Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

27.07.2017 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» (місцезнаходження: Донецька область, м. Бахмут, вул. Зелена, 41) звернулось з позовною заявою до [PERSON] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ) про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за період з 01.12.2012 року по 01.04.2017 року в розмірі 17305,36 гривень, а також судові витрати, посилаючись на те, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] . Стверджує, що не зважаючи на постачання теплової енергії в період з 01.12.2012 року по 01.04.2017 року, відповідач не здійснює її оплату, в результаті чого виникла відповідна заборгованість. Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22.09.2017 року позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» до [PERSON] , про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» (84502, Донецька область, м. Бахмут, вул. Зелена, 41, р/р [NUMBER] , МФО 335106, код ОКПО 34776960) суму заборгованості за період з 01 грудня 2012 року по 01 квітня 2017 року у розмірі 17305 (сімнадцять тисяч триста п`ять) грн. 36 коп. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» (84502, Донецька область, м. Бахмут, вул. Зелена, 41, р/р [NUMBER] , МФО 335106, код ОКПО 34776960) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 17.06.2020 року [PERSON] звернулась до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24.06.2020 року (головуючий суддя Любчик О.В.) скасовано заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22 вересня 2017 року по цивільній справі № 219/8196/17 (провадження № 2/219/3768/2017) за позовом ТОВ «Бахмут-Енергія» до [PERSON] про стягнення заборгованості за теплову енергію. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27.11.2020 року (головуючий суддя Фролова Н.М.). прийняти до провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін для розгляду справи по суті. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26.05.2021 року у задоволенні клопотання представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» про залучення до участі в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» до [PERSON] про стягнення заборгованості співвідповідача [PERSON] відмовлено. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, зазначивши, що будинок підключено до централізованого опалення, власник повинен дбати про житло, єдиною підставою несплати є відключення у законний спосіб. Щодо застосування строку позовної давності, просив вирішити питання на розсуд суду. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялася. Представник відповідача в судовому засіданні не визнав позовні вимоги в повному обсязі, просив відмовити в їх задоволенні, оскільки відповідач думала, що продала квартиру ще у 2014 році, коли вона у нотаріуса підписувала довіреність на продаж свої квартири, вона із-за недосвідченості помилково вважала, що підписала договір купівлі продажу, з вересня 2014 року вона в квартирі не проживала і не отримувала послуг з теплопостачання, відповідач не сама від`єднала батареї, ці батареї були розграбовані невідомими особами. Крім того, представником позивача надані фотознімки, з вищевказаної квартири відповідача, які підтверджують відсутність труб центрального опалення. Таким чином, твердження позивача щодо надання відповідачеві послуги з постачання теплової енергії в повному обсязі - не відповідають дійсності. Просив застосувати строк позовної давності. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом установлено, що за адресою: [ADDRESS] у Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія», яке надає послуги з постачання теплової енергії, відкритий особовий рахунок на власника [PERSON] № [NUMBER]. [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових право на нерухоме майно №213597379 (а.с.103). У відповідності до розрахунку заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01.12.2012 року по 01.04.2017 року по особовому рахунку № [NUMBER] існує заборгованість в розмірі 17305,36рн. (а.с.4-5). Згідно копій ліцензій, наданих Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, ТОВ «Бахмут-Енергія» внесено 14 вересня 2012 року за № 304 до державного реєстру на право: постачання теплової енергії; транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами; виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та уставках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії) (а.с.14,19). З копії рішення чергових зборів учасників товариства № 1/2016 від 18 лютого 2016 року вбачається, що найменування юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Артемівськ-Енергія» змінене на Товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія». Товариство з обмеженою відповідальністю «Артемівськ-Енергія» є правонаступником майна, усіх прав та обов`язків Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» (а.с.15). Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Разом з тим, відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно вимог ч. 1, 4 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. За приписами ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Правовідносини з приводу надання та отримання житлово-комунальних послуг регулюються спеціальним законом, який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, а саме Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. В свою чергу відповідно до ч. 1 ст. 1 вказаного Закону споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком ; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до статті 68 Житлового кодексу України споживачі зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги, в тому числі за послуги з централізованого опалення. Відповідно до ст.162 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, а наймач зобов`язаний своєчасно щомісяця вносити плату за комунальні послуги. В силу ст. 509 ЦК України зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана здійснити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, виплатити гроші та ін.) або утриматися від певної дії, а кредитор від боржника має право вимагати від боржника виконання його зобов`язання. На підставі ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання» місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача. Згідно з пунктом 22 Правил № 630 точками розподілу у багатоквартирному будинку, в яких здійснюється передача послуги централізованого опалення від виконавця споживачеві, є відгалуження від стояків у межах квартири. Підведення централізованого опалення до будинку свідчить про виконання послуг позивачем. Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання щодо надання послуг з теплопостачанняення, а відповідач, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, зобов`язаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача не отримувати відповідні послуги він не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мережі теплопостачання. Самовільне відключення від вказаної мережі не є підставою для звільнення від оплати за послуги з теплопостачання. Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, наведеними у постановах від 11 листопада 2015 року у справах № 6-1192цс15 та № 6-1706цс15. Посилання відповідача на демонтаж аварійних радіаторів і не проживання у квартирі, не спростовують факт надання позивачем послуг з теплопостачання, відповідач не дотримався порядку відключення його квартири від мереж централізованого опалення, крім того власник зобов`язаний утримувати житло. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що є двоюрідною сестрою відповідача. Квартира за адресою: [ADDRESS] , розташована на п`ятому поверсі та належить [PERSON] в нежитловому стані, порожня, відсутні батареї, вона не придатна для проживання, скло у вікнах відсутнє, труби відрізані, світло відсутнє, водопостачання запломбоване. Квартира в такому стані з 2019 року. Квартира була на продаж, в 2014 році її нібито продали, проте сестрі почали приходити рахунки на телефон. Вони поїхали подивитися, а там квартира в нежитловому стані. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є колегою по роботі [PERSON] , в квартирі за адресою: [ADDRESS] , вона була нещодавно, квартира розташована на п`ятому поверсі. Квартира в дуже поганому стані, взагалі ні труб, на батарей немає, одне вікно вибите. Є лише пластикова труба в кухні. Із наданих представником фотографій квартири вбачається, що в квартирі є ввід в квартиру труб опалення. Разом з тим, представник відповідача заявив про застосування строку позовної давності. З цього приводу суд зазначає наступне. Відповідно до ст.ст.256, 257 ЦК України загальна позовна давність, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, встановлюється у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1 та ч.5 ст.261 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частини 3,4,5 статті 267 ЦК України). Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] 27.07.2017 року. Таким чином, суд приходить до висновку про застосування позовної давності до вимог до [PERSON] за період з грудня 2012 року по 27 липня 2014 року. Отже, враховуючи вищевикладене, наявність клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд вважає за необхідне застосувати в даному випадку строк позовної давності за певний період, та дійшов висновку, що позовні вимоги за період з грудня 2012 року по 27 липня 2014 року не підлягають задоволенню у зв`язку зі спливом строку позовної давності, в іншій частині позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а саме в частині стягнення заборгованості за період з жовтня 2014 року по квітень 2017 року в розмірі 13692 грн. 04 коп., оскільки з 27 липня 2014 року по вересень 2014 року включно не була нарахована сума за спожиту теплову енергію. Одночасно суд у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пропорційно задоволеної частині позовних вимог у розмірі 1265,93 грн.

Outcome: partial