Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

27 грудня 2013 року до суду надійшла позовна заява [PERSON], уточнивши в ході розгляду справи позовні вимоги прохав: - визнати звільнення з роботи [PERSON] з посади лікаря-хірурга-онколога на підставі п.7 ст.40 КЗпП України незаконним; - скасувати Наказ № 40-зв від 28.11.2013 року Полтавського обласного клінічного онкологічного диспансеру Полтавської обласної ради про звільнення [PERSON] та поновити його на роботі у Полтавському обласному клінічному онкологічному диспансері Полтавської обласної ради на посаді лікаря-хірурга-онколога диспансерного відділення; - скасувати Наказ від 28.11.2013 року Полтавського обласного клінічного онкологічного диспансеру Полтавської обласної ради про оголошення догани [PERSON]; - скасувати Наказ від 30.07.2013 року Полтавського обласного клінічного онкологічного диспансеру Полтавської обласної ради про оголошення догани [PERSON]; - стягнути з Полтавського обласного клінічного онкологічного диспансеру Полтавської обласної ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу; - стягнути з Полтавського обласного клінічного онкологічного диспансеру Полтавської обласної ради на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 15 000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що звільнення проведено з порушенням вимог трудового законодавства, що завдало йому моральних страждань. Зокрема, зазначив, що 28.11.2013 року перебуваючи на робочому місці, виконуючи свої обов'язки несподівано відчув слабкість, йому стало зле і він відчуваючи наявність хвороби, потрапив до 5-ї МКЛ, після чого був госпіталізований у терапевтичне відділення. Отримавши необхідне лікування, 10.12.2013 року прибув на робоче місце, де дізнався про своє звільнення, яке відбулося ще 28.11.2013 року згідно наказу № 40-зв виданого Полтавським обласним клінічним онкологічним диспансером на підставі п.7 ст.40 КЗпП України, у зв'язку із появою Позивача на роботі в нетверезому стані, про що свідчить запис в трудовій книжці [PERSON] від 28.11.2013 року за № 14. Вважаючи порушеними свої трудові права, звернувся до суду. В судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги підтримали, прохали задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, прохала відмовити у їх задоволенні за безпідставністю. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що наказом виконуючого обов»язки головного лікаря Полтавського обласного клінічного онкологічного диспансеру Полтавської обласної ради [PERSON] № 399 від 28.11.2013 року [PERSON] за неодноразове порушення трудової дисципліни ст..п.1 147, 148,149 КЗпП України оголошено догану. З даним наказом [PERSON] ознайомлений після виходу з лікарняного 10.12.2013 року. Проте, комісією в складі: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] 28.11.2013 року складено акт про відмову [PERSON] від ознайомлення з вищевказаним наказом. Крім того, 28.11.2013 року о 13.40 годин складено акт щодо встановлення факту перебування лікаря [PERSON] в стані алкогольного сп»яніння. В цей же день, 28.11.2013 року видано наказ № 40-зв від 28.11.2013 року про припинення трудового договору з [PERSON] за порушення трудової дисципліни. Підставою для прийняття даного наказу став рапорт завідувача диспансерним відділенням, акт від 28.11.2013 року, наказ на догану № 399 від 28.11.2013 р. Згідно листка непрацездатності [PERSON] перебував на лікарняному з 28.11.2013 року до 09.12.2013 року. В підтвердження неодноразового порушення трудової дисципліни [PERSON], представник відповідача надала наказ № 29-зв від 29 липня 2013 року про звільнення [PERSON]. Проте, даний наказ був не підписаний, а [PERSON] не звільнено. Однак, наказом № 85 від 30.07.2013 року [PERSON] оголошено догану за перебування на робочому місці у нетверезому стані 12.07.2013 року. З даним наказом [PERSON] не був ознайомлений і в судовому засіданні наполягав про існування даного наказу дізнався лише в судовому засіданні. В період з 12.07.2013 року по 26.07.2013 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у 2-ої міської клінічної лікарні м. Полтави і лікарняний був оплачений. У відповідності до ч.7 ст.40 КЗпП України, (трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку появи працівника на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння). Відповідно до п.5 ст.. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» підставами для відмови в наданні допомоги по тимчасовій непрацездатності є у разі тимчасової непрацездатності у зв'язку із захворюванням або травмою, що сталися внаслідок алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння або дій, пов'язаних з таким сп'янінням. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності ( крім звільнення за пунктом 5 ст. 40 КЗпП України), а також у період перебування працівника у відпустці, передбачено у ч.3 ст. 40 КЗпП України. Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду .- дами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 зазначено, що (нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп'яніння може бути підтверджено як медичним висновком, так і іншими видами доказів. Відповідач при обранні будь-якого з видів дисциплінарного стягнення повинен доводити суть дисциплінарного стягнення до відома працівникові під підпис, але цього Відповідачем зроблено не було, оскільки всі Накази та Акти були складені за відсутності Позивача на робочому місті та під час перебування його на лікарняному. Окрім того, у відповідності до ч.1 ст.147 КЗпП України стягнення за порушення трудової дисципліни може бути застосований тільки однин із заходів стягнень, а саме догана або звільнення, а згідно до ч.2 ст.149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 зазначено, що суди при вирішення справ про поновлення на роботі повинні врахувати (правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.З ст.40 КЗпП стосуються як передбачених статтями 40, 41(1) КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обгрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку встановлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність). Розірвання трудового договору з [PERSON]. за ініціативою адміністрації диспансеру відбулося саме в день видачі лікарняного листка Позивачу, що є порушенням ст.. 40 КЗпП України.. Застосування двох дисциплінарних стягнень за один проступок догана та звільнення не допускається і є порушенням вимог ч.2 ст..149 КЗпП України. При обранні виду стягнення не враховані обставини, за яких вчинено проступок і попередню роботу та стан здоровья [PERSON] Наведене дає суду дійти до висновку про те, що [PERSON] було притягнуто до дисциплінарної відповідальності з порушення вимог трудового законодавства. Згідно до абз.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Крім того, відповідно до абз. 2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. [PERSON] в період звільнення працював в ВДНЗУ «Українська стоматологічна академія» на посаді асистента кафедри онкології та отримував заробітну плату в сумі 1 188,51грн. Звільнений [PERSON] 28.11.2013 року, тому середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28.11.2013 року по день поновлення та постановлення рішення, 30.05.2014 року становить 6 місяців і середній заробіток становить 25 121 грн. (4 186,85 грн. середньомісячний заробіток * 6 місяців час вимушеного прогулу = 25 121 грн.) різниця в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи становить 17 989,94 грн.(25 121- 7131,06 грн. = 17989,94 грн.) ., яка підлягає стягненню. Відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач [PERSON] працював в ВДНЗУ «Українська стоматологічна академія» на посаді асистента кафедри онкології та отримував заробітну плату в сумі 1 188,51грн., доказів про завдання моральної шкоди, суду не надав, тому вимоги в цій частині задоволенні не підлягають Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі вищезазначеного,

Outcome: partial