Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-07 00:00:00

27.02.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Миколаївобленерго» про поновлення її на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, мотивуючи тим, що з 15.11.2010 року по 23.12.2017 року працювала на різних посадах філії Братського району ПАТ «Миколаївобленерго». З 23.01.2017 року згідно п.2 ст.40 КЗпП України за згодою профспілкового комітету була звільнена у звязку з виявленою невідповідністю, внаслідок недостатньої кваліфікації, яка перешкоджає подовженню роботи. Вважає звільнення незаконним, таким що підлягає скасуванню та порушує її права. Просила поновити її на посаді економіста, стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у сумі 10 000 грн. за період з 23.01.2017 року по день розгляду справи в суді. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та остаточно просили скасувати наказ від 23.01.2017 року №80-к про припинення трудового договору, поновити позивачку на роботі на посаді економіста, стягнути з відповідача середню заробітну плату за період вимушеного прогулу з 23.01.2017 р. по день розгляду справи в суді у сумі 76\~000 грн. та спричинену моральну шкоду в розмірі 10 тис. грн. Представник ПАТ «Миколаївобленерго» у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволення, посилаючись на те, що звільнення позивачки відбулося згідно вимог діючого законодавства та з підстав того, що позивачка не пройшла атестацію, а в подальшому відмовилася від інших запропонованих їй посад. Заслухав сторони та дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного: Судом встановлено, що з 15.11.2010 року позивач [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Миколаївобленерго». На підставі наказу ПАТ «Миколаївобленерго» від 15.11.2010 року №2490-к позивач була призначена та працювала на посаді бухгалтера філії ПАТ «Миколаївобленерго» Братського району. 29.03.2011 року [PERSON] була переведена на посаду бухгалтера групи бухгалтерії філії ПАТ «Миколаївобленерго» Братського району по строковому договору на час відпустки основного працівника (наказ від 29.03.2011 р. №545-к). Наказом ПАТ «Миколаївобленерго» від 02.10.2012 року за №1780-к [PERSON] була переведена на посаду економіста групи збуту електроенергії філії ПАТ «Миколаївобленерго» Братського району, де і працювала по день звільнення. Відповідно до наказу ПАТ «Миколаївобленерго» від 31.12.2015 року № 1256 року «Про проведення атестації керівників, професіоналів, фахівців та службовців Товариства в 2016 році» затверджено графіки проведення атестації працівників підприємства у 2016 році, які викладені у додатках до наказу. З зазначеним наказом [PERSON] була ознайомлена особисто, що підтверджується її підписом на листі ознайомленні працівників філії Братського району ПАТ «Миколаївобленерго». Судом також встановлено, що 24.11.2016 року відбулося засідання атестаційної комісії, в ході якого [PERSON] JI.B. проходила планову атестацію, що підтверджується протоколом від 24.11.2016 № 54. За результатами проведення атестації працівників комісією було прийнято рішення про невідповідність позивача займаній посаді. З вказаним рішенням позивачка була ознайомлена під особистий підпис ( атестаційний лист від 24.11.2016р.). У звязку з прийняттям комісію вказаного рішення, ПАТ «Миколаївобленерго» [PERSON] було запропоновано переведення на інші вакантні посади з попередженням про наслідки відмови від переведення ( повідомлення від 28.12.2016 за № 06/39-1091). З запропонованим переведенням позивач не погодилася, про що зазначила у повідомленні. 28.12.2016 р. за вих. №01/28-7768 голові профкому МОПО НГПЕУ та голові профкому МОПО НГПЕУ філії Братського району Північного округу генеральним директором ПАТ «Миколаївобленерго» було подано клопотання про надання згоди на звільнення [PERSON] за п. 2 ст. 40 КЗпП України - у звязку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді, внаслідок недостатньої кваліфікації, яка перешкоджає продовженню даної роботи. Відповідно до рішення засідання профкому НГПЕУ філії ПАТ «Миколаївобленерго» Братського району Миколаївської області згоду на звільнення [PERSON] за п. 2 ст. 40 КЗпП України не надано, а вирішено клопотати перед генеральним директором ПАТ «Миколаївобленерго» та головою профкому МОПО НГПЕУ про проведення повторної атестації позивачки (протокол №13 від 28.12.2016 р.). Телефонограмою від 29.12.2016 року на імя директора Північного округу доручено направити 30.12.2016 року на 09.00 год. [PERSON] на атестацію. З вказаним дорученням позивач була ознайомлена під підпис 29.12.2016 р. 30.12.2016 року відбулося засідання атестаційної комісії з проведення позачергової атестації [PERSON], в ході якого від відповідей на питання членів комісії остання відмовилася та покинула засідання комісії (протокол №3 від 30.12.2016р.). У звязку з чим комісія прийняла рішення клопотати перед генеральним директором про затвердження рішення засідання атестаційної комісії від 24.11.2016 р. №54 щодо невідповідності займаній посаді [PERSON] Ознайомлюватися з результатами атестації [PERSON] відмовилася, про що складено акт від 30.12.2016 р. Зважаючи на це, 30.12.2016 р. за вих. №01/28-7837 голові профкому МОПО НГПЕУ генеральним директором ПАТ «Миколаївобленерго» повторно було подано клопотання про надання згоди на звільнення [PERSON] за п. 2 ст. 40 КЗпП України - у звязку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді, внаслідок недостатньої кваліфікації, яка перешкоджає продовженню даної роботи. 