Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

28 липня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з означеним позовом, мотивуючи його тим, що він незаконно утримувався під слідством і судом з 27.06.2002 року по 08.07.2014 року, що підтверджується вироком Хмельницького міськрайонного суду від 24.04.2014 року; ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 08.07.2014 року; постановою слідчого прокуратури Ярмолинецького району Галайко О.М. від 27.09.2010 року про закриття кримінальної справи; постановою від 27.06.2002 року про порушення кримінальної справи; постановою про застосування запобіжного заходу від 05.03.2003 року. У зв'язку з наведеним, позивач переніс важкі душевні страждання від незаконних методів слідства, а саме підробки документів. Також позивач вказує, що до нього застосовували насильство та примушували себе обмовляти. Від перенесених стресів на протязі 13 років позивач постійно хворів та неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні. Також [PERSON] не мав можливості виїжджати за межі м. Хмельницького та за кордон, чим обмежувалась його можливість займатись підприємницькою діяльністю. На підставі викладеного позивач просив суд стягнути на його користь за рахунок державного бюджету компенсацію за заподіяну йому моральну шкоду в сумі 205 571 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Представник Прокуратури Хмельницької області в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, надавши суду письмові заперечення, де зазначив, що [PERSON] у процесі досудового розслідування шляхом самообмови перешкоджав з'ясуванню істини і цим сприяв незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню запобіжного заходу, відповідно до вимог ч. 4 ст. 1176 ЦК України він не має права на відшкодування шкоди. Представник Державної казначейської служби України та Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наданні докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом об'єктивно встановлено, що 27.06.2002 року прокуратурою Ярмолинецького району порушено кримінальну справу № 22/2385 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, за фактом розкрадання колективного майна ПОП «Зоря» с. Лугове Ярмолинецького району. 05.03.2003 року порушено кримінальну справу стосовно [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України, яку об'єднано з кримінальною справою № 22/2385. 05.03.2003 року слідчим прокуратури району винесено постанову про притягнення [PERSON] як обвинуваченого та обрано запобіжний захід - підписка про невиїзд. 05.03.2003 слідчим винесено постанову про зупинення досудового слідства та обвинуваченого [PERSON] оголошено в розшук. Упродовж 2003 - 2010 років прокуратурою району неодноразово відновлювалося та зупинялося слідство по справі. У вересні 2010 року було встановлено місце перебування [PERSON] 27.09.2010 слідчим прокуратури району винесено постанову про перекваліфікацію дій [PERSON] з ч. 2 на ч. 1 ст. 366 КК України та цього ж дня позивача притягнуто, як обвинуваченого за вчинення вказаного злочину. 30.09.2010 року кримінальна справа в порядку ст. 232 КПК України (в редакції 1960 року) спрямована для розгляду в Ярмолинецький суд. Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 24.04.2014 року, залишеного без змін ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області від 08.07.2014 року, [PERSON] виправдано за ч. 1 ст. 366 КК України у зв'язку із недоведеністю його участі у вчиненні злочину. Згідно ч.ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Підстави, порядок і розмір вищевказаної шкоди визначений спеціальним Законом - Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затверджено спільним наказом Міністерства юстиції України, Генеральної Прокуратури України, Міністерства фінансів України № 6/5/3/41 від 04.03.1996 року (із змінами та доповненнями внесеними наказом № 14/5/6/52 від 03.04.1998 року). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у разі постановлення виправдувального вироку суду. Пунктами 3 і 5 ч. 1 ст. 3 цього ж Закону та п.7 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено відшкодування шкоди у вигляді судових витрат та у вигляді моральної шкоди. Частиною 1 ст.4 вказаного Закону передбачено порядок відшкодування шкоди, визначеної п.п. 3, 5 ст. 3 цього Закону, за рахунок коштів державного бюджету. Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» та абз.1, 2 п. 17 Положення, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Абзацами 5-7 п. 17 Положення передбачено, що розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом згідно з ч. 3 ст. 13 вищевказаного Закону провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відшкодування моральної шкоди відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Абзацом 2 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Суд вважає доведеним те, що позивач [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого, при цьому, моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, слідства, прокуратури, суду, оскільки мається виправдувальний вирок суду відносно позивача, незаконність перебування позивача [PERSON] під слідством та судом встановлено цим вироком. Проте, щодо розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить з часу незаконного перебування під слідством та судом позивача [PERSON], а саме з 05.03.2003 року (день пред'явлення обвинувачення позивачу та обрання йому міри запобіжного заходу) по 24.04.2014 року, що складає 134 повних місяці, з розміру мінімальної заробітної плати, яка відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» на час розгляду справи в суді складала 1218 гривень (1218 грн. х 134 місяць = 163 212 грн.), та враховує при визначенні розміру моральної шкоди позбавлення позивача [PERSON] можливостей у повному обсязі реалізувати ним свої звички і бажання, оскільки відносно нього був обраний запобіжний захід, який обмежував його пересування, право виїзду за межі міста, країни. Та приймає до уваги психологічні хвилювання позивача протягом тривалого часу внаслідок порушення кримінальної справи відносно нього, порушення його нормальних життєвих зв'язків, оскільки він значний проміжок часу повинен був витрачати на явки в слідчі органи та суду, вжиття заходів щодо захисту своїх прав проти обвинувачення. Судом при ухваленні рішення в частині відшкодування моральної шкоди не приймаються до уваги обставини щодо виникнення у позивача хвороб внаслідок перебуванням під слідством і судом, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що до часу його затримання він не мав зазначених хвороб, що вони у нього виникли лише внаслідок перебування його під слідством та судом, що він не мав таких хвороб раніше, і що саме порушення кримінальної справи спричинило виникнення у нього вказаних хвороб. Суд не приймає заперечення представника відповідача Прокуратури Хмельницької області, який посилається на самообмову позивача як на підставу для відмови в задоволенні даного позову, оскільки вироком Хмельницького міськрайонного суду від 24.04.2014 року встановлено, що [PERSON] на протязі досудового слідства змінював показання, а не давав чіткі послідовні показання проти себе (самообмова). Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави, оскільки сторони звільненні від сплати судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved