Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

29.01.2020 року представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради, звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] була позбавлена волі строком на 5 років та один місяць та була звільнена з місць позбавлення волі 16.05.2019 року. Батько дитини, [PERSON] помер [INFO] . Відповідач 30.07.2019 року звернулася до Органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради із заявою та відповідним пакетом документів щодо повернення їй на виховання малолітнього сина. Також, нею був наданий трудовий договір, який підтверджує її працевлаштування та спроможність утримувати малолітнього сина. Проте на засіданні комісії з питань захисту прав дитини був розглянутий лист, відповідно до якого для дитини не створені жодні умови для проживання та всебічного розвитку. Рішенням Виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області від 20.12.2019 року вирішено надати висновок про неможливість передачі на виховання матері [PERSON] дитини у зв`язку з тим, що нею не створені належні умови для всебічного духовного та фізичного розвитку дитини та рішенням від 20.12.2019 року вирішено надати висновок до Фастівського міськрайонного суду щодо доцільності та відповідності інтересам дитини позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] . Крім того, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частин всіх видів її заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10.02.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05.03.2020 року підготовче провадження у справі закрите, а справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримував, а в подальшому в судове засідання не з`явився, надавши через канцелярію суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечував. В судове засідання відповідач не з`явилася, повідомлялася вчасно та належним чином про час і місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі, заяв чи клопотань про розгляд справи в її відсутність до суду не надходило. У встановлений строк від відповідача відзиву на позовну заяву до суду не надійшло. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася вчасно та належним чином. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. При розгляді справи, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Фастівського МРУЮ у Київській області, батьком дитини записаний [PERSON] . Як зазначено у Висновку органу опіки та піклування Фастівської міської ради про неможливість передачі [PERSON] для подальшого виховання матері, батько дитини [PERSON] помер [INFO] (свідоцтво про смерть серіґ [NUMBER] видане Фастівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Київській області від 15.06.2016 року. Відповідно до вироку Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24.06.2014 року [PERSON] було визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на один рік. До призначеного вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04.09.2013 року та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років та один місяць. Відповідно до довідки про звільнення серії [NUMBER] , [PERSON] було звільнено по відбуттю строку покарання. Рішенням Виконавчого комітету Фастівської міської ради від 20.09.2019 року № 394 малолітньому [PERSON] встановлено статус дитини, позбавленої батьківського піклування та призначено опікуна в особі бабусі [PERSON] . Як вбачається з позовної заяви, [PERSON] 30.07.2019 року звернулася до Органу опіки та піклування Фастівської міської ради Київської області із заявою та відповідним пакетом документів щодо повернення їй на виховання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно Висновку органу опіки та піклування Фастівської міської ради про неможливість передачі [PERSON] , [INFO] для подальшого виховання матері [PERSON] від 20.12.2019 року за № 06-23/65/76, під час перевірки умов проживання [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , було з`ясовано, що частина приватного будинку потребує капітального ремонту, газопостачання відключене, відсутні батареї та котел, кімната та меблі для дитини відсутні, для дитини не створено жодних умов для проживання та фізичного розвитку. [PERSON] частково закупила будівельні матеріали, але ніякі роботи не провадились. Крім того, вказано, що [PERSON] звільнено з роботи. Таким чином, було прийнято рішення про неможливість передати [PERSON] для подальшого виховання матері [PERSON] . При прийнятті рішення судом прийнято до уваги зазначений Висновок № 06-23/6577 від 20.12.2019 року Органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради, де визнано доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 9-10 ст. 7 Сімейного Кодексу України (далі за текстом - СК України) сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст.164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, які були надані сторонами та посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо створення належних умов для проживання дитини, тим самим позбавляє дитину її фізичного та духовного розвитку. Згідно ст. 166 СК України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно, з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Отже, оскільки відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча повинна та має таку можливість, бо є людиною працездатного віку, а тому суд вважає за необхідне стягнути з неї аліменти на утримання дитини у розмірі, вказаному позивачем. Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної вимог, у зв`язку з чим з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави у розмірі 2102,00 гривень. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць суд допускає до негайного виконання відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України.

Outcome: approved