Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

28 березня 2018 року [PERSON] звернулася до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності на домоволодіння [ADDRESS] шляхом зобов`язання відповідача не чинити перешкод в користуванні цим будинком, надавши вільний доступ до кімнат «1-8» площею 7,9 м.кв. та «1-9» площею 14,2 м.кв. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що сторони є співвласниками будинку [ADDRESS] . Вказаний будинок належить їм в рівних частках. У вказаному будинку, крім відповідача, фактично проживають позивач та спільний повнолітній син сторін - [PERSON] . Відповідач обмежив вільний доступ позивача та сина до житлових кімнат, позначених у технічному паспорті «1-8», «1-9», встановивши на вхідних дверях до них замки, у зв`язку з чим вони вимушені вдвох проживати в одній житловій кімнаті «1-6», що, за переконанням позивача, є неприпустимим та обмежує її в праві користування належним їй майном. В свою чергу, відповідач звернувся з зустрічним позовом про встановлення порядку користування будинком, а саме просив виділити в його користування житлові кімнати «1-8», «1-9», у користування позивача (за первісним позовом) вітальню «1-5» та житлову кімнату «1-6», а інші приміщення та господарські споруди залишити у спільному користуванні сторін. В обґрунтування зустрічних позовних вимог відповідач зазначив, що у сторін склався сталий порядок користування житлом. Так, сам відповідач проживає в кімнаті «1-8», яку він дійсно зачиняє через неприязні стосунки з позивачем, позивач з сином обрали для свого проживання кімнати «1-5», «1-6», а донька [PERSON] з родиною проживали у кімнаті «1-9», однак через те, що позивач регулярно провокувала сварки з відповідачем та донькою, остання з чоловіком та малолітньою дитиною були вимушені переїхати на орендовану квартиру. За переконанням відповідача, вказані обставини, а також сам по собі факт звернення позивача з первісним позовом свідчать про те, що сторони не можуть дійти згоди щодо користування житловим будинком, а тому порядок користування ним має бути визначений судом. Ухвалою суду від 15.01.2019р. зустрічний позов було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. Позивач (за первісним позовом) надала відзив, за змістом якого висловила свою незгоду з порядком користування будинком, запропонованим відповідачем (за первісним позовом), зазначивши, що такий відповідає сталому, який її не влаштовує. Разом з тим, позивач запропонувала визначити такий порядок користування будинком, який дозволить кожному із сторін мати в користуванні частину будинку з окремим виходом, а саме: вважала можливим виділити в її користування житлові кімнати «1-5», «1-6», котельню «1-2», кухню «1-4», а відповідачу житлові кімнати «1-8», «1-9», коридор «1-1», вбиральню «1-10». Також визначити порядок користування господарськими спорудами. Ухвалою суду від 29.05.2019р. до участі у справі залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача [PERSON] , [PERSON] та службу у справах дітей Шосткинської міської ради. Ухвалою суду від 25.09.2019р. закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач (за первісним позовом) не з`явилась, про час, дату та місце його проведення повідомлялась належним чином. В попередніх судових засіданнях позовні вимоги за первісним позовом підтримувала, заперечуючи при цьому проти вимог зустрічного позову. Присутній в судовому засіданні представник позивача (за первісним позовом) вважав за можливе виділити в користування позивача житлову кімнату «1-6», а в користування відповідача кімнату «1-8», які вони наразі фактично займають, залишивши при цьому інші приміщення у спільному користуванні сторін. З урахуванням зазначеного позовні вимоги за первісним позовом підтримав частково, наполягаючи на усуненні відповідачем перешкод позивачу у користуванні кімнатою «1-9», яка була зачинена на замок проти волі позивача. Відповідач вимоги за зустрічним позовом підтримав частково, вважаючи за можливе виділити в користування позивача житлову кімнату «1-6», а в своє користування кімнату «1-8», залишивши інші приміщення у спільному користуванні сторін. При цьому відповідач підтвердив, що кімнату «1-9» з його дозволу зачинила донька [PERSON] , але вказав, що цю кімнату наразі вже займає син сторін. Треті особи в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце його проведення повідомлялись належним чином. Представник служби у справах дітей, будучи присутньою в судовому засіданні 09.07.2020р., просила при вирішенні даної справи врахувати інтереси дитини [PERSON] та не позбавляти його права користування житлом. В подальшому служба звернулася до суду з заявою про розгляд справи за відсутності свого представника. Суд, заслухавши пояснення учасників, які з`явились в судове засідання, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного. Будинок [ADDRESS] належить сторонам на праві спільної часткової власності в рівних частках, яке визнано за сторонами рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 17.12.2013р. у справі № 1819/6567/12р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про виділ в натурі частки з майна та визначення порядку користування земельною ділянкою, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, визначення порядку користування земельною ділянкою. Вказане рішення набрало законної сили 08.01.2014р. /а.с. 4-5/. Як вбачається з технічного паспорту /а.с. 6-8/, будинок [ADDRESS] має загальну площу 67,1 кв.м. та складається з коридора «1-1» площею 4,8 кв.м.; котельні «1-2» площею 3,9 кв.м.; кухні «1-4» площею 11,0 кв.м.; вбиральні «1-5» площею 11,6 кв.м.; житлової кімнати «1-6» площею 8,4 кв.м.; коридору «1-7» площею 2,1 кв.м.; житлової кімнати «1-8» площею 7,9 кв.м.; житлової кімнати «1-9» площею 14,2 кв.м.; санвузла «1-10» площею 3,2 кв.м. Згідно з довідкою про склад сім`ї /а.с.9/ у вказаному будинку, окрім сторін, зареєстровані також їх син - [PERSON] , [INFO] ; донька - [PERSON] , [INFO] ; онук [PERSON] , [INFO] . З пояснень сторін в судовому засіданні встановлено, що наразі за вказаною адресою проживають вони, а також спільний син [PERSON] . За доводами первісного позову відповідач обмежив доступ позивача до кімнат «1-8» та «1-9». В судовому засіданні відповідач підтвердив, що він фактично займає кімнату «1-8», а позивач - «1-6» та після того як остання зачинила на замок свою кімнату, відповідач зачинив свою, крім того з його дозволу донька зачинила кімнату «1-9», у якій вона раніше проживала з родиною, та у позивача доступу до цієї кімнати не було. Наразі цією кімнатою користується син сторін [PERSON] . Зважаючи на зміст вимог первісного і зустрічного позовів та доводи сторін, покладені в їх обґрунтування, суд вважає необхідним, передусім, надати правову оцінку зустрічному позову. Як встановлено в ході розгляду даної справи, сторони займають кімнати «1-6» (позивач) та «1-8» (відповідач), визначивши таким чином власний простір. Відповідач зачинив кімнату, в якій фактично проживає. Саме цю кімнату відповідач просить виділити у його користування та сторона позивача проти цього не заперечує. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Вказане свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу будинку, а встановлення порядку спільного користування ним зі збереженням права спільної часткової власності сторін на нього. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення не є обов`язковим. При цьому суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. Водночас допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року №6-1500цс15. Вказане право суду випливає також із роз`яснень, які містяться в п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності», згідно з якою квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі кватири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» якщо виділ частки квартири в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (в т.ч. кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Слід зазначити, що рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 17.12.2013р. за результатами розгляду справи № 1819/6567/12р. встановлено неможливість поділу будинку [ADDRESS] в натурі. Однозначної домовленості щодо порядку користування будинком сторони не досягли, про що свідчать зокрема їхні пояснення за змістом заяв по суті справи та в судових засіданнях. Таким чином, суд вважає необхідним встановити порядок користування спірним будинком. При цьому, врахувавши позиції та потреби обох сторін, факт зайняття позивачем кімнати «1-6», а відповідачем кімнати «1-8», наявність у них двох спільних дітей, які також зареєстровані у вказаному будинку, суд вважає доцільним встановити наступний порядок користування спірним будинком: виділити у користування [PERSON] житлову кімнату площею 7,9 кв.м., яку позначено в технічному паспорті цифрами «1-8», а у користування [PERSON] - житлову кімнату, площею 8,4 кв.м, яку позначено в технічному паспорті під цифрами «1-6», залишивши при цьому інші приміщення будинку та господарські споруди в загальному користуванні. На думку суду, при такому порядку користування приміщеннями будинку житлові умови сторін будуть відповідати можливостям реалізації ними своїх прав співвласників майна з врахуванням балансу інтересів кожного зі співвласників, інших осіб, які мають право на користування цим будинком. В свою чергу, вирішуючи первісний позов з урахуванням наведених висновків суду щодо зустрічного позову, слід зазначити наступне. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з частинами 1-3, 5 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Як було зазначено вище, відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. В свою чергу, згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини 2 статті 386 ЦК власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Слід зазначити, що відповідно до положень статей 16, 386, 391 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. При цьому, положення статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України про непорушність права власності не виключають додержання меж цивільного права, передбачених статтею 13 ЦК України щодо утримання від дій, які могли б порушувати права інших осіб. Зокрема, відповідно до частин 2, 3 статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. В судовому засіданні встановлено і підтверджено поясненнями сторін, що [PERSON] , як співвласник будинку, одноособово без згоди позивача як іншого співвласника дозволив доньці зачинити кімнату «1-9», обмеживши таким чином до неї доступ позивача (за первісним позовом), чим підтверджується факт вчинення [PERSON] перешкод позивачу у користуванні вказаною кімнатою. І хоча, за поясненнями сторін в судовому засіданні, кімната вже відчинена та нею користується син сторін, зважаючи на попередню поведінку відповідача, суд вважає твердження позивача про можливі перешкоди з боку відповідача у майбутньому у користуванні цією кімнатою обгрунтованими, що може порушити її право як співвласника будинку на користування цією кімнатою (з урахуванням встановленого судом порядку користування будинком). Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди, чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. З огляду на зазначене, у суду наявні всі підстави для задоволення первісного позову в частині зобов`язання відповідача не чинити перешкод у використанні позивачу, як співвласнику спірного будинку, кімнати «1-9». Разом з тим, вимоги первісного позову в частині усунення перешкод у користуванні кімнатою «1-8» задоволенню не підлягають, зважаючи, що судом встановлений порядок користування будинком, який передбачає виділення у користування відповідачу саме цієї кімнати. Між тим, з урахування позиції служби у справах дітей з приводу недопущення позбавлення права користування малолітнього [PERSON] вказаним житлом, слід зауважити, що в межах розгляду даної справи жодною із сторін не ставились вимоги щодо визнання втратившим право на користування цим житлом будь-кого із зареєстрованих у ньому осіб. Суд звертає увагу учасників, що право членів сім`ї власника на користування його житлом, закріплене ч. 1 ст. 405 ЦК України та в силу приписів частини 2 цієї статті житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (в даному випадку співвласниками). Зважаючи на результати вирішення справи, сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній частину судових витрат пропорційно обсягу задоволених вимог відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial