Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-13 00:00:00

28 грудня 2019 року [PERSON] здав на пошту позов до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, в якому вказує, що судовим наказом Білопільського районного суду Сумської області від 17 грудня 2019 року з нього на користь відповідача на утримання їх сина [PERSON] , [INFO] , стягнуті аліменти в розмірі ј частини заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття. На даний час [PERSON] звернулася до нього з позовом про стягнення аліментів на утримання їх повнолітньої доньки [PERSON] , яка продовжує навчання. Однак, фактично діти перебувають на його утриманні, оскільки остання постійно перебуває за кордоном на заробітках та вихованням дітей не займається. Також він утримує батьків-пенсіонерів, які проживають разом з ним. Посилаючись на викладені обставини на підставі ст. 192 СК України [PERSON] просить зменшити розмір аліментів до 1/6 частини його доходу. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі. При цьому пояснив, що діти проживають з матір`ю, а коли остання від`їздить на заробітки, то з бабусею матір`ю відповідача. Він працює на посаді електромонтера в Укртелеком, проживає з батьками, які є пенсіонерами, у зв`язку з чим отримують пенсію. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі. У задоволенні позовних вимог просить відмовити (а. с. 21, 22). Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] є батьками повнолітньої [PERSON] , [INFO] , і малолітнього [PERSON] , [INFO] (а. с. 9, 10). Судовим наказом Білопільського районного суду Сумської області від 17 грудня 2019 року, який набрав законної сили 17 грудня 2019 року, з [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , стягнуто щомісячно аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 10 грудня 2019 року до досягнення дитиною повноліття, на користь матері дитини [PERSON] (а. с. 7). Як вбачається з ухвали Білопільського районного суду Сумської області від 13 грудня 2019 року про відкриття провадження в цивільній справі №573/2285/19 (провадження №2/573/626/19) 10 грудня 2019 року [PERSON] звернулася до [PERSON] з позовом про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання (а. с. 8). Звертаючись з позовом до суду [PERSON] мотивував свої вимоги тим, що їхні з відповідачем діти фактично перебувають на його утриманні, оскільки остання постійно перебуває за кордоном на заробітках, вихованням дітей не займається, також на його утриманні перебувають непрацездатні батьки, а тому аліменти, які з нього стягуються, підлягають зменшенню. Згідно з ч. 7 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу, тобто про стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) боржника, боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У справах про зміну розміру аліментів підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Такий висновок зроблений у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81, ст. 76 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників, та інших осіб, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року в справі №127/13957/16-ц. Всупереч вказаним вимогам позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що з часу стягнення аліментів, тобто з 17 грудня 2019 року, настала будь-яка з обставин, передбачених ч. 2 ст. 192 СК України, які б були підставою зменшення розміру аліментів. У судовому засіданні позивач визнав, що діти проживають з матір`ю, а коли остання від`їздить на заробітки, то з бабусею матір`ю відповідача. Він проживає з батьками, які є пенсіонерами, у зв`язку з чим отримують пенсію. Крім того, позивачем не надано належних і допустимих доказів про стягнення з нього аліментів на утримання повнолітньої дитини. Ухвала про відкриття провадження від 13 грудня 2019 року таким доказом не являється. З огляду на викладене, суд вважає, що на даний час підстав для зменшення розміру аліментів не вбачається, у зв`язку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed