Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

28.09.2016 року позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про вселення. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що позивач зареєстрована у [INFO]. Зазначена квартира відповідно до договору дарування від 18.09.2014 року, який посвідчений нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори належить відповідачу [PERSON] - доньці позивача. В липні 2016 року відповідач вчинила сварку з позивачем у вказаній квартирі, викликала поліцію, а потім і психіатричну бригаду, внаслідок чого [PERSON] помістили на два тижні в КУ «Запорізька обласна психіатрична лікарня». За час перебування позивача у лікарні відповідача змінила у квартирі замки, у звязку з після виписки з лікарні позивач не змогла потрапити в квартиру. На телефоні дзвінки [PERSON] не відповідає, уникає спілкування з позивачем, не відчиняє двері до квартири. Позивач зазначає, що її неодноразові спроби припинити протиправну поведінку відповідача і отримати доступ до квартири не дали бажаного результату і вона не має можливості проживати у квартирі. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач також посилається на те, що у звязку із зазначеною ситуацією вона була вимушена звернутись за захистом своїх прав до правоохоронних органів, однак своїм листом від 26.09.2016 року Комунарське ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області рекомендувало їй звернутись за захистом своїх прав до суду. Посилаючись на положення ст. 405 ЦК України, ст. 156 ЖК УРСР, позивач просить вселити її у квартиру [ADDRESS]. До початку судового розгляду позивач звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідачка в судове засідання не з'явилась. Судові повістки про виклик до суду надсилались за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання, однак до суду конверти повернулись з відміткою «за закінченням терміну зберігання» у зв'язку з відсутністю відповідача за місцем проживання, що відповідно до ч. 5 ст.74 ЦПК України вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні по справі докази, приходить до висновку про те, що позовна заява підлягає до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] донька позивача, відповідно до договору дарування від 18.09.2004 року, який посвідчений нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. До теперішнього часу позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], що підтверджується довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 14.09.2016 року за №04-19/3/6447. Як вбачається з матеріалів справи, за захистом своїх порушених прав позивач звертався до Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області із заявою від 31.08.2016 року. Своїм листом від 26.09.2016 року за №9151/45/02/06-2016 заступник начальника управління повідомив, що в даному випадку вбачаються цивільно-правові відносини, які мають бути вирішені в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ст. 156 ЖК Української РСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. За змістом ст. 64 ЖК Української РСР, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Як розяснено у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла. Вирішуючи спір по суті суд виходить з того, що позивач як мати відповідачки є членом її сімї і враховуючи, що позивач зареєстрований у спірному житловому приміщенні та жодних даних про втрату позивачем право користування житловим приміщенням матеріали справи не містять, позивач має право користування жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, тому вимоги позивача про її вселення є законними та підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved