Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

27 грудня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. 8 січня 2020 року ухвалою судді позовну заяву [PERSON] залишено без руху. Ухвалою суду від 16 січня 2020 року провадження у зазначеній справі відкрито. 3 лютого 2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у даній цивільній справі, справу призначено до судового розгляду. 14 лютого [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову. Ухвалою Гадяцького районного суду від 18 березня 2020 року замінено первісну третю особу з сектору реєстрації місця проживання та зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб за місцем проживання виконавчого комітету Гадяцької міської ради на належну третю особу - відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Гадяцької міської ради. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, суду пояснила, що їй на підставі договору дарування належить квартира [ADDRESS] , де зареєстрований [PERSON] , який з грудня 2018 року не проживає в даному помешканні. Через те, що відповідач зареєстрований у помешканні позивача, їй призначена зовсім незначна сума субсидії і вона не може сплачувати нараховані комунальні послуги. Також змушена звертатися до суду, оскільки відповідач створює перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Підтвердила, що під час шлюбу до будинку був добудований тамбур та проведено його ремонт. На сьогоднішній день самочинні переобладнання не узаконені в установленому законом порядку. [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що перебуваючи у шлюбі з [PERSON] , вони у 2008 році придбали житловий будинок по [ADDRESS] . У 2009 році він дійсно подарував свою частину будинку позивачу. Згодом на протязі 2010-2011роках будинок був розібраний та за спільні кошти було збудовано новий. Підтвердив, що з грудня 2018 року він не проживає в будинку і його речі там відсутні через постійні сварки, тому просить в задоволенні позову просив відмовити. Свідки [PERSON] та [PERSON] показали суду, що в середині грудня 2018 року [PERSON] забравши свої речі, виїхав з квартири і більше не повертався. Третя особа: відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Гадяцької міської ради звернувся до суду з заявою про розгляд справи без участі представника, проти задоволення позову не заперечує. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування від 07 квітня 2009 року є власником квартири [ADDRESS] , що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. 12 липня 2018 року рішенням Гадяцького районного суду шлюб, укладений 16 вересня 2006 року, між подружжям [PERSON] розірваний. Згідно довідки Гадяцької міської ради в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно актів обстеження домоволодіння від 26.12.2018, 29.01.2019, 28.02.2019, 28.03.2019, 25.04.2019, 30.05.2019, 27.06.2019, 29.07.2019, 23.08.2019, 23.09.2019, 27.09.2019, 29.10.2019, 21.11.2019, 17.12.2019, складених комісією Гадяцької міської ради на предмет проживання [PERSON] в квартирі [ADDRESS] встановлено, що він не проживає в квартирі позивача з 17 грудня 2018 року. Таким чином, суд встановив, що відповідач не проживає в будинку [ADDRESS] з 17 грудня 2018 року. Причин поважної відсутності відповідача за зареєстрованим місцем проживання судом не встановлено. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 382 ЦК України, квартирою є ізольоване приміщення у житловому будинку, призначене для постійного у ньому проживання. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї та інших осіб. На підставі вимог ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист усіх суб`єктів права власності, а власник може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення іншою особою дій, які порушують його право власності та з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з нормою ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ч.2 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що відповідач не проживає у спірному житлі більше року, а його реєстрація у будинку створює перешкоди для власника будинку, викликані необхідністю сплачувати вартість комунальних послуг з урахуванням реєстрації відповідача, а також позбавляє можливості вільно розпоряджатись своїм майном, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, є законними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню. Разом з цим суд відхиляє посилання відповідача [PERSON] про наявність прав на вказане житло, оскільки належних та допустимих доказів цього твердження суду не надано. Наданий технічний паспорт від 26 жовтня 2018 року в якому зазначено про самовільно збудовані та переобладнані приміщення в спірному житлі, не є право установчим документом. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на час розгляду справи в суді єдиним власником спірного домоволодіння є [PERSON] . Як слідує з її пояснень, самочинні перебудови нею до цього часу не узаконені, а відповідно і не можуть бути предметом судового дослідження в межах даної цивільної справи. [PERSON] за весь час розгляду справи в суді не подав до компетентних органів та до суду жодних заяв або інших документів, які б свідчили про його претендування на спірне домоволодіння, що було перебудоване за час шлюбу. Таким чином, [PERSON] в установлено законом порядку не довів про наявність у нього будь - яких прав на квартиру в будинку [ADDRESS] . Разом з цим, суд звертає увагу відповідача на те, що в разі доведення ним своїх прав на самочинно збудовані прибудови у встановленому законом порядку, він матиме право зареєструватися у належних йому добудовах. Суд також вважає, що на користь позивача слід стягти понесені нею судові витрати зі сплати судового збору.

Outcome: approved