Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

28.08.2018 року до суду звернулась позивач [PERSON], з позовом про визнання права власності в порядку спадкування до відповідача Дніпровської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог: відділ реєстрації речових прав на нерухоме майно Верхньодніпровської районної державної адміністрації, [PERSON], [PERSON] Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2018 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні без виклику сторін на 24 жовтня 2018 року. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24.10.2018 року призначено розгляд справи за правилами загального провадження. справа призначена до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 13 грудня 2018 року. 13.12.2018 року проведене підготовче судове засідання. Справу призначено до розгляду на 09 січня 2019 року Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати за нею право власності на квартиру, яка розташовану за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне. [INFO] помер її чоловік [PERSON], з яким вона спільно проживала за адресою: [ADDRESS] Після смерті чоловіка залишилося спадкове майно у вигляді 1/3 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . В установлений законом строк вона, як єдина спадкоємиця після смерті чоловіка, звернулась до державного нотаріуса першої Кам'янської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Проте постановою державного нотаріуса від 18 квітня 2018 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв'язку з тим, що в результаті перевірки у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно виявлено, що власниками зазначеної квартири зареєстровані [PERSON] - 1/3 частки та [PERSON] 2/3 частки на підставі свідоцтва про право власності на дане майно. Дану інформацію також підтверджено і КП «Верхньодніпровське БТІ» листом № 963 від 18.04.2018 року, де зазначено, що 13 липня 2007 року помилково були внесені дані до реєстру прав на нерухоме майно стосовно даної квартири, що й стало підставою звернення до суду. В судове засідання позивач та представник позивача не з'явились, подавши заяву про розгляд справи у їх відсутність. В підготовчому судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги за підставами, викладеними в позовній заяві. Також пояснила про неможливість вирішення даного спору в позасудовому порядку. Так як при здійснені державної реєстрації права власності на нерухоме майно було допущено помилку та право власності на квартиру зареєстровано за третіми особами Куліковими, які мають квартиру з аналогічними параметрами але по пров. Спортивному і які відмовляються з'явитись до реєстраційного органу для внесення відповідних виправлень. Представник відповідача - Дніпровської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Треті особи, що не заявляють самостійних вимог: представник відділу реєстрації речових прав на нерухоме майно Верхньодніпровської районної державної адміністрації та [PERSON], і [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, письмових пояснень суду не надали. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з'ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON], з яким позивач спільно проживала за адресою: [ADDRESS] що підтверджується копією свідоцтва про смерть, копією свідоцтва про одруження. Після смерті [PERSON], відкрилась спадщина в тому числі і на 1/3 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . В установлений законом строк позивач звернулась до державного нотаріуса Першої Кам'янської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Проте постановою державного нотаріуса від 18 квітня 2018 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв'язку з тим, що в результаті перевірки у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно виявлено, що власниками зазначеної квартири зареєстровані [PERSON] - 1/3 частки та [PERSON] 2/3 частки на підставі свідоцтва про право власності на дане майно. Дану інформацію також підтверджено і КП «Верхньодніпровське БТІ» листом № 963 від 18.04.2018 року, де зазначено, що 13 липня 2007 року помилково були внесені дані до реєстру прав на нерухоме майно стосовно даної квартири, що підтверджується копією постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину та копією листа КП «Верхньодніпровське БТІ» Як встановлено в судовому засіданні відповідно до ордера № 387 від 16 червня 1967 року [PERSON], дозволено зайняти під житло квартиру, [ADDRESS] Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 14 липня 1993 року, виданому орендним підприємством КПК, квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідно до закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» -Приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Таким чином приватизувавши квартиру сама позивачка, її чоловік та [PERSON], отримали право власності на дану квартиру в рівних частинах, тобто по 1/3 частині. Успадкувати 1/3 частину квартири після смерті чоловіка позивач не має можливості так як їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв'язку з виявленням помилки у реєстрації права власності на зазначену квартиру. А саме відповідно до листа КП «Верхньодніпровське БТІ» № 963 від 18.04.2018 року зазначено, що 13 липня 2007 року помилково були внесені дані до реєстру прав на нерухоме майно стосовно квартири, яка належить [PERSON],. та [PERSON], які є власниками квартири, розташованої за адресою: сел. Дніпровське пров. Спортнивний (раніше Терешкової), 1 кв. 24 Таким чином в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт порушення прав позивачки щодо невизнання права власності на майно. Позивачем обрано спосіб захисту порушених прав у вигляді визнання права власності, який передбачений ст. 16, 392 ЦК України та з яким погоджується суд. Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК - право власності вважається набутим правомірним, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином судом встановлено, що позивач, а також її померлий чоловік за життя, та [PERSON], мають право власності на 1/3 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ст. 392 ЦК України - Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. З досліджених доказів встановлено, що 1/3 частини квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] входить до складу спадкового майна, що залишилось після смерті [PERSON] Судом також встановлено, що відповідно до ст.1261 ЦК України позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка. З дослідженої спадкової справи судом встановлено, що життя [PERSON], склав заповіт на ім'я [PERSON], на частину вищезазначеної квартири. Проте, спадкоємець за заповітом [PERSON], відповідно до заяви від 12.05.2017 року відмовився від належної йому частки спадкового майна, що залишилось після смерті [PERSON] і дану заяву не відкликав в строк до 21.10.2017 року. Інші спадкоємці за законом із заявами про прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON],. до суду не звертались, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України - Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Оцінюючи надані суду докази, суд приходить до висновку , що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Так судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на жило від 14 липня 1993 року, виданому орендним підприємством КПК, квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Таким чином позивач є власником 1/3 частини спірної квартири, згідно даного свідоцтва. Але її право власності не визнається, так як реєстрація права власності на зазначену квартиру помилково проведена за [PERSON], та [PERSON], що підтверджується витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно та листом КП «Верхньодніпровське БТІ» Підстави припинення права власності передбачені ст. 346, 378 ЦК України, ст. 140 ЗК України, але ці норми не містять таку правову підставу припинення права власності, як допущення помилки при реєстрації права власності на майно. За даних обставин, суд вважає за можливе визнати за позивачкою право власності на 1/3 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] так як право власності позивачки на дану квартиру підтверджується свідоцтвом про право власності на жило від 14 липня 1993 року, виданому орендним підприємством КПК. [PERSON] та [PERSON], не мають права власності на зазначену вище квартиру, так як згідно свідоцтва про право власності на житло від лютого місяця 1994 року, виданому орендним підприємством КПК, останні є власниками квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло. Також суд вважає за можливе визнати за позивачкою право власності на 1/3 частину квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO] року, тобто визнати за позивачкою право власності в цілому на 2/3 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] Так як 1/3 частина вищезазначеної квартири відповідно до свідоцтва про право власності на житло належить [PERSON], відповідно дана частина квартири залишається у власності [PERSON], і підстави для визнання за позивачкою права власності на спірну квартиру в цілому відсутні. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 714 грн. 58 коп., суд вважає за можливе покласти на позивача так як не вбачає вини відповідача Дніпровської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області у порушенні прав позивачки.

Outcome: partial