Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

27 серпня 2013 року позивач звернувся до відповідача з позовом про визнання чоловіка і жінки такими, що проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, про визнання права спільної сумісної власності на жилий будинок, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.4-5). Заявами від 05 грудня 2013 року (а.с.75-76) і від 14 лютого 2014 року (а.с.112-114) позивач уточнював свої позовні вимоги, виклавши в остаточній редакції їх: про встановлення факту проживання його, [PERSON], і [PERSON] як чоловіка та жінки, які проживали однією сім'єю, але не перебували у шлюбі між собою, з 16 серпня 1999 року по 20 квітня 2012 року; встановлення факту постійного проживання разом його, позивача [PERSON], із спадкодавицею [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на 20 квітня 2012 року; визнання жилого будинку [ADDRESS] і земельної ділянки площею 0,2293 га за цією ж адресою, цільове призначення якої - для обслуговування жилого будинку і господарських споруд - об'єктами права спільної сумісної власності [PERSON] і [PERSON]; усунення [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті її сестри [PERSON] як такої, що ухилялася від допомоги спадкодавцю. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 1999 року він, [PERSON], перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], проживаючи разом у будинку [ADDRESS], який належить [PERSON] на праві приватної власності. Зазначений жилий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,2293 га, яка була приватизована [PERSON] з отриманням державного акту на землю. У першій декаді 2012 року [PERSON] захворіла, а [INFO] померла. На день смерті [PERSON], як і на даний час, він, позивач, був зареєстрований у зазначеному жилому будинку, при цьому нікуди не виїздив. Він і [PERSON] проживали разом однією сім'єю як чоловік і дружина з 1999 року по день смерті [PERSON], вони разом господарювали, а саме засаджували город овочами, збирали врожай і продавали. Вони разом вирощували курей і качок для себе і іноді - на продаж. Вони разом за спільні кошти ремонтували і благоустроювали будинок і надвірні будівлі. Коли він, позивач, ще працював, а [PERSON] вже вийшла на пенсію, вони купили холодильник «Норд» і телевізор «LG». Вони за спільні з [PERSON] кошти купували будівельні матеріали, бо спочатку всю зарплату, а потім і пенсію він віддавав [PERSON], тобто у них був спільний, сімейний бюджет. Таким чином вони побудували сарай для городнього інвентарю і теплицю 3м х 9м. Жилий будинок по [ADDRESS] за час їхнього сумісного проживання не тільки не розвалився, бо збудований з саману, а ще й істотно збільшився в своїй вартості внаслідок спільних трудових і грошових затрат його і [PERSON]. За час їх спільного з [PERSON] проживання до них в гості приїздили тільки його, позивача, діти і онуки, яких [PERSON] любила, як рідних. При цьому розпорядитися своїм майном на випадок своєї смерті [PERSON] не встигла, спадкоємців першої черги у неї нема. Відповідач у справі [PERSON] - її рідна сестра, яка навіть на похорон не явилася. Приїхав на похорон [PERSON] син відповідача [PERSON], з яким він, позивач, домовився, що [PERSON] купить все для похорону, а він, [PERSON], замовить поминальний обід у кафе на 30 осіб і купить горілку. На виконання такої домовленості він, позивач, заплатив за поминальний обід 1800 грн.. Він і [PERSON] не збиралися помирати, і тому не відкладали на випадок смерті гроші, тому він, [PERSON], не був готовий до витрат у зв'язку з організацією похорон [PERSON], у зв'язку з чим він був вимушений погодитися на понесення певних витрат з боку [PERSON]. Після похорону [PERSON] [PERSON] забрав всі документи [PERSON]: як громадянські, так і ті, що підтверджують її право власності на жилий будинок і земельні ділянки (при будинку і після розпаювання колгоспу), зберігальні книжки і навіть альбом з фотокартками. Гроші після смерті [PERSON], які належало отримати на похорон, отримав саме [PERSON]. У липні 2013 року [PERSON] прийшов до нього, [PERSON], привів незнайомих людей, яких представив як покупців будинку, в якому він, позивач, жив. [PERSON] сказав, що його мати, [PERSON], оформила спадщину після сперті [PERSON], і відтепер будинок [ADDRESS] він продає, у зв'язку з чим він, [PERSON], повинен виселитися з зазначеного будинку. При цьому ні відповідачку у справі, ні її сина не турбує, що йому, позивачу, йти нікуди, бо з 1999 року він постійно проживав у зазначеному будинку разом з [PERSON] як єдина сім'я. Відповідачка зі своїм сином обійшлися з ним не по-людські. При цьому рідна сестра [PERSON] [PERSON] не по-людські обійшлася і з самою сестрою, бо ухилялася від надання допомоги своїй сестрі, коли [PERSON] хворіла, навіть не цікавилася ні життям [PERSON], ні його, позивача, життям. Жодного разу ні [PERSON], ні члени її родини не надали [PERSON] допомоги по господарству своєю працею. За своєю природою і способом життя [PERSON] не потрібна не тільки її рідна сестра, а навіть чоловік і діти, бо вона останні три роки не проживає із своєю сім'єю, веде антисоціальний спосіб життя, пиячить. Тому так звана рідна сестра повинна бути усунена від права спадкування за законом, як це передбачено ч.5 ст.1224 ЦК України. Він же, позивач, навпаки, ставився турботливо до [PERSON] не тільки коли вона була здоровою людиною, а й коли вона захворіла, бо возив її до лікарні, а потім, коли вона вже не підіймалася з ліжка, він годував, перевдягав її, винайняв медичну сестру, яка робила ін'єкції [PERSON] вдома. Позивач у позові зазначив, що він має право на будинок, який за життя належав [PERSON], не тільки як особа, яка користувалася будинком, а і як власник в порядку ст.ст.62 і 74 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК України). У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги з зазначених у позові підстав, просив задовольнити їх в повному обсязі. При цьому суду пояснив, що він є розлученим офіційно з матір'ю своїх двох синів 1967 і 1972 років народження з 1991 року, тобто з 1999 року він почав жити з [PERSON], будучи вже офіційно розлученим. Він жодного разу не бачив у них вдома родичів [PERSON], в той час як його син зі своєю сім'єю дуже часто відвідували їх з [PERSON] і допомогами їм по господарству. Він особисто почав будувати теплицю, «вигнав» чотири шари шлакоблоку, і був вимушений зупинити будівництво, коли [PERSON] наказав йому готуватися покинути будинок. Особисто він, [PERSON], під час проживання з [PERSON] не будував будь-яких споруд на подвір'ї, не прибудовував він нічого і до будинку (сіней, веранди тощо), колодязь теж вже був викопаний, коли він почав жити з [PERSON] однією сім'єю. Проте він замінив стовп електричний на новий, поставив нові двері у будинку, замінив ворота з матеріалу, який приніс з роботи сторожем у дитячому таборі, де працював останнім часом. Він допомагав [PERSON] робити ремонти кожного року у будинку, вони фарбували зовні вікна, двері, білили хату. Він допомагав [PERSON] садити і збирати редис, томати, а потім вони вирощене продавали і витрачали гроші від продажу на спільні придбання. У судовому засіданні представники позивача [PERSON] і [PERSON], повноваження яких підтверджені довіреностями на а.с.27,47, підтримали позовні вимоги [PERSON] і просили їх задовольнити. У судовому засіданні наділений всіма правами і обов'язками сторони у цивільному процесі представник відповідача за довіреністю (а.с.48-49) [PERSON] пояснив, що відповідач у справі [PERSON] - його мати, а померла [PERSON] - його рідна тітка. Він не визнає позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі, бо тільки одна правда у його позові і його поясненнях в судовому засіданні - це факт проживання [PERSON] і [PERSON] під одним дахом у [ADDRESS] у жилому будинку, який [PERSON] прийняла у спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] у 1996 році. Він, представник відповідача [PERSON], стверджує, що [PERSON] проживала до дня своєї смерті з [PERSON] як жінка похилого віку, щоб не відчувати свою самотність після смерті свого чоловіка. Жодного натяку на те, що вони проживали як чоловік і дружина він не чув від своєї тітки за її життя. Він стверджує, що ніякого будівництва [PERSON] від дня появлення на подвір'ї у [PERSON] не вів. Навіть теплицю, яку, як він стверджує, побудував саме він, почав зводити він, [PERSON]. Він не заперечує, можливо, якийся косметичний ремонт на подвір'ї і в будинку як зовні так і всередині [PERSON] допомагав робити [PERSON], можливо [PERSON] поміняв і двері (хоча особисто йому відомо про заміну тільки старої лутки на нову), але від цього вартість і будинку, і господарських споруд не могла значно збільшитися, як стверджує позивач. Дійсно, його, [PERSON], мати не проживає з ним і його батьком останнім часом, але це не свідчить про те, що вона ухилялася від допомоги своїй рідній сестрі. Його мати приїздила до [PERSON], залишалася там, щоб допомогти по господарству і просто поспілкуватися. Його батько, працюючи водієм, завозив [PERSON] вугілля і дрова, бо будинок не мав природного газового опалення. У зв'язку з зазначеним просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON]. Представник відповідача адвокат [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги (а.