Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

26 травня 2020 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який було укладено 25 квітня 2017 року у Нововолинському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Волинської області, актовий запис №62. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25 квітня 2017 року уклала шлюб з відповідачем [PERSON] . У цьому шлюбі, [INFO] народилася дочка [PERSON] . Подружнє життя з відповідачем не склалося, відповідач зловживає алкоголем, грає в азартні ігри, не працевлаштовується та не забезпечує сім`ю матеріально. Зазначає, що у них різняться погляди на сумісне життя та відносини між подружжям. Оскільки будь-які відносини між ними припинені, шлюб носить формальний характер і подальше його збереження є недоцільним, просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем в судовому порядку та стягнути з відповідача судові витрати у справі. Спір щодо поділу спільного сумісного майна між ними відсутній, а дошлюбне прізвище вона не бажає відновлювати. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, у позовній заяві просила проводити розглядати справу у її відсутності (а.с.2). У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, через оголошення розміщене на офіційному сайті судової влади (а.с. 39). У відповідності до ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, врахувавши наведені норми права, дослідивши письмові докази, а саме: свідоцтво про шлюб (а.с.3), копію довідки про реєстрацію місця проживання (а.с.4), копію свідоцтва про народження [PERSON] (а.с.5), копію довідки про місце проживання [PERSON] , [PERSON] (а.с.6), копію довідки про доходи [PERSON] (а.с.7), суд дійшов висновку, що сумісне життя подружжя неможливе, збереження сім`ї суперечить інтересам позивача, сторони тривалий час не підтримують подружніх відносин, а наданий судом строк на примирення не дав позитивних результатів, тому суд позов задоволює і розриває шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] . Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача [PERSON] в дохід держави 908 грн. судового збору.

Outcome: approved