Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

28 квітня 2017 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подачі позову по 07 липня 2017 року, з 08 липня 2017 року на менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття. В судове засіданні позивачка не з'явилася, однак надала суду заяву, в якій позов підтримала та просила розглянути справу в її відсутність. Відповідач також не з'явився в судове засідання та надав заяву, що позов визнає, просить розглянути справу за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В частині 2 ст. 182 Сімейного кодексу України (в редакції яка діяла на момент звернення позивача з позовом до суду), мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 08 липня 2017 року набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів». Відповідно до зазначеного закону, частина 2 статті 182 Сімейного кодексу України викладена в наступній редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Статтею 191 Сімейного Кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 17 Конвенції про захист прав дитини, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принцину загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Судом встановлено, що сторони 06 червня 2015 року зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва від 06 червня 2015 року, серія І-БП № 094673 (а.с.3). У сторін народилась спільна дитина - донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 29 жовтня 2015 року серія І-БП № 1 (а.с. 2). Дитина проживая з матірю і знаходиться на її утриманні, що підтверджується копією довідки про склад сімї від 27 квітня 2017 року (а.с. 3). Участі в утриманні доньки відповідач не приймає. З урахуванням матеріального становища сторін, згоди відповідача з заявленими вимогами, суд вважає, що позов про стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню, а аліменти підлягають стягненню з відповідача за період з дня звернення позивача до суду по 07 липня 2017 року в розмірі 1/4 частина з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а за період з 08 липня 2017 року по досягнення дитиною повноліття в розмірі 1/4 частина з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне покласти на відповідача обов'язок сплатити на користь держави судовий збір.

Outcome: approved