Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

28.02.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він з 07.08.1998 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Проте, спільне подружнє життя не склалося, так як у них різні характери, інтереси та погляди на життя, які призвели до постійних сімейних сварок, почуття любові та поваги один до одного втратили, з 2001 року не підтримують шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, мають різний бюджет, проживають окремо, спору про поділ спільного майна немає, збереження шлюбу неможливе. Ухвалою суду від 05.03.2019 року відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження, ухвалою від 29.03.2019 року у справі закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду, встановивши загальний порядок дослідження доказів у справі (а.с.10-11, 17-18). У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив розірвати шлюб, так як з відповідачем з 2001 року не підтримують шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, мають різний бюджет, проживають окремо, спору про поділ спільного майна немає, збереження шлюбу неможливе. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином, причини неявки до суду невідомі, відзиву на позов не подала. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, в порядку заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 4 вказаної статті, заочний розгляд справи проводиться у разі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що 07 серпня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї було зареєстровано шлюб за актовим записом № 1075, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , прізвище подружжя після державної реєстрації шлюбу - [PERSON] , [PERSON] (а.с.5). Причиною розпаду сім`ї сторін стало те, що спільне подружнє життя не склалося, так як у них різні характери, інтереси та погляди на життя, які призвели до постійних сімейних сварок, почуття любові та поваги один до одного втратили, з 2001 року не підтримують шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, мають різний бюджет, проживають окремо, спору про поділ спільного майна немає, збереження шлюбу неможливе. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 1 СК України, побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, мають різні характери та погляди на життя, шлюбні відносини не підтримують, спільно не проживають, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя подружжя для збереження сім`ї неможливе. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved