Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

28 березня 2014 року до суду із позовною заявою звернувся [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 20 жовтня 2008 року в розмірі 49 532 грн. 63 коп. В позовній заяві зазначено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 листопада 2012 року у справі № 212/13418/2012, яке набуло законної сили відповідно до рішення апеляційного суду Вінницької області від 11 грудня 2012 року з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] було стягнуто суму основного боргу за договором позики 20 жовтня 2008 року в розмірі 119 895 грн., що еквівалентно 15 000 дол. США з розрахунку офіційного курсу НБУ станом на 03 жовтня 2012 року, а також стягнуто 3 % річних розмірі 10 810 грн. 26 коп. та встановлений індекс інфляції в розмірі 20 262 грн. 26 коп. за період з 03 жовтня 2009 року по 03жовтня 2012 року. На підставі зазначеного рішення суду, позивачу [PERSON] було видано виконавчий лист, який був пред'явлений до Ленінського ВДВС ВМУЮ з метою примусового виконання рішення суду. Станом на день звернення позивача до суду, рішення суду не виконано, борг не повернуто. З моменту ухвалення рішення суду від 02 листопада 2012 року і по день звернення позивача до суду, офіційний курс гривні щодо долара США змінився, а саме: з 7,993 грн. до 10,6721 грн. за 1 долар США, а тому, відповідно збільшується розмір зобов'язання у гривневому еквіваленті відповідача [PERSON] за договором позики від 20 жовтня 2008 року на 40 186 грн. 50 коп., оскільки позика останньому надавалась в іноземній валюті (в дол. США). Крім того, в порядку ст. 625 ЦК України, позивач просить стягнути 3 % річних в розмірі 7 104 грн. 99 коп. та інфляційні в розмірі 2 241 грн. 14 коп. за період з 04 жовтня 2012 року по 27 березня 2014 року. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце судового засідання повідомлялась судом у встановленому законом порядку, причину своєї неявки суд не повідомив. За таких обставин, на підставі ст.224 ЦПК України, суд, розглядає справу у відсутність відповідача, оскільки наявних в справі доказів достатньо для встановлення прав та взаємовідносин сторін. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 жовтня 2008 року відповідач [PERSON] взяв в борг у позивача [PERSON] 15 000,00 доларів США і зобов'язався повернути їх позивачу в строк до 20 грудня 2008 року. В підтвердження отримання від позивача грошей, відповідач надав розписку. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 листопада 2012 року у справі № 212/13418/2012, яке набуло законної сили відповідно до рішення апеляційного суду Вінницької області від 11 грудня 2012 року було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення з останнього суму основного боргу за вищезазначеними договором позики в розмірі 119 895 грн., що еквівалентно 15 000 дол. США з розрахунку офіційного курсу НБУ станом на 03 жовтня 2012 року 1 дол. США = 7,993 грн., а також стягнуто за період з 03 жовтня 2009 року по 03 жовтня 2012 року 3 % річних в розмірі 10 810 грн. 26 коп. та встановлений індекс інфляції в розмірі 20 262 грн. 26 коп., вирішено питання, щодо розподілу судових витрат (а.с.6-12). Частиною 3 статті 61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з довідки № 677307-35/12, виданої 27 березня 2014 року Ленінським ВДВС Вінницького міського управління юстиції, що на виконанні у відділі знаходиться зведене виконавче провадження з виконання рішень суду про стягнення коштів з [PERSON] на користь фізичних та юридичних осіб, зокрема стягнення коштів на користь [PERSON]. Станом на 27 березня 2014 року виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого 27 грудня 2012 року Вінницьким міським судом Вінницької області по справі за № 212/13418/2012 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в сумі 150 967 грн., а також судового збору, не виконано (а.с.17). Судом також встановлено, що з моменту ухвалення рішення суду від 02 листопада 2012 року і по день звернення позивача до суду, офіційний курс гривні щодо долара США змінився, а саме: з 7,993 грн. до 10,6721 грн. за 1 долар США (а.с.18), а тому, відповідно збільшується розмір зобов'язання у гривневому еквіваленті відповідача [PERSON] за договором позики від 20 жовтня 2008 року, оскільки позика останньому надавалась в іноземній валюті (в дол. США). Оскільки рішенням суду від 02 листопада 2012 року з відповідача [PERSON] вже стягнуто основний борг в розмірі 119 895 грн., то до стягнення підлягає різниця розміру позики, розмір якої в гривневому еквіваленті на час ухвалення рішення суду становив 119 895 грн. та розміру позики, розмір якої в гривневому еквіваленті станом на 27.03.2014 року становить 160 081 грн. 50 коп., що становить 40 186 грн. 50 коп. (160 081,50 - 119 895 = 40 186,50). Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. З огляду на вище викладене, суд дійшов висновку, що вимога позовної заяви про стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості в розмірі 40 186 грн. 50 коп. за договором позики є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення. Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом Як вбачається із розрахунку зазначеного у позовній заяві, розмір 3% річних, за період з 04 жовтня 2012 року по 27 березня 2014 року становить 7 104 грн. 99 коп., а розмір інфляційних, за аналогічний період - 2 241 грн. 14 коп. (а.с.15, 16) З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги позовної заяви про стягнення процентів за користування грошовими коштами та інфляційних нарахувань, яка підлягає до задоволення. Частиною 3 статті 88 ЦПК України встановлено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому, судовий збір в розмірі 459 грн. 32 коп. підлягає стягненню з відповідача [PERSON] в дохід держави.

Outcome: approved