Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

27.11.14 року ТОВ «Мігфінанс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики, після уточнення якого просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Мігфінанс» за договором позики грошову суму у розмірі 9370,00 гривень з яких 500 гривень сума основного боргу,4380, 00 гривень проценти за користування позикою, 4240,00 гривень пеня за весь час прострочення, 250 гривень штраф, а стягнути на користь позивача з останньої понесені судові витрати у розмірі 2222,38 гривень з яких 243,60 судовий збір, 1978,78 гривень витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката. В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, повідомлялась належним чином причини неявки суду не відомі. Вивчивши матеріали справи, аналізуючи у сукупності надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так, судом встановлено, що 18.11.2013 р. між ТОВ «Мігфінанс» та [PERSON] укладено договір позики № 2013-02-00063, відповідно до умов якого ТОВ «Мігфінанс» надає позичальнику короткострокову позику з нарахуванням відсотків у розмірі 2% за кожен день користування позичальником коштами тобто 732%річних з кінцевим строком повернення 01.12.13 року Позивач виконав всі умови зазначеного договору позики, надавши відповідачці грошові кошти у розмірі 500 гривень, а відповідач в свою чергу не виконує покладені на неї договором зобов'язання по приверненню коштів, у зв'язків у відповідачка перед ТОВ «Мігфінанс» виникла заборгованість у розмірі 9370,00 гривень, з яких 500 гривень сума основного боргу,4380, 00 гривень проценти за користування позикою, 4240,00 гривень пеня за весь час прострочення, 250 гривень штраф. За договором позики відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України, одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) абу таку ж кількість речей того ж роду такої ж якості. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язується повернути позикодавеві позику у строк та в порядку, встанволеному договором. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, що зазанчено у статті 526 ЦК України. Позичальник в силу вимог ст. 1048 ч.1 ЦК України має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено заокном або договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України, згідно з якою боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, та боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не втснаоалений договором або законом. Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі 9370,00 гривень, з яких 500 гривень сума основного боргу,4380, 00 гривень проценти за користування позикою, 4240,00 гривень пеня за весь час прострочення, 250 гривень штраф. До судових витрат, відповідно до ст. 79 ЦПК України відносяться також витрати на правову допомогу. Так позивачем зазначена сума коштів, витрачених на правову допомогу у розмірі 1978,78 гривень, однак в судовому засіданні позивачем не доведено факту надання правової допомоги на зазначену суму, у зв'язку з чим суд вважає, що у задоволенні вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 1978,78 гривень слід відмовити. В силу ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд вважає, що судові витрати, які витратив позивач на сплату судового збору у розмірі 243,60 гривень підлягають стягненню з відповідачки. На підставі викладеного,

Outcome: partial