05.01.2017 року на засіданні профкому МОПО НГПЕУ, яке проходило за участю [PERSON], прийнято рішення про надання згоди на звільнення останньої за п. 2 ст. 40 КЗпП України. Наказом генерального директора ПАТ «Миколаївобленерго» від 23.01.2017 року за №80-к «Про припинення трудового договору (контракту)» з 23.01.2017 року [PERSON] звільнено з посади економіста групи збуту електроенергії Північного округу філії Братського району на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України у звязку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді, внаслідок недостатньої кваліфікації, яка перешкоджає продовженню даної роботи (за згодою з профспілковим комітетом). Не погоджуючись з рішенням комісії та наказом про звільнення позивач звернулася до суду з даним позовом. Згідно зі\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.4 ст. 11 Закону України «Про професійний розвиток працівників» \~Атестація проводиться за рішенням роботодавця, яким затверджуються положення про проведення атестації, склад атестаційної комісії, графік проведення атестації. Інформація про проведення атестації доводиться до відома працівників не пізніше ніж за два місяці до її проведення. Згідно з ч. 1 ст. 11 вказаного закону передбачено, що атестаційна комісія приймає рішення про відповідність або невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі. У разі прийняття рішення про відповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі комісія може рекомендувати роботодавцеві зарахувати його до кадрового резерву, присвоїти чергову категорію, встановити надбавку до заробітної плати або збільшити її розмір, організувати стажування на більш високій посаді або направити на підвищення кваліфікації з метою просування по роботі. У разі прийняття рішення про невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі комісія може рекомендувати роботодавцеві перевести працівника за його згодою на іншу посаду чи роботу, що відповідає його професійному рівню, або направити на навчання з подальшою (не пізніше ніж через рік) повторною атестацією. Рекомендації комісії з відповідним обґрунтуванням доводяться до відома працівника у письмовій формі. У разі відмови працівника від переведення на іншу посаду чи роботу, що відповідає його кваліфікаційному рівню, або від професійного навчання за рахунок коштів роботодавця роботодавець за результатами атестації має право звільнити працівника відповідно до\~Кодексу законів про працю України (ч.ч.2,3 ст. 11 Закону). Відповідності до ч.2\~ст. 40 КзПП України\~ трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці. Так, відповідно п.21\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9\~при розгляді справ про звільнення за п. 2\~ст. 40 КЗпП\~суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. Частиною 1 ст. 43 КЗпП України визначено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених\~пунктами 1\~(крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації),\~2-5,\~7 статті 40\~і\~пунктами 2\~і\~3 статті 41\~цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що роботодавцем під час атестації дотримано визначений законодавством порядок її проведення, а припинення трудового договору (контракту) з позивачем за ч. 2 ст. 40 КЗпП України є правильним та законним. Що стосується тверджень позивача про відсутність її ознайомлення з рішенням атестаційної комісії від 24.11.2016 року, то вони спростовуються дослідженими в ході судового засідання матеріалами справи (атестаційний лист). Також в ході судового засідання позивачка не довела свої твердження та доводи про відсутність підписів деяких з членів атестаційної комісії на атестаційному листі та ненадання їй відповідачем можливості перездати атестацію. При цьому, суд враховує і дії самої позивачки, яка за її словами, на засіданні атестаційної комісії 30.12.2016 року через погане самочуття, мусила була покинути засідання і тому не змогла пройти переатестацію. При цьому, до медичного пункту, який розташований на території ПАТ «Миколаївобленерго» вона не зверталася, заяву або усне звернення про неможливість брати участь у засіданні комісії за станом здоровя чи про перенесення засідання на іншу дату [PERSON] до роботодавця не надала. З огляду на вищевказане, суд вважає, що позивачка фактично сама відмовилася від участі в позачерговій атестації 30.12.2016 року. Таким чином, суд вважає дії відповідача по звільненню позивача за п.2\~ст.40 КЗпП України\~законними, а за такого позов в частині вимог про скасування наказу про звільнення, стягнення середньої заробітної плати за період вимушеного прогулу слід залишити без задоволення. Що стосується позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди, суд вважає, що вимоги в цій частині також задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист\~цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною 2\~ст. 16 ЦК України\~визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. \~ Зокрема, ч. 1\~ст. 23 ЦК України\~передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1\~КЗпП України. Стаття\~237-1\~КЗпП України\~передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, в розумінні вказаної норми підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки судом в ході розгляду даної справи не встановлено порушення трудових прав працівника [PERSON], а тому відступні підстави стягнення з відповідача моральної шкоди.

Outcome: dismissed