Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

27.05.2016 року [PERSON] звернувся до суду з відповідним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 15 липня 2008 року він відповідно до біржової угоди № 818484 від 15.07.2008 року придбав в [PERSON] автомобіль марки MAN ФУРГОН С, 1998 року випуску, колір чорний, номер кузова [NUMBER]. 31.05.2103 року в СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області надійшла кримінальна справа № 181-0062, за фактом шахрайства, вчиненого особами в особливо великих розмірах, підроблення документів та використання невстановленими особами завідомо підроблених документів, за ознаками злочинів передбачених ст. 190 ч. 4, ст. 358 ч. 1,3 КК України. Дана кримінальна справа виділена з кримінальної справи № 181-0311, порушеної відносно начальника ВРЕР УДАІ ГУМВС України у Львівській області, за фактом зловживання службовим становищем, за ознаками злочину передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України. На підставі постанови старшого слідчого СУ ГУМВС України у Львівській області Гелецького В.І., від 16.03.2012 року, в рамках розслідування кримінальної справи № 181-0062 на вище вказаний автомобіль накладено заборону на проведення реєстраційних операцій (реєстрація, перереєстрація, зняття з обліку). Спірний транспортний засіб не є та не визнавався речовим доказом у вище вказаному кримінальному провадженні, а власник позивач не був та не є підозрюваним, обвинуваченим чи цивільними відповідачем в даному кримінальному провадженню. Просить суд усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом зобовязання ГУНП у Львівській області та Регіонального сервісного центру МВС у Львівській області зняти заборону на проведення реєстраційних операцій (реєстрація, перереєстрація, зняття з обліку) щодо автомобіля марки MAN ФУРГОН С, 1998 року випуску, колір чорний, номер кузова [NUMBER] д.н.з. [NUMBER], належного [PERSON] Позивач в судове засідання не прибув. У письмовій заяві представник позивача [PERSON] просив справу слухати без їх участі, позов задовольнити. Відповідач ГУНП у Львівській області свого представника до суду не направило. У клопотанні, що надійшло 06.07.2016 року, представник ГУНП просив розгляд справи відкласти у зв'язку з перебуванням його у відпустці. Дану причину неявки представника відповідача суд не вважає поважною, оскільки Головне управління Національної поліції у Львівській області є юридичною особою, а її представництво в суді може здійснювати будь-який працівник управління відповідно до довіреності. У письмових запереченнях представник управління зазначив, що дане питання має розглядати в порядку, передбаченому КПК України в редакції 1960 року, під час дії якого був накладений арешт на транспортний засіб. Залізничний відділ поліції ГУНП у Львівській області та Регіональний сервісний центр МВС України у Львівській області також своїх представників в судове засідання не направили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно усталеної судової практики Верховного Суду України, висловленої у постанові від 15 травня 2013 року, прийнятій за наслідками розгляду справи №6-26 цс-13, предметом якої був спір за позовом власника про звільнення майна з під арешту, накладеного в процесі кримінального провадження, при розгляді якої Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна. Тому судом не прийнято до уваги посилання представника ГУНП у Львівській області на те, що дана справа підлягає розгляду в порядку КПК України. Відповідно до Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію [PERSON] на праві власності належить автомобіль марки MAN ФУРГОН С, 1998 року випуску, колір чорний, номер кузова [NUMBER]. На підставі постанови старшого слідчого СУ ГУМВС України у Львівській області Гелецького В.І., від 16.03.2012 року, в рамках розслідування кримінальної справи № 181-0062 на вище вказаний автомобіль накладено заборону на проведення реєстраційних операцій (реєстрація, перереєстрація, зняття з обліку). Доказів того, що позивач є підозрюваним чи обвинуваченим у даній кримінальній справі, не надано. Відсутні також докази визнання спірного автомобіля речовим доказом у кримінальному провадженні. Відтак, накладення заборони на належний [PERSON] автомобіль є протиправним та порушує його право власності охоронюване законом. Нормою статті 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності на вище вказані автомобілі набуто позивачем у спосіб визначений законом. правовий режим власності, відповідно до ст. 92 Конституції України визначається виключно законами України. Аналіз правових норм дає підстави для висновку, що право власності проявляється у правомочностях власника, обмеження яких можливо виключно на підставі закону. Нормами чч. 1, 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Такі правові регулювання містяться і в ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод». Обмеження у здійсненні прав конкретного власника полягає у звуженні того обсягу прав яким загальна норма закону наділяє усіх власників. Це не є загальна норма, а виняткова ситуація, яка може бути наслідком неправомірної поведінки власника. В даному випадку в діях позивача не встановлено неправомірної поведінки при купівлі автомобіля; майно придбано у законний спосіб; належним чином оформлено правовстановлюючі документи та проведено всі інші передбачені законом платежі. Таким чином, з огляду на наведені доводи, суд вважає, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. У зв'язку з тим, що вимоги щодо розподілу сплаченого судового збору позивачем не заявлено, дане питання судом не вирішується.

Outcome: approved