Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

27 березня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» про стягнення компенсації та індексації за несвоєчасно виплачену заробітну плату. В ході судового розгляду справи, представник позивача неодноразово уточнював позовні вимоги та 18 квітня 2016 року в останнє уточнив позовні вимоги та просить стягнути компенсацію за несвоєчасно виплачені заробітну плату за грудень 2013 року з урахуванням інфляції за несвоєчасну виплачену компенсацію у сумі 332 гривні 64 копійки та за січень 2014 року у сумі 332 гривні 64 копійки з урахуванням утриманих податків і військового збору, а також компенсацію за несвоєчасно виплачену індексацію за грудень 2013 року у сумі 258 гривень 77 копійок та за січень 2014 року у сумі 324 гривні 27 копійок з урахуванням утриманих податків і військового збору. Мотивує вимоги тим, що заробітна плата за зазначений період не була сплачена своєчасно, тому просить стягнути індексацію та компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати за зазначений період. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та надав пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви. Позовні вимоги просить задовольнити повністю, також посилаючись на обґрунтованість позиції у рішенні Апеляційного суду Одеської області від 12.07.2016 року по справі за аналогічним спором, яким частково задоволені вимоги . Представники відповідача позовні вимоги визнали частково щодо компенсації за затримку виплати заробітної плати за грудень 2013 року та січень 2014 року у розмірі 279 гривень 45 копійок з урахуванням податків з доходів та військового збору, в останніх письмових запереченнях надали розрахунки. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з частиною другою статті 233 Кодексу у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 надано роз'яснення, що строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з Державною судноплавною компанією «Чорноморське морське пароплавство» та 08 січня 2014 року був звільнений . Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 11 червня 2014 року, що набрало законної сили 23.06.2014 року стягнуто з Державної су доходної компанії «Чорноморське морське пароплавство» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за грудень 2013 року у розмірі 1119,20 гривень та за січень 2014 року у розмірі 1397,45 гривень; додаткову вихідну допомогу за колективним договором у розмірі 13 604,88 гривень, середній заробіток за затримку розрахунку при звільнені за період з 08 січня 2014 року по 11 червня 2014 року у розмірі 7962,23 грн. та моральну шкоду в розмірі 500 гривень. Судове рішення набрало законної сили.(а.с.19-25). 24 лютого 2015 року [PERSON] була виплачена заборгованість по заробітній платі за грудень 2013 року в розмірі 1 119 гривень 20 копійок та за січень 2014 року в розмірі 1 397 гривень 45 копійок (а.с.26). Відповідно до положень ст. 43 Конституції України, кожен має право на своєчасне одержання винагороди за працю, що захищається законом. Статтею 21 Закону України «Про оплату праці» передбачено - працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» та ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадян втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» у разі затримки виплати заробітної плати на один і більш календарних місяців роботодавець повинен нарахувати та виплатити робітнику компенсацію втрати частини заробітної плати. Законом України від 19.10.2000 р. №-2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що підприємства, установи і організації усіх форм власності і господарювання здійснюють компенсацію грошових доходів втрати частини доходів у разі порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Постановою КМУ від 21 лютого 2001 р. №-159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати із змінами і доповненнями, внесеними від 25.01.2012 р. №-35 передбачена реалізація Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати». «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру - заробітна плата (грошове забезпечення). Таким чином, суд вважає, що відповідно п. 2, п. 3, п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових коштів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на його користь компенсацію за втрату частини доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати підлягають задоволенню, а саме за Грудень 2013 року у розмірі 254,01 грн. та за Січень 2014 року у розмірі 319,52 грн. з врахованими податками і військовим збором. Однак суд вважає безпідставним вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача індексації грошових доходів населення за Грудень 2013 року у розмірі 258,77 грн. та за Січень 2014 р. у розмірі 324,27 грн., виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України від 03.07.1991 р. №-1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, у тому числі й оплата праці (грошове забезпечення). Згідно зі ст. 4 вказаного Закону індексації грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення проводиться наростаючим підсумком починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України. Постановою КМУ від 17 липня 2003 р. №-1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» із змінами і доповненнями, в редакції від 13 лютого 2014 року, визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошових доходів, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (п. 4 Порядку). У разі коли особа працює неповний робочий час, сума індексації визначається із розрахунку повного робочого часу, а виплачується пропорційна відпрацьованому часу (п. 4 Порядку). Базовим місяцем [PERSON] при обчисленні індексу споживчих цін для індексації заробітної плати є грудень 2013 року - місяць підвищення розміру мінімальної заробітної плати. Станом на 01 грудня 2013 р. у позивача відбулося підвищення доходу у зв'язку з підвищенням розміру мінімальної заробітної плати на 71,00 грн. до 1.218,00 гривен. Відповідно до п. 1 Порядку №1078 індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживних цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмір 101 відсоток. Індекс споживчих цін для проведення індексації заробітної плати за грудень 2013 р. та січень 2014 р., якщо базовим місяцем є грудень 2012 року становить 100,2%, що є менше 101%. Тобто, компенсація заробітної плати за грудень 2013 р. у сумі 258,77 грн. та січень 2014 р. у сумі 324,27 грн. індексації не підлягає. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорцій до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial