Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

28.10.2020 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до Октябрського районного суду м.Полтави з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОП ОІЛ СЕРВІС КОМПАНІ» про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану відпустку, сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та моральної шкоди. У своїй позовній заяві зазначили, що [PERSON] з 11.01.2018 року до 31.10.2019 року та [PERSON] з 18.09.2017 року по 31.10.2019 року перебували у трудових відносинах з ТОВ «ТОП ОІЛ СЕРВІС КОМПАНІ», про що були внесені відповідні записи до трудових книжок позивачів. 31.10.2019 року позивачі були звільнені із займаних посад за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. В день звільнення позивачів з ними не було проведено остаточний розрахунок та не було виплачено заборгованість по заробітній платі, компенсація за невикористану відпустку, витрати на відрядження. Відповідач припинив виплачувати заробітну плату позивачам з травня 2019 року, відрядні - з червня 2019 року. Головним бухгалтером товариства позивачам було підготовлено довідки про нараховану заробітну плату та розмір утриманих податків № 329 та № 330 від 11.12.2019 року, проте директор товариства відмовився їх підписувати. 17.12.2019 року позивачі вдруге звернулися до відповідача вже із письмовими заявами про надання їм довідок про заборгованість та копії наказу про звільнення. Проте зазначені заяви відповідачем були залишені без належного реагування. У зв`язку з зазначеним, позивачі просили стягнути з ТОВ «ТОП ОІЛ СЕРВІС КОМПАНІ» на користь [PERSON] всього 248231,30 гривень, з яких заборгованість по заробітній платі - 30191,14 грн. з утриманням податків та обов`язкових платежів; суму індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати - 422,98 грн.; компенсацію за невикористану відпустку - 5411,82 грн. з утриманням податків та обов`язкових платежів; суми добових за час перебування у відрядженні за період з червня 2019 року по 31.10.2019 року - 107065,66 грн. з утриманням податків та обов`язкових платежів; середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 31.10.2019 року по 23.10.2020 року - 55139,70 грн. з утриманням податків та обов`язкових платежів; моральну шкоду в розмірі - 50000,00 грн.; на користь [PERSON] стягнути всього 310335,38 гривень, з яких заборгованість по заробітній платі - 37422,00 грн. з утриманням податків та обов`язкових платежів; компенсацію за невикористану відпустку - 6637,71 грн. з утриманням податків та обов`язкових платежів; суму індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати - 520,77 грн.; суми добових за час перебування у відрядженні за період з червня 2019 року по 31.10.2019 року - 149580,40 грн. з утриманням податків та обов`язкових платежів; середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 31.10.2019 року по 23.10.2020 року - 66174,50 грн. з утриманням податків та обов`язкових платежів; моральну шкоду в розмірі - 50000,00 грн. Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 02.11.2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження. 03.12.2020 року від представника позивача [PERSON] - адвоката Панченко О.О. надійшла уточнена позовна заява, у якій просили стягнути з ТОВ «ТОП ОІЛ СЕРВІС КОМПАНІ» на користь [PERSON] , оскільки в позовній заяві помилково зазначено прізвище [PERSON] , а саме заборгованість по заробітній платі - 37422,00 грн. з утриманням податків та обов`язкових платежів; компенсацію за невикористану відпустку - 6637,71 грн. з утриманням податків та обов`язкових платежів; суму індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати - 520,77 грн.; суми добових за час перебування у відрядженні за період з червня 2019 року по 31.10.2019 року - 149580.40 грн. з утриманням податків та обов`язкових платежів; середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 31.10.2019 року по 23.10.2020 року - 66174,50 грн. з утриманням податків та обов`язкових платежів; моральну шкоду в розмірі - 50000,00 грн., всього: 310335,38 гривень (а.с. 69). 10.11.2020 року від представника позивачів адвоката Панченко О.О. надійшло клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн. (а.с.76-78). В судовому засіданні представник позивачів адвокат Панченко О.О. позов підтримала, просила його задовольнити. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. При цьому зазначила, що сума індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати - 422,98 грн. та 520,77 грн. розраховані з урахуванням утримання податків, тому просила стягнути на користь [PERSON] суму індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати - 525,44 грн. та на користь [PERSON] - 646,92 грн. Відповідач до суду свого представника не направив з невідомих причини, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені у порядку, визначеному ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, а також за місцезнаходженням юридичної особи. Відповідач заяви про розгляд справи за їх відсутністю суду не надавав, про причини неявки не інформував, відзив на позовну заяву та будь-які клопотання до суду не подавав. За таких обставин судом відповідно до ст. ст. 280, 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши представника позивачів, дослідивши докази в їх сукупності, прийшов до такого висновку. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частина 1 ст. 13 ЦПК України вказує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 11.01.2018 року до 31.10.2019 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «ТОП ОІЛ СЕРВІС КОМПАНІ», про що були внесені відповідні записи до трудової книжки (а.с.25-28). Позивач [PERSON] з 18.09.2017 року по 31.10.2019 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «ТОП ОІЛ СЕРВІС КОМПАНІ», про що були внесені відповідні записи до трудової книжки (а.с.40-46). 31.10.2019 року позивачі [PERSON] та [PERSON] були звільнені із займаних посад за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. В день звільнення позивачів з ними не було проведено остаточний розрахунок та не було виплачено заборгованість по заробітній платі, компенсація за невикористану відпустку, витрати на відрядження. Як вбачається з наявних і матеріалах справи, а саме з копій відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків позивачам ТОВ «ТОП ОІЛ СЕРВІС КОМПАНІ» припинив виплачувати заробітну плату з травня 2019 року (а.с.29, 47). Відсутність виплати заробітної плати, відрядних також підтверджується виписками по банківським рахункам приватних клієнтів позивачів та довідками по рахунках (а.с. 30-31, 32-35; 48, 49-50,51). Частиною першою статті 47 КЗпП України передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Стаття 2 Закону України «Про оплату праці» у свою чергу визначає таку структуру заробітної плати: основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Згідно із ст. ст.23, 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата працівників підприємств на території України виплачується за місцем роботи у грошових знаках, що мають законний обіг на території України. Забороняється провадити виплату заробітної плати у магазинах роздрібної торгівлі, питних і розважальних закладах, за винятком тих випадків, коли заробітна плата виплачується працюючим у цих закладах особам. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 30 Закону України «Про оплату праці» при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку (ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці»). Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Відповідно до розрахунку, наданого позивачами, заборгованість по заробітній платі [PERSON] становить 30191,14 грн. з урахуванням податків та обов`язкових платежів за період травень 2019 по жовтень 2019 року, сума індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати [PERSON] - 525,44 грн.; заборгованість по заробітній платі [PERSON] становить 37422,00 грн. з урахуванням податків та обов`язкових платежів за період травень 2019 по жовтень 2019 року, сума індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати [PERSON] - 646,92 грн. Згідно Закону України «Про відпуски» щорічна основна відпустка складала у позивачів 24 календарних дня. У період роботи на ТОВ «ТОП ОІЛ СЕРВІС КОМПАНІ» позивачам не надавалася основна щорічна відпустка, як і не була нарахована та виплачена в день звільнення компенсація за невикористану відпустку. За розрахунком позивачів компенсація за невикористану відпустку [PERSON] становить 6722,76 грн., що без врахування податків та обов`язкових платежів складає 5411,82 грн., [PERSON] - 8245,60, що без врахування податків та обов`язкових платежів складає 6637,71 грн. За розрахунком позивачів сума добових за час перебування у відрядженні за період з червня 2019 року по 31.10.2019 року [PERSON] становить 107065,66 грн., [PERSON] - 149580,40 грн. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачів заборгованості по заробітній платі, суми індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, компенсації за невикористану відпустку, суми добових за час перебування у відрядженні за період з червня 2019 року по 31.10.2019 року. Згідно з частинами першою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Отже, судом встановлено, що позивачі звільнені 31.10.2019 року, а звернулися про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні до суду 28.10.2020 року, тобто позивачі пропустили тримісячний строк, встановлений статтею 233 КЗпП України, для звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. При цьому поновити строк звернення до суду позивачі не просили, відповідного клопотання не заявляли. Таким чином, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, оскільки позивачі звернувся до суду за захистом своїх трудових прав поза межами строку, встановленого частиною першою статті 233 КЗпП України. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Суд при вирішення питання про відшкодування моральної шкоди виходить з того, що ТОВ «ТОП ОІЛ СЕРВІС КОМПАНІ» було порушено трудові права позивачів у зв`язку з невиплатою усіх належних їм сум при звільненні, що змусило позивачів докладати додаткових зусиль для відновлення порушених прав, внаслідок чого в їх житті відбулися вимушені зміни негативного характеру, тому позивачі мають право на відшкодування моральної шкоди. З огляду на характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих відносинах позивача, часу й зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивачів про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн. Отже, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст.137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як встановлено судом, 23.09.2020 року між позивачами [PERSON] , [PERSON] та Адвокатським бюро «Олени Панченко» в особі керуючого бюро Панченко О.О. укладено договір № 01-23/09/20 про надання правничої допомоги. Відповідно до платіжних документів від 29.09.2020 року в зв`язку з розглядом справи за позовом [PERSON] , [PERSON] було надано правничу допомогу та витрати пов`язані із розглядом справи складають 7 000 гривень, по 3500 грн. - кожному позивачу (а.с. 87-88; 89-90). Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з цим з відповідача на користь позивачів стягується судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того на користь позивачів стягуються судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 60% від задоволених позовних вимог

Outcome: partial