Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

28 вересня 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі по 600 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем вона перебуває в шлюбі з 24 листопада 2007 року, від якого 9 жовтня 2008 року народився син [PERSON], а 12 березня 2013 року син [PERSON]. Відповідач добровільно матеріально забезпечувати дітей відмовляється. Коштів позивачки на належне утримання дітей не вистачає. [PERSON] офіційно ніде не працює, має мінливий нерегулярний дохід від тимчасових заробітків, крім того, має задовільний стан здоровя. На його утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків немає, тобто він має можливість забезпечувати дітей. Тому, виходячи з цього позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 600 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні позивачка письмово уточнила свої позовні вимоги, виключивши з прохальної частини вимогу «але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку», та додатково пояснила, що шлюб між нею та [PERSON] розірваний рішенням Роменського міськрайонного суду від 20.10.2015 року, вона проживає зі своєю бабусею. Незважаючи на те, що вона офіційно працевлаштована і працює в Хмелівському психоневрологічному інтернаті, її заробітної плати не вистачає для повноцінного утримання дітей. В звязку з цим просила стягнути з відповідача аліменти на утримання синів в розмірі по 600 грн. щомісячно на кожного до досягнення ними повноліття. Відповідач позов визнав частково, погодившись сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 450 грн. щомісячно, а на утримання сина [PERSON] 360 грн. щомісячно, виходячи з мінімального розміру аліментів на одну дитину відповідного віку, який не може бути менший 30 %. Свої доводи відповідач мотивував тим, що розмір аліментів, який просить позивачка стягнути, є завищеним і безпідставним, так як він хоча періодично і перебуває на заробітках, але офіційно ніде не працевлаштований. Його мати та батько є пенсіонерами. Окрім цього він купує дітям солодощі та одяг, а на вихідні постійно бере дітей до себе додому, а також оплачує житлово-комунальні послуги. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані ними докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що між сторонами 24 листопада 2007 року був зареєстрований шлюб (а. с. 2). Від шлюбу 9 жовтня 2008 року народився син [PERSON], а 12 березня 2013 року син [PERSON]. Відповідач є батьком дітей, що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а. с. 5, 6). Діти проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріально дітей не забезпечує. Відповідач офіційно ніде не працює, але, як він сам пояснив в судовому засідання, періодично перебуває на заробітках, від чого отримує дохід та має задовільний стан здоровя. Позивачка офіційно працює в Хмелівському психоневрологічному інтернаті медичною сестрою. Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ст. ст. 180-182, 184 Сімейного Кодексу України. Відповідно ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України вбачається, що при визначення розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача, може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до положень Сімейного кодексу України батьки мають рівні обовязки по утриманню неповнолітньої дитини. Відповідно до приписів ст. 60 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Задовольняючи позов частково, суд виходить з того, що позивачка не надала суду достатніх доказів того, що відповідач має достатній дохід для сплати аліментів в розмірі по 600 грн. на двох дітей в загальному 1200 грн. щомісячно, оскільки він офіційно ніде не працевлаштований і не має постійного доходу. А позивачка офіційно працює і регулярно отримує заробітну плату. В свою чергу визнання відповідачем розміру аліментів 450 грн. на утримання сина [PERSON] і 360 грн. на утримання сина [PERSON] є необґрунтованим, оскільки з його пояснень в судовому засіданні було встановлено, що він неофіційно перебуває на заробітках, від чого має дохід, а також має задовільний стан здоровя. А посилання відповідача на те, що він має батьків-пенсіонерів не свідчить про те, що вони перебувають на його утриманні і потребують цього, оскільки отримують пенсію. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. В завязку з чим суд також враховує, що позивачка несе сама основні обов'язки по вихованню та матеріальному забезпеченню неповнолітніх дітей. При визначенні розміру аліментів суд враховує всі надані сторонами докази про їх матеріальний стан, стан здоровя, склад сімї кожного з них, і вважає, що позов підлягає частковому задоволенню - стягненню підлягають аліменти в розмірі по 500 грн. щомісячно на кожну дитину. В силу ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 487 грн. 20 коп.

Outcome: partial