overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

26 лютого 2016 року гр. [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття, з дня подання позовної заяви. Відповідач, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач позовні вимоги визнав та згоден на стягнення з нього аліментів на утримання його дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.174 ч.4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод , інтересів інших осіб. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, ураховуючи матеріальний стан сторін, суд вважає можливим стягнути щомісяця з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст.ст. 180, 181, 182, 183, 191 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

26 лютого 2016 року до Василівського районного суду Запорізької області звернулася [PERSON] із заявою про надання права на шлюб. В заяві [PERSON] вказує, що з 2014 року вона зустрічається з [PERSON], [INFO], з який у них склалися взаємні міцні почуття любові та поваги один до одного, у звязку з чим вони мають намір зареєструвати шлюб. Крім того, заявниця зазначає, що вона вагітна терміном 32 тижні. При зверненні до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Василівського районного управління юстиції Запорізької області з метою подачі заяви на реєстрацію шлюбу, їм було відмовлено, оскільки [PERSON] не досягла шлюбного віку та запропоновано звернутися до суду. Реєстрація шлюбу з [PERSON] відповідає її інтересам, вони кохають один одного та обидва зацікавлені в народженні дитини та реєстрації шлюбу. Батьки не заперечують проти їх шлюбу. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] просить суд надати їй право на реєстрацію шлюбу з [PERSON] В судовому засіданні [PERSON] підтримала свою заяву з підстав, викладених в ній, просить суд її задовольнити. В судовому засіданні заінтересовані особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] також підтримали заяву, просять суд її задовольнити. Представник Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Василівського районного управління юстиції Запорізької області у судове засідання не зявився. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку про те, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ч.2 ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності. Відповідно до ст.22 Сімейного кодексу України, шлюбний вік для жінки та чоловка встановлюється у вісімнадцять років. Відповідно до ст.23 Сімейного кодексу України, право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку. За заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. [PERSON], [INFO], перебуває у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], [INFO]. Згідно медичної довідки від 19 лютого 2016 року №32, копія якої є у справі, заявниця знаходиться на 31 тиждні вагітності. [PERSON] та [PERSON] мають намір офіційно зареєструвати свої відносини, проти чого не заперечує батько заявниці [PERSON]. Таким чином, дослідивши всі обставини справи та надані докази, проаналізувавши зазначені законодавчі норми, виходячи з принципів обєктивності, законності та справедливості, враховуючи інтереси неповнолітньої заявниці, яка не досягла шлюбного віку, суд вважає можливим задовольнити заяву [PERSON] та надати їй право на реєстрацію шлюбу з [PERSON] Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

26 лютого 2016 року до суду надійшла зазначена заява. В заяві заявник просить: встановити факт, що [PERSON], дошлюбне прізвище «[PERSON], полька, уродженка м.Миколаєва, яка народилася [INFO] року є матір'ю [PERSON], уродженки м.Миколаєва, яка народилася [INFO] року. Свою заяву заявниця обґрунтовує тим, що у дівочому прізвищі матері при написанні було допущено описку, а саме: замість «[PERSON]» написано «[PERSON]». Документів, які підтверджують її дівоче прізвище не збереглось. Як зазначає заявниця, встановлення даного факту потрібно їй для звернення до посольства Польщі в Україні. В судовому засіданні заявниця та її представник заяву підтримали та просили задовольнити. Заінтересовані особи в судовому засіданні не заперечували проти задоволення заяви. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення заяви виходячи з наступного. Як встановленов судовому засіданні, 15.07.1925 року був зареєстрований шлюб [PERSON] та [PERSON]. В записі про шлюб від 15.07.1925 року зазначено прізвище [PERSON]. При тому вона сама зазначає своє прізвище [PERSON]Батьками [PERSON] був [PERSON], 1876 року та [PERSON], 1885 року. [PERSON] народилась [INFO] року, як вбачається з копії свідоцтва про народження. Батьками в свідоцтві про народження зазначені: батько - [PERSON] та [PERSON]. 08.09.1954 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]». Після реєстрації шлюбу 03.09.1960 року [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]». [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. В судовому засіданні як свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON], дошлюбне прізвище «[PERSON] є матір'ю [PERSON], уродженки м.Миколаєва, яка народилася [INFO] року. Відповідно до ст.256 ЦПК України суд встановлює факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Отже, в судовому засіданні доведено факт, що [PERSON], дошлюбне прізвище [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] року є матір'ю [PERSON], [INFO], тому суд приходить до висновку про задоволення заяви. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

26 лютого 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: Дніпропетровський район, м.Нікополь, вул.Єрмака, 18. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 25.02.2016 р. о 12 год. 10 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів хвора страждає тяжким психічним розладом, який обумовлює її безпорадність і неможливість самостійно задовольнити свої життєві потреби, небезпечна для себе та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 25.02.2016 р. о 12 год. 10 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради» за направленням лікаря-психіатра КЗ «Нікопольська МЛ» ДОР». При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора виказує маячні ідеї відношення, впливу, настрій знижений, виказує суїцидальні думки. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизоафективний розлад, депресивний тип. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

26 лютого 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м.Дніпропетровськ, пров. Енергетичний, 1а/22. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 25.02.2016 р. о 09 год. 03 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів хворий є безпорадним у звязку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 25.02.2016 р. о 09 год. 03 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра КЗ «ДСШМД» ДОР». При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР» комісія лікарів виявила, що хворий має слухові омани сприйняття, агресивний до оточуючих, відмовляється від прийому їжі. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, галюцинаторно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

26 лютого 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 20 вересня 2003 року уклав шлюб з відповідачем, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки фактично припинено у 2007 році, спільне господарство не ведеться, з відповідачем проживають окремо. Подальше збереження шлюбу неможливо, оскільки між сторонами втрачене взаємне порозуміння, повага та почуття одне до одного. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, справу розглянути за його відсутності. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечувала, просила справу розглянути за її відсутності. Прізвище після розірвання шлюбу просила залишити «[PERSON]». Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 2003 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.16). Сторони від шлюбу мають неповнолітню дитину сина - [PERSON], [INFO] (а.с.17). З матеріалів справи вбачається, що подружні стосунки сторони фактично припинили у 2007 році. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що причина розладу подружніх відносин між сторонами є справжньою, глибинною, подружжя фактично припинили спільне проживання і сімейне життя з поважних причин, а також встановлено у судовому засіданні, що сторони не підтримують сімейних відносин, в звязку з чим суд прийшов до висновку, що у даний час шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому вважає, що шлюб між сторонами повинний бути розірваний. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

26 лютого 2016року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив шлюб з відповідачкою, зареєстрований 22 вересня 1979 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького районного управління юстиції у Запорізької області , актовий запис № 105- розірвати. В обґрунтування позову він вказав на те, що від шлюбу вони мають дітей : [PERSON] ,[INFO] та [PERSON] ,[INFO] Сімейне життя між позивачем і відповідачем не склалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин з 2000 року. Можливості зберегти сім'ю немає. З 2000 року сторони мешкають окремо. Спору про утримання дітей немає. Відповідачка [PERSON] проти розірвання шлюбу не заперечує, пояснила, що сім?ю зберегти не можливо, надала заяву , в якій позов визнає. Позивач надав заяву до суду , в якій просить розглянути справу без його участі, на позовних вимогах наполягає. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 22 вересня 1979 року. Сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть з 2000 року, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

26 лютого 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що вона з відповідачем з 2007 року по 2011 рік перебувала у фактичних шлюбних відносинах, від яких у них народилися діти: син [PERSON], [INFO], і дочка [PERSON], [INFO]. Протягом останнього року відповідач припинив надавати на утримання дітей будь-яку допомогу і на її звернення з проханням надавати таку допомогу відповідач ніяким чином не реагує. Діти проживають разом з нею і знаходяться на її утриманні та вихованні, а відповідач проживає окремо. Хоча відповідач офіційно ніде не працює, але, як їй відомо, він матеріально забезпечений, оскільки працює на будівельних об'єктах. А тому зобов'язаний утримувати їх спільних дітей. В зв'язку з викладеним позивач просить стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі по 765 грн. на кожну дитину щомісячно до їх повноліття. Також позивачка просила стягнути з відповідача на її користь відшкодування витрат по оплаті юридичної допомоги за написання позову в розмірі 300 грн. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала повністю. Відповідач в судовому засіданні частково заперечував проти задоволення позову і погодився сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів зарплати чи доходу , а не в твердій грошовій сумі, мотивуючи тим , що він працевлаштувався і має постійний заробіток. Крім того, він вдруге одружився і має на утриманні вагітну дружину, яка навчається. Вислухавши пояснення сторін,дослідивши матеріали справи, суд вважає , що позов підлягає частковому задоволенню відповідно до вимог ст.ст. 180- 183 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що сторони з 2007 року по 2011 рік перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. Відповідач є батьком дітей, що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а. с. 4,5). Діти проживають разом з позивачкою і знаходяться на повному її утриманні (а.с.6). Відповідач в повній мірі матеріально забезпечувати дітей відмовляється. В даний час відповідач офіційно працевлаштований і регулярно буде отримувати заробітну плату, на його утриманні інших неповнолітній дітей, є тільки вагітна дружина. Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ст. ст. 180 - 182, 183 Сімейного Кодексу України. Враховуючи те, що відповідач позов визнав частково, суд вважає за доцільне його задовольни частково, тобто стягнення аліментів провести не твердій грошовій сумі , а в в розмірі 1/ 3 частини всіх видів заробітку,Ю так як він працевлаштувався в буде отримувати постійний заробіток. В силу ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 551 грн. 20 коп., а на користь позивачки часткове відшкодування витрат по оплаті юридичної допомоги за написання позову в розмірі 180 грн., тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог- 60 %.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

26 лютого 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини, посилаючись на те, що з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25 лютого 2006 року, мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, з сім*єю не проживає, працює,інших аліментних зобов'язань не має. Позивачка просить суд стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, з позовом згоден. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наданих доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 лютого 2006 року, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 25 лютого 2006 року. Сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], про що свідчить ксерокопія свідоцтва про народження дитини від 04 липня 2006 року. Дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. У відповідності до ст..180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач добровільну матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, проти чого не заперечував відповідач. Беручи до уваги, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, а тому суд вважає стягнути з відповідача аліменти на її утримання. Частка заробітку батька, яка буде стягуватися як аліменти визначається судом, що передбачено ст..183 Сімейного кодексу України, з урахуванням відповідно до ст..182 цього ж Кодексу всіх обставин : відповідач працює, аліментних зобов'язань не має, не хворіє. За таких обстави суд вважає стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку. Згідно зі ст..88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн. У відповідності до ст..367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання. Згідно зі ст..ст.180, 182,191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

26 лютого 2016 року представник позивача звернувся до суду із позовною заявою, в якій вказав, що відповідач є абонентом ПАТ Миколаївгаз, як споживач природного газу, про що складений Договір № 31427 від 27.05.2013 року. В звязку з тим, що відповідач не в повному обсязі розраховується за спожитий природний газ, чим порушує умови договору та п.17 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою КМУ від 09.12.1999 року № 2246, у нього за період з 01.09.2014 року по 01.08.2015 рік утворилася заборгованість в розмірі 2019,02 гривень. Посилаючись на порушення відповідачем зобов'язань за договором, представник позивача просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 2019,02 гривень та судовий збір. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] судове засідання не зявився, судом належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є споживачем природного газу, згідно договору від 24.05.2013 року № 3/427 про надання послуг з газопостачання за адресою м. Вознесенськ вул. Матросова №91. На його ім'я відкрито особовий рахунок №1000250797. Згідно умов договору відповідач зобовязався щомісячно здійснювати розрахунки за спожитий природний газ. Із особового рахунку відповідача слідує, що станом за період з 01.09.2014 року по 01.08.2015 рік у нього існує заборгованість по оплаті за спожитий природний газ в сумі 2019,02 гривень на покази лічильника 3425 м.куб. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за спожитий природний газ, відповідач [PERSON] порушив зобов'язання за даним договором, а тому суд вважає позовні вимоги про стягнення заборгованості за спожитий природний газ обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Таким чином на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в розмірі 1378 грн.

Outcome: approved