Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

28 січня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заявленого позову посилався на те, що 11.01.2021 р. приватним виконавцем Оніщенко Д.С. на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Гуревічова О.М. №4416 від 24.01.2020 року розпочато звернення стягнення його на заробітну плату у ВП №63418413. Згідно з цим виконавчим написом з нього на користь Відповідача повинно бути стягнуто заборгованість у розмірі 46689,48 гривень. ПАТ «Дельта банк» правонаступником якого є відповідач не направлялось йому будь-яких повідомлень щодо наявної заборгованості. Йому не зрозуміло за яким договором з нього стягнути кошті, з чого складається борг. Вважає, що вказаний виконавчий напис приватного нотаріуса Гуревічова О.М. №4416 від 24.01.2020 року не може бути виконаний, оскільки стягнення боргу не є безспірним. Справа надійшла до суду 07.05.2021 на підставі ухвали Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19.03.2021 р. за підсудністю. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Ухвалу суду від 12.05.2021 р. про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі Відповідачу направлено за визначеною адресою та визначено строк для подання відзиву на позовну заяву, яка отримана відповідачем (а.с.42). 22.06.2021 р. від відповідача в особі директора ТОВ Велікданова С.К. на адресу суду надійшла заява про визнання позовних вимог про визнання спірного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В своїй заяві зазначив, що не заперечує проти задоволення позову та стягнення судового збору в розмір 454 грн. у зв`язку із визнанням позову (а.с.51). Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3, 4 ст. 12, ч.1, 2 ст.13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ч. 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов наступного висновку з огляду про таке. У відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як встановлено судом і це не заперечується відповідачем, що 24.01.2020 року приватним нотаріусом Київського приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Гуревічовим О.М. був вчинений виконавчий напис та зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за №4416 за яким у безспірному порядку стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Управління Активами» (правонаступника ПАТ «Дельта Банк») заборгованість за кредитним договором від 11.02.2014 року у розмірі 46689,48 грн., а також плату за вчинення виконавчого напису - 600,00 гривень, основну винагороду приватного виконавця в розмірі 4668,95 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Оніщенком Д.С. від 11.01.2021 р. у ВП №63418413 звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] за вказаним виконавчим написом (а.с.7-9). За загальним правилом ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першоюст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до підпунктів 3.1, 3.2, 3.4 глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, а також статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи: 1) якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, а безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Тобто вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - це надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, а нотаріус задля вчинення виконавчого напису повинен дійти висновку, що з дня виникнення права вимоги у стягувача минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року, та, що подані стягувачем документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед ним. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах № 569/8884/17 від 14 серпня 2019 року, № 137/1666/16-ц від 29 березня 2019 року та № 201/11696/16-ц від 10 квітня 2019 року, а також Верховний Суд України у постанові № 6-887цс17 від 05 липня 2017 року. Так, що стосується такої обов`язкової умови вчинення нотаріусом виконавчого напису як безспірність заборгованості, то характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками, якими є надані стягувачем документи згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається саме за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак само по собі подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Таким чином, враховуючи викладене та приймаючи до уваги приписи статей 15,16,18 ЦК України та статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат», суд доходить висновку, що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус не встановлює, а лише підтверджує вже наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Отже суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст.87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Ухвалою суду від 12 травня 2021 року за клопотанням Позивача витребувано у Відповідача докази укладення ПАТ «Дельта-банк» договору від 11.02.2014 р. з позивачем, розрахунку боргу, повідомлення, виписки з особового рахунку по вказаному договору. Строк подання доказів вказано у строк для подання відзиву. Ухвала суду не виконана, докази не подані. Натомість відповідачем подано заяву про визнання позовних вимог. Таким чином, суду не надано доказів того, що ТОВ «Фінансова компанія управління активами» подано нотаріусу для вчинення виконавчого напису документи, які підтверджують безспірність вимог боржника, а нотаріус, вчиняючи виконавчий напис, врахував та належним чином перевірив факт наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Крім того, суд зазначає, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, і беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування доводів Позивача щодо неправильності розрахунку заборгованості, на підставі якого вчинено виконавчий напис нотаріуса. Отже, враховуючи вищевикладені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги вставлені фактичні обставини справи, і відповідач позов визнав, суд дійшов висновку, що виконавчий напис суперечить вимогам чинного законодавства, тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Судом не встановлено підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову. П.13 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а в іншій частині компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому КМУ. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору і відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті у відповідності до вимог ч.1 ст. 142 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі 50 відсотків від ставки, яка повинна бути сплачена при поданні позову, тобто в розмірі 454 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved