overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

27 вересня 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебувають у шлюбі від серпня 2015 року. Від спільного проживання сторони мають малолітню дитину. Стосунки з відповідачем розладилися. Сторони проживають окремо одне від одного, не ведуть спільне господарство, шлюбних відносин не підтримують. Зберігати сімю позивачка не бажає, вважає, що шлюб носить формальний характер і просить суд шлюб розірвати (а.с.а.с. 2, 3). Позивачка у судовому засіданні заявлений позов підтримала. Відповідач до суду не зявився, звернувшись із заявою про розгляд справи за його відсутності. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини четвертої статті 169, статей 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). Суд, заслухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України (далі СК) шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі статтею 110 цього Кодексу. Згідно зі статтею 112 СК суд зясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі від 08.08.2015 року (а.с. 8). Від спільного проживання сторони мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу мешкатиме разом з позивачкою (а.с. 7). Через відсутність взаєморозуміння та постійних сварок, які виникають в родині з різноманітних причин, зникнення у сторін бажання створити міцну та дружню сімю від березня 2017 року сторони не ведуть спільне господарство та не підтримують шлюбних відносин, мешкають окремо одне від одного. Позивачка зберігати сімю не бажає, вважає, що сімя розпалася остаточно і збереження сімї неможливе. Спору щодо спільно нажитого майна тепер не існує. За вказаних обставин суд вважає, що вимоги позивачки обґрунтовані й підлягають задоволенню. Ураховуючи думку позивачки, суд вважає за необхідне змінити її прізвище на дівоче.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

27\~вересня 2018\~року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб. Позов мотивовано тим, що 24\~лютого 2016\~року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації\~актів цивільного\~стану по\~місту Павлограду\~Павлоградського міськрайонного\~управління юстиції\~Дніпропетровської області,\~актовий запис\~№ 30. Від даного\~шлюбу неповнолітніх\~дітей сторони\~не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося. Подружні відносини припинені з серпня\~2018\~року через різні погляди на сімейне життя. Сторони спільне\~господарство не\~ведуть,\~спільного бюджету\~не мають.\~В звязку\~з цим\~позивач просить\~суд розірвати\~шлюб. Сторони в судове засідання не зявились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані письмові докази, матеріали цивільної справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 24\~лютого 2016\~року. Шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 30. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають. В сімї позивача та відповідача подружні відносини припинені з серпня\~2018\~року через різні погляди\~на сімейне\~життя. Враховуючи ці обставини суд вважає, що родина розпалась остаточно, відновлення подружніх відносин неможливе, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суттєво суперечити інтересам сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

27 вересня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, який зареєстрований з відповідачем [PERSON] 20 травня 2016 року Виконавчим комітетом Морозовичівської сільської ради Іваничівського району Волинської області. Від спільного шлюбу подружжя має дочку [PERSON], [INFO]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось. Сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства. Відповідач повернулась проживати до чоловіка від свого першого шлюбу. Позивач вважає, що спільне проживання, примирення і збереження сім'ї не можливе. Просить розірвати шлюб. Позивач [PERSON] до проведення судового засідання подав до суду письмову заяву, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути у його відсутності, позов задовольнити. Відповідач [PERSON] до проведення судового засідання подала до суду письмову заяву, просила справу розглядати у її відсутності, позов визнає в повному обсязі. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи визнання позову відповідачем, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та наявність законних підстав для розірвання шлюбу, суд позов задовольняє і розриває шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] Згідно ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач при подачі позову до суду поніс судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн., що підтверджується документально (а.с.1). З огляду на те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, у відповідності до ст.ст. 141, 142 ЦПК України позивачу слід повернути з державного бюджету 352,40 грн. судового збору, сплаченого при поданні позову та стягнути з відповідача на користь позивача 352,40 грн. судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

27 вересня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] в якому просить розірвати шлюб між ними. Вимоги мотивує тим, що 01 грудня 1985 року органами ЗАГСу с.Колочава, Міжгірського району, Закарпатської області, було зареєстровано шлюб з відповідачем. На момент написання даної позовної заяви діти сторін вже є повнолітні та проживають окремо. Спільне життя з відповідачем не склалось через несумісність характерів та різних поглядів на життя., яке припинено з 2016 року. Примирення між позивачем та відповідачем не можливе. Після розірвання шлюбу позивачу залишити прізвище «Ваколя». У судове засідання сторони не зявилися, проте надали до суду заяви, в яких позивачка позовні вимоги підтримала, а відповідач\~\~їх визнав та просять справу розглянути у їх відсутності. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Основним аргументом при визначенні підстави припинення шлюбу являється стійкий розлад подружніх стосунків, а в даному випадку позивачка довела перед судом, що причини розірвання шлюбу являються суттєвими, оскільки сторони шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, посилаючись на неможливість збереження сімї, а відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. За таких обставин, суд зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини розірвання шлюбу, приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

27 вересня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати її право на земельну частку (пай) в розмірі 2,13 умовних кадастрових гектарів землі по [PERSON] сільській раді Томашпільського району Віницької області, як члена СТОВ «Липівка». Даний позов обґрунтований наступним. В 1974 році вона була прийнята в члени колгоспу ім. Леніна с. Липівка (після реорганізації СТОВ «Липівка»), де пропрацювала до 1994 року включно. Позивач [PERSON] вказує, що вона як член колективного сільськогосподарського підприємства мала право на земельну частку (пай) і повинна була бути включена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), однак включена не була. В зв'язку з вказаним позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. 18 жовтня 2018 року сільським головою [PERSON] сільської ради Томашпільського району було подано відзив на позовну заяву, згідно якого останній просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Також зазначено, що в [PERSON] сільській раді державного акта на право колективної власності на землю по [PERSON] сільській раді Томашпільського району Вінницької області немає та сільська рада не володіє інформацією чи взагалі розроблявся (виготовлявся) такий документ. В судовому засіданні позивач та її представник, адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримують, просять позов задовольнити. Представник пояснив, що [PERSON] була прийнята в члени колгоспу у 1974 році і пропрацювала до 1994 року, що підтверджується трудовою книжкою. Виключена із членів колгоспу на загальних зборах остання не була. У 1995 році [PERSON] мала 40 робочих вихододнів. Відсутня інформація щодо виключення її із членів корпорації, що підтверджується довідкою архівного відділу районної державної адміністрації Вінницької області. Тому [PERSON] має право на земельну частку (пай). Представник відповідача [PERSON] сільської ради Вінницької області голова сільської ради [PERSON] в судове засідання не зявився, надіславши на адресу суду клопотання, в якому просить справу розглянути без участі відповідача,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-10 00:00:00

27 вересня 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що 25.02.2012 року між сторонами зареєстровано шлюб, від шлюбу мають двох дітей, дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Крім того, позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через протилежні погляди на сімейне життя, постійні суперечки та конфлікти. Позивач з відповідачем подружніх стосунків не підтримують, не вбачає можливим будь-яке подальше збереження шлюбу, оскільки він носить формальний характер, при його фактичному розпаді. Ухвалою судді від 16.11.2018 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. Позивач в судове засідання не зявилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву в якій просить проводити розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, не заперечив проти розірвання шлюбу, просить проводити розгляд справи у його відсутність. Враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі, суд вважає за необхідне ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні відповідно до положень ч. 3\~ст. 200 ЦПК України. Відповідно до ч.4\~ст 206 ЦПК\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 3\~ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Згідно\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст.\~111,\~112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача та відповідача, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ч. 2\~ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-21 00:00:00

27 вересня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] та просить стягнути з нього на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Свій позов мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. На теперішній час шлюб розірваний. Від цього шлюбу є неповнолітній син [PERSON], [INFO]. У звязку з тим, що син знаходиться на її утриманні, відповідач ніякої матеріальної допомоги на його утримання не надає, вона просить стягнути з відповідача аліменти на його утримання. Позов просила задовольнити. Від відповідача [PERSON] відзив на позовну заяву до суду не надходив. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 05.10.2017 року шлюб розірваний. Від цього шлюбу є неповнолітній син [PERSON], [INFO]. На цей час шлюбно-сімейні стосунки між сторонами припинені. Дитина сторін залишається проживати з позивачем, знаходиться на її утриманні. Відповідач ніякої матеріальної допомоги на його утримання не надає. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Частиною першою ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладеного, суд вважає можливим стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 27 вересня 2018 року. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з [PERSON] судовий збір в дохід держави в сумі 704, 80 грн. Згідно з п.1) ч. 1 ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

27 вересня 2018 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в розмірі 42261 грн. 81 коп., яка виникла станом на 01.09.2018 року. В судове засідання позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив провести розгляд справи за відсутності представника. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Позивач працює у відповідача на посаді провідного інженера з організації та нормування праці. Статтею 94 КЗпП України, обумовлено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Відповідно до ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівникам здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після зобовязань щодо оплати праці. Згідно довідки ПрАТ «ЧеЗаРа» від 03.10.2018 року №431 вбачається, що заборгованість з виплати заробітної плати [PERSON] станом на 01.09.2018 року складає 42261 грн. 81 коп. Оскільки виплата позивачеві заборгованості по заробітній платі не була проведена на час розгляду справи, а тому підлягає стягненню в розмірі 42261 грн. 81 коп. Також з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

27 вересня 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебувають у шлюбі від вересня 2014 року. Від спільного проживання сторони мають малолітню дитину. Стосунки з відповідачем розладилися. Сторони проживають окремо одне від одного, не ведуть спільного господарства, шлюбних відносин не підтримують. Зберігати сімю позивачка не бажає, вважає, що шлюб носить формальний характер, і просить суд шлюб розірвати (а.с.а.с. 2, 3). Позивачка у судовому засіданні підтримала заявлений позов, а відповідач визнав його. Суд, заслухавши думки сторін, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України (далі СК) шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі статтею 110 цього Кодексу. Згідно зі статтею 112 СК суд зясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальш е спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі від 26.09.2014 року. Шлюб зареєстровано Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції (актовий запис 817) (а.с. 8). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу мешкатиме разом з позивачкою (а.с. 9). Через відсутність взаєморозуміння та постійних сварок, які виникають в родині з різноманітних причин, відсутність у сторін бажання створити міцну та дружню сімю від серпня 2018 року сторони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних відносин, мешкають окремо одне від одного. Позивачка зберігати сімю не бажає, вважає, що сімя розпалася остаточно, і збереження сімї неможливе. Спору щодо поділу спільно нажитого майна між сторонами не існує. За вказаних обставин суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані й підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

27 вересня 2019 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON] .. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є сином відповідача та у теперішній час навчається на ІІІ курсі денної форми навчання у Миколаївському професійному ліцеї будівництва та сфери послуг. Відповідач матеріальної допомоги не надає, добровільної угоди про сплату аліментів між ними не досягнуто. Посилаючись на викладене, просив стягнути з відповідача аліменти в розмірі ј частини його доходів щомісячно на час його навчання. Сторони в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу за їхньої відсутності, позивач, крім цього, зазначив, що підтримує заявлені вимоги, відповідач вказав, що позов визнає повністю. Дослідивши письмові докази, що є у справі, суд дійшов такого. [PERSON] , [INFO] , є сином відповідача, у теперішній час проживає окремо та навчається на ІІІ курсі денної форми навчання у Миколаївському професійному ліцеї будівництва та сфери послуг. Зазначені обставини підтверджуються дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме свідоцтвом про народження позивача (а. с. 5) та довідкою № 150 від 02 вересня 2019 року, виданою Миколаївським професійним ліцеєм будівництва та сфери послуг (а. с. 6). Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надає, що ставить позивача в тяжке матеріальне становище та не надає йому можливості належним чином забезпечувати свої потреби. Суд, з огляду на те, що батьки зобов`язані забезпечити дітям виховання, навчання, приймаючи до уваги той факт, що відповідачем не надано доказів на підтвердження того факту, що він не має можливості сплачувати аліменти у розмірі, заявленому позивачем, прийшов до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на навчання сина в розмірі ј частини його доходів щомісячно. Сторонам суд роз`яснює, що вони не позбавлені права у подальшому звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів на підставі ст. 192 СК України. Таким чином, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім цього, у порядку, передбаченому ч. 6 ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 768 грн 40 коп., від сплати якого при зверненні до суду із цим позовом позивач був звільнений. На підставі викладеного,

Outcome: approved