Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

28 липня 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначив, що ПАТ КБ «Приватбанк» 19.05.2015 року уклав цивільно-правову угоду з [PERSON] про організацію позивачем підготовки відповідача в отриманні ним базових знань в області психофізіології для проведення тестувань (перевірок) з використанням компютерного поліграфа шляхом направлення [PERSON] до ТОВ «Сайвел» для отримання інформаційних (консультаційних) послуг за даним профілем. Згідно встановлених між позивачем та ТОВ «Сайвел» домовленостей, дана компанія проводить для працівників позивача консультаційний захід на тему: «Використання поліграфа («детектора брехні») в процесі оцінки персоналу» в обємі 160 аудиторних годин. Між позивачем та відповідачем 26.05.2015 року укладено трудовий договір про роботу в ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідно до трудового договору 06.04.2014 року відповідач був прийнятий на роботу до ПАТ КБ «Приватбанк» на посаду «Спеціаліст по роботі з поліграфом» напрямку «Психологічна служба» Головного офісу. Уклавши угоду від 19.05.2014 року, позивач зобовязався оплатити рахунок за отримання відповідачем в ТОВ «Сайвел» інформаційних (консультаційних) послуг із коштів банку в розмірі 14000,00 грн. Згідно меморіального ордеру № E0619U1CЗЕ від 19.06.2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» перерахував на рахунок ТОВ «Сайвел» грошові кошти на загальну суму 280000,00 грн. в якості оплати вартості наданих ТОВ «Сайвел» інформаційних (консультаційних) послуг працівникам ПАТ КБ «Приватбанк», в тому числі для оплати за послуги, надані відповідачу. Відповідно до умов угоди від 19.05.2014 року, відповідач зобовязався у випадку припинення трудових відносин з банком в строк раніше трьох років з моменту проходження підготовки в ТОВ «Сайвел» (до 19.05.2017 року) повідомити письмово банк в строк за 14 днів до передбачуваної дати звільнення та вжити заходи по відшкодуванню витрат банку, передбачених п.2.1.2 цієї угоди. Відшкодування витрат банку, передбачених п.2.1.2 цієї угоди, здійснити до припинення трудових відносин з банком. 19 вересня 2014 року [PERSON] за власною ініціативою розірвав трудові відносини з ПАТ КБ «Приватбанк». В цьому випадку відповідач повинен відповідно до п.2.3.1 Угоди відшкодувати банку вартість за отримані консультаційно-інформаційні послуги від ТОВ «Сайвел» в сумі 14000,00 грн. Крім того, настали правові наслідки порушення зобовязання у вигляді сплати неустойки. Відповідно до п.3.2. Угоди від 19.05.2014 року, у випадку порушення відповідачем своїх обовязків, передбачених п.2.3.1, 2.3.2 цього договору, відповідач сплачує банку пеню в розмірі 0,2% від суми, що підлягає сплаті банку за кожний день прострочки. Згідно зі ст.. 536 ЦК України, відповідач повинен сплатити проценти за користування чужими грошовими коштами, тобто коштами банку. Всього з відповідача на користь позивача станом на 16.07.2015 року підлягають стягненню грошові кошти в сумі 22745,21 грн.: - кошти, затрачені банком на навчання відповідача 14000,00 грн.; - нарахована пеня на суму заборгованості 8400,00 грн.; - три відсотки річних від простроченої суми 345,21 грн.; - судовий збір 243,60 грн. В подальшому позивач заявами від 14.12.2015 року та 19.05.2016 року зменшував розмір позовних вимог в звязку з частковою сплатою відповідачем боргу та остаточно просив стягнути з відповідача тіло боргу в розмірі 6809,98 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. Позивач в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву, у якій позов підтримав у повному обсязі та просив розглядати справу без участі представника. Відповідач в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання повідомлений належним чином, 19 травня 2016 року надав суду заяву, у якій позовні вимоги в сумі 6809,98 грн. визнав в повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності. Згідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється\~\~на\~\~всі правовідносини, що виникають у державі. \~\~\~\~ В судовому засіданні встановлено, що між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] 19 травня 2014 року була укладена угода про організацію позивачем підготовки відповідача в отриманні ним базових знань в області психофізіології для проведення тестувань (перевірок) з використанням комп`ютерного поліграфа шляхом направлення відповідача до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сайвел» для отримання інформаційних (консультаційних) послуг за даним профілем. Згідно встановлених між позивачем та ТОВ «Сайвел» домовленостей, дана компанія проводить для працівників позивача консультаційний захід на тему: «Використання поліграфа («детектора брехні») в процесі оцінки персоналу» в об`ємі 160 аудиторних годин. За вказаною угодою, позивач зобов'язався оплатити рахунок за отримання відповідачем в ТОВ «Сайвел» інформаційних (консультаційних) послуг із коштів банку в розмірі 14 000 грн. (підпункт 2.1.2 п.2.1), тобто позивач перераховує на поточний рахунок ТОВ «Сайвел» грошові кошти в сумі 14000 грн. в якості оплати вартості наданих цією компанією [PERSON] інформаційно-консультаційних послуг. Згідно меморіального ордеру № E0619U1C3E від 19 червня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» на рахунок ТОВ «Сайвел» були перераховані грошові кошти на загальну суму 280 000 грн. 00 коп. в якості оплати вартості наданих ТОВ «Сайвел» інформаційних (консультаційних) послуг працівникам (20 осіб) ПАТ КБ «ПриватБанк» (в тому числі для оплати за послуги надані відповідачу) у вигляді консультаційного заходу на тему «Використання поліграфа («детектора брехні») в процесі оцінки персоналу». \~\~\~\~ Відповідно до п.п. 2.3.1, 2.3.2 п.2.3 угоди від 19 травня 2014 року відповідач зобов'язався у випадку припинення трудових правовідносин з банком в строк раніше трьох років з моменту проходження підготовки в ТОВ «Сайвел» (до 01 травня 2017 року), повідомити письмово банк в строк за 14 днів до передбачуваної дати звільнення та вжити заходів по відшкодуванню витрат банку, передбачених п. 2.1.2 цієї угоди. Відшкодування витрат банку, передбачених п. 2.1.2 цієї угоди, здійснити до припинення трудових відносин з банком. Між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем був укладений трудовий договір № 6773122 від 26.05.2014 року, згідно з яким відповідач був прийнятий на роботу до ПАТ КБ «ПриватБанк» на посаду [PERSON] 19 вересня 2014 року відповідач звільнився з посади, чим порушив п. 2.3.1 вказаної Угоди. Вартість навчання складала 14 000 грн. (відповідно до п. 2.2.1), які відповідно до ст. ст. 526, 610 ЦК України відповідач повинен відшкодувати. Враховуючи положення п.п. 2.3.1, 2.3.2 п. 2.3 угоди від 19 травня 2014 року, в зв`язку зі звільненням у відповідача виник обов'язок відшкодувати понесені позивачем витрати в сумі 14000 грн., оскільки трудові правовідносини між позивачем та відповідачем були припинені до 01 травня 2017 року. Строк виконання вказаного обов'язку настав до припинення трудових відносин, тобто до останнього робочого дня 19 вересня 2014 року. В порушення п.п. 2.3.1, 2.3.2 п. 2.3 угоди від 19 травня 2014 року відповідач до припинення трудових відносин з позивачем і по сьогоднішній день не відшкодував у повному обсязі понесені позивачем витрати, передбачені п.п.2.1.2 угоди. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. \~\~\~\~ В порушення зазначених норм закону та умов укладеного договору відповідач свої зобовязання за вказаним договором (угодою) належним чином не виконав, утворилася заборгованість. В добровільному порядку відповідач відмовляється це робити, виник спір і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовну заяву банку підлягаючою задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. \~\~ Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом зясовано, що внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань було порушено цивільне право позивача - банку, передбачене угодою сторін від 19 травня 2014 року, на відшкодування грошових коштів в сумі 14 000 грн. як понесених банком витрат. Пунктом 5.1 цієї угоди від 19 травня 2014 року передбачено, що дана угода вступає в силу з моменту її підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань. Тобто, звільнення відповідача з ПАТ КБ «ПриватБанк» не припиняє дію угоди від 19 травня 2014 року. Відповідно до п. 4.1, 4.2 цієї угоди всі суперечки та розбіжності, які випливають з даної угоди, сторони вирішують шляхом переговорів. У випадку недосягнення сторонами згоди шляхом переговорів, спір вирішується в порядку, передбаченому діючим законодавством України. Пунктом 1 ч.2 ст. 11 ЦК України передбачено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч. 1, 3 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зважаючи на вказані положення, уклавши правочин (угоду), відповідач набув цивільних обов'язків, а отже зобов'язана їх виконувати своєчасно згідно угоди від 19 травня 2014 року, укладаючи угоду, відповідач діяв на підставі власного волевиявлення та був згоден з умовами угоди, що підтверджується її підписом на угоді. Відповідно до ч. 1, 2 с. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Умовами угоди від 19 травня 2014 року не передбачено право відповідача в односторонньому порядку відмовитися від взятих на себе зобов'язань або змінювати їх умови. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 625 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Стаття 611 ЦК України встановлює правові наслідки порушення зобов'язання, а саме: у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною 3 ст. 549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п. 3.2 угоди від 19 травня 2014 року у випадку порушення спеціалістом (відповідачем) своїх обов'язків, передбачених п. 2.3.1, 2.3.2 цього договору, спеціаліст (відповідач) сплачує банку (позивачу) пеню в розмірі 0,2% від суми, що підлягає сплаті банку за кожний день прострочки. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Оскільки відповідач своєчасно не виконав взяті на себе зобов'язання щодо відшкодування Позивачу витрат в сумі 14 000 грн., дане зобов'язання не виконано відповідачем по сьогоднішній день, відповідач фактично продовжує користуватися належними позивачу грошовими коштами, а тому у позивача виникло право на отримання відсотків. Оскільки розмір цих відсотків угодою від 19 травня 2014 року не встановлений, на підставі ч. 2 ст. 536 ЦК України відповідач повинен сплатити відсотки за користування чужими грошовими коштами в розмірі, передбаченому актом цивільного законодавства України - Цивільним кодексом (ст. 625). Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З наданих позивачем заяв про зменшення позовних вимог вбачається, що відповідачем частково сплачено суму боргу: 04.11.2014 року сплачено 5000,00 грн., 23.01.2015 року сплачено 1000 грн., та 01.03.2016 року сплачено 8000 грн., в звязку з чим позивач зменшив розмір позовних вимог та просить стягнути з відповідача 6809.98 грн. основного боргу, і судові витрати. Відповідач вказану суму визнав. Згідно ч. 1, 2 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. За подання даної позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» сплачено судовий збір в сумі 243.60 грн. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки наявні правові підстави для задоволення позову, позивачем сплачено судовий збір, на користь позивача підлягають стягненню з відповідача документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 243.60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved