Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

28 вересня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою та, уточнивши позовні вимоги, просить: стягнути з Державного підприємства «Артемвугілля» на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 3494 грн. 77 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 35460 грн. 90 коп., моральну шкоду в розмірі 50000 грн. На обґрунтування позову зазначила, що вона перебувала у трудових відносинах з Державним підприємством «Артемвугілля» з 16 серпня 2004 року по 30 вересня 2014 року, працюючи на посаді оператора електрозвязку із встановленим посадовим окладом в розмірі 2302,00 грн. Останній раз відповідач виплатив їй заробітну плату 20 серпня 2014 року за відпрацьований час з 01 червня 2014 року по 30 червня 2014 року в розмірі 2142,73 грн. В подальшому, до моменту її звільнення, відповідач заробітну плату не виплачував, в звязку з чим розмір заборгованості по заробітній платі за відпрацьований час 01 липня 2014 року по 30 вересня 2014 року становить 3494 грн. 77 коп. Після її звільнення та до теперішнього часу відповідач не виплатив їй заборгованість по заробітній платі, а тому повинний виплатити їй середній заробіток на весь час затримки розрахунку в розмірі 35460 грн. 90 коп., за період з 01 жовтня 2014 року по 22 грудня 2015 року включно, тобто за 310 робочих днів, виходячи із середньоденної заробітної плати в розмірі 114,39 грн., що розрахована за період з 01 червня 2014 року по 31 липня 2014 року з урахуванням фактично відпрацьованого нею часу. Крім цього, вважає, що вона має право на відшкодування від відповідача моральної шкоди, оскільки внаслідок невиконання відповідачем вимог законодавства щодо виплати заробітної плати вона та її двоє неповнолітніх дітей були позбавлені основного джерела доходу, що призвело до критичного фінансового становища в її сімї. В період невиплати заробітної плати її родина проживала в [INFO], тобто в зоні проведення антитерористичної операції, і зароблені грошові кошти, які не вплачував відповідач, були єдиними коштами, на які сподівалася її родина. Через їх відсутність вона, позивач, моральна страждала, так як не мала можливості придбати для своїх дітей самі необхідні речі, що призвело до втрати нормальних життєвих звязків та вимусило її докладати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї сімї. Представник відповідача, який був повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про поважність причини неявки суд не повідомив та не заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 158, ч.1 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, за згоди позивача, суд ухвалив розглядати справу за відсутності представника відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Позивач\~ [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулося 23 грудня 2015 року, підтримала свої уточнені позовні вимоги, надала суду пояснення, аналогічні обґрунтуванню позову. Також пояснила, що вона перебувала у відпусті по догляду за дитиною з 2011 року по квітень 2014 року, з квітня 2014 року вийшла на роботу в ДП «Артемвугілля». Вона працювала в м. Горлівка в структурному підрозділі ДП «Артемвугілля» - Управлінні матеріального-технічного постачання та допоміжних виробництв. В липні 2014 року почалися обстріли і місто Горлівка було захоплено незаконними озброєними формуваннями. Наказ про евакуацію до них не надходив. В липні 2014 року вона відпрацювала 9 робочих днів (з 01 липня по 11 липня). В серпні 2014 року вона знаходилася у черговій щорічній відпустці. У вересні вона відпрацювала 1 день. Вона виїхала із Горлівки після звільнення з ДП «Артемвугілля». Заробітна плата за період з 01 липня 2014 року по 30 вересня 2014 року не була виплачена їй з вини відповідача. Через відсутність грошових коштів, які вона сподівалась отримати, вона не могла придбавати для дітей продукти харчування, ліки. В листопаді 2014 року ДП «Артемвугілля» переїхало в м. Святогірськ. Позивач [PERSON] 12 січня 2016 року в судове засідання не зявилася, письмово просила суд продовжити розгляд справи за її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] працювала в структурному підрозділі Державного підприємства «Артемвугілля» - в Управлінні матеріально-технічного постачання та допоміжних виробництв, на посаді оператора електрозвязку з 01 квітня 2009 року. Була звільнена з підприємства 30 вересня 2014 року за власним бажанням по догляду за дитиною до 14 - річного віку, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.11-15). Згідно розрахункових листків ДП «Артемвугілля» позивачу були нараховані до виплати наступні суми коштів: заробітна плата в червні 2014 року за 19 робочих днів в розмірі 2142,73 грн.; заробітна плата в липні 2014 року за 9 робочих днів в розмірі 875,13 грн.; в серпні - відпускні та компенсація в розмірі 1691 грн.; у вересні 2014 року - заробітна плата за 1 робочий день та компенсація за відпустку в розмірі 149,12 грн.; у жовтні 2014 року (після звільнення) було нараховано до виплати 778,93 грн. (а.