Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

28 травня 2019 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що 23 жовтня 2010 року вона уклала шлюб з [PERSON] . Від шлюбу вони мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 серпня 2014 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 24 вересня 2014 року з [PERSON] стягнено аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини та на її утримання у такому ж розмірі до досягнення донькою трьох років. З 21 листопада 2014 року вона перебуває у шлюбі з [PERSON] . [INFO] у них народилася донька [PERSON] . З метою відпочинку й оздоровлення усією сім`єю, у тому числі [PERSON] , вона має намір виїхати до Турецької Республіки, але відповідач, [PERSON] всіляко ігнорує її прохання щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини під її супроводом за кордон. У зв`язку з такою поведінкою відповідача, вже неодноразово заплановані відпочинки скасовувалися. Відповідач позбавляє дитину можливості відпочити та оздоровитися разом з сім`єю. Крім того, їх з відповідачем донька, [PERSON] , має рідну сестру, [PERSON] . Діти знаходяться постійно разом та мають сильний психологічний зв`язок, тому неможливість виїзду за кордон доньки [PERSON] може стати для неї сильним психологічним ударом. Жодних обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд їх малолітньої доньки за межі України для тимчасового перебування на відпочинку, крім відсутності дозволу від батька - не має. Позивач зазначає, що метою поїздки є оздоровлення та відпочинок дитини та не має на меті постійного проживання за межами України, жодні права батька щодо дитини, передбачені Законом, порушені не будуть. Зазначені обставини стали причиною звернення до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 19 червня 2019 року провадження у справі відкрито та призначено справу в підготовче засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 08 серпня 2019 року призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, тому суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та наявних у справі доказів ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, суд прийшов до такого. Судом встановлено, що в період з 23 жовтня 2010 року позивач [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 серпня 2014 року розірвано (а.с.7). В період шлюбу у сторін народилась донька - [PERSON] , [INFO] , батьком якої є відповідач [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.11). З копії виконавчого листа вбачається, що рішенням Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 24 вересня 2014 року з [PERSON] стягнено аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно (а.с.8). З 21 листопада 2014 року позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого має малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.12-13). З копії довідки КЗО «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 145» ДМР вбачається, що донька позивачки [PERSON] відвідує заклад з вересня 2016 року по теперішній час. За весь час перебування дитини в закладі про неї дбають і турбуються її мати [PERSON] та її теперішній чоловік [PERSON] . Рідний батько дівчинки [PERSON] за весь час перебування дитини в ДНЗ не з`являвся, питаннями розвитку і виховання дитини ніяким чином не цікавиться (а.с.9). З пояснень представника позивача в судовому засіданні встановлено, що позивачка неодноразово просила у відповідача дозвіл на виїзд дитини за кордон, на що відповідач її шантажує тим, що він дозволить виїзд лише у випадку зняття з нього пені за аліменти. Позивач бажає виїхати з донькою [PERSON] за кордон лише з метою відпочинку. Виниклі між сторонами спірні правовідносини регулюються положеннями Цивільного та Сімейного кодексів України. Відповідно до ст. 51 Конституції України, турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов`язком батьків. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Відповідно до п. 4 Правил виїзд з України громадян, які не досягай 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-и) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Разом з тим, дозвіл на тимчасові виїзди за кордон з дати набрання рішення законної сила у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18) в якому Велика Палата відступила від правового висновку, згідно з яким пріоритетними в цій категорії справ є дотримання принципу рівності прав батьків щодо дитини. У вищевказаній постанові зроблено висновок, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Крім того, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13) Європейський суд з прав людини, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Так, судом встановлено, що відповідач аліменти на утримання доньки [PERSON] не сплачує, а на прохання позивача надати дозвіл на виїзд дитини для відпочинку - спекулює своїми батьківськими правами та вимагає відмовитися від заборгованості по аліментам, а тому у позивачки виникають складнощі з отриманням згоди від відповідача на виїзд дитини за кордон. Таким чином, при розгляді дійсної справи судом не встановлено будь - яких обмежень чи заборон, які б унеможливлювали виїзд дитини за межі України для відпочинку, а тому

Outcome: approved