с.50-51), у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] не визнала і просила відмовити в їх задоволенні в повному обсязі, зазначивши, що сам факт проживання під одним дахом чоловіка і жінки пенсійного віку не свідчить про те, що це була саме сім'я в розумінні Сімейного кодексу України. Вона як представник відповідача не заперечує і не може заперечувати проти того, що дійсно [PERSON] певний час проживав у будинку [PERSON], в тому числі і на день смерті [PERSON]. Однак, належних доказів тому, що це була сім'я, що і жилий будинок, і земельна ділянка є об'єктами спільної сумісної власності фактичних чоловіка і дружини [PERSON] і [PERSON], а також факт ухилення від допомоги своїй рідній сестрі з боку відповідача у справі не надано позивачем. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він зараз проживає у [ADDRESS]. Певний час, до того як побудувати власний будинок, він був сусідом [PERSON] і [PERSON]. [PERSON] появився на подвір'ї [PERSON] приблизно з 1998-1999 року. Він бачив, що [PERSON] і [PERSON] поралися на городі - садили редиску, помідори. Він також бачив, що [PERSON] і [PERSON] білили хату, фарбували її зовні. [PERSON] замінив шифер на даху старого курятника, намагався звести теплицю. До 2005 року він іноді приходив до [PERSON], щоб забрати свою дочку, яка іноді гралася у неї на подвір'ї. Він бачив у [PERSON] тільки її рідну сестру тітку [PERSON] і сина [PERSON] [PERSON]. Інших людей він не бачив у них. З 2005 року він не бував у [PERSON] і [PERSON], бачив [PERSON] тільки в магазині. Він проживає у с.Піонерське змалечку за різними адресами, тому багато років знає будинок і подвір'я [PERSON]. Тому може сказати, що від дня смерті чоловіка [PERSON] нічого на подвір'ї не будувалося, тільки з'явилася недобудована теплиця. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] - її тесть. З 2003 року вона з чоловіком і дітьми стали жити у с.Приморське Новоазовського району. Вона познайомилася з [PERSON] у 2000 році, коли вперше з чоловіком приїхали до неї і [PERSON] у гості. [PERSON] прийняла їх з радістю. Були вони приблизно тиждень, допомагали полоти город. З 2003 року вони стали бачитися часто, з їх села приблизно 20 хвилин ходи до с.Піонерське. Тому вона з чоловіком часто допомагали [PERSON] і [PERSON] на городі - в основному вони просили їх прополоти. [PERSON] не ділилася з нею як з жінкою щодо приватного життя з [PERSON], однак наскільки вони могла зрозуміти зі сторони - вона з [PERSON] жили як сім'я, як чоловік і дружина, бо поралися разом, [PERSON] казала, що вони отримували пенсію і розпоряджалися нею спільно. Нові будівлі не зводилися на подвір'ї, у хаті переклеїли шпалери, зовні білили хату, фарбували вікна і двері. Коли у [PERSON] стався серцевий напад, вона хворіла вдома, до неї приходила якась жінка робити ін'єкції. Свідок [PERSON] суду пояснив, що відповідач у справі [PERSON] - його дружина, представник відповідача [PERSON] - його син. Він знає [PERSON] як чоловіка, який проживав у [PERSON]. З якого саме часу [PERSON] жив у [PERSON], він сказати не може. Він до виходу на пенсію працював водієм машини. За проханням [PERSON] він 3-4 рази привозив вугілля і дрова їй у с.Піонерське. Це вже було після 1999 року приблизно до 2006 року, коли вийшов на пенсію. Гроші платила йому [PERSON]. [PERSON] він бачив лише одного разу, коли привозив вугілля. Більше він не бачився з [PERSON], [PERSON] казала, що він на рибалці. Він запитував, хто буде заносити у сарай вугілля і дрова, [PERSON] йому відповідала, що вона найме людей. Він декілька разів допомагав [PERSON] косити камиш, тягати машинку на городі під посадку редису, допомагав полити помпою городину, [PERSON] при цьому він не бачив. Від [PERSON] йому відомо, що вона не жила з [PERSON] як дружина. Вона йому жалілася, що [PERSON] примусив його прописати в її будинку. Він, свідок, не проживає однією сім'єю зі своєю дружиною [PERSON] приблизно останні 15 років, у неї інший чоловік чи чоловіки. Він знав від [PERSON], що [PERSON] приїздила до неї у с.Піонерське, іноді допомагала по городу. До [PERSON] приїздив і його син [PERSON]. Йому від [PERSON] було відомо, що вона хотіла, щоб все її майно після її смерті залишилося племіннику [PERSON]. Йому відомо, що його дружина полюбляла горілчані вироби, йому відомо, що вона певний час з травмою знаходилася в одній з лікарень у м.Маріуполі. Про смерть [PERSON] він дізнався саме від [PERSON], яка зателефонувала йому. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з 2004 року вона проживає у [ADDRESS], тобто була сусідкою [PERSON] і [PERSON] ще коли була жива [PERSON]. Вони вже жили разом, коли вона стала жити у с.Піонерське по зазначеній адресі. Їй, [PERSON], видно їх город зі свого городу. Тому вона бачила, що по городу поралася [PERSON], [PERSON] тільки поливав городину. Коли потрібно було збирати врожай, [PERSON] наймала людей. Від [PERSON] вона чула, що [PERSON] ображав її і що вони сварилися з-за грошей. У будинку у них вона не була, бувала тільки на подвір'ї. Бачила, що білили хату кожного року, фарбували хату зовні. Будівельні роботи ніякі не велися. Вона бачила у [PERSON] і [PERSON] сина [PERSON] [PERSON] з його родиною Вони певний час жили у них, поки підшукували житло. Вона особисто бачила [PERSON], коли він робив теплицю. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає у [ADDRESS] більше десяти останніх років. У неї були добросусідські стосунки з [PERSON]. За той час, коли вона мешкала по сусідству з [PERSON] і [PERSON], вона бачила іноді у них сина [PERSON] з родиною. Рідну сестру [PERSON] [PERSON] і племінника [PERSON] вона бачила часто. Сестра [PERSON] відвідувала сестру спочатку приблизно 1-2 рази на місяць, залишалася ночувати, останнім часом вона бачила сестру [PERSON] рідко. Племінник [PERSON] відвідував тітку і тоді, коли не приїздила його матір. У [PERSON] не було дітей, і вона казала, що хоче все залишити племіннику [PERSON]. [PERSON] була працьовита, все робила сама. Знайомі і селяни дивувалися: навіщо їй чоловік, якщо вона все робила сама або наймала для роботи людей? Іноді за проханням [PERSON] вона робила їй уколи. Для цього [PERSON] приходила до неї додому. Тоді вона чула від [PERSON], що [PERSON] її ображає. З якої саме причини, вона їй не розповідала. Коли у [PERSON] стався серцевий напад, до неї, [PERSON], прийшла приятелька [PERSON] [PERSON] і попросила [PERSON] за проханням останньої зробити ін'єкції. Вона погодилася і зробила декілька ін'єкцій [PERSON], які тій прописали лікарі. [PERSON] прохворіла вдома приблизно два тижні, у лікарню її не забирали. Коли вона робила їй уколи, та нічого не казала, лише плакала. За 3-4 дні до смерті [PERSON] їй робила уколи медсестра. Суд, вислухав у судовому засіданні позивача і його представників, представників відповідача, свідків, дослідив письмові докази справи, дав оцінку добутим у судовому засіданні доказам в їх сукупності, вважає позовні вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 1999 року по 20 квітня 2012 року і до теперішнього часу проживає у [ADDRESS]. Цей факт встановлений судом з пояснень в судовому засіданні позивача і його представників, представників відповідача, допитаних свідків, а також з паспортних даних позивача на а.с.10. Судом також встановлено, і це не заперечувалося сторонами та їх представниками в судовому засіданні, що позивач [PERSON] розірвав шлюб зі своєю юридичною дружиною у 1991 році, відколи більше в зареєстрованому шлюбі не перебував і не перебуває. Судом встановлено, що [PERSON], яка померла [INFO] у с.Піонерське Новоазовського району (а.с.44-45;70,зворот), за життя на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 грудня 1996 року після смерті її чоловіка [PERSON] належав жилий будинок [ADDRESS] (а.с.58), земельна ділянка за цією ж адресою площею 0,2293 га, цільове призначення якої для обслуговування жилого будинку і господарських споруд на підставі державного акту серії П-ДН №048205 від 12 березня 2001 року (а.с.104), а також земельна ділянка площею 4,19 га на території Виноградненської сільради, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.103). Згідно ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ч.2 ст.62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України. Відповідно до вимог п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією родиною чоловіка та жінки без шлюбу. Факти, що мають юридичний характер - це факти, з якими закон пов'язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Згідно ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухиляється від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Відповідно до пунктів 23,24 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року, майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини та надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що з боку позивача [PERSON] під час розгляду вказаної справи не надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, крім позовних вимог щодо постійного проживання разом його і спадкодавця [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто 20 квітня 2012 року. Щодо свідчень свідків з боку позивача, то, на думку суду, вони повною мірою не доводять його позовних вимог і не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки носять загальний характер. Жоден з допитаних свідків не дав чіткої відповіді, які саме суми власних коштів позивач [PERSON] вносив у ремонтні роботи на подвір'ї [PERSON]. Жоден зі свідків не зазначив, з яких саме конкретних підстав вони вважали [PERSON] і [PERSON] такими, що проживали однією сім'єю, не перебуваючи при цьому у зареєстрованому шлюбі між собою. Не дали свідки й чітких свідчень про те, чи мали [PERSON] і [PERSON] спільний (сімейний) бюджет. Сам позивач пояснив суду, що він від дня проживання у [PERSON] не зводив будь-яких будівель або споруд. На думку суду заміна воріт і дверей у будинку, а також допомога [PERSON] у здійсненні поточних ремонтів зовні і в середині будинку не доводять доводи позивача в цій частині позовних вимог щодо значного збільшення вартості жилого будинку під час його проживання у [PERSON] за рахунок його, позивача, коштів і особистої праці. Тому суд вважає не доведеними позовні вимоги позивача в частині проживання його з [PERSON] як чоловіка та жінки, які проживали однією сім'єю, але не перебували у шлюбі між собою, а також про визнання жилого будинку і земельної ділянки об'єктами спільної сумісної власності позивача і [PERSON]. Проаналізувавши добуті у судовому засіданні докази суд приходить до висновку, що не знайшло підтвердження ухилення відповідача [PERSON] від надання допомоги спадкодавцеві - її рідній сестрі [PERSON], бо свідки, допитані судом як з боку позивача, так і з боку відповідача, пояснювали, що вони бачили, як до [PERSON] приїздила її навідувати її рідна сестра [PERSON]. Свідки, допитані судом за клопотанням представників відповідача, суду пояснили, що [PERSON] допомагала [PERSON] по господарству. Жоден із свідків не пояснив суду, в чому саме було ухилення відповідача від надання допомоги своїй сестрі [PERSON], чи взагалі будь-хто звертався до [PERSON] з такою допомогою, і якщо так, то про яку саме допомогу велася мова. Сам позивач у судовому засіданні пояснив суду, що ні [PERSON], ні він особисто до [PERSON] з проханням про будь-яку допомогу не зверталися ні особисто, ні через сина або чоловіка [PERSON]. Як вбачається з суті позовних вимог, встановлення факту проживання однією сім'єю з [PERSON] і встановлення факту проживання як чоловіка та жінки, які проживали однією сім'єю, але не перебували у шлюбі між собою, позивачу потрібно для визнання жилого будинку і земельної ділянки, які належали [PERSON], об'єктами спільної сумісної власності. Проте, оскільки суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог щодо визнання жилого будинку і земельної ділянки об'єктами спільної сумісної власності, в усуненні відповідача від права на спадкування за законом, тому відмовляє і в задоволенні позовних вимог про встановлення вищезазначених фактів, що мають юридичне значення, оскільки встановлення даних фактів не потягне за собою виникнення, зміну або припинення правовідносин. За правилами ст.88 ЦПК України суд понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору не стягує з відповідача на користь позивача. Оскільки згідно довідки відділу Держземагентства у Новоазовському районі вартість спірної земельної ділянки становить 32681 грн. (а.с.156), а позивач сплатив 243,60 грн. (а.с.111), суд достягує з позивача на користь держави недоплаченого судового збору 83,21 грн. (326,81 грн. - 243,60 грн. = 83,21 грн.).

Outcome: approved