Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

28.04.2015 позивач [PERSON] звернулась в суд з зазначеним вище позовом. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що вона та відповідач перебували в шлюбі з 23.05.2007. 03.07.2014 шлюб між нею та відповідачем розірвано відповідно до рішення Солом'янського районного суду м. Києва, яке набрало чинності 15.07.2014. В період шлюбу, приблизно в серпні-вересні 2012 року,сторонами за спільні кошти придбано квартиру [ADDRESS] за суму приблизно 600`000 грн. шляхом укладання відповідачем з ПАТ ХК «Київміськбуд» договору про інвестування в будівництво, на підставі якого вносились в період шлюбу в 2012 році до ПАТ ХК «Київміськбуд» їх спільні кошти на придбання квартири. В наступному право власності на квартиру відповідач оформив особисто на себе отримавши відповідне свідоцтво після розірвання шлюбу.Проте, оскільки квартира була придбана в період шлюбу за спільні їх кошти, позивач вважає, що відповідно до ст. 60 СК України вона є спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, посилається на те, що в період шлюбу ними було придбано автомобіль марки GeelyMK-CROSSдвигун [NUMBER], кузов [NUMBER],чорного кольору, 2013 року випуску. Право власності на автомобіль було оформлено на відповідача.Проте, оскільки автомобіль був придбаний в період шлюбу за спільні їх кошти, позивач вважає, що відповідно до ст. 60 СК України він є спільною сумісною власністю подружжя. З наведених підстав позивач просить визнати зазначене вище майно спільною сумісноювласністю та розділити його між сторонами. В порядку поділу майна подружжя просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] стягнути з відповідачакомпенсацію половини ринкової вартості автомобіля марки Geely МК- ROSS двигун [NUMBER], кузов [NUMBER], чорного кольору, 2013 року випуску, яка відповідно до висновку експерта складає 148439,10грн., залишивши автомобіль у особистій приватній власності відповідача. 23.02.2016 судом до спільного розгляду з первісним позовом прийнято зустрічний позов відповідача [PERSON] до [PERSON].з вимогами щодо поділу спільного сумісного майна подружжя. Обґрунтовуючи зустрічний позов, відповідач посилається на те, що у період з 23.05.2007 по 03.07.2014він перебував у шлюбі із позивачем [PERSON]. У період шлюбуними за спільні кошти був придбаний будинок у [ADDRESS] та земельна ділянка за тією ж адресою. Вважає, що відповідно до ст. 60 СК України дане майно є спільною сумісною власністю подружжя. У зв'язку з цим, в порядку поділу майна подружжя просить визнати за ним та за позивачем право власності за кожним на 1/2 частину будинку [ADDRESS], а також, визнати право власності за кожним на 1/2 частину земельної ділянки, на якій розташований будинок [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач позовні вимоги за первісним позовом підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Проти зустрічного позову заперечувала в повному обсязі, просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги зустрічного позову і просив його задовольнити. Проти первісного позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні. В обґрунтування заперечень зазначив, що в період шлюбу сторін між відповідачем та ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» 11.09.2012 було укладено договір купівлі-продажу майнових прав №1501/РН-К, за умовами якого вказана компанія продала відповідачу майнові права на квартиру [ADDRESS]. Право власності на вказану квартиру було зареєстроване відповідачем після розлучення з позивачем 30.07.2014, а тому, на думку відповідача та його представника, квартира не є спільною сумісною власністю сторін, оскільки право власності на квартиру як на об'єкт цивільних правбуло набуте відповідачем після припинення шлюбу. В даному випадку, на думку позивача, поділу між ним та позивачем підлягають саме майнові права вартістю 556315,65 грн. Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідка, вивчивши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що первісний та зустрічний позови підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п. п. 23, 24 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. за № 11 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). За таких обставин, для поділу спільного майна необхідно встановити його обсяг станом на дату розірвання шлюбу. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] у період з 23.05.2007 по 15.07.2014 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. а.с. 10, 11). Від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO] р.н.(а.с.9). Судом встановлено, що за час перебування у шлюбі сторонами у спільну власність придбано наступне майно, яке підлягає поділу між сторонами в рівних частинах: автомобіль марки Geely МК- ROSS двигун [NUMBER], кузов [NUMBER], чорного кольору, 2013 року випуску; 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS]; 1/2 частина земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер[NUMBER], розташованої за адресою: [ADDRESS], що підтверджується наступними доказами. 20.04.2013 між [PERSON], як продавцем, та [PERSON], [PERSON], як покупцями, укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого [PERSON] передала належне їй право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] у власність [PERSON] 20.04.2013 між [PERSON], як продавцем, та [PERSON], [PERSON], як покупцями, укладено договір купівлі-продажу за умовами якого [PERSON] передала належне їй право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,1 га, кадастровий номер[NUMBER], розташовану за адресою: [ADDRESS], у власність [PERSON] 10.05.2013 між ІП «АІС-Автоцентр» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу №296, за умовами якого ІП «АІС-Автоцентр» передало у власність відповідача автомобіль марки Geely МК- ROSS двигун [NUMBER], кузов [NUMBER], чорного кольору, 2013 року випуску, який 05.07.2013 зареєстрований в органах ДАІ за відповідачем, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. а.с. 14-18, 19, 20). На дату розірвання шлюбу наявне наступне мано: 1/2 частина будинку [ADDRESS] та ? частина земельної ділянки, площею 0,1 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовану за тією ж адресою, яке підлягає поділу між сторонами. Твердження позивача про те, що вказане майно є її особистою приватною власністю і не підлягає поділу між сторонами не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки право власності на ? частину будинку та ? частину земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS], позивач набула за оплатним договором купівлі-продажу, доказів на підтвердже6ння того, що кошти сплачені за цими договорами були особистими коштами позивача суду не надано. Доводи позивача про те, що ? частина будинку та ? частина земельної ділянки, розташовані за адресою: [ADDRESS], перейшли у власність позивача безоплатно від її бабусі спростовуються наведеними вище доказами. Окрім того, як видно з матеріалів справи, на підставі договору купівлі-продажу №296 за [PERSON] 05.07.2013, тобто у період шлюбу, зареєстровано право власності на автомобіль марки Geely МК- ROSS двигун [NUMBER], кузов [NUMBER], чорного кольору, 2013 року випуску. Вказане майно було придбано подружжям під час шлюбу. Разом з цим на день розірвання шлюбу відповідачем було відчужено вказаний автомобіль, який був спільною сумісною власність [PERSON] та [PERSON]. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України. Відповідно до п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, враховуючи рівність прав кожного з подружжя на майно (його вартість), яке було набуте за час шлюбу і до припинення шлюбних стосунків, то вартість автомобіля марки Geely МК- ROSS-148 439, 10 грн., розрахована на підставі висновку експерта № 8321 автотоварознавчої експертизи про оцінку транспортного засобу, складеного 17.11.2015 яким визначено ринкову вартість спірного автомобіля, мають бути поділені в рівних частинах між сторонами. Враховуючи, що спірний автомобіль був проданий відповідачем, то компенсація вартості ? частини вказаного автомобіля підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Судом також встановлено, що 11.09.2012 між [PERSON] та ПАТ «Холдинговакомпанія «Київміськбуд» укладено Договір купівлі-продажу майнових прав №1501/РН-К та додаткові угоди до нього, за умовами яких вказана компанія продала відповідачу майнові права на квартиру [ADDRESS] (а.с. 50-52, 53, 54). Пунктом 1.1 Договору купівлі-продажу майнових прав № 1501/РН-К передбачено, що ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» продає, а [PERSON] придбає майнові правана квартиру [ADDRESS]. Згідно п. 1.4 Договору купівлі-продажу майнових прав № 1501/РН-К передача та приймання майнових прав здійснюється сторонами за Актом приймання-передачі майнових прав після отримання Сертифікату відповідності закінченого будівництвом об'єкта та проведення кінцевих розрахунків за фактично збудовану площу відповідно до технічних паспортів. Покупець набуває право власності на майнові права після оформлення Акту приймання-передачі майнових прав. Додатковою угодою №2 до Договору купівлі-продажу майнових прав № 1501/РН-К внесено зміни в основний договір щодо поштової адреси об'єкту будівництва, відповідно до якого ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» продає, а [PERSON] придбає майнові права на квартиру [ADDRESS] (а.с. 53). 08.07.2014 ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» та [PERSON] склали Акт прийому-передачі квартири [ADDRESS] (а.с. 48). З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.08.2014 вбачається, що державна реєстрація права власності [PERSON] наквартиру[ADDRESS] була проведена 30.07.2014. Свідоцтво про право власності, серія та номер [NUMBER], видане 06.08.2014. У відповідності із ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже набуття прав власності на об'єкти нерухомого майна, та, відповідно, визначення статусу таких об'єктів як об'єктів права спільної чи особистої приватної власності визначається моментом державної реєстрації такого права, тобто датою, коли видано відповідне свідоцтво про право власності. Судом встановлено, що державна реєстрація права власності [PERSON] на спірну квартиру [ADDRESS] та свідоцтво про право власності на вказану квартиру було проведено та видано, відповідно, після розірвання шлюбу з позивачем. Отже, станом на дату розірвання шлюбу спірного нерухомого майна як об'єкту не існувало. Право власності на спірну квартиру виникло у [PERSON] з моменту державної реєстрації права власності вже після розірвання шлюбу, тому квартира [ADDRESS] не була набута у шлюбі сторін, тому не є спільним майном та не підлягає поділу. Доводи відповідача про те, що спірна квартира [ADDRESS] була набута ним у власність за особисті кошти, які він отримав в дар від свого батька [PERSON], отримані останнім від продажу належної йому на праві власності квартири [ADDRESS], не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки Договір купівлі-продажу майнових прав між [PERSON] та ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» укладено 11.09.2012, а Договір купівлі-продажу квартири в м. Прилуки було укладено 22.09.2012, тобто вже після укладення інвестиційного договору. Показання свідка [PERSON], матері позивача, про те, що квартира [ADDRESS] була придбана на її особисті кошти, отримані від продажу належної їй квартири [ADDRESS], правового значення для вирішення даної справи не мають, оскільки суду не надано доказів на підтвердження того, що кошти від продажу квартири [ADDRESS] були внесені на виконання Договору купівлі-продажу майнових прав № 1501/РН-К. Суд вважає доведеними доводи відповідача про те, що частина коштів які були інвестовані в будівництво квартири [ADDRESS] належить відповідачеві на праві особистої власності, оскільки були отримані відповідачем від продажу належної йому на праві особистої приватної власності квартири [ADDRESS] за договором купівлі-продажу від 10.08.2012 року. Та обставина, що частина коштів які були інвестовані в будівництво квартири [ADDRESS] була отримана від продажу квартири [ADDRESS] є доведеною, оскільки визнається і не заперечується позивачем. Заперечення позивача про те, що квартира [ADDRESS] була спільною сумісною власністю подружжя є безпідставними, оскільки право власності на вказану квартиру відповідач отримав шляхом приватизації державного житлового фонду, що підтверджується розпорядженням Прилуцької міської ради Чернігівської області від 10.04.2012 та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 18.04.2012. Та обставина, що квартира [ADDRESS] була отримана [PERSON] на сім`ю з 4-х осіб, в тому числі і на позивача та двох дітей сторін, правового значення для вирішення справи не має, оскільки на час приватизації в цій квартирі був зареєстрований лише відповідач який використав своє право на приватизацію вказаної квартири і був єдиним її власником. Суд також вважає доведеним, що на ремонт квартири відповідачем було витрачено кошти в загальному розмірі 81 825, 15 грн., що підтверджується копіями товарних чеків та видаткових накладних, що додані до справи, внаслідок чого вартість квартири [ADDRESS] збільшилася порівняно з тим які кошти подружжя були внесені в інвестування спірної квартири. Отже, станом на дату розірвання шлюбу нерухоме майно як об'єкт не існувало. Однак в цей час існувало, визначене п. 1.1. Договору купівлі-продажу майнових прав, тобто майнове право, яке згідно з приписами ст. 190 Цивільного кодексу є об'єктом цивільних прав та в цивільному обороті прирівняне до майна, в тому числі в частині його захисту та/або поділу. Право власності наквартиру [ADDRESS] виникло з моменту державної реєстрації - з 30.07.2014, тобто після розірвання шлюбу, а спірна квартира відповідно не була набута сторонами у шлюбі, отже не є спільним майном та не підлягає поділу. Таким чином суд вважає, що з моменту реєстрації права власності на спірну нерухомість [PERSON] набув права особистої приватної власності на спірне нерухоме майно, а відтак і права та обов'язки власника щодо вказаної нерухомості. На підставі наведеного суд дійшов висновку про часткове задоволення як первісного так і зустрічного позовів. Відповідно до ст. 88 ЦПК України між сторонами мають бути розподілені судові витрати.

Outcome: partial