Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

28.11.2016 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей: дочки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], 09 грудня 2008 року у розмірі 1/2 всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для однієї дитини і яка має стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачем проживали однією сімєю та у них народилося двоє дітей, які проживають з нею та знаходяться на повному її утриманні. Також позивач зазначає, що отримує допомогу як малозабезпечена сімя. Відповідач належної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, а упозивачки не вистачає коштів на належне матеріальне забезпечення дітей. В судовому засіданні позивачвимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував проти сплати аліментів, але наголосив, що згоден сплачувати аліменти у розмірі 1/3 від усіх видів його заробітку (доходу). Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] від спільного подружнього життя мають дітей: доньку\~[PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Соломянського районного управління юстиції у м. Києві 30.11.2006 року (а.с.3) та сина [PERSON], 09 грудня 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Соломянського районного управління юстиції у м. Києві 17.12.2008 року (а.с.4). Згідно довідки про склад сімї №862 від 29.09.2016 року, виданої Великоснітинською сільською радою, діти проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні (а.с.7). Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч. 2ст. 51 Конституції Україниіст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (ст. 181 Сімейного кодексу України). За правилами статті 182 СК Українипри визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбаченихстаттею 184 цього Кодексу. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов'язку утримання неповнолітніх дітей судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дітей та порядку сплати аліментів не досягнуто. Проте, при визначенні розміру аліментів суд враховує рівність обовязку щодо утримання дитини обох батьків, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому вважає, що заявлений позивачем розмір аліментів є завищеним. Так, як встановлено судом, позивач [PERSON] працює оператором поштового звязку, заробітна плата складає близько 2000 грн. на місяць. Відповідач [PERSON] працює водієм у КО «Київмедспецтранс», заробітна плата складає близько 4000 грн. на місяць. Крім того, з пояснень відповідача та наданих документів (розрахункових документів на придбання товарів (а.с.44-45) вбачається, що [PERSON] не самоусунувся від виконання батьківських обовязків. Таким чином, при вирішенні питання щодо розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, судом враховуються вимоги ст.\~182,\~183 Сімейного Кодексу України, обставини справи, а тому суд приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліментів у частковому відношенні, а саме у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до повноліття дитини. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку\~ст. 60 ЦПК України\~докази в їхні сукупності, суд визнає, що [PERSON] не виконує в повному обсязі у відношенні своїх неповнолітніх дітей передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки з їх утримання, у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення аліментів є обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню. Відповідно до положень частини 1\~статті 79 Сімейного кодексу України\~аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей за один місяць, згідно вимогам\~статті 367 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Позивача, на користь якого ухвалене судове рішення, у встановленому законом порядку звільнено від оплати судових витрат при зверненні до суду, тому відповідно до положень частини 3\~статті 88 ЦПК України\~при постановленні рішення вони підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial