Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

27 жовтня 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають спільну дитину дочку [PERSON] , [INFO] , батьком якої у свідоцтві про народження записаний відповідач. Вказувала, що дитина в даний час проживає разом з нею, перебуває на її утриманні і вихованні, а відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. За вказаних підстав просила позов задовольнити. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 03.11.2021 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті (а.с.17). В судове засідання позивачка не з`явилася, в заяві, що надійшла до суду, прохала справу розглянути за її відсутності та задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з`явився. Відзиву на позов не надав. В заяві, що надійшла до суду, просив справу розглянути за його відсутності, зазначив, що не заперечує проти задоволення позову. Заперечень щодо розгляду справи у спрощеному провадженні сторони не надавали. Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 16 вересня 2011 року в Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 251. Після державної реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 16 вересня 2011 року ( а.с.9). Від вказаного шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області 30 серпня 2012 року, актовий запис №887 (а.с.10). Дочка проживає разом з матір`ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом положень статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із частиною першою\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 51 Конституції України\~та\~статтею 180 Сімейного кодексу України\~передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із роз`яснень, які містяться в пункті 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд виходить із сукупності наявних в матеріалах справи доказів та враховує загальновідомі обставини про щоденну потребу дитини у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, а також те, що обов`язки з утримання дитини є рівними для обох батьків. Відповідно до положень частини 2\~статті 182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 3\~статті 181 Сімейного кодексу України\~передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом частини 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У зв`язку з цим суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше встановленого законодавством мінімального гарантованого розміру аліментів для дитини відповідного віку. На переконання суду, такий розмір аліментів забезпечить потреби малолітньої дитини, відповідатиме об`єктивним можливостям відповідача та задовольнятиме правомірні очікування позивача на отримання аліментів, і з урахуванням балансу інтересів батьків та дитини буде достатнім для забезпечення її належного утримання та відповідатиме можливостям батька надавати таку допомогу. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до частини 1 статті 191\~СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а відтак, вимога позивача підлягає задоволенню з дня подання позовної заяви до суду. У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 430\~ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню. У відповідності до положень статті 4, пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір, від сплати якого позивач звільнена, в розмірі 908 грн. 00 коп.

Outcome: approved