Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

28 серпня 2017 року ПАТ АКБ «Львів» звернулось в суд з позовом до Бен оксани Андріївни, в якому просить постановити рішення про стягнення з відповідачки 5800, 65 доларів США заборгованості за кредитним договором та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 16 липня 2007 року між Публічним акціонерним товариством Акціонерно-комерційним Банком Львів (правонаступник ЗАТ АКБ «Львів») та [PERSON] було укладено Кредитний договір №2007S0291, згідно якого позивачем було надано відповідачу кредит в розмірі 7 570,00 доларів США з кінцевим строком погашення не пізніше 01.08.2012 року зі сплатою відсотків у розмірі 10,5% річних. Позивачем умови Кредитного договору виконано та надано кредит в сумі визначеній Кредитним договором, що підтверджується заявою на видачу готівки №ТR.59746.1 від 18.07.2007р. Оскільки відповідачка зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, допустила заборгованість, яка складає 5 800,65 доларів США, банк звернувся в суд. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили посилаючись на те, що позивач пропустив позовну давність за цими вимогами. Заслухавши пояснення сторін, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної заяви слід відмовити з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного договору №2007S0291 від 16.07.2007 року відповідач отримав кредит у сумі 7 570,00 доларів США з кінцевим строком погашення не пізніше 01.08.2012 року зі сплатою відсотків у розмірі 10,5% річних. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що позивач виконав свої зобовязання за договором, надавши відповідачу кредит. Відповідачка [PERSON] порушила виконання зобовязань за договором, своєчасно не погашала кредит та не сплачувала відсотки. Згідно наданого банком розрахунку станом на 17.08.2017 року заборгованість відповідача перед позивачем становить: - 3189,64 доларів США (81 567,71 гривень) - заборгованість по кредиту; - 1 407,77 доларів США (36 000,48 гривень) - заборгованість по відсотках; - 1 203,24 доларів США ( 30 770,10 гривень) заборгованість за пенею, що всього складає 5 800,65 доларів США (148 338,29 гривень ). Відповідно до п.1.3 Кредитного договору від 16.07.2007 р. кінцевий строк погашення кредиту не пізніше 01.08.2012 року. Позивач предявив позов в суд лише 28.08.2017р. Відповідно до вимог ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. Жодних дій що свідчили б про визнання відповідачем боргу, як це передбачено ч.1 ст.264 ЦК України, ним не вчинялось. Поважності підстав пропуску строку позовної давності позивачем не подано. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до п.31 Постанови Пленуму ВСС України №5 від 30.03.2012року, враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У звязку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за спливом позовної давності, відповідно ч.4 ст.267 ЦК України. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed