Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

28.07.2017 року позивач [PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що з 24.04.2004 року по 05.07.2017 року перебував у шлюбі із відповідачем. В шлюбі сторонами 23.04.2012 року придбані квартира [ADDRESS] та автомобіль марки «Chevrolet Aveo» д/н [NUMBER] , 2007 року випуску. Право власності оформлено на [PERSON] . Позивач просив суд поділити спірне майно подружжя, відступивши від засад рівності часток подружжя в порядку ч.2 ст. 70 СК України. Так, [PERSON] стверджував, що ним були витрачені особисті кошти на ремонт та обладнання квартири, придбання меблів та техніки. У зв`язку із викладеним позивач просить суд в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним право власності на ѕ частини квартири [ADDRESS] та визнати за відповідачем право власності автомобіля марки «Chevrolet Aveo» д/н [NUMBER] , 2007 року випуску із виплатою відповідачу відповідної грошової компенсації у розмірі 36325 грн. Ухвалою суду від 24.04.2018 року до спільного розгляду із первісним позовом був прийнятий зустрічний позов [PERSON] про поділ майна подружжя, в якому позивач просила суд також відступити від засад рівності часток подружжя та визнати за нею право власності на ѕ спірної квартири, стягнути з [PERSON] на її користь 1400500 гривень, подаровані її батьками [PERSON] та витраченої нею на ремонт вищезазначеної квартири. В обгрунтування позову позивач послалась на те, що в період з 2011-2012 роки саме її батьками проведений капітальний ремонт спірної квартири, придбані меблі та побутова техніка на сумму 1400500 гривень. [PERSON] спріне майно не утримує, має заборогваність по аліментах. Представник позивача [PERSON] у судовому засідання первісний позов підтримала, зустрічний позов не визнала. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні первісний позов визнала частково, не заперечувала проти отримання грошової компенсації вартості її частки автомобіля, в решті позов не визнала, зустрічний позов підтримала. Суд, дослідивши матеріали справи, доводи сторін, докази, надані ними в обґрунтування своїх вимог та заперечень, вважає, що позови сторін підлягають частковому задоволенню з наступних підстав : В судовому засіданні встановлено, що в період з 24.04.2004 року по 05.07.2017 року сторони перебували у шлюбі. Зазначене не оспорюється сторонами та підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 5.07.2017 року. За час шлюбу сторонами придбано спірне майно: -квартира [ADDRESS] . -автомобіль марки « Chevrolet Aveo» д/н [NUMBER] , 2007 року випуску. Право власності оформлено на ім я [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 34897189 від 20.07.2012 року КП «ОМБТІ та РОН», свідоцтвом АЕ№669790 від 23.04.2012 року про право власності на квартиру, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . За час шлюбу в сторін народилось троє дітей - [PERSON] , 2012 року народження, [PERSON] , 2004 року народження, [PERSON] 2009 року народження. Сторонами визнано, що за час шлюбу кожен з них працював, [PERSON] періодично знаходилась у відпустці по догляду за дітьми, у вказаний час вела домашнє господарство, доглядала за дітьми. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2ст. 60 СК України). Конструкція України, норми ст.60 СК України закріплюють презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна подружжя на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно (за винятком виключеного з цивільного обороту), а також заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Згідно ст.368 ч.3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу та на підставі ст.69 ч.1 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Вирішуючи спори між подружжям про майно суду необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання (Пленум Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Згідно з ч. 1ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При цьому, ч. 1ст. 71 СК України визначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15). Оскільки у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними, спростувати цю презумпцію зобов`язана сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. ст.77,78) і це є її процесуальним обов`язком (ст. ст.12,81). Так, в обґрунтування своїх позовних вимогсторони послались на можливість суду відступити від засади рівності часток подружжя при вирішенні спору про поділі спірного майна відповідно до ч.2 ст. 70 СК України. Домовленості про поділ майна за час вирішення справи сторони не дійшли. Шлюбного договору, яким би були визначені частки майна подружжя при розірванні шлюбу сторони не укладали. Договору, який би визначив інший режим спільного майна подружжя між сторонами не існує. Так, [PERSON] стверджував, що ним були витрачені особисті кошти на ремонт та обладнання квартири, придбання меблів та техніки, частина грошей були подаровані матію. [PERSON] стверджувала, що період з 2011-2012 роки саме за рахунок коштів її батьків був проведений капітальний ремонт спірної квартири, придбані меблі та побутова техніка на суму 1400500 гривень. Окрім того, наданих [PERSON] грошових коштів (аліментів) на утримання дітей, які після розірвання шлюбу постійно проживають із матір`ю є недостатнім для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Поряд із тим, надані ані [PERSON] квитанції про придбання будівельних матеріалів, виконання ремонтних робіт, рахунки з банківських установ, ані показання свідка [PERSON] про надання певної грошової допомоги сім`ї доньки в період шлюбу самі по собі правового режиму спірного майна як спільного майна подружжя не спростовують. Надаючи аналіз показанням свідка суд, зокрема, враховує, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування ( передача грошей, договори, ч. 2ст. 78 ЦПК України). Так, з пояснень сторін та наданих доказів вбачається, що спірне мано було придбано сторонами в шлюбі, за сумісні кошти подружжя з урахуванням вкладу [PERSON] на догляд за дітьми, ведення домашнього господарства, на цілі сім`ї. При вирішенні спору про поділ майна суд може в окремих випадках відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Так, сам по собі факт постійного проживання дітей з [PERSON] не є підставою для відступлення від засади рівності часток подружжя відповідно до ст. 70 СК України. Зазначене узгоджуєтся із Постановю Верховного Суду від 27.12.2019 року, справа № 297/2837/17, провадження № 61-7846св19. Наявна заборгованість [PERSON] по аліментах (довідка ДВС від 1.10.2019 року) за відсутності надання позивачем за зустрічним позовом доказів на підтвердження витрат [PERSON] на фізичний, духовний розвиток, лікування дітей (письмові докази, розрахунки витрат із порівняльним аналізом розміру аліментів та заборгованості) не є достатньою підставою для зменшення частини в праві власності [PERSON] на спірну квартиру. Доводи, що один з подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї не є підставою позовів сторін. Оскільки за час шлюбу шлюбного договору (контракту) сторони не укладали, інших договорів про зміну статусу спільного мана подружжя не укладали, передбачені законом підстави для відступлення від засад рівності часток сторонами не доведені, при поділі квартири суд виходить з рівності часток сторін у праві на об`єкти спільної сумісної власності. Поряд із тим, за час розгляду справи [PERSON] не заперечувала проти отримання грошової компенсації вартості її частки спірного автомобілю. Згідно оцінки вартості транспорного засобу СПД « [PERSON] » ринкова вартість автомобіля марки «Chevrolet Aveo» д/н [NUMBER] , 2007 року випуску, становить 72650 грн. Грошова оцінка [PERSON] не оспорювалась. [PERSON] вніс на депозит суду кошти у розмірі 36325 грн., які забезпечують виконання судового рішення. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України. Враховуючи викладене, суд погоджується із доводами сторін про грошову компенсацію вартості частки [PERSON] за спірний автомобіль.

Outcome: partial