с. 17-19). Факт нарахування відповідачем позивачці заробітної плати та інших виплат за період з 01 липня 2014 по жовтень 2014 року включно також підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу Пенсійного фонду України за 2014 рік (а.с. 16). Як стверджує позивачка у своїй позовній заяві, останній раз відповідач виплатив їй заробітну плату за червень 2014 року в розмірі 2142,73 грн. і це підтверджується випискою Донецького обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» про рух грошових коштів по банківській картці № 6706 3500 0948 8183, оформленої на імя [PERSON], згідно якої останнє зарахування грошових коштів в розмірі 2142,73 грн. на банківську картку позивача відбулося 13 серпня 2014 року (а.с.39). Після цього жодні платежі по вказаній банківській картці не зараховувалися. Отже заборгованість відповідача по виплаті заробітної плати та інших платежів позивачці за період з 01 липня 2014 року і до цього часу становить 3494 грн. 77 коп. (875,13 грн. /липень 2014 р./ + 1691,59 грн. /серпень 2014 р./ + 149,12 грн. /вересень 2014 р./ + 778,93 грн. /жовтень 2014 р./ = 3494 грн. 77 коп.). Вказана сума коштів підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Відповідно ч.1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно ст. 47 КЗпП України,\~ власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~ статті 116 цього Кодексу. Відповідно до\~ ст. 116 КЗпП України,\~ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Суд вважає доведеним, що відповідач не виплачував у строки передбачені законодавством заробітну плату [PERSON] та не розрахувався з нею при її звільненні. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розмір належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», встановлено, що при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, якщо працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він в цей день він не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведене відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозвязку з положеннями статей 117, 237-1 КЗпП України, невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Відповідач не надав суду заперечень на позов та будь яких доказів на їх підтвердження, в тім числі і доказів відсутності своєї вини у проведенні своєчасного розрахунку зі звільненою з роботи позивачкою. Таким чином, суд вважає, що Державне підприємство «Артемвугілля» повинно виплатити [PERSON] середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Суд розраховує розмір середньої заробітної плати позивачки відповідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року (зі змінами та доповненнями), згідно якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Враховуючи, що в серпні 2014 року позивач перебувала у щорічній плановій відпустці, у вересні 2014 року - відпрацювала 1 робочий день, суд обчислює середньоденну заробітну плату позивачки, виходячи із заробітної плати, нарахованої ДП «Артемвугілля» за червень та липень 2014 року. Згідно розрахункових листків ДП «Артемвугілля», за відпрацьовані 19 робочих днів у червені 2014 року позивачці була нарахована заробітна плата - 2142,73 грн., за 9 робочих днів відпрацьованих у липні 2014 року - 875,13 грн. Отже середньоденна заробітна плата позивачки становила 107,78 грн. (/2142,73 грн. + 875,13 грн./ : 28 робочих днів = 107,78 грн.). Згідно уточнених позовних вимог, [PERSON] наполягає на стягненні з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 жовтня 2014 року по 22 грудня 2015 року. Таким чином, виходячи з диспозитивності цивільного судочинства, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за період з 01 жовтня 2014 року по 22 грудня 2015 року, тобто за 309 робочих днів, що складає 33304,02 грн. (107,78 грн. х 309 днів = 33304,02 грн.). Відповідно до частини 1 статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає що, не виплачуючи тривалий час заробітну плату позивачці, відповідач порушив її законні права на своєчасну оплату праці, що призвело до моральних страждань [PERSON], втрати її нормальних життєвих зв'язків та вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Отже з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню грошова сума на відшкодування завданої їй моральної шкоди. Проте, з урахуванням характеру і обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що сума зазначена позивачем на відшкодування моральної шкоди є явно завищеною, а на відшкодування завданої їй моральної шкоди необхідно стягнути з відповідача 500 грн. Відповідно до\~ ст. 88 ЦПК України, враховуючи те, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з цим позовом, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір пропорційно сумі задоволених позовних вимог. За вимогами матеріального характеру позов було заявлено на суму 88955,67 грн., а стягненню підлягає 37298,79 грн. Отже з відповідача на користь держави має бути стягнуто судовий збір в сумі 372,99 грн. (37298,79 х 889,56 : 88955,67 = 372,99 грн.).

Outcome: partial