотні умови договору щодо купівлі - продажу транспортного засобу та відповідач відмовляється укласти договір купівлі - продажу транспортного засобу та не доведено позивачем, неправомірність дій відповідача за договірними правовідносинами, що виникли між сторонами.

Outcome: dismissed