Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

29.01.2019 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON], згідно з яким просить суд: стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість по виплаті аліментів на утримання сина - [PERSON] у розмірі 70 016,00 грн.; стягнути з [PERSON] на її користь пеню за прострочення сплати аліментів за період з 09.02.2015 року по 21.12.2018 року у розмірі 21 180,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 07.04.2015 року, ухваленим у справі №761/7342/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, позовні вимоги задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1500,00 грн., починаючи з 09.02.2015 року до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим, позивач зазначає, що з моменту ухвалення вищевказаного рішення, відповідач не здійснює щомісячні платежі по сплаті аліментів, у зв'язку з чим за останнім утворилася заборгованість, яка, відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного Головним державним виконавцем Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби [PERSON] в межах виконавчого провадження №48638408, станом на 21.12.2018 року становить 70 016,12 грн. За вказаних обставин, а також посилаючись на положення ст.ст. 194, 196 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), позивач звернувся до суду з цим позовом, який просить задовольнити в повному обсязі. Ухвалою від 05.03.2019 року було відкрито провадження в цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному розмірі та не заперечував щодо стягнення з нього як заборгованості по аліментів, так і пені за прострочення їх виплати. Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що на примусовому виконанні в Ірпінському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Київської області перебуває виконавчий лист №761/3617/15-ц, виданий Шевченківським районним судом м.Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина - [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі 1500,00 грн., починаючи з 09.02.2015 року і до досягнення дитиною повноліття (виконавче провадження №48638408). При цьому, згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, складеного Головним державним виконавцем Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби [PERSON] в межах виконавчого провадження №48638408, заборгованість відповідача по сплаті аліментів позивачу за період з лютого 2015 року 21.12.2018 року у загальному розмірі становить 70 016,12 грн. (а.с.20-21) Обставини щодо несплати відповідачем аліментів також підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями Довідок Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 30.06.2017 року за №1698/5 та від 22.06.2018 року за №11678/15.20-38 (а.с. 22-23). Крім того, як встановлено в судовому засіданні з пояснень самого відповідача, останній не сплачує присуджених судом позивачу аліментів і по даний час. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по сплаті аліментів у вищенаведеному розмірі на підставі положень ст. 194 СК України. Так, відповідно до ч.3 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Як передбачено положеннями ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом. При цьому, згідно положень ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом. Отже, аналіз зазначених норм закону свідчить про те, що право визначати заборгованість по аліментам надано державному виконавцю і лише у разі незгоди з розміром заборгованості, обчисленим останнім, сторони виконавчого провадження в праві оскаржити його постанову до суду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» та на підставі Закону України «Про виконавче провадження». Між тим, як вбачається зі змісту позовних вимог, спір між сторонами виник щодо стягнення заборгованості по сплаті аліментів, а не з приводу обчислення розміру заборгованості по сплаті аліментів. Крім того, сам факт наявності у відповідача заборгованості по аліментам, розмір якої не оспорються ані стягувачем, ані боржником у порядку, встановленому законом, не може бути прийнятий судом в якості підстави для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку за окремим рішенням суду, оскільки права стягувача аліментів, в даному випадку це права [PERSON], є захищеними в силу закону, оскільки виконавчий лист про стягнення аліментів перебуває на виконанні в Ірпінському міському відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області і обчислена державним виконавцем заборгованість підлягає стягненню у рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів, по сплаті яких і виникла ця заборгованості. Натомість, стягнення заборгованості по аліментам, які вже стягуються за рішенням суду на підставі виконавчого листа, призведе до подвійного стягнення, що суперечить положеннями ст. 61 Конституції України. У зв»язку із вищенаведеним, суд не приймає визнання відповідачем позову в частині стягнення з нього заборгованості по аліментам, оскільки таке визнання суперечить вимогам Сімейного кодексу України та Закону України «Про виконавче провадження». На підставі викладеного, з урахуванням ч.4 ст.206 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з відповідача заборгованості по сплаті аліментів, - відсутні. В свою чергу, згідно з ч.1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому, сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Аналогічна правова позиція викладена й постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 року по справі №6-535цс16. Разом з тим, у відповідності до ч.ч.1, 4 ст. 206 ЦК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Крім того, як перебачено ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, визнані учасниками справи, не підлягають доказуванню. Таким чином, оскільки в судовому засіданні відповідач в повному обсязі визнав позовні вимоги про стягнення з нього пені за прострочення сплати аліментів, що, в свою чергу, не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд, приймаючи визнання позову відповідачем в частині стягнення з нього пені за прострочення сплати аліментів та перевіривши розрахунки позивача, проведених на підставі вищезазначеної формули, приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає до стягнення пеня за прострочення сплати аліментів за період з 09.02.2015 року по 21.12.2018 року у розмірі 21 180,00 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: partial