Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

28.04.2015р. [PERSON] (Позивач) через свого представника - [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (Відповідач), третя особа державний виконавець ВДВС Святошинського РУЮ в м.Києві Гуріна Д.І., про стягнення заборгованості по аліментах та пені за прострочення сплати аліментів. Ухвалою судді від 29.05.2015р. за вказаним позовом відкрито провадження у цивільній справі в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів, а в іншій частині позовних вимог у відкритті провадження відмовлено(а.с.39-40). Дана ухвала сторонами не оскаржувалась і набрала законної сили. 14.08.2015р. до суду надійшла заява Позивача про збільшення розміру позовних вимог, в якій Позивачка просила: - стягнути з Відповідача - [PERSON] на її користь пеню за прострочення сплати заборгованості по аліментам за період з 01.04.2014р. по 03.07.2015р. у розмірі 403 050,00 грн. Свої вимоги Позивач обґрунтовувала тим, що 26.07.2003р. між нею та Відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. Шлюб між Позивачем та Відповідачем було розірвано заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12.11.2013р. Після розірвання шлюбу, син - [PERSON] проживає разом з Позивачкою та знаходяться на її утриманні. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 05.11.2014р. з Відповідача - [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 15 000,00 грн., з індексацією, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO]., починаючи з 01.04.2014р. Однак, через ухилення Відповідача від сплати аліментів утворилась заборгованість по сплаті аліментів за період з 01.05.2014р. по 03.07.2015р. Виходячи з положень ч.1 ст.196 СК України з Відповідача підлягає стягненню неустойка у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення починаючи з 01.05.2014р. При цьому, Позивач акцентувала увагу на тому, що Відповідач або не в повному обсязі або взагалі не сплачував аліменти, необхідність сплати яких визначена законом та рішенням суду щомісячно. Разом з тим, Відповідач за своїм майновим станом міг сплачувати визначені судом аліменти своєчасно та в повному обсязі, оскільки має ряд нерухомого майна, а 05.03.2015р. придбав квартиру [ADDRESS], що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 8957613. Документами виконавчого провадження по виконанню рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 05.11.2014р. підтверджується, що станом на 20.02.2015р. за період з 01.04.2015р. по 20.02.2015р. була наявна заборгованість у розмірі 145 714,30грн. Однак Відповідач сплатив лише одноразово у грудні 2014р. суму 15 000,00грн., а потім з березня 2015р. на рахунок Позивача почали надходити суми щомісячних аліментів, які вцілому також не покривали вже наявну заборгованість. З урахуванням правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 11.09.2013р. у справі № 6-81цс13, згідно якої зокрема визначено, що обчислення розміру пені, здійснюється виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму, Позивачка здійснила розрахунок пені по кожному платежу з 01.05.2014р. по 03.07.2015р., оскільки аліменти стягнуті з 01.04.2014р. і прострочення настало з 01.05.2014р. (а.с.1-5, 52-54). В додаткових поясненнях до позову представник Позивача наголосив на тому, що Відповідач є фінансово спроможною людиною: зареєстрований як ФОП «[PERSON]», є співзасновником ТОВ «УКРСТК», щомісяця надсилає кошти повнолітній дитині від іншої жінки, що проживає у Франції (1000Євро за оренду та 2000Єваро на проживання), отримує значний дохід від здачі в оренду нежитлових приміщень №І 1,2 (групи приміщень №8) за адресою: [