Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

28.09.2020 р. позивач звернувся у суд з позовом до відповідача, у якому з урахуванням заяви від 28.10.2020 р. просив стягнути з останнього суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Вимогу обґрунтовано тим, що 30.06.2020 р. він був звільнений з роботи у відповідача, однак остаточний розрахунок з ним проведено лише 22.10.2020 р. 09.10.2020 р. у справі відкрито спрощене позовне провадження і призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 16.11.2020 р. без виклику сторін. 18.11.2020 р. за клопотанням представника позивача від 28.10.2020 р. суд постановив ухвалу, якою прийняв його відмову від позову у частині позовних вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати та закрив провадження у такій частині позову. Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін суду не подали. Відповідач відзиву та будь-яких інших заяв чи клопотань не подавав. У відповідності положень ст. 247, ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку. 30.06.2020 р. на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України позивач був звільнений з посади підземного прохідника п`ятого розряду з повним робочим днем під землею Публічного акціонерного товариства «Шахта «Надія»,що стверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] . Повного розрахунку із позивачем відповідач своєчасно не здійснив, що підтверджується довідками відповідача від 09.09.2020 р. Як видно із заяви представника позивача від 28.10.2020 р., відповідач погасив заборгованість по заробітній платі перед позивачем лише 22.10.2020 р. Відповідно з положеннями частини 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У частині 1 статті 117 КЗпП України зазначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідачем не подано доказів відсутності його вини у затримці проведення розрахунку з позивачем; у матеріалах справи відсутні й будь-які дані щодо спору про розмір невиплачених позивачеві сум. За таких обставин наявні підстави для застосування положень частини 1 статті 117 КЗпП України щодо відповідальності відповідача за затримку розрахунку при звільненні. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої частиною першою статті 117 цього Кодексу. При цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку (правова позиція ВСУ № 6-76цс14 від 02.07.2014 р.). Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8лютого 1995 року № 100. Під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові по цивільній справі №6-195цс14 і є обов`язковою для застосування у всіх судах України. Згідно з абзацом третім пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до абзаців пункту 8 вищевказаного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Згідно з довідкою відповідача від 09.09.2020 р., заробітна плата позивача за квітень-травень 2020 р. сукупно становила 59442,87 грн., а ним було відпрацьовано 46 дні, отже його середньоденна заробітна плата становила 1292,24 грн. Період затримки розрахунку при звільненні становив 80 робочих днів (з 30.06.2020 р. по 21.10.2020 р.). Таким чином, середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача становить: 59442,87 ? 46 ? 80 = 103379,20 грн. За таких обставин і міркувань позов підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат слід здійснити у відповідності до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір у розмірі 840,80 грн., від якого позивач був звільнений при зверненні до суду, підлягає стягнення з відповідача у користь держави.

Outcome: approved