Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

28 квітня 2015 року [PERSON] звернулась до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В позовній заяві [PERSON], зазначила, що 25 серпня 2006 року між нею та [PERSON], було укладено шлюб, який зареєстрований Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 685. Від шлюбу вони мають сина - [PERSON], [INFO]. За час шлюбу ними на підставі договору купівлі-продажу від 20 серпня 2011 року придбано квартиру № 11 (одинадцять), що знаходиться за адресою: місто Першотравенськ Дніпропетровської області по вулиці Гагаріна, будинок № 14 (чотирнадцять), вартістю 36 000 (тридцять шість тисяч) гривень. 15 травня 2014 року вони з Відповідачем розлучилися. Угоди про поділ спільного майна при розірванні шлюбу вони не досягли. Вони разом з сином проживають в оспорюваній квартирі. Згідно із ст. 60, ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності і у разі його поділу частки дружини та чоловіка є рівними. Отже, на підставі наданих суду доказів, просить суд визнати за нею, право власності на 1/2 частину квартири № 11 (одинадцять), що знаходиться за адресою: місто Першотравенськ Дніпропетровської області по вулиці Гагаріна, будинок № 14 (чотирнадцять). Судові витрати покласти на відповідача. 22 травня 2015 року [PERSON] звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю. В зустрічній позовній заяві [PERSON], зазначив, що коштів у їхньої сім'ї не було, він заробляв небагато, дружина не працювала. Оспорювана квартира була куплена за кошти його батька [PERSON], що підтверджується витягом з його фінансового рахунку у КБ «ПриватБанк» про наявність відповідних коштів на покупку квартири та зняття їх з рахунку 15 серпня 2011 року для розрахунку з продавцем, оплати розходів повязаних з переоформленням квартири, та укладанням нотаріального договору купівлі-продажу 20 серпня 2011 року з подальшою його реєстрацією. ч.3,п.1, ст. 57 СК України зазначає що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. За попередньою домовленістю його батько надав йому кошти які він не може вважати спільно нажитими у шлюбі з дружиною, він вважає особистими коштами які його батько надав особисто йому а не сім`ї на купівлю саме йому квартири, його умовою було те, що по договору купівлі-продажу він повинен був бути єдиним власником. Жодної копійки з сімейного бюджету на купівлю та переоформлення квартири він не витратив, усе було здійснено виключно за кошти його батька [PERSON]. Таким чином, квартира 11, будинку №14, що знаходиться за адресою, вул.Гагаріна, м.Першотравенськ, Дніпропетровської області є його особистою приватною власністю і не може бути розділена як спільна сумісна власність набута подружжям за час шлюбу. Беручи до уваги вище викладене просить суд визнати квартиру 11, будинку №14, що знаходиться за адресою, вул.Гагаріна, м.Першотравенськ, Дніпропетровської області його особистою приватною власністю. 25 травня 2015 року Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю прийнятий до спільного розгляду та об'єднаний в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. У судовому засіданні [PERSON] та її представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі просили суд визнати за нею, право власності на 1/2 частину квартири № 11 (одинадцять), що знаходиться за адресою: місто Першотравенськ Дніпропетровської області по вулиці Гагаріна, будинок № 14 (чотирнадцять). Судові витрати покласти на відповідача. Також [PERSON] надала суду письмові заперечення проти зустрічного позову відповідно до яких, просила суд в задоволені зустрічного позову відмовити з тих підстав, що [PERSON] в зустрічному позові вказує, що нібито в їхній сім`ї не було коштів, що він небагато заробляв а вона не працювала. Це твердження є неправдою. Адже чоловік працював та працює на даний час на шахті та заробляв приблизно 5 000 гривень в місяць. Вона на той час працювала в дитячому садку та отримувала 1 200 гривень, що підтверджується записами у трудовій книжці та довідкою з комунального дошкільного навчального закладу «Берізка». Крім цього, її батьки їм дуже допомагали у веденні домашнього господарства. Вони передавали домашню їжу (м'ясо та овочі), адже займаються сільським господарством та мали можливість забезпечити отриманими в домашніх умовах харчами і їхню сімю. Це дозволило їм не витрачати кошти та відкладати їх впродовж часу на квартиру для них з чоловіком та їхнього сина. Так, з часом, сумісними з чоловіком зусиллями, вони накопичили необхідну суму для того, щоб придбати омріяну квартиру. Стосовно того, що оспорювана квартира була куплена за кошти батька [PERSON], [PERSON], що начеб то підтверджується витягом з його фінансового рахунку у КБ «ПриватБанк» про наявність відповідних коштів та зняття їх з рахунку 15 серпня 2011 року. Це ствердження не можна приймати в якості доказу. Невідомо з яких причин та з якою метою [PERSON] знімав кошти зі свого рахунку. Можливо він сплатив їх за навчання своєї доньки, або робив ремонт в своїй квартирі, або він зняв кошти для відпочинку. Факт переведення коштів в готівку не може сприйматися як обґрунтований доказ того, що він купив їхню квартиру за свої кошти. Можливо він і давав кошти її колишньому чоловіку, але вона про них взагалі нічого не знала і не бачила. Куди витратив ці кошти її чоловік, або його батько їй не відомо. [PERSON], в зустрічному позові вказує, що начеб то між ним з батьком була якась попередня домовленість, згідно якої оспорювана квартира має належати лише її колишньому чоловіку, а не сімї. Ніяких доказів щодо домовленості не надано, акт приймання-передачі коштів відсутній. Та взагалі, це ствердження, видумані та голослівні ствердження [PERSON] про якусь домовленість та нібито надані кошти, є лише спробою залишити її та свого семирічного сина без місця проживання. Крім цього, продавець оспорюваної квартири, [PERSON], який не зможе зявитися на судове засідання, надав письмові пояснення до суду, в яких зазначає, що при укладанні договору купівлі-продажу, він отримав кошти саме від мене з чоловіком і не має уявлення про якісь домовленості між [PERSON] та його батьком. Квартира була придбана з метою проживання сім`ї. Беручі до уваги те, що ствердження, зазначені в зустрічному позові її колишнім чоловіком не підтверджені жодним належним доказом, є голослівними, необґрунтованими та видуманими з однією метою, залишити собі квартиру та мене з сином залишити без місця проживання. Просить суд в задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовити. У судовому засіданні [PERSON] та його представник проти позивних вимог [PERSON],заперечували в повному обсязі, просили суд відмовити їй в задоволені позову. Підтримали позивні вимоги за зустрічним позовом та пояснили суду, що коштів у їхньої сім'ї не було, [PERSON] заробляв небагато, дружина не працювала. Оспорювана квартира була куплена за кошти його батька [PERSON], що підтверджується витягом з його фінансового рахунку у КБ «ПриватБанк» про наявність відповідних коштів на покупку квартири та зняття їх з рахунку 15 серпня 2011 року для розрахунку з продавцем, оплати розходів повязаних з переоформленням квартири, та укладанням нотаріального договору купівлі-продажу 20 серпня 2011 року з подальшою його реєстрацією. За попередньою домовленістю його батько надав йому кошти які він не може вважати спільно нажитими у шлюбі з дружиною, він вважає особистими коштами які його батько надав особисто йому а не сім`ї на купівлю саме йому квартири, його умовою було те, що по договору купівлі-продажу він повинен був бути єдиним власником. Жодної копійки з сімейного бюджету на купівлю та переоформлення квартири він не витратив, усе було здійснено виключно за кошти його батька [PERSON]. Беручи до уваги вище викладене просили суд визнати квартиру № 11, будинку №14, що знаходиться за адресою, вул.Гагаріна, м.Першотравенськ, Дніпропетровської області особистою приватною власністю [PERSON] Свідок [PERSON], пояснив суду, що допомагав своєму знайомому [PERSON], продати його квартиру № 11, будинку №14, що знаходиться за адресою, вул. Гагаріна, м.Першотравенськ, Дніпропетровської області, він знайшов покупця [PERSON], /матір відповідача/ саме з нею він домовлявся про умови угоди купівлі-продажу, саме вона сплачувала всі витрати пов'язані з угодою. 20 серпня 2011 року він особисто бачив як [PERSON], розраховувалась з колишнім власником квартири [PERSON] Свідок [PERSON], пояснила суду, що у її сина [PERSON] та його колишньої дружини [PERSON], не було коштів на придбання квартири, тому вони вирішили з чоловіком купити квартиру для того, щоб їм було де жити. Саме вона займалася пошуком кварти, сплатою всіх платежів та розплачувалась з продавцем. З цією метою її чоловік [PERSON], зняв кошти зі свого рахунку в банку. Крім того частину коштів їм прийшлось позичити. Вони хотіли, щоб квартира залишилась сину, а договір дарування на сина не оформили тому що вважали що саме так воно і буде. Свідок [PERSON], дав аналогічні показання та підтвердив, що спірна квартира придбана за його кошти. Свідок [PERSON], пояснила суду, що вона знайома [PERSON], та [PERSON],їй відомо з їхніх слів, що вони допомагали придбати спірну квартиру за власні кошти, під час угоди вона присутня не була. Суд вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши надані сторонами докази прийшов до висновку, що позивні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя підлягають задоволенню, а в задоволені зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю слід відмовити виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25 серпня 2006 року між [PERSON] та [PERSON], було укладено шлюб, який зареєстрований Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 685. Від шлюбу вони мають сина - [PERSON], [INFO]. За час шлюбу ними на підставі договору купівлі-продажу від 20 серпня 2011 року придбано квартиру № 11, що знаходиться за адресою: місто Першотравенськ Дніпропетровської області по вулиці Гагаріна, будинок № 14, вартістю 36 000 гривень, покупцем в договорі зазначений [PERSON] Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 15 травня 2014 року шлюб між ними розірвано.Після розлучення позивачка разом з сином проживають в оспорюваній квартирі. Угоди про поділ спільного майна при розірванні шлюбу вони не досягли. У зв'язку з цим позивачка звернулась до суду з позовом про визнання за нею 1/2 частки спірної квартири. Суд вважає її позивні вимоги обґрунтованими виходячи з наступного. Згідно\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом\~ст. 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема й майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Оскільки законодавцем презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, то обов'язок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладений на останнього. Пленум Верховного Суду України у пунктах 23, 23\~Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11роз'яснив, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.\~\~ Обґрунтовуючи підставність позову, [PERSON], посилалася на те, що виходячи із\~ст. 60 СК України, вказане нерухоме майно є їх з [PERSON], спільним сумісним майном подружжя, на 1/2 частку якого вона має право. В зустрічній позовній заяві [PERSON], посилався на те, що спірна квартира придбана їм за особисті кошти, отримані ним від батька, тобто у нього виникло право особистої приватної власності подружжя. Разом із цим, дане ствердження [PERSON] є припущенням, яке ґрунтується лише на збігу в часі знімання його батьком коштів з власного рахунку і не підтверджене належними та допустимими доказами, а тому не відповідає принципу ч. 4\~ст. 60 ЦПК України, згідно якої доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. ч. 1, 4\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із п. 3 ч. 1\~ст. 208 ЦК України\~у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Крім того, судом враховано, що при укладенні договору купівлі-продажу квартири від 20 серпня 2011 року, яку позивач за зустрічним позовом вважає своєю особистою приватною власністю, він отримав згоду на придбання у жінки, висловлену у заяві на ім'я приватного нотаріуса, що відображено у п. 8 зазначеного договору. Договір купівлі-продажу спірної квартири також сторонами не оспорювався, під час розгляду справи [PERSON], не заперечував обставин придбання спірної квартири під час шлюбу із згоди іншого подружжя. Відтак відповідно до вимог\~ст. 65 СК України\~[PERSON], надала згоду на придбання спірного нерухомого майна в інтересах сім`ї і набуте майно - квартира № 11, що знаходиться за адресою: місто Першотравенськ Дніпропетровської області по вулиці Гагаріна, будинок № 14, є спільною сумісною власністю подружжя. В силу\~ст. 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, оскільки договір купівлі-продажу від 20 серпня 2011 року не визнаний судом недійсним, суд не приймає в якості безспірного доказу показання свідків про отримання продавцем спірної квартири [PERSON] від [PERSON],грошових коштів за продаж квартири. Так само суд вважає не допустимим прийняття в якості доказу письмових пояснень продавця оспорюваної квартири, [PERSON], доданих [PERSON], до заперечень проти зустрічного позову, тому що [PERSON], в судовому засіданні особисто допитаний не був, а з письмових пояснень не можна ідентифікувати особу яка їх написала. Виходячи із вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано доказів придбання спірної квартири за особисті кошти, а тому\~\~судом застосована презумпція належності квартири як речі, набутої в шлюбі, до спільної сумісної власності подружжя. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, суд враховує наступне. Відповідно до\~ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, виходячи із засад рівності часток подружжя[ADDRESS], що знаходиться за адресою: місто Першотравенськ Дніпропетровської області по вулиці Гагаріна, будинок № 14 має бути поділена між позивачем та відповідачем в рівних частках, в зв'язку із чим суд задовольняє заявлені позивачем вимоги та визнає за [PERSON], право вланості на 1/2 частину спірної квартири. При цьому суд не знаходить підстав для зазначення вартості майна, поділеного між сторонами, оскільки поділ здійснено в ідеальних частках без виділу часток в натурі. Із наведених вище підстав зустрічний позов про визнання квартири особистою приватною власністю суд залишає без задоволення. На підставі\~ст. 88 ЦПК України\~колегія суддів здійснює розподіл судових витрат та стягує із [PERSON] на користь [PERSON], понесені нею судові витрати в сумі 360 (триста шістдесят)гривень. Враховуючи вище викладене,

Outcome: approved