Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

28.02.2019 позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 18 320,25 грн. - суми неправомірно списаних коштів, пеню 4,59% у порядку п.32.3.2, ст.32 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», що становить 21 863,38 грн., пеню 3% у порядку ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів», що становить 14 289, 79 грн., витрати ресурсу, тобто витраченого часу на складання правових документів у розмірі 15000,00 грн. та поштового зв`язку у розмірі 38,00 грн., моральної шкоди у розмірі 177456, 82 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в період з 18.01.2018 по 26.01.2019 позивачем було заброньовано та надалі орендовано автомобіль OPEL-ASTRA BB18 - ST 1.6 CDTI 136cv, № [NUMBER] за допомоги Інтернет-сервісу EconomyBookings.com в компанії AUTOVIA. Вказує, що за допомоги вищезазначеного Інтернет-сервісу також оформив повне страхування, пов`язане з орендою автомобіля. Позивач зазначає, що взяття в оренду автомобіля відбулося в аеропорту Marco Polo (Венеція, Італія), а здача автомобіля була в аеропорту Guglielmo Marconi ( Болонья, Італія). Позивач посилається, що оформлюючи бронювання, усвідомлював про оплату депозиту - 750 євро та 61євро за здачу автомобіля не в місці видачі. Компанія AUTOVIA у вигляді блокування ( предавторизації ) 811 євро на картковому рахунку в АТ КБ «Приватбанк » позивача забезпечила майбутню транзакцію. Вказує, що в період експлуатації орендованого автомобіля, позивач потрапив у ДТП, внаслідок чого вказаний автомобіль був незначно пошкоджений. При здачі автомобіля, позивач повідомив компанію AUTOVIA про наявність пошкоджень. 26.09.2019 після здачі автомобіля позивач отримав СМС-повідомлення, в якому була зазначена спроба зняти з картки позивача спочатку 2000 євро, а потім 1000 євро, але відповідач відмовив компанії, у зв`язку з відсутністю зазначених сум на банківському рахунку позивача. Однак вказує, що був проведений платіж у розмірі 61 євро за здачу автомобіля не в місці видачі. Депозит залишався у користуванні компанії упродовж до 29.01.2019, але після листування з менеджером онлайн-чату АТ КБ «Приватбанк» був повернений. Одразу після повернення коштів, позивач заблокував картковий рахунок. Посилається, що 30.01.2019 банком була видана нова тимчасова картка на ім`я позивача. 01.02.2019 компанія AUTOVIA направила позивачу рахунок на оплату за пошкоджений автомобіль, з оцінкою та сумою 578, 92 євро з якою він не згоден. Також зі вже заблокованої картки компанія намагалася списати кошти, але відповідач відмовив у списанні коштів. 05.02.2019 позивач отримав від відповідача повідомлення про списання коштів з нового тимчасового карткового рахунку № [NUMBER] у розмірі 18320,25 грн. ,що еквівалентно 578, 92 євро. Позивач наголошує, що списання коштів було проведено не по заблокованій карті, а без його згоди, з нової тимчасової, яка не мала жодного відношення до угоди з компанією AUTOVIA. З огляду на викладене, позивач вважає неправомірними дії відповідача щодо списання вказаної вище суми коштів та такими, що порушують права позивача, як споживача банківських послуг. Позивач вказує, що направив на адресу відповідача претензію про негайне повернення неправомірно списаних коштів, проте його вимога не була задоволена відповідачем. За вказаних вище обставин, просив стягнути з відповідача 18 320,25 грн. - суми неправомірно списаних коштів. Посилаючись на те, що позивач є споживачем банківських послуг та враховуючи неправомірність дій відповідача щодо списання коштів з карткового рахунку позивача, останній у порядку п.32.3.2, ст.32 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» просив стягнути з відповідача пеню 4,59% за період з 05.02.2019 по 28.02.2019, тобто з дня фактичного списання коштів до дня підписання позову, що становить 21 863,38 грн. Крім того, посилаючись на вимоги ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» просить стягнути пеню у розмірі 3%, що становить 14 289, 79 грн. Посилаючись на те, що для відновлення порушених прав позивач вимушений був здійснити витрати власного ресурсу, тобто самостійно скласти правові документи у даному спорі, останній у порядку ст.22 ЦК України просив стягнути з відповідача збитки у розмірі 15000,00 грн. та понесені витрати у розмірі 38 ,00 грн. за послуги поштового зв`язку. Разом з цим, позивач вважає, що внаслідок неправомірних дій відповідача, позивачу було спричинено моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 177456, 82 грн. та просить її стягнути з відповідача у порядку вимог ст.ст. 23,1167 ЦК України. 28.02.2019 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04.03.2019 відкрито спрощене позовне провадження в справі. В ухвалі про відкриття спрощеного провадження було визначено учасникам судового розгляду строки на подання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечень та пояснень щодо позову в порядку передбаченим статтями 179-181 ЦПК України. 19.06.2019 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 27.06.2019 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив. 27.06.2019 на адресу суду позивачем подано заяву з процесуальних питань в якій просить суд розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 02.07.2019 розгляд справи призначено у судовому засіданні з повідомленням сторін. 09.09.2019 позивачем подано клопотання про доручення доказів. 17.10.2019 ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва заяву позивача про відвід головуючого визнано необґрунтованою. У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі. Відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У ході розгляду справи за клопотанням позивача з метою забезпечення допиту свідків, у справі оголошено перерву. Проте, у судове засідання 03.08.2021 о 12.00 год., 16.11.2021 о 11.00 год. та 21.12.2021 о 14.30 год. позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд до відома не поставив. Вислухавши думку представника відповідача, враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи у відсутності позивача, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України договори є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. У частинах 1 та 2 ст. 14 ЦК України вказано, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Судом встановлено, що 18.01.2019 між позивачем та італійським підприємством AUTOVIA SRL було укладено договір про оренду автомобіля, за яким [PERSON] 18.01.2019 надавався в оренду автомобіль - OPEL-ASTRA з номерним знаком [NUMBER] , а позивач в свою чергу зобов`язувався повернути зазначений автомобіль 26.01.2019 о 12 год. 00 хв. З матеріалів справи вбачається, що в період з 18.01.2019 по 12 год. 00 хв. 26.01.2019 під час експлуатації позивачем автомобіля OPEL-ASTRA з номерним знаком [NUMBER] відбулась ДТП, в якій автомобіль було пошкоджено. Прийнявши умови договору від 18.01.2019 [PERSON] погодився на виконання грошового зобов`язання перед підприємством AUTOVIA SRL у випадку пошкодження зазначеного автомобіля, адже згідно підпункту f пункту 6.3 договору від 18.01.2019 орендар зобов`язується відшкодувати орендодавцю збитки, спричинені пошкодженням автомобіля будь-яким чином. Відповідно до п. 4.1 договору від 18.01.2019 позивач погодився надати орендодавцю гарантію на оплату послуги, а також на всі додаткові витрати у вигляді інформації про кредитну картку № [NUMBER] . Згідно з п. 4.3 [PERSON] також погодився, що він не може заперечувати списанню будь-якої із обумовлених сум, що стягуються підприємством AUTOVIA SRL із зазначеної в договорі кредитної картки. Судом також встановлено, що позивачем 30.01.2019 було підписано Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій вказується, що підписавши зазначену заяву позивач погодився, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» договір про надання банківських послуг. З Анкети-Заяви від 30.01.2019 вбачається, що позивач також ознайомився, погодився та зобов`язався виконувати Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк» www.privatbank.ua. Вказані обставини не оспорюються позивачем. Відповідно до ч. 2 ст. 1071 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Пунктом 26.1. ст. 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб. Згідно пункту 26.3. ст. 26 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» договірне списання здійснюється за платіжною вимогою отримувача або за меморіальним ордером, оформленим банком. Відповідно до п. 1.1.3.1.5. Умов та Правил надання банківських послуг клієнт доручає Банку списувати кошти з рахунків Клієнта у межах сум, що підлягають сплаті Банку за Договором, у разі настання термінів платежів, а також списувати кошти з рахунка у разі настання термінів платежів за іншими договорами Клієнта у розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), у межах платіжного ліміту рахунка. Банк списує кошти у грошовій одиниці України/іноземній валюті з будь-якого рахунка Клієнта у розмірі, еквівалентному сумі заборгованості в іноземній валюті/національній валюті України за договором, і купує/продає іноземну валюту на Міжбанківському валютному ринку України. Списання коштів з будь-якого рахунка Клієнта. За п. 2.1.4.12. Умов та Правил надання банківських послуг суми операцій, здійснених з використанням усіх наданих до Картрахунку Клієнта Карток, будуть списані Банком з цього Карткового рахунку на підставі платіжних повідомлень від торговельних точок. Судом встановлено та вказані обставини сторонами не заперечуються, що з карткового рахунку позивача за платіжною карткою № [NUMBER] , були списані грошові кошти у розмірі 578,92 євро на вимогу AUTOVIA SRL шляхом введення інформації вказаного карткового рахунку, яку [PERSON] надав підприємству AUTOVIA SRL згідно умов договору від 18.01.2019. Як вбачається з матеріалів справи, за заявою позивача картковий рахунок позивача не було заблоковано, а було здійснено перевипуск платіжної картки № [NUMBER] на іншу № [NUMBER] , яка була пов`язана з рахунком, яким користувався позивач з метою виконання взятих зобов`язань перед третіми особами. Разом з цим встановлено та не заперечувалося позивачем у суді, що кошти у сумі 578, 92 євро, що ставлять еквівалент 17 650, 00 грн. на дату вчинення транзакції були повернуті позивачу AUTOVIA SRL 13.04.2019. Вказане підтверджується також випискою по рахунку наданою відповідачем. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищенаведене та оцінюючи наявні у справі докази, суд вважає, що доводи позивача про списання коштів через неправомірні дії АТ КБ «ПриватБанк» є необгрунтованими. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених вимог позивача в частині стягнення з відповідача коштів у розмірі 18 320,25 грн. За відсутності неправомірних дій з боку АТ КБ «ПриватБанк», суд вважає, що вимоги позивача про стягнення пені у розмірі 21 863,38 грн. та 14 289,79 грн. задоволенню не підлягають. Позивач також вважає, що діями АТ КБ «ПриватБанк» були порушені його права як споживача, через що він зазнав моральних страждань, а тому просить стягнути з відповідача на свою користь 177 456,82 грн. у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. Відповідно до положень Конституції України, зокрема статей 32, 56, 62 і чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. При з`ясуванні фактів, з якими закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, слід виходити з вимог ст. 23 ЦК України, яка визначає підстави покладення обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування. Згідно роз`яснень, даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Частина 2 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» вказує, що суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі задоволення вимог споживача. Позивачем не доведено неправомірність дій відповідача, наявність причинного зв`язку між діями відповідача та завданою моральною шкодою, а тому доводи позивача про заподіяння йому моральної шкоди суд відхиляє. Докази надані позивачем, що стосуються медичних витрат, які він поніс внаслідок дій відповідача, не є належними, оскільки дані квитанції не містять інформації про покупця та споживача зазначених у квитанціях лікарських засобів. Крім того, цивільно-правова відповідальність за заподіяну моральну шкоду не може наступити по відношенню до відповідача, тому що відсутні ознаки цивільного правопорушення. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди, а тому суд вважає, що покази допитаного у суді свідка [PERSON] щодо характеру та перенесених моральних страждань позивача, не мають правового значення. Що стосується заявлених вимог позивача про відшкодування збитків у порядку ст.22 ЦК України, тобто витрати ресурсу, що пов`язані з витраченим часом на складання правових документів у розмірі 15000,00 грн. та витрат понесених по поштовому зв`язку у розмірі 38,00 грн., слід зазначити. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Таким чином, законодавством передбачено відшкодування особі майнової шкоди, зокрема, збитків, за наявності порушення цивільного права особи та причинного зв`язку між порушенням права й збитками. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про не доведеність неправомірності дій відповідача та відсутності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та заподіяними збитками, а тому правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача коштів у розмірі 15000,00 грн. та 38,00 грн., суд не знаходить. З огляду на викладене вище, суд, приходить до висновку про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог повністю.

Outcome: dismissed