Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

27 вересня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій просить визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщення за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначено, що позивач є співвласником 1/3 частини спірної квартири. На даний час в зазначеній квартирі зареєстровано п`ять осіб, а саме позивач, дружина позивача, їх двоє малолітніх дітей та з 05.01.2017 року відповідач [PERSON] , який є цивільним чоловіком рідної тітки по лінії дружини позивача, але фактично з моменту реєстрації за вказаною адресою він ніколи не проживав, оскільки факт реєстрації йому був необхідний для вирішення його соціально-побутових проблем. Отже, відповідач понад року без поважних причин відсутній за місцем реєстрації, участі щодо утримання квартири не приймає, житлово-комунальні послуги не сплачує, будь-яких додаткових домовленостей відносно утримання житла між позивачем та відповідачем не встановлювалось. Позивач зазначив, що позбавлення права користування житловим приміщенням відповідача йому необхідно для усунення перешкод у володінні майном з метою подальшого зняття відповідача з державної реєстрації місця проживання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, згідно змісту позовної заяви просить розглянути справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Із заявою про розгляд справи у його відсутність та з повідомленням причин неявки до суду не звертався. Відзиву на позовну заяву до суду не надавав. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи мається заява про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначено, що він як співвласник 1/3 спірної квартири не заперечує щодо позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась. В матеріалах справи мається заява про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначено, що вона як співвласник 1/3 спірної квартири не заперечує щодо позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за умови належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, неявки останнього в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, неподання ним відзиву і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини. Судом встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] з 01.08.2013 року, [PERSON] з 05.01.2017 року, [PERSON] з 21.03.2017 року, [PERSON] з 27.09.2019 року, що підтверджується відповідною довідкою відділу реєстрації Добропільської міської ради №01-08/4644 від 25.09.2019 року (а.с.7) Згідно свідоцтва про право власності на житло від 05 грудня 2011 року, яке видане згідно з розпорядженням органу приватизації від 05.12.2011 року №775/2567, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної, спільної власності [PERSON] - 1/3 частка та членам його сім`ї: [PERSON] - 1/3 частка, [PERSON] - 1/3 частка (а.с.5) Право власності позивача на зазначену квартиру також підтверджується копією Витягу про держану реєстрацію прав № 32903358 від 18.01.2012 року, виданого Добропільським бюро технічної інвентаризації (а.с.6). Актом обстеження умов проживання №192 від 24.09.2019 року, який складений головою ОСББ «Сонячний, 10 в місті Добропілля», підтверджено, що за адресою: [ADDRESS] , гр. [PERSON] , 1953 року народження, зареєстрований з 05.01.2017 року, але з моменту реєстрації та по теперішній час не проживає (а.с.8) Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Частиною 1ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Відтак, вищезазначені статті передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а як вбачається з матеріалів справи відповідач не була членом сім`ї позивача. Згідно правової позиції Верховного Суду України (постанова ВСУ від 15 травня 2017 р. у справі № 6-2931цс16) право відповідача на користування чужим майном (спірною квартирою) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2 ст. 406 ЦК. Відповідно до вимог ч.2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Враховуючи викладене, а також те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] не був членом сім`ї позивача та з моменту реєстрації місця проживання, а саме з 05.01.2017 року без поважних причин не мешкає за адресою: [ADDRESS] , суд вважає, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням за вказаною адресою на підставі ч.2 ст. 406 ЦК України. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Outcome: approved