Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

28 травня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лексворд» на її користь 3000,00 гривень коштів, сплачених за нікчемний договір, а також стягнути витрати, повязані з наданням юридичної допомоги. Позов [PERSON] обґрунтувала наступним. 11 лютого 2015 року [PERSON] уклала з товариством з обмеженою відповідальністю «Лексворд» договір № 004699 про надання послуг, спрямованих на надання безвідсоткової позики. Цього ж дня позивачкою було сплачено за цим договором 1375 гривень, а 12 лютого 2015 року ще 1625 гривень. [PERSON] вважає, що вищезазначений договір про надання послуг, спрямованих на надання безвідсоткової позики, укладений з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів» внаслідок застосування ТОВ «Лексворд» нечесної підприємницької практики. Відповідно до п.1.1 договору, ТОВ «Лексворд» зобовязується вчинити дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики при умові, що позивачка виконає всі умови даного договору та додатків до нього. П 2.1 договору передбачені її обовязки як учасника програми «Ренессанс», зокрема, сплачувати щомісячний платіж до фонду учасників, за рахунок якого товариство надає кредит, та інші. Умовами діяльності програми «Ренессанс», а саме ст.. 4, передбачений порядок проведення заходу з розподілу фонду учасників, за змістом якого вбачається, що рішення про надання безвідсоткової позики залежить лише від волі відповідача, який сам на власний розсуд приймає таке рішення. Процедура прийняття рішення про надання позики є непрозорою, а інформація щодо результатів проведених заходів щодо визначення, кому надається позика, не може бути перевірена позивачем. Відповідач в ст.. 1.5 договору передбачає надання учаснику позики за рахунок коштів фонду учасників, а відповідно діяльність ТОВ «Лексворд» вводить споживача в оману, оскільки програма «Ренессанс» формується виключно на коштах учасників програми без залучення коштів товариства. Надання позиви відповідно до цієї програми здійснюється за кошти, внесені учасниками програми, а в подальшому учасник програми, який отримав позику, сплачує внески, які фактично компенсують кошти іншим учасникам, тобто один учасник програми за свої власні кошти, без інвестування коштів відповідача оплачує позику іншому учаснику програми. При цьому, [PERSON] сплачувала відповідачу не за одержання товару чи послуги, а фактично за можливість одержання права на позику, яке надавалося не за рахунок відповідача, а за рахунок залучення інших споживачів і їх коштів до такої ж схеми; право отримати позику залежить від розміру фонду і внесення коштів іншими учасниками програми. Посилаючись на п.7 ч.3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», [PERSON] зазначає, що забороняються як такі, що вводять в оману утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Оскільки за змістом ст.. 216 ЦК України, недійсний право чин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю, а кожна із сторін такого правочину зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, тому позивачка вважає, що відповідач повинен сплатити на її користь сплачені нею кошти за спірним договором. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити, в разі неявки представника відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача ТОВ «Лексворд» в судове засідання не зявився по невідомій суду причині, хоча належним чином була повідомлена про слухання справи, про причини неявки суд не повідомив. 14 липня 2015 року Томашпільським районним судом Вінницької області було подано оголошення в газету «Урядовий курєр» про слухання даної справи на 4 серпня 2015 року. Оскільки відповідач, який належним чином повідомлений про слухання справи, в судове засідання не зявилася, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, позивачка не заперечила проти заочного розгляду справи, відповідно дана справа підлягає розгляду на підставі наявних у ній доказів, згідно ст.. 224-225 ЦПК України. Суд, розглянувши заяву позивачки, дослідивши матеріали справи, зясувавши права та обовязки сторін, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 11 лютого 2015 року [PERSON] уклала з товариством з обмеженою відповідальністю «Лексворд» договір № 004699 про надання послуг, спрямованих на надання безвідсоткової позики. Відповідно до п.1.1 договору, ТОВ «Лексворд» зобовязується вчинити дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики при умові, що позивачка виконає всі умови даного договору та додатків до нього. П 2.1 договору передбачені її обовязки як учасника програми «Ренессанс», зокрема, сплачувати щомісячний платіж до фонду учасників, за рахунок якого товариство надає кредит, та інші. Умовами діяльності програми «Ренессанс», а саме ст.. 4, передбачений порядок проведення заходу з розподілу фонду учасників, за змістом якого вбачається, що рішення про надання безвідсоткової позики залежить лише від волі відповідача, який сам на власний розсуд приймає таке рішення. Процедура прийняття рішення про надання позики є непрозорою, а інформація щодо результатів проведених заходів щодо визначення, кому надається позика, не може бути перевірена позивачем. 11 лютого 2015 року позивачкою було сплачено за цим договором 1375 гривень, а 12 лютого 2015 року ще 1625 гривень. Таким чином, укладений [PERSON] договір з ТОВ «Лексворд» не передбачає будь-якої відповідальності цього товариства за невиконання умов договору та будь-яких гарантій отримання позивачкою позики навіть у разі повної сплати щомісячних платежів. Зі змісту договору з ТОВ « Лексворд» та додатків до нього випливає, що отримання позики учасником фонду\~\~можливе лише за умови виконання всіма учасниками договорів, які укладені з кожним з них, а реалізація права учасника фактично поставлена в залежність від наслідків дій інших учасників фонду. Отже, суд приходить до висновку, що умови вищевказаного договору є несправедливими та непрозорими, внаслідок чого утворюється істотний дисбаланс договірних прав та обовязків та шкоду споживачеві. Крім того, позивач сплачує кошти не в погашення позики, а за можливість одержання права на отримання грошей в позику, ТОВ «Лексворд» без залучення власних коштів формувало спілку учасників, за рахунок коштів яких здійснювалася передача права на отримання позики одним з учасників фонду, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності програми «Ренессанс». Така діяльність ТОВ «Лексворд», на думку суду, вводить споживача в оману, оскільки фонди учасників отримання безвідсоткової позики формуються виключно за рахунок внесків інших учасників системи, без залучення коштів цих товариств, а розподіл коштів фонду учасників між самими учасниками являє собою реалізацію діяльності пірамідальної схеми і наявність ознак нечесної підприємницької діяльності. Згідно із п.7 ч.3 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів»забороняються як такі, що вводять в оману утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини , здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. До нечесної підприємницької практики відноситься зокрема і будь-яка діяльність, що вводить споживача в оману. \~\~\~\~\~\~ Як роз'яснено у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р. № 9, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, то із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. \~\~\~\~\~\~\~\~ У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. \~Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р. № 9 визначається, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Щодо нечесної підприємницької практики, то згідно Постанови Верховного Суду України у спорі про визнання правочину недійсним як такого, що здійснений з використанням нечесної підприємницької практики від 11 вересня 2013 року, Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого поняття «пірамідальна схема» у розумінні п. 7 ч. З ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Утворення та експлуатація пірамідальних схем забороняється як нечесна підприємницька практика, а правочин здійснений з використанням такої практики є недійсним. Беручи до уваги вищенаведене, суд зазначає, що п. 2.1.1. Договору визначено, що Учасник щомісячно сплачує грошові кошти до Фонду, за рахунок якого Товариство надає відповідні суми у позику, тобто здійснюється сплата за можливість одержання учасником компенсації. Пунктом. 1.5 Договору передбачено, що надання Учасникам безвідсоткової позики за рахунок коштів Фонду Учасників, а також Договором не передбачено продаж чи споживання товару. Частиною 2 ст. 215 ЦК України встановлено, що недійсним є\~\~ правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. \~\~\~\~\~\~\~\~Таким чином,

Outcome: partial