Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-21 00:00:00

28 січня 2020 р. до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу в розмірі 10000,00 грн., 3 % річних та інфляційних витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 11.11.2019 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів в простій письмовій формі у вигляді розписки. Відповідно до даної розписки, 11.11.2019 року відповідач отримав у позику 10 000,00 грн., строком до 18.11.2019 року. Зазначеною розпискою відповідач підтвердив те, що отримав від позивача грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн., а також зобов`язався повернути отримані готівкові кошти у строк до 18.11.2019 року в повному обсязі, у сумі 10 000,00 грн. Станом на 06.04.2020 розмір заборгованості [PERSON] перед [PERSON] складає 10 124,85 грн., з яких: 10 000,00 грн. - основний борг 114,85 грн. - 3 % річних за період з 19.11.2019 по 06.04.2020 року; 10,00 грн. - інфляційні втрати за період з 19.11.2019 по 06.04.2020 року. Проте, на теперішній час відповідач ухиляється від взятих на себе зобов`язань, а саме не повертає грошові кошти. Позивачем було направлено на адресу відповідача претензію щодо повернення готівкових коштів, наданих останньому у позику, в котрій повідомлено боржника, що у випадку невиконання своїх зобов`язань, Кредитор вимушений буде звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Посилаючись на вимоги ст.ст. 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, просить суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість у розмірі 10 124,85 грн., з яких сума боргу становить 10 000,00 грн., сума 3% річних становить 114,85 грн., інфляційні втрати 10,00 грн.; понесені судові витрати. Позивач звернувся до суду з письмовою заявою про розгляд справи за його відсутності; позовні вимоги підтримує у повному обсязі; проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач по справі [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про час день та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчать поштові відправлення № 69063 0181465 9, № 69063 0181464 0, № 69063 0189543 8 , а також відповідні оголошення про виклик на сайті судової влади (https://gt.zp.court.gov.ua/sud0808). Причину неявки суду не повідомив. Заперечень стосовно позовних вимог позивача, суду не надав. Відповідно до ч. 1ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст.ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явився у судове засідання без поважних причин. Прийнявши до уваги заяву позивача, суд ухвалою від 22 квітня 2020 року ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Ухвалою суду від 24 лютого 2020 року вирішено розгляд зазначеної справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 18 березня 2020 року. (а.с. 18-19) 18 березня 2020 року [PERSON] надав суду заяву, в якій просив відкласти розгляд справи у зв`язку із неявкою відповідача та для надання суду розрахунку заборгованості. 07 квітня 2020 року від [PERSON] до суду надійшов розрахунок заборгованості [PERSON] . Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву представника позивача, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 11.11.2019 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів в простій письмовій формі у вигляді розписки. Відповідно до даної розписки, 11.11.2019 року відповідач отримав у позику 10 000,00 грн., строком до 18.11.2019 року. (а.с. 7) Зазначеною розпискою відповідач підтвердив те, що отримав від позивача грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн., а також зобов`язався повернути отримані готівкові кошти у строк до 18.11.2019 року в повному обсязі, у сумі 10 000,00 грн. Станом на 06.04.2020 розмір заборгованості [PERSON] перед [PERSON] складає 10 124,85 грн., з яких: 10 000,00 грн. - основний борг 114,85 грн. - 3 % річних за період з 19.11.2019 по 06.04.2020 року; 10,00 грн. - інфляційні втрати за період з 19.11.2019 по 06.04.2020 року. (а.с. 49-50) Позивачем було направлено на адресу відповідача претензію щодо повернення готівкових коштів, наданих останньому у позику, в котрій повідомлено боржника, що у випадку невиконання своїх зобов`язань, Кредитор вимушений буде звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. (а.с. 8). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Предметом договору позики від 11.11.2019 р., було надання [PERSON] відповідачу у позику грошових коштів у розмірі 10 000,00 грн., з терміном повернення позики до 18.11.2019 року. (а.с. 7) Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільнюється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Обґрунтованими є і вимоги позивача про стягнення сум за договорами позики від 19.04.2018р. з урахуванням 3 % річних у відповідності до вимог ст. 625 ЦПК України, оскільки грошове зобов`язання є простроченим, що є підставою для застосування такої відповідальності до боржника, який це прострочення допустив. Враховуючи зазначене вище [PERSON] повинен сплатити позивачу 3% річних за період прострочення з 19.11.2019 року по 06.04.2020 рік, а саме суму у розмірі 114,85 грн., за договором позики від 11.11.2019р. та інфляційні втрати за період з 19.11.2019 року по 06.04.2020 рік у розмірі 10,00 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, доведеними та вказують на наявність підстав для задоволення позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики від 11.11.2019 року. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позовної заяви до суду позивач по справі [PERSON] сплатив судові витрати при розгляді справи: а саме судовий збір у сумі 840,80 грн. (а.с. 1,2), а тому, оскільки позов задоволено в повному обсязі сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача по справі. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 на усій території України з 12 березня 2020 року встановлено карантин. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-ІХ від 30 березня 2020 року визначено, що процесуальні строки у визначених ним випадках автоматично продовжуються на період дії карантину.

Outcome: approved