Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

28 січня 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою, в якій просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу частини домоволодіння із земельною ділянкою щодо 1/3 частини домоволодіння, яке складається з квартири №1 в житловому будинку «А-1», загальною площею 52,30 кв.м., літньої кухні «Е», погребу «Ж», вбиральні «К» з земельною ділянкою площею 243 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], зареєстрованого на товарній біржі «Нове століття» 25 січня 2000 року, реєстраційний №1-18, укладений між [PERSON] та [PERSON]. В мотивування позовних вимог позивач посилається на те, що 25 січня 2000 року, згідно ст.15 ЗУ «Про товарну біржу», на товарній біржі «Нове століття» було зареєстровано договір купівлі-продажу 1/3 частини домоволодіння, яке складається з квартири №1 в житловому будинку «А-1», загальною площею 52,30 кв.м., жилою площею 35,70 кв.м., літньої кухні «Е», погребу «Ж», вбиральні «К», розташовані на земельній ділянці площею 243 кв.м., та знаходиться за адресою: [ADDRESS], укладений між [PERSON] з однієї сторони та нею як покупцем з іншої. Вищезазначений договір купівлі-продажу було укладено на виконання біржової угоди, зареєстрованої на товарній біржі «Нове століття» 21 січня 2000 року за №1-18. Її право власності на 1/3 частину домоволодіння [ADDRESS] було зареєстровано КП «Криворізьке БТІ» 06 березня 2000 року, про що зроблено запис у реєстровій книзі за №96, стр.№56, зап.3979824244а. Договір купівлі продажу не було посвідчено нотаріально, оскільки цього не захотів продавець, посилаючись на те, що такий спосіб вчинення правочину буде дешевшим. На теперішній час, вона [PERSON] вирішила продати будинок, але звернувшись до нотаріальної контори для оформлення купівлі-продажу вищезазначеного домоволодіння із земельною ділянкою отримала усну відповідь. Окрім того, їй було розяснено, що для продажу домоволодіння необхідно отримати кадастровий номер, однак, для його отримання необхідним є наявність документу, підтверджуючого право власності, так як договір купівлі-продажу нотаріально не посвідчений. На підставі вищевикладеного просила позовні вимоги задовольнити. Присутня у судовому засіданні позивач [PERSON] надала пояснення по суті справи, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просила суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] до зали суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Товарна біржа «Нове століття» до зали суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі відповідача та представника третьої особи, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Суд, приймаючи до уваги вимоги ч.1 ст.157 ЦПК України, зі згоди позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи. Судом встановлено, що 21 січня 2000 року між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] (а.с.4, 5) укладено договір купівлі продажу частини домоволодіння із земельною ділянкою (а.с.6). Право власності позивача [PERSON] на 1/3 частину домоволодіння [ADDRESS] було зареєстровано КП «Криворізьке БТІ» 06 березня 2000 року, про що зроблено запис у реєстровій книзі за №96, стр.№56, зап.3979824244а (а.с.6, зворот). Право власності позивача на 1/3 частину домоволодіння [ADDRESS] також підтверджується наданою копією зведеного акту вартості будівель та споруд (а.с.7-8). Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу», яка на момент укладення таких «біржових угод», дозволяла їх укладати без подальшої нотаріальної реєстрації, угода купівлі-продажу частини домоволодіння з земельною ділянкою, нотаріально оформлена не була. Згідно ст.227 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) та умов договору, позивач повинен була зареєструвати зазначений договір в бюро технічної інвентаризації. Як вбачається з матеріалів справи, спірний договір було зареєстровано в КП «Криворізьке БТІ», на підтвердження цього на примірнику договору стоїть відповідний штам про проведення державної реєстрації за №96, стр.№56, зап.3979824244а. Предметом судового дослідження в межах позовних вимог є питання дійсності договору купівлі-продажу частини домоволодіння з земельною ділянкою, який укладено на Товарній біржі «Нове століття». З огляду на предмет судового дослідження, суд вважає за доцільне звернутися до положень діючого законодавства та законодавства, яке діяло на момент укладення угоди, якими врегульовані спірні правовідносини. Статтею 55 Конституції України гарантований судовий захист прав і свобод людини та громадянина. Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України (2003 року), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно зі ст.153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), договір вважався укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Відповідно до ст.30 ЗК України (1990 року), при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених ст.67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. Встановлення дійсності договору купівлі-продажу нерухомого майна, віднесено до компетенції суду. При викладених обставинах, враховуючи, що виконання спірного договору відбулося в повному обсязі, суд вважає, що договір купівлі-продажу частини домоволодіння з земельною ділянкою від 21 січня 2000 року, а саме щодо 1/3 частини домоволодіння, яке складається з квартири №1 в житловому будинку «А-1», загальною площею 52,30 кв.м., літньої кухні «Е», погребу «Ж», вбиральні «К» з земельною ділянкою площею 243 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], зареєстрованого на товарній біржі «Нове століття» 25 січня 2000 року, реєстраційний №1-18, укладений між [PERSON] та [PERSON], слід визнати дійсним. На підставі викладеного,

Outcome: approved