Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

28.11.2017 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові позивач посилалася на те, що 17.12.2011 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого має малолітнього сина [PERSON], [INFO], спільне життя з відповідачем не склалося, втрачено почуття любові і взаємоповаги, з жовтня 2017 року мешкають окремо, примирення з відповідачем вважає неможливим, спору щодо майна та виховання сина немає, прохає розірвати шлюб, залишити їй прізвище Вовк, судові витрати покласти на відповідача. 02.01.2018 року ухвалою судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області Яроша С.О. позов прийнято до свого провадження, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження у підготовче засідання на 05.02.2018 року. В підготовчому засіданні позивач позов підтримала, суду пояснивши, що 17.12.2011 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого має малолітнього сина [PERSON], [INFO], спільне життя з відповідачем не склалося, втрачено почуття любові і взаємоповаги, з жовтня 2017 року мешкають окремо, примирення з відповідачем вважає неможливим, спору щодо майна та виховання сина немає, прохає розірвати шлюб, залишити їй прізвище Вовк, судові витрати покласти на відповідача. В підготовчому судовому засіданні відповідач позов визнав, визнав обставини, на які посилався позивач як на підставу позову, не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів, встановив наступні обставини: 17.12.2011 року сторони зареєстрували шлюб актовим записом № 88 у виконавчому комітеті Пологівської сільської ради Пологівського району Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. 08.05.2012 року народився [PERSON], батьками якого є сторони у справі, що підтверджується свідоцтвом про його народження. В період спільного проживання сімейні відносини між сторонами не складалися. З жовтня 2017 року сторони припинили спільне проживання та мешкають окремо. Відповідач здійснив спроби поновити спільне проживання, однак позивач заперечувала проти поновлення спільного проживання. Спору щодо майна подружжя та виховання сина у сторін не має. Суд, задовольняючи позов, виходить з наступного: Судом встановлено, що до суду звернулася позивач як член подружжя з вимогою про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що між сторонами укладено шлюб, від якого вони мають малолітнього сина, шлюбні відносини не склалися з вини сторін, які перестали піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що призвело до припинення спільного проживання з жовтня 2017 року, вважає примирення неможливим, спільне проживання та збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін. Обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження при перевірці досліджених судом доказів. Правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються Сімейним Кодексом України. Так відповідно до ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік повинні піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Суд вважає, що шлюб підлягає розірванню, так як заявлений одним з подружжя, сімейні відносини не склалися з вини сторін, які в порушення вимог ч.1 ст.55 СК України перестали піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. А тому суд доходить висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб необхідно розірвати. Позов підлягає задоволенню як такий, що ґрунтується на законі, підтверджений встановленими судом обставинами, які перевірені наданими суду доказами. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку ст.206 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Так як відповідач в підготовчому судовому засіданні визнав позов, подавши окрему письмову заяву, то суд відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні. Суд при ухваленні рішення керується вимогами ч.8 ст.294 ЦПК України, відповідно до якої у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Так як позивач під час державної реєстрації шлюбу змінила своє прізвище Шокотко на Вовк, а після оформлення розірвання шлюбу бажає носити своє шлюбне прізвище Вовк, то суд відповідно ч.8 ст.294 ЦПК України в своєму рішенні зазначає про залишення [PERSON] прізвища Вовк. Суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами відповідно до ч.1 п.6 ст.264 ЦПК України виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позов задоволено в повному обсязі, то витрати позивача у виді судового збору в розмірі 640 грн., підтверджені квитанцією про його сплату відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідача.

Outcome: approved