Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

27.12.2019 р. позивач [PERSON] звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав, та просила суд постановити рішення про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповенолітнього сина [PERSON] [INFO] . В обгрунтування заявлених позовних вимог вказуючии на те, що 03.12.2010 р. було укладено шлюб між сторонами, [INFO] у подружжя народився син [PERSON] . Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02 вересня 2015 року, шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. 18 серпня 2018 року за судовим наказом Святошинського районного суду м. Києва зі [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі і частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 27 липня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до Довідки розрахунку заборгованості від 09 жовтня 2019 року по виконавчому провадженні №57344229 з моменту визначеного судом для сплати аліментів, до липня 2018 року відповідачем аліменти жодного разу не сплачено. Станом на 01 жовтня 2019 року за відповідачем рахується заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 56814,17 грн. Святошинським УП ГУНП у м. Києві проводиться досудове розслідування в рамках кримінального провадження за №12019100080006808 за фактом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, за заявою позивача відносно відповідача. Як вказує позивач, з 2015 р. відповідач проживає окремо від позивача та дитини, життям дитини, його розвитком, утриманням не цікавиться, самоухилився від виконання батьківських обов`язків щодо дитини. Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 28.12.2019 р. відкрито провадження у даній справі. Відзив на позовну заяву, в порядку ст. 178 ЦПК України відповідачем подано не було. Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 11.03.2020 р. закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до суддового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилась, направила до суду свого представника з належним чином оформленим доученням, тому є можливим розглянути справу в її відсутності. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити, вказував, що зазначив, що відповідач самоусунувся та злісно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, своїми правами батька не користується, що вважає, є підставою для позбавлення його батьківських прав відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення заявлених позовних вимог заперечував, вказуючи на те, що саме позивач чинить йому перешкоди в спілкуванні з дитиною. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, суду надано заяву з проханням розгляду справи в відсутності їх предствника, що суд вважає за можливе. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, оцінивши та проаналізувавши обставини справи, та перевіривши їх доказами, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, суд дійшов до таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 03.12.2010 р. було укладено шлюб між сторонами. [INFO] у подружжя народився син [PERSON] . Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02 вересня 2015 року, шлюб укладений 03.12.2010 року між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Крім того, 18 серпня 2018 року за судовим наказом Святошинського районного суду м. Києва зі [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі і частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 27 липня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до Довідки розрахунку заборгованості від 09 жовтня 2019 року по виконавчому провадженні №57344229 з моменту визначеного судом для сплати аліментів, до липня 2018 року Відповідачем аліменти жодного разу не сплачено. Станом на 01 жовтня 2019 року за Відповідачем рахується заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 56814,17 грн. Згідно Довідки про реєстрацію місця проживання особи №4227806 від 26 липня 2019 року, [PERSON] , [INFO] проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно Довідки про реєстрацію місця проживання особи №4227754 від 26 липня 2019 року, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов проживання дитини від 30.01.2020 року, проведено обстеження умов проживання дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ), встановлено, шо для дитини створені належні умови для проживання, розвитку та виховання Згідно характеристики з місця роботи від 22.07.2019 року, [PERSON] працює в ТОВ «ПРОФІ ТІМ» у фітнес клубі «Гран-Прі» за адресою: 01033, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 101, з 12 січня 2017 року, на даний момент займає посаду старшого вихователя дитячої кімнати, за місцем роботи характеризується позитивно. Згідно психолого-педадогічної характеристики дошкільного навчального закладу №276 Святошинського району, малолітній - [PERSON] , [INFO] , відвідував дошкільний навчальний заклад №276 Святошинського району м. Києва з 02.09.2014 року по 12.06.2017 року. За час перебування дитини у дошкільному закладі, приводила та забирала дитину мама, батько участі у навчанні і вихованні дитини не приймав, ніколи не забирав і не приводив до закладу дошкільної освіти. Оплату за харчування дитини теж здійснювала особисто мати. Згідно характеристики виданої спеціалізованою школою №40 Святошинського району м. Києва, малолітній [PERSON] , [INFO] , навчається в цій школі з 01 вересня 2018 року. Протягом 2018-1019 навчального року хлопчика приводили та забирали зі школи мати, громадянка [PERSON] , бабуся, громадянка [PERSON] та старша сестра [PERSON] , громадянин [PERSON] ніколи не приводив та не забирав дитину зі школи. Також він жодного разу не відвідував батьківські збори. Відповідно до інформації, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Святошинського району міста Києва віж 13.09.2019 року, громадянин [PERSON] жодного разу не супроводжував малолітнього [PERSON] до медичного закладу. Він ніколи не був присутнім під час огляду дитини лікарем та лікування [PERSON] . Крім того, судом встановлено, що в проваджені Святошнського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві знаходиться виконавче провадження №57344229, з примусового виконання судового наказу №59/11603/18 від 14.08.2018 року, виданого Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі і частини від усіх видів заробітку (доходу) але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 27 липня 2018 року і до повноліття дитини. Також, судом встановлено, що у провадження Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві знаходиться кримінальне №12019100080006808 за фактом порушення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, до слідчого відділу Святошинського УП ГУНП у м. Києві надійшла заява [PERSON] , [INFO] в якій остання вказала, що колишній чоловік [PERSON] , [INFO] ухиляється від сплати аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 18 травня 2018 року Служба у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації як представник органу опіки та піклування направила на адресу суду Висновок від 26.02.2020 року №107-40/1374 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно наданого суду Висновку № 107-40/1374 від 26 лютого 2020 року, було проведено психологічне обстеження малолітнього [PERSON] та відповідно до якого, дитина має нереалізовану потребу у батьківському піклуванні, але свого біологічного батька не сприймає як дійсну батьківську фігуру. На підсвідомому рівні батько викликає негативні емоційні переживання та ігнорується хлопчиком. Також, відповідно до вказаного Висновку № 107-40/1374 від 26 лютого 2020 року, Батько дитини, громадянин [PERSON] на засідання комісії не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив. Святошинська районна у місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до розрахунку заборгованості від 01.10.2019 року ВП 57344229, загальний розмір заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів, станом на 01.10.2019 року становить 56814,17 грн. Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 153 СК мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до приписів ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст.152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В судовому засіданні встановлено та матеріалами справи достовірно підтверджено, що відповідач - [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина - [PERSON] , не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на розвиток дитини. Відповідач довготривалий час не спілкується з дитиною, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє жодного інтересу до його внутрішнього світу. Наведене підтверджує факт ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Зазначені вище обставини підтверджені зібраними у справі доказами та висновком Служби у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування. Суд наголошує, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі малолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Отже, відповідач, батько дитини - протягом тривалого часу не виконує батьківські обов`язки щодо свого сина, не цікавиться його життям, не приймає участі у його вихованні, не надає належної матеріальної допомоги на його утримання без поважних на те причин, що є свідомим ухиленням батька від виконання своїх батьківських обов`язків, таке невиконання батьківських обов`язків не пов`язане із наявністю душевної хвороби чи іншого тяжкого захворювання або з інших незалежних причин. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем, як батька малолітнього сина, своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Позбавлення батьківських прав [PERSON] буде відповідати інтересам дитини, оскільки відповідач в подальшому буде позбавлений можливості негативно впливати на психіку дитини до моменту зміни ними свого ставлення відносно дитини та поновлення у встановленому порядку батьківських прав, а тому позовна вимога про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його сина є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Стороною відповідача не представлено суду жодних належних, допустимих та достатніх доказів того, що відповідач вживав заходів щодо спілкування з сином, намагався з ним побачитись, цікавився його життям, навчанням, добробутом, забезпечував матеріально, тощо. Щодо тверджень Відповідача про те, що позивач чинить йому перешкод у спілкуванні із сином суд вважає їх безпідставними, оскільки Відповідачем не надано жодного доказу того, що він намагається спілкуватися із сином, а [PERSON] чинить перешкоди. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позову. Згідно з ч.1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved