Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

27.07.2020 року позивач ТОВ «Споживсий центр» звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обгрунтування якої зазначив, що 26.11.2019 року між ТзОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладений кредитний договір 26.11.2019-100006632 (далі - Договір), за умовами якого останній отримав кредитні кошти в розмірі 1500,00 грн. на 3 календарних дні, з кінцевим терміном повернення Кредиту до 28.11.2019 року та платою за користування Кредитом у розмірі 90 грн. ТзОВ «Споживчий центр» виконало свої зобов`язання своєчасно та в повному обсязі. Разом з тим, до теперішнього часу відповідач не повернув кредитні кошти та нараховані на неї штрафні санкції. Вказує, що сума штрафу, на яку має право позивач та яку відповідач повинен сплатити на користь ТзОВ «Споживчий центр», становить 6900,60 грн. Разом з тим, в даній позовній заяві позивач просить стягнути лише частину штрафу. Враховуючи наведене, просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ «Споживчий центр» 2340 грн. заборгованості та штрафу за Договором та суму сплаченого судового збору в розмірі 2102 грн. Представник позивача до початку судового засідання подав на електронну адресу суду клопотання з проханням розгляд справи здійснювати у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с. 128). Відповідач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав та пояснив суду, що у ТзОВ «Споживчий центр» він кредитні кошти не брав, а підпис, який міститься у Договорі, йому не належить. Зазначив, що в період оформлення спірного кредитного договору ним було втрачено паспорт. З даного приводу він звертався до правоохоронних органів, проте відповідні докази у нього відсутні. При цьому, про втрату паспорта він також повідомляв ТзОВ «Споживчий центр». Вказав, що він дійсно отримував від позивача кредит у розмірі 1500 грн., однак даний правочин був укладений раніше, за ним він з позивачем розрахувався і він жодним чином не відноситься до спірного Договору. Також підтвердив ту обставину, що на звукозаписі телефонної розмови з кредитним інспектором, який був наданий представником ТзОВ «Споживчий центр», дійсно його голос, проте така розмова мала місце не 26.11.2019 року,а в іншу дату, яку він зазначити не може. У задоволенні позову просив відмовити. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові та електронні докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 26.11.2019 року між ТзОВ «Споживчий центр» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 26.11.2019-100006632, відповідно до п.1.1 якого, - за цим Договором кредитор зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування ним Вказаний Договір укладений на строк до одного місяця (п. 8.1. Договору), кредит наданий на будь-які законні цілі, включаючи перекредитування, підприємницьку, незалежну професійну діяльність або виконання обов`язків найманого працівника (п. 1.2 Договору), внаслідок чого цей договір не є договором про споживчий кредит та на нього не поширюється дія ЗУ «Про споживче кредитування», так як відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про споживче кредитування» цей Закон не поширюється на кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця. Відповідно до заявки та підтвердження укладення кредитного договору кредитор надає позичальнику кредит у розмірі 1500 грн. на 3 календарних дні, з кінцевим терміном повернення Кредиту до 28.11.2019 року та платою за користування Кредитом у розмірі 90 грн. (а.с. 5-9). 26.11.2019 року ТзОВ «Споживчий центр» видав відповідачу кредитні кошти в розмірі 1500 грн., що підтверджується квитанцією № 179510461 від 26.11.2019 року, чим виконав свої зобов`язання своєчасно та в повному обсязі (а.с. 10). Відповідно до пп. 4.1 Договору, - позичальник зобов`язується забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів за користування ними шляхом внесення в касу кредитора готівкою або перерахування на рахунок кредитора в такі терміни: а) повернення кредиту до 28.11.2019 року; проценти за користування кредитом - в день повернення кредиту або в останній день строку, на який кредит пролонгований; в) штрафні санкції, які можуть бути нараховані кредитором за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим Договором, - негайно, з моменту пред`явлення кредитором вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій. Судом також встановлено, що між сторонами Договору строки повернення кредиту та процентів не змінювалися. Договір підписано двома підписами - одноразовим ідентифікатором та аналогом власноручного підпису відповідача, як відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», так і відповідно до ст. 207 ЦК України. 13.08.2019 року сторони уклали письмову згоду, у якій містились зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, а саме в п.п. 11.1 Договору № 13.08.2019-100003855, сторони вказали: «Даний пункт є письмовою згодою сторін, у якій міститься нижче наведені зразки відповідних аналогів власноручних підписів Позичальника та Кредитора, які переведені у електронну форму засобами механічного копіювання. Сторони домовились, що вищевказані аналоги власноручних підписів є частиною даної письмової згоди Сторін. Сторони дійшли згоди відносно того, що всі документи, підписані/засвідчені вищевказаними аналогами власноручного підпису, в тому числі електроні, вважаються підписаними сторонами власноруч та не можуть бути визнані недійсним через їх форму. Сторони погодились, що вказані аналоги власноручного підпису можуть використовуватись для підписання звернень про укладення кредитних договорів, акцептів кредитних договорів, інших документів, які будуть підписуватися сторонами у майбутньому». Зазначений кредитний договір № 13.08.2019-100003855 від 13.08.2019 року укладений у паперовій письмовій формі, підписаний власноручними підписами сторін. Саме вказаний аналог власноручного підпису відповідач використав при укладенні кредитного договору №26.11.2019-100006632. Крім того, при вході в особистий кабінет позичальника при укладенні договору № 26.11.2019 року 100006632, відповідачем було використано фінансовий номер телефону [NUMBER] . що підтверджується довідкою ТОВ «Споживчий центр» №1682 від 09.12.2020р. В кредитному договорі №13.08.2019-100003855 від 13.08.2019 року [PERSON] зазначив в якості фінансового свій номер телефону: « [NUMBER] ». Отже, зазначені докази підтверджують в повній мірі факт належності відповідачу номеру телефону: « [NUMBER] ». Саме на цей номер телефону « [NUMBER] » був відправлений та доставлений одноразовий ідентифікатор «66gl6», яким був підписаний кредитний договір № 26.11.2019-100006632 від 26.11.2019 року, що підтверджується довідкою ТзОВ «Старт-мобайл» №08-12/20 від 08.12.2020 року. Відповідно до виписки з ЄДР від 11.12.2019 року вказана юридична особа зареєстрована згідно законодавства України, одним з видів її діяльності є інша діяльність у сфері електрозв`язку (Код КВЕД 61.90). Мобільні дані (смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором) були надіслані ТзОВ «Старт-мобайл» згідно з договором доставки SMS № К-32, укладеним позивачем та ТзОВ «Старт-мобайл» 27.04.2011 року, відповідно до розділу 3 якого ТзОВ «Старт-мобайл» надав вказану довідку в якості підтвердження доставки sms мобільному абоненту. Також повідомляємо, що зазначена юридична особа неодноразово приймала участь та ставала переможцем процедури публічних закупівель, що підтверджується паперовою копією веб-сторінки https://dozorro.org/. тобто відсутні підстави вважати послуги, які вона надає, такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства. Таким чином, кредитний договір № 26.11.2019-100006632? зокрема, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) та заявка до кредитного договору № 26.11.2019-100006632, яка є його невід`ємною частиною, підписані відповідачем двома підписами позичальника, використання яких дозволено ст. 207 ЦК України та ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію»: - аналогом власноручного підпису позичальника, зразок якого міститься у письмовій згоді сторін, яка включена у п. 11.1 паперового письмового кредитного договору №13.08.2019-100003855 від 13.08.2019 року, який підписаний власноручними підписами сторін. - одноразовим ідентифікатором (66gl6), надісланим смс-повідомленням на належний відповідачу фінансовий номер телефону: « [NUMBER] ». Разом з тим, даний кредитний договір укладений відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», який регулює правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів. Саме цей спеціальний закон у сфері електронної комерції у статті 12 встановлює, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів Як доведено вище, два з дозволених законом підписи було використано при укладенні кредитного договору № 26.11.2019-100006632. При цьому, електронний цифровий підпис відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» є лише одним із варіантів підписання електронного правочину. однак, його використання не є обов`язковим у сфері електронної комерції. З наведеного вбачається, що кредитний договір №26.11.2019-100006632 укладений у повній відповідності з чинним законодавством. Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. З метою надання можливості відповідачу у визначений цивільно-процесуальним законодавством спосіб реалізувати свої процесуальні права, [PERSON] судом було роз`яснено положення ч. 3 ст. 12, ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, у зв`язку з чим судові засідання неодноразово відкладалися для надання останньому можливості надати докази на підтвердження обставин, на які він посилався як на підставу своїх заперечень щодо заявлених позовних вимог. Проте, у наданий судом строк, [PERSON] жодних доказів на підтвердження його доводів суду не надав, з належним чином оформленим та вмотивованим клопотанням про призначення судової почеркознавчої експертизи до суду не звернувся. На теперішній час судова почеркознавча експертиза є єдиним науково-дослідним методом точного встановлення належності підпису особі, яка оспорює його вчинення; доказова цінність висновку експерта є єдиним доказом з метою підтвердити або спростувати факт вчинення підпису конкретною особою. Отже, всупереч вимогам ст. ст. 76-81 ЦПК України, відповідачем не було доведено тієї обставини, що підписи, які містяться у кредитному договорі № 26.11.2019-100006632 від 26.11.2019 року, були вчинені не ним і що вони є сфальсифікованими. Судо встановленим, що відповідач підтвердив вчинення правочину прийняттям виконання за кредитним договором № 26.11.2019-100006632 від 26.11.2019 року. 26.11.2019 року позивач перерахував на картку відповідача № [NUMBER] суму кредиту у розмірі 1500 грн. відповідно до кредитного договору №26.11.2019-100006632, що підтверджується квитанцією ТОВ «ФК «Елаєнс» № 179510461 та довідкою ТОВ «ФК «Елаєнс» від 08.12.2020 року (ліцензія на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків № 21 від 20.11.2014 року - інформація у відкритому доступі на сайті НБУ за посиланням - https://nbul.bank.gov.ua/files/nonbank licensed valid perkosh.pdf), яке безпосередньо здійснювала переказ цих грошових коштів на підставі договору № 07102016-03 про надання послуг з переказу грошових коштів (переказ на картку) від 20.12.2016 року про успішне перерахування платежу у розмірі - 1500 грн. отримувачу платежу. Належність відповідачу картки № [NUMBER] емітованої АТ КБ «Приватбанк», підтверджується аудіозаписом розмови від 26.11.2019 року між кредитним інспектором ТзОВ «Споживчий центр» та [PERSON] . В даній розмові відповідач проходить верифікацію та просить кредитного інспектора перераховувати кошти на його карту № [NUMBER] видану AT КБ «Приватбанк». Той факт, що саме його голос міститься на вищевказаному аудіо записі відповідач підтвердив в ході судового розгляду справи. Отже, вищезазначені докази об`єктивно підтверджують факт перерахування позивачем відповідачу грошових коштів в розмірі 1500 грн. на його картку № [NUMBER] . Всі вище перелічені докази у їх сукупності підтверджують, що відповідач вчинив прийняття виконання правочину, який підтверджує, що він уклав кредитний договори та отримав кредит. Крім того, усі істотні умови електронного кредитного договору містяться у заявці та оферті, з якою відповідач ознайомився та до якої позивач забезпечив безперешкодний доступ відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), яка підписана двічі підписами відповідача, містить наступну умову: «Підтверджую, що однозначно та безумовно приймаю (акцептую) пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору № 26.11.2019-100006632 від 26.11.2019 року, з якими попередньо уважно ознайомився. Акцептовані умови кредитного договору містяться у вказаних заявці та оферті.» Відповідно до ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно- телекомунікаційних системах. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправления (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправления (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправления (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Як встановлено судом, на момент розгляду даної справи відповідач не сплатив позивачу заборгованість. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.? Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Частиною 2 ст. 549 ЦК України визначено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пунктом 5.4 Договору передбачено, що у випадку невиконання/неналежного виконання Позичальником грошових зобов`язань за Договором Кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2%, починаючи від 2% у перший день невиконання. Отже, сума штрафу, на яку має право позивач та яку відповідач повинен сплатити позивачу, становить 6900,60 грн. Зазначене підтверджується відповідним розрахунком, який був доданий позивачем до позову (а.с. 4). Однак, в даній позовній заяві позивач просить стягнути лише частину штрафу у розмірі 750,00 грн., що є його правом, визначеним цивільним законодавством України. Враховуючи наведене, суд вважає заявлені позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у розмірі 2102 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст. ст. 509, 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved