Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

27 вересня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обгрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що з 15 серпня 1988 року працює за безстроковим трудовим договором на посаді помічника машиніста установки по бурінню стволів і свердловин в ПАТ «Первомайське шахтопрохідницьке управління по бурінню стволів і свердловин», яке розтошоване в м. Первомайське Луганської області. Наприкінці 2014 року у зв`язку з загостренням військових подій у терміновому порядку був вимушений виїхати з м. Первомайськ Луганської області до м. Харкова. В січні 2015 року всім працівникам підприємства були видані трудові книжки задля збереження, але без внесення будь-яких записів. Оскільки бойові дії в м. Первомайськ продовжувалися в нього була відсутня можливість оформити своє звільнення у визначеному законом порядку. Іншого способу для встановлення факту припинення трудових відносин з відповідачем на даний час не існує, оскільки м. Первомайськ Луганської області окуповано незаконними збройними формуваннями, які утримують під своїм контролем зазначене підприємство. Посилаючись на вказані обставини позивач просив встановити факт припинення трудових відносин між ним та ПАТ «Первомайське шахтопрохідницьке управління по бурінню стволів і свердловин» з 20 лютого 2015 року у зв`язку зі звільненням за власним бажанням на підставі ч.1\~ст. 38 КЗпП України. В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. Представник відповідача до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог чинного законодвства, письмовий відзив на позов до суду не направив, а тому суд за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог\~ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенні виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК\~встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. \~\~\~\~ Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. Відповідно до\~статті 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Відповідно до\~статті 3 КЗпП\~до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України\~визначено, що законодавство про працю складається з\~КЗпП України\~та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Стаття 36 КЗпП України\~визначає підстави припинення трудового договору якими, крім іншого, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41). Так, згідно ч. 1\~ст. 38 КЗпП України\~працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Трудовий договір припиняється тільки за наявності підстав для його припинення. Підставою припинення договору є юридичний факт або сукупність юридичних фактів, закріплених у законі та необхідних для припинення трудового договору. Вони поділяються на два види: 1) дії (життєві ситуації, що відбуваються за волею людей; вольові акти їх поведінки) сторін трудового договору або осіб, які не є його сторонами; 2) події (життєві обставини, настання яких не залежить від волі та свідомості людей: закінчення строку трудового договору; смерть працівника або роботодавця - фізичної особи тощо). У законодавстві про працю України встановлено вичерпний перелік підстав розірвання трудового договору з метою охорони трудових прав громадян. Так, підстави припинення трудового договору окреслені у ст.36 та інших статтях\~КЗпП України\~й залежно від того, хто є ініціатором припинення трудового договору, підстави поділяються на такі групи: - припинення трудового договору за спільною (взаємною) ініціативою сторін трудового договору (наприклад, угода сторін, закінчення строку); - розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті\~38,\~39 КЗпП України); - розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця (статті\~40,41 КЗпП України); - розірвання трудового договору з ініціативи осіб, які не є його стороною (третіх осіб) (пункти 3,7 ст.\~36, ст.\~45 КЗпП України\~та ін.). Отже, розірвання трудового договору стосується лише випадків, коли трудовий договір припиняється з ініціативи будь-якої з його сторін. За будь-яких умов припинення трудового договору є правомірним за одночасної наявності таких умов: 1) передбаченої законодавством підстави припинення трудового договору; 2) дотримання порядку звільнення; 3) юридичного факту припинення трудового договору (наказу чи розпорядження роботодавця, заяви працівника, відповідного документа особи, уповноваженої вимагати розірвання договору). Правовий статус внутрішньо переміщених осіб визначено\~Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 р. № 1706. Відповідно до\~ст. 1 цього закону\~внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Зазначені обставини вважаються загальновідомими й такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй із прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста й Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення. Встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що позивач з 15 серпня 1988 року прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором на посаду помічника машиніста установки по бурінню стволів і свердловин в ПАТ «Первомайське шахтопрохідницьке управління по бурінню стволів і свердловин», яке розтошоване в м. Первомайське Луганської області (а.с. 15-22). Наприкінці 2014 року у зв`язку з загостренням військових подій у терміновому порядку позивач був вимушений виїхати з м. Первомайськ Луганської області до м. Харкова. В січні 2015 року всім працівникам підприємства були видані трудові книжки задля збереження, але без внесення будь-яких записів. Оскільки бойові дії в м. Первомайськ продовжувалися в позивача була відсутня можливість оформити своє звільнення у визначеному законом порядку. Іншого способу для встановлення факту припинення трудових відносин з відповідачем на даний час не існує, оскільки м. Первомайськ Луганської області окуповано незаконними збройними формуваннями, які утримують під своїм контролем зазначене підприємство. \~ \~ \~ \~ \~Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved