Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

27 жовтня 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням \~будинком,\~розташованим за\~адресою:\~ [ADDRESS] .В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що вона є власником будинку [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 16 серпня 2006 року. У вказаному будинку з 16 червня 2017 року зареєстрований відповідач, який є сином позивача, однак з 2018 року у домоволодінні не проживає, його місцезнаходження позивачу невідомо. Формальна реєстрація [PERSON] у будинку [PERSON] порушує її права як власника майна, з огляду на що вона вимушена звернутись до суду з даною позовною заявою. Ухвалою суду від 04 листопада 2020 року позовну заяву прийнято до свого провадження, відкрито спрощене позовне провадження, у зв`язку з чим призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін для розгляду справи по суті на 08 годину 45 хвилин 02 грудня 2020 року та визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу. 02 грудня 2020 року ухвалою суду судове засідання відкладено на 08 годину 45 хвилин 11 січня 2021 року, у зв`язку з неявкою відповідача. До судового засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явились, про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлялись належним чином: у відповідності до частини 9 статті 128 ЦПК України засобом телефонного зв`язку, що оформлено відповідною телефонограмою. До початку судового засідання на адресу суду представник позивача надав клопотання, у якому зазначив, що просить розглядати справу без його та позивача участі, на позовних вимогах наполягає, щодо заочного розгляду не заперечує. Відповідач [PERSON] , який про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином: у відповідності до пункту 2 частини 7 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, до судового засідання не з`явився за невідомою суду причиною. Клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило. У встановлений ухвалою про відкриття провадження у справі строк відзив на позовну заяву відповідачем також не поданий. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про судове засідання, але причин неявки суду не повідомив, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без його участі. При цьому, за наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до частини 2\~статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, позивач є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 16 серпня 2006 року (а.с. 8), що також підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11563380 від 16 серпня 2006 року (а.с. 10). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої судом 11 січня 2021 року за № 239996509, власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] (а.с. 36-37). З довідки № 1382 від 29 липня 2020 року, виданої головою квартального комітету № 23 [PERSON] , вбачається, що [PERSON] зареєстрований разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , однак з 2018 року не проживає, що підтверджують сусіди [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). Згідно відповіді першого заступника міського голови Бахмутської міської ради Савченко Т.М. за вх. № 35831 від 03 листопада 2020 року, відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 31 жовтня 2014 року (а.с. 20). Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідно до\~статті 317 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України), власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.\~\~На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ч. 2\~ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За змістом\~статті 156 Житлового кодексу України,\~\~члени сім`ї власника будинку,\~\~в тому числі і колишні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником. При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім`ї власника житла, суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад один рік, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності.\~\~ Беручи до уваги, що факт відсутності відповідача [PERSON] у вищезазначеному будинку понад один рік знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а відповідач не надав суду доказів того, що перестав користуватися будинком з поважних причин та має право на збереження за ним права користування цим житловим приміщенням, суд вважає, що позивач довів свої вимоги в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] , і вони підлягають задоволенню.

Outcome: approved