Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

28.08.2015р. представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив стгянути з них солідарно на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 11393696000 від 12.09.2008р. покредиту та відсоткам у розмірі 43978,67 доларів США та пенюу розмірі 27401,16 грн. Та судові витрати по справі у розмірі 3654 грн. в рівних частках з кожного. В обгрунтування своїх вимог представник Банку посилався на те, що між позивачем та [PERSON] 12.09.2008р. було укладено крелитний договір, проте, свої зоболв»язання за ним [PERSON] не виконує належним чином , через що виникла заборгованість за кредитом. Поручителями за зазначеним договором є [PERSON] та [PERSON], отже, вони як поручителі відповідають за виконання [PERSON] своїх зобов»язань за кредитним договором і повинні нести солідарну відповідальність. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали до суду зустрічні позовні заяви до Банку, в яких просили визнати додатковий договір від 30.03.2010р., укладений між Банком та [PERSON], та договір поруки від 12.09.2008р. недійсними, посилаючись на те, що додатковий договір 12.09.2008р., яким було збільшено розмір ануїтетного платежу за кредитним договором, укладався без їх згоди та про його укладення їм було невідомо, чим було порушено їх права як поручителів, Крім того, договори, які передбачають отриання позичальником суми кредиту в інозеимній валюті є такими, що суперечать закону навіть у тому разі, якщо в них визначений еквівалент в національній валюті. Проте, Банк не має відповідної індивідуальної ліцензії. Також, Банк не попередив споживачів його послуг про можливі валютні ризики. В судове засідання [PERSON] ТА [PERSON] не з»явились , надали до суду заяви про слухання справи за їх відсутності. Суд, вислухавши думку учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічні позови не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.09.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкСиббанк» (надалі Банк) та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11393696000 на підставі якого відповідач отримав грошовий кредит у розмірі 54000 доларів США, з кінцевим строком погашення 12.09.2023р., та ануїтетною схемою погашення кредиту: сплатою річних у розмірі 13,5% та розміром ануїтетного платежу 705,00 доларів США. Як вбачається з пояснень представника позивача, [PERSON] свої зобов»язання за даним договором не виконує належним чином, у зв»язку з чим у нього утворилась заборгованість станом на 17.07.2015р. у розмірі: 43978,67 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом 39404,42 долари США, заборгованість за відсотками 4574,25 доларів США, а також пеня за несвоєчасне погашення кредиту з 15.10.2015р. по 17.08.2015р. 10264,39 грн. та пеня за несвоєчасне погашення процентів з 14.12.2014р. по 17.08.2015р. - 17136,77 грн. Відповідно до вимог ст. ст. 1054, 1055 ЦК України, ч. 4 ст. 55 Закону України « Про банки та банківську діяльність» за кредитним договором банк (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до вимог ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином та у строк відповідно до умов договору. За змістом ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором. Статтею 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором, або розірвання договору, оплата неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, у строк та порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України встановлено, що позичальник, який несвоєчасно повернув суму позики, зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з [PERSON] на користь Банку підлягають задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, з метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов»язань [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту № 11393696000, 12.09.2008р. між Банком та [PERSON] та [PERSON] було укладено договори поруки, відповідно № 228599 та № 228598. Згідно до умов даних договорів поруки, поручителі зобов»язалися відповідати перед кредитором за виконання [PERSON] зобов»язань за договором кредиту. Відповідно до вимог ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов»язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно до вимог ч.2 т.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Згідно з положеннями ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від настання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя. Відповідна правова позиція Верховного Суду України, висловлена у постанові суду від 29 січня 2014р. по справі № 6-155цс13. Згідно до наданих позивачем розрахунків заборгованості [PERSON] за наданим кредитом, останній платіж в погашення кредиту було сплачено ним 29.10.2014р., граничний термін погашення чергового платежу відповідно - 12.11.2014року. Отже, з 12.12.2014р. позивач мав право пред»явити вимоги до [PERSON] та поручителів [PERSON] та [PERSON], проте, звернувся до суду з позовом 28.08.2015р. Таким чином, оскільки за договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов»язань боржника за кредитним договором, і кредитор, протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання, не пред»явив вимоги до поручителів, суд вважає, що зобов»язання за договорами поруки припинилися. Що стосується зустрічних позовних вимог, то суд вважє, що вон не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до п.2.1.договорів поруки, укладених між Банком та [PERSON] та [PERSON], у випадку зміни умов Основного договору (договір про надання споживчого кредиту № 11393696000 від 12.09.2008р.) поручитель, підписанням цього договору, підтверджує свою згоду на здійснення таких змін. Сторони погодили, що зміни, які здійснюються відповідно до умов цього пункту договору не потребують додаткового укладення сторонами угод щодо внесення змін. Що стосується посилання [PERSON] та [PERSON] на відсутність у Банка ліцензії на видачу валютних кредитів, то дані обставини спростовуються наданими представником позивача локументами, а саме ліцензіями, наданими АКІБ «УкрСиббанк» на право здійснювати банківські операції, визначені ч.1 та п.п.5-11 ч.2 ст.47 закону України «Про банки та банківську діяльність», дозволом № 75-2 та додатком до цього дозволу від 19.11.2002р. Також, законодавством України не передбачено повідомлення Банком споживачів за кредитними договорами про можливість будь-яких валютних ризиків. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно вимог ст.88 ЦПК України. На підставі вищезазначеного,

Outcome: partial