Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

28.09.2019 року позивачі звернулися до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що 30.07.2016 року о 13:00 год. [PERSON] , керуючи належним ПрАТ «Теремно Хліб» автомобілем марки ГАЗ-33021, д.н.з. [NUMBER] , на 39 км. + 100 м. автомобільної дороги Т-1813 «Демидівка - Велика Городниця » в с. Малин Млинівського р-ну, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з гужовою підводою під керуванням [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку з пасажиром [PERSON] та [PERSON] (далі - ДТП). Внаслідок ДТП позивачам було завдано тяжких тілесних ушкоджень та у важкому стані госпіталізовано до Млинівської ЦРЛ, а 01.08.2016 року переведено до Волинської обласної клінічної лікарні (далі - ВОКЛ). У ВОКЛ [PERSON] . перебував на стаціонарному лікуванні з 01.08.2016 року по 20.09.2016 року за час якого йому було проведено 4 операції. За наслідками ДТП [PERSON] вимушений проходити курси відновного лікування, а через отримані травми з 01.12.2017 року йому було встановлено групу інвалідності. Незважаючи на інтенсивність реабілітації стан здоров`я, який був до ДТП, відновити не можливо. В свою чергу, [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у ВОКЛ з 01.08.2016 року по 14.09.2016 року, а з 14.09.2016 року по 09.10.2016 року в хірургічному відділенні Волинського обласного госпіталю ветеранів. З моменту ДТП і до даного часу, [PERSON] кілька разів приходив до свідомості, проте його стан залишається стабільно поганим і він майже постійно перебуває у непритомному стані. Вироком Млинівського районного суду Рівненської області від 18.10.2017 року [PERSON] визнано винним у ДТП, а під час розгляду кримінального провадження відносно останнього було встановлено, що він, зокрема на час ДТП, працював на посаді водія-експедитора на ПрАТ «Теремно Хліб». Задля бодай часткового відшкодування понесених витрат на лікування та реабілітацію, 22.12.2017 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» (страховика автомобіля марки ГАЗ-33021, д.н.з. [NUMBER] ) із повідомленням про настання страхового випадку, а 27.12.2017 року із заявою про страхове відшкодування, внаслідок чого 26.02.2018 року страховою компанією було прийнято рішення та здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 89182,71 грн. Крім того, до вказаної страхової компанії також звернувся й [PERSON] , якому також було виплачено 16823,26 грн. страхового відшкодування. Однак, вказаний розмір виплат не покрив усі витрати, які зазнали позивачі під час лікування та які несуть й досі. В результаті ДТП позивачами було понесені матеріальні затрати на лікування в загальному розмірі 121710,98 грн. з яких 106005,97 грн. було відшкодовано страховою компанією. Разом з тим, внаслідок ДТП було вбито належну [PERSON] свійську кобилу та знищено підводу, середня ціна яких (згідно розміщеної інформації в мережі Інтернет) складає 25000 грн. та 3500 грн. відповідно. Таким чином, завдана та не відшкодована позивачам матеріальна шкода, з урахуванням викладеного, становить 44205,01 грн. Крім того, позивачам було завдано моральну шкоду. Так, з моменту ДТП [PERSON] вперше прийшов до свідомості через 4 місяці та не міг усвідомити, що весь цей час життя пройшов повз останнього. Через отримані травми [PERSON] прикутий до ліжка й досі, він не може самостійно рухатися, а думка про те, що він став тягарем для рідних, які змушені змінювати свій звичайний ритм життя для того, щоб доглядати за ним, призводить до душевних страждань. 06.07.2018 року на адресу ПрАТ «Теремно Хліб» було надіслано вимогу про відшкодування завданої шкоди, яка задоволеною не була, а тому виникає необхідність у стягненні трьох процентів річних та інфляційних витрат. На підставі вищевикладеного, просять суд: стягнути з [PERSON] та ПрАТ «Теремно Хліб» на користь [PERSON] 44205,01 грн. майнової шкоди, 60000 грн. моральної шкоди, 462,50 грн. трьох процентів річних та 104,21 грн. інфляційних витрат; стягнути з [PERSON] та ПрАТ «Теремно Хліб» на користь [PERSON] 50000 грн. моральної шкоди, 221,92 грн. трьох процентів річних та 50,00 грн. інфляційних витрат; стягнути з відповідачів понесені судові витрати. 08.11.2018 року від представника позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог в частині 3 % річних та інфляційних витрат, відповідно до якої просить суд: стягнути з [PERSON] та ПрАТ «Теремно Хліб» на користь [PERSON] 1207,64 грн. трьох процентів річних та 3021,95 грн. інфляційних витрат; стягнути з [PERSON] та ПрАТ «Теремно Хліб» на користь [PERSON] 579,45 грн. трьох процентів річних та 1450,00 грн. інфляційних витрат (Том 1 а.с. 181-182). 20.11.2018 року від ПрАТ «Теремно Хліб» надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого заявлені вимоги до ПрАТ «Теремно Хліб» заперечуються у повному обсязі. Так, 15.07.2016 року між ФОП [PERSON] та ПрАТ «Теремно Хліб» був укладений господарський договір щодо перевезення вантажу, кінцевим результатом за яким було надання послуг, у зв`язку з чим [PERSON] було передано належний ПрАТ «Теремно Хліб» автомобіль марки ГАЗ-33021, д.н.з. [NUMBER] . Враховуючи відсутність трудових відносин з [PERSON] , відсутні й правові підстави вимагати відшкодування матеріальної та моральної шкоди з ПрАТ «Теремно Хліб», що в свою чергу, виключає можливість задоволення вимог позивачів до Товариства. Вважає, що заявлені вимоги позивачів про стягнення як з ПрАТ «Теремно Хліб» так і з [PERSON] матеріальної та моральної шкоди призведе фактично до подвійного стягнення. Разом з тим, надані докази, якими позивачі обґрунтовують розмір матеріальної шкоди (платіжні документи) мають низьку якість, їх зміст неможливо з`ясувати, а також вони не несуть предмету доказування. Крім того, ціна кобили та гужової підводи, визначена позивачами, є не обґрунтованою, при цьому будь-які докази, які підтверджують право власності на них, наданими не були. Також вказує, що відшкодування шкоди потерпілим покладається на страхову компанію в розмірах, визначених договором страхування. Враховуючи викладене, в задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі (Том 1 а.с. 200-208). 29.11.2018 року від представника позивачів надійшла відповідь на відзив ПрАТ «Теремно Хліб», у якому зазначив, що доводи Товариства про відсутність між ПрАТ «Теремно Хліб» та [PERSON] трудових відносин будь-якими доказами не підтверджені та спростовуються наданими останнім поясненнями в ході розгляду кримінального провадження по факту ДТП. Зазначив, що вимоги заявлені до двох відповідачів, у зв`язку з неможливістю спрогнозувати, кого суд вважатиме зобов`язаним відшкодувати шкоду. Крім того, вартість кобили та гужової підводи розрахована станом на момент подачі позову, а право власності позивачів на них випливають з інших матеріалів справи та будь-якими доказами не спростоване. Вказав, що аргументи ПрАТ «Теремно Хліб» щодо можливості відшкодування шкоди страхувальником в межах взятих на себе зобов`язань не є необґрунтованими, а тому просив суд залучити до участі у справі ПрАТ «СК «Євроінс Україна», який є страхувальником цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу ГАЗ-33021, д.н.з. [NUMBER] (Том 2 а.с. 1-6). Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.12.2018 року до участі у справі в якості співвідповідача було залучено ПрАТ «Євроінс Україна» (Том 2 а.с. 68). 28.12.2018 року від ПрАТ «Теремно Хліб» до суду подано заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву у якому вказано, що Товариство не було учасником кримінального провадження відносно [PERSON] за фактом ДТП, що позбавило можливості надати пояснення, а відтак спростувати твердження [PERSON] щодо його працевлаштованості у ПрАТ «Теремно Хліб». Враховуючи зазначене, а також доводи, викладені у відзиві на позов, просить в задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] відмовити у повному обсязі (Том 2 а.с. 83-88). 29.01.2019 року від ПрАТ «Євроінс Україна» надійшов відзив на позовну заяву в якому викладені наступні доводи. Так, 01.11.2015 року між ПрАТ «Теремно Хліб» та ПрАТ «Євроінс Україна» було укладено договір ОСЦПВВНТЗ № АЕ/6144045, відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом виступає транспортний засіб ГАЗ-33021, д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок ДТП та повідомлень про вказану подію, яка в подальшому могла бути визнана страховим випадком, [PERSON] було відшкодовано 89182,71 грн.; [PERSON] було відшкодовано 16823,26 грн. Разом з тим, з вимогою про відшкодування внаслідок ДТП вартості вбитої кобили та підводи позивачі до ПрАТ «Євроінс Україна» не зверталися. Враховуючи викладене, просить суд відмовити позивачам в задоволенні позовних вимог до ПрАТ «Євроінс Україна» в повному обсязі (Том 2 а.с. 108-112). 07.03.2019 року від Млинівського районного суду Рівненської області надійшли матеріали кримінального провадження № 12016180160000260 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, які були витребувані судом. Представник позивачів в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, які викладені у позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву, просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник ПрАТ «Теремно Хліб» заперечував щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі із викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив підстав. Додатково зазначив, що [PERSON] на момент ДТП не перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Теремно Хліб». Вказав, що віз з колесами мав би бути зареєстрованим в відповідних органах державної реєстрації, а відтак його приналежність [PERSON] за відсутності такої (реєстрації) ніякими доказами не підтверджується. Вважає, що завдану позивачам шкоду повинен відшкодовувати саме [PERSON] . В задоволенні позовних вимог до ПрАТ «Теремно Хліб» просив відмовити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що обставини ДТП він не пам`ятає, проте йому достовірно відомо, що за результатами події постраждали люди. За кермом належного ПрАТ «Теремно Хліб» автомобіля на момент ДТП перебував він, оскільки працював в ПрАТ «Теремно Хліб» на посаді водія-експедитора. З метою працевлаштування на ПрАТ «Теремно Хліб», він особисто писав відповідну заяву. Йому не відомо чи було видано наказ про прийняття на роботу, але відповідну роботу він виконував, а в подальшому отримував заробітну плату на банківську картку. Будь-які записи в його трудову книжку не вносилися. Також ствердив, що наявність у нього статусу ФОП було обов`язковою умовою прийняття на роботу. В задоволенні позову просив відмовити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] працював в ПрАТ «Теремно Хліб» на посаді водія-експедитора на підставі трудового договору, а твердження представника ПрАТ «Теремно Хліб» про відносини Товариства з [PERSON] на підставі господарського договору, не відповідає дійсності, оскільки будь-які акти виконаних робіт чи рахунки, які б підтверджували дані обставини - відсутні. В задоволенні позовних вимог до [PERSON] просив відмовити у повному обсязі. Представник відповідача ПрАТ «Євроінс Україна» в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Враховуючи ту обставину, що відповідач ПрАТ «Євроінс Україна» скористався своїм правом щодо надання відзиву на позовну заяву, в якому викладено його позицію щодо даного позову, суд вважає за можливе розглянути справу без його участі. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи та матеріалах кримінального провадження (надалі - КП), суд приходить до наступного. Судом встановлено, що вироком Млинівського районного суду Рівненської області від 18.10.2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (Том 1 а.с. 19-22). Даний вирок набрав законної сили є і чинним. З вказаного вироку суду слідує, що 30.07.2016 року о 13:00 год. [PERSON] , керуючи автомобілем марки ГАЗ-33021, д.н.з. [NUMBER] , на 39 км. + 100 м. автомобільної дороги Т-1813 «Демидівка - Велика Городниця» в с. Малин Млинівського р-ну, в порушення п.п. 10.1, 11.3 ДПД України, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з гужовою підводою під керуванням [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку з пасажиром [PERSON] та [PERSON] У результаті ДТП, водій гужової підводи [PERSON] , [INFO] , та пасажир [PERSON] , [INFO] , отримали тілесні ушкодження, які мають ознаки тяжких за критерієм небезпеки для життя в момент спричинення. Ч. 6 ст. 82 ЦПК України встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що автомобіль марки ГАЗ-33021, д.н.з. [NUMBER] , яким на момент ДТП керував відповідач [PERSON] ,Є належить на праві власності ПрАТ «Теремно Хліб». Під час розгляду даної справи представник ПрАТ «Теремно Хліб» стверджував, що [PERSON] не перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Теремно Хліб», оскільки 15.07.2016 року між ФОП [PERSON] та ПрАТ «Теремно Хліб» був укладений господарський договір щодо перевезення вантажу, кінцевим результатом за яким було надання послуг, у зв`язку з чим [PERSON] було передано належний ПрАТ «Теремно Хліб» автомобіль марки ГАЗ-33021, д.н.з. [NUMBER] . Однак, з вищевказаними твердженнями представника ПрАТ «Теремно Хліб» суд не погоджується, з огляду на наступне. Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно зі ст. 626 ЦК України цивільно-правовий договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами статті 208 ЦК України. Такі угоди застосовуються для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення зазначеної мети вважаються виконаними і дія їх припиняється Відповідно до ч. 1 ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Стаття 909 ЦК України визначає, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Під час розгляду даної справи суду не було надано відповідний господарський договір від 15.07.2016 року, укладений між ФОП [PERSON] та ПрАТ «Теремно Хліб» щодо перевезення вантажу, кінцевим результатом за яким було надання послуг, яким представник ПрАТ «Теремно Хліб» обґрунтовував свої заперечення щодо факту існування трудових відносин між Товариством та [PERSON] , як і не надано актів виконаних робіт за цивільно-правовим договором, складених сторонами цього договору чи інші докази, які відповідно до ч. 3 ст. 909 ЦК України, свідчили б про укладення саме договору перевезення вантажу. За цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а її результати, отримання певних послуг. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. Встановити чи мала оплата праці за виконану відповідачем [PERSON] роботу систематичний характер, як це передбачено трудовим договором, чи була разовою, не виявляється можливим, оскільки на момент ДТП [PERSON] пропрацював лише у період з 15.07.2016 року по 30.07.2016 року, після чого будь-які правовідносини між ним та ПрАТ «Теремно Хліб» були припинені. У цивільно-правових відносинах діє принцип свободи договору, тобто сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою спірного договору є отримання певних послуг. Судом було встановлено, що на момент ДТП, [PERSON] здійснював перевезення хлібобулочних виробів належним підприємству автотранспортом, згідно маршрутного (шляхового) листа в межах Волинської області (а.с. 9-10 КП). Умови, порядок видача і форма подорожніх листів для перевезення вантажів автомобільним транспортом регламентовані Інструкцією про порядок виготовлення,зберігання, застосування єдиної первинної транспортної документації для перевезення вантажів автомобільним транспортом та обліку транспортної роботи, затв. Наказом Міністерства статистики України, Міністерства транспорту України, N 228/253 від 07.08.96 Так, подорожній лист вантажного автомобіля (типова форма № 2-ТН) є документом без якого перевезення вантажів не допускається і який видається тільки на один робочий день (зміну) за умови здачі водієм шляхового листа за минулий день роботи (зміну). З маршрутного листа № 19583 від 30 липня 2016 року та підтвердження до шляхового листа № 1953 від 30 липня 2016 року, виданих ТХ Відділом логістики ПрАТ «Теремно Хліб», вбачається, що відповідач [PERSON] зазначений у якості водія автомобіля ГАЗ-33021 № [NUMBER] (а не ФОП [PERSON] ), зазначені документи містять у собі графік доставки хлібобулочних виробів ПрАТ «Теремно Хліб», що на думку суду свідчить про організацію та регулювання діяльності [PERSON] ПрАТ «Теремно Хліб», що є притаманним для трудових правовідносин. Крім того, відповідач [PERSON] суду пояснив, зо 30.07.2016 пору перед виїздом він проходив медичний огляду в медпункті ПрАТ «Термно Хліб». Дана обставина була визнана в судовому засіданні представником відповідача ПрАТ «Теремно Хліб». Відповідно до ст. 45 Закону України «Про дорожній рух» медичний огляд проводиться з метою визначення здатності кандидатів у водії і водіїв до безпечного керування транспортними засобами. Зазначений огляд включає: попередні, періодичні, щозмінні передрейсові і післярейсові огляди, а також позачергові огляди, зумовлені необхідністю. Періодичність оглядів, порядок їх проведення і направлення водіїв на позачергові огляди визначаються спільним актом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, і Міністерства внутрішніх справ України. Також ст. 46 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що Адміністрація підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання, до штатів яких входять водії, зобов`язана: організовувати обов`язкове страхування кожного водія на випадок нещасної події; організовувати роботу водіїв згідно з чинним законодавством, режимом праці і відпочинку; запроваджувати заходи, спрямовані на зниження напруженості праці і втомлюваності водіїв; організовувати харчування водіїв у робочий час; забезпечувати водіїв санітарно-побутовими приміщеннями і обладнанням, а також приміщеннями для здійснення лікувально-профілактичних заходів; організовувати з участю місцевих органів охорони здоров`я роботу з водіями по вдосконаленню навичок подання першої медичної допомоги. Для медичного контролю обслуговування водіїв та їх оздоровлення підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та господарювання при чисельності водіїв 100 і більше чоловік створюються відомчі спеціалізовані медичні, фельдшерські та оздоровчі пункти, медико-санітарні частини, поліклінічні відділення та заклади охорони здоров`я, а при чисельності водіїв менше 100 чоловік - з територіальними медичними закладами укладаються договори на їх медичне обслуговування. Контроль за умовами праці водіїв, виконанням вимог органів державного нагляду, міжвідомчого і відомчого контролю для усунення порушень діючих правил по охороні праці і стандартів безпеки праці на робочих місцях водіїв здійснюють відповідні служби міністерств, відомств, концернів, корпорацій та інших об`єднань, первинні профспілкові організації, а також органи санітарно-епідеміологічної служби. Факт проходження відповідачем [PERSON] передрейсого медичного огляду, на думку суду, також вказує на наявність трудових правовідносин між [PERSON] та ПрАТ «Теремно Хліб». Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Нормами статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Подавши докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки стаття 81 ЦПК України закріплює норму, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі сукупності оцінених доказів, поданих сторонами, суд приходить до висновку про те, що відповідач ПрАТ «Теремно Хліб» не довів належними та допустимими доказами, свої твердження про те, що між ним та [PERSON] існували цивільно-правові, а не трудові відносини. Показання свідка [PERSON] , допитаного в судовому засіданні, про наявність між ПрАТ «Теремно Хліб» та [PERSON] договірних правовідносин (договору про перевезення вантажу) суд до уваги не приймає, оскільки вказаний договір укладається в письмові формі, а тому відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися доказування. З урахуванням встановлених та вищезазначених обставин справи, суд приходить до переконання, що між [PERSON] та ПрАТ «Теремно Хліб» на момент ДТП існували правовідносин, які витікають з трудового договору. Згідно з роз`ясненнями п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, під час розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди за ст. 1172 ЦК України суди повинні мати на увазі, що крім загальних підстав, передбачених ст. 1166 ЦК України, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяно шкоду, перебуває у трудових відносинах із цією організацією, і шкоду було заподіяно нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків незалежно від того, яким саме працівником цієї організації (постійним, сезонним, тимчасовим, за трудовим договором чи на інших умовах) вона була. Особливістю відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, є те, що володілець джерела підвищеної небезпеки несе відповідальність незалежно від своєї вини. Виключеннями з цього правила є непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Однак, під час розгляду даної справи, не було надано будь-яких доказів того, що ДТП сталася внаслідок непереборної сили або умислу позивача по справі. З вищевикладеного слідує, що шкоду, завдану позивачам внаслідок ДТП, яка мала місце 30.07.2016 року о 13:00 год. на 39 км. + 100 м. автомобільної дороги Т-1813 «Демидівка - Велика Городниця» в с. Малин Млинівського р-ну, має відшкодувати ПрАТ «Теремно Хліб», працівником якого на момент ДТП був [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала. Згідно з вимогами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана зокрема з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується його законним власником, тобто особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З аналізу змісту глави 82 ЦК України убачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завданням шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальність за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може буди притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до ст. 1191 ЦК. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Як вбачається з полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/6144045, строк дії якого з 01.11.2015 року по 31.10.2016 року включно, цивільно-правова відповідальність ПрАТ «Теремно Хліб», у разі настання події, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу марки ГАЗ-33021, д.н.з. [NUMBER] , застрахована у ПрАТ «Євроінс України» (Том 1 а.с. 18). Судом встановлено, що 27.12.2017 року [PERSON] , а 28.02.2018 року [PERSON] звернулися до ПрАТ «Євроінс Україна» із відповідними заявами на виплату страхового відшкодування (а.с. 92, 111). В результаті страхової події, а саме: ДТП, що мала місце 30.07.2016 року внаслідок якої заподіяно шкоду [PERSON] , було розраховано суму страхового відшкодування ОСЦВПВ в наступному розмірі: шкода, пов`язана з лікуванням - 58835,92 грн.; шкода пов`язана з стійкою втратою працездатності - 26100 грн.; моральна шкода 4246,79 грн. Загальний розмір страхового відшкодування склав - 89182,71 грн. (Том 2 а.с. 115). Факт виплати [PERSON] вищевказаних коштів підтверджується платіжним дорученням № 6805 від 26.02.2018 року (Том 2 а.с. 116). Крім того, в результаті страхової події, а саме: ДТП, що мала місце 30.07.2016 року внаслідок якої заподіяно шкоду [PERSON] , було розраховано суму страхового відшкодування ОСЦВПВ в наступному розмірі: шкода, пов`язана з лікуванням - 17088,15 грн.; моральна шкода - 801,11 грн. Загальний розмір страхового відшкодування, з врахуванням суми зниження, склав - 16823,26 грн. (Том 2 а.с. 118). Факт виплати [PERSON] вищевказаних коштів підтверджується платіжним дорученням № 8901 від 07.05.2018 року (Том 2 а.с. 116). Щодо відшкодування матеріальної шкоди, заявленої позивачами в розмірі 44205,01 грн., яка складається з: вартості кобили (коня) в сумі 25000 грн., вартості знищеної гужової підводи - 3500 грн. та 15705,01 грн. різниці між фактично понесеними витратами на лікування та фактичною виплатою страхового відшкодування, суд зазначає наступне. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Згідно ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З наданих позивачами платіжних документів (квитанцій, фіскальних чеків) не можливо достовірно встановити, що придбані медичні препарати та супутні засоби були призначені для лікування та реабілітації позивача [PERSON] внаслідок ДТП, як і не можливо зробити висновок ким ці витрати понесені, а відтак у суду немає підстав стверджувати, що виплачені ПрАТ «Євроінс Україна» страхові відшкодування не покрили повністю затрати, понесені позивачами. Під час розгляду даної справи, стороною позивачів суду не надано належних та допустимих доказів того, що гужова підвода, яка була знищена внаслідок ДТП, перебували у власності [PERSON] З довідки № 450 від 06.03.2019 року, виданої Острожецькою сільською радою Млинівського району Рівненської області (а.с. 143 т. 2) вбачається, що згідно записів погосподарської книги № 9 за 2011-2015 роки в господарстві [PERSON] до 30.07.2016 року рахувалася одна кобила. Після її загибелі в ДТП 30.06.2016 року в господарстві коней/кобил не рахується. Належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що загибеллю кобили у результаті ДТП було завдано матеріальну шкоду саме позивачу [PERSON] позивачами та їх представником суду не надано. За таких обставин, суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення на його користь майнової шкоди в розмірі 44205,01 грн. відмовити за необгрунтованністю. Відносно вимог позивачів щодо стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, а саме, наявність вини особи, яка завдала таку шкоду. За ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При визначенні розміру моральної шкоди судом враховується: ступінь моральних страждань потерпілих в ДТП, які згідно з наданою медичною документацією проходили довготривале лікування в стаціонарних та амбулаторних умовах; внаслідок отриманих травм відчувають постійні болі, фізичні страждання. Суд вважає доведеним, що відповідача [PERSON] , як працівника відповідача ПАТ «Теремно Хліб». у даному випадку були неправомірними і цими неправомірними діями позивачам було завдано моральну шкоду, між діями відповідача [PERSON] , що призвели до порушення законних прав позивачів та наслідками в вигляді завдання моральної шкоди, яка виразилася у перенесенні фізичного болю, моральних стражданнях у зв`язку з цим - є причинно-слідчий зв`язок. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із ступеня завданих позивачам тілесних ушкоджень - вони за ступенем є тяжкими за критерієм небезпеки для життя в момент спричинення, ступеня та характеру перенесених позивачам моральних страждань, що були викликані перенесенням ним фізичного болю, тривалим знаходження позивачів, як на стаціонарному, такі і на амбулаторному лікуванні, порушенням їх звичного способу життя. Крім того, суд враховує наступне. Статтею 26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, яка зазнала ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Як було встановлено судом, ПрАТ «Євроінс Україна» було відшкодовано позивачам моральну шкоду, що підтверджується платіжним дорученнями № 6805 від 26.02.2018 року та № 8901 від 07.05.2018 року з розрахунку 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, що на думку суду є недостатнім для відшкодування моральної шкоди, завданої позивачам. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу, якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого. Також, відповідно до п. 9 вказаної постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Тому, виходячи з принципів розумності й справедливості, з врахуванням конституційної значимості здоров`я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, а також характеру і обсягу моральних страждань, яких зазнали позивачі, суд вважає за необхідне стягнути з ПрАТ «Теремно Хліб» на користь [PERSON] 60000 грн. та на користь [PERSON] 50000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Щодо позовних вимог позивачів про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори та інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтю 625 ЦК України розміщено у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Отже, положення розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України). Таким чином, дія ст. 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі ст. 1212 ЦК України. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо відшкодування шкоди, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Судом встановлено, що позивачами було надіслано на адресу ПрАТ «Теремно Хліб» вимогу про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яка станом на серпень 2018 року була отримана адресатом (а.с. 145-147). Однак, вищевказану вимогу ПрАТ «Теремно Хліб» залишило без задоволення. Так, з наданого представником позивачів розрахунку 3% річних вбачається, що за період нарахування з 01.08.2018 року по 20.12.2018 року, річний борг перед [PERSON] становить 1207,64 грн. та перед [PERSON] - 579,45 грн. (Том 1 а.с. 182). З наданого представником позивачів розрахунку інфляційних втрат вбачається, що за період нарахувань з серпня 2018 року по грудень 2018 року сума боргу перед [PERSON] становить 3021,95 грн. (з яких 1979,90 грн. за вересень 2018 року; 1042,05 грн. за жовтень 2018 року) та перед [PERSON] - 1450,00 грн. (з яких 950 грн. за вересень 2018 року; 5000 грн. за жовтень 2018 року) (Том 1 а.с. 182-зворот). Суд вважає, що вищевказані розрахунки 3% річних та інфляційних втрат проведені у відповідності до вимог чинного законодавства та підлягають стягненню з ПрАТ «Теремно Хліб» в заявлених представником позивачів розмірі. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] до ПрАТ «Теремно Хліб» про відшкодування моральної шкоди з урахуванням нарахованих 3% річних та інфляційних втрат підлягають до задоволення у повному обсязі, а в задоволенні решти заявлених позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачі за даною категорією справ від сплати судового збору звільнені на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Оскільки в задоволенні позовної вимоги [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди відмовлено, а позовні вимоги кожного з позивачів про відшкодування моральної шкоди задоволено у повному обсязі, то з ПрАТ «Теремно Хліб» на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1409,60 грн. На підставі ст.ст. 15, 22, 23, 979, 1166, 1167, 1172, 1194 ЦК України,

Outcome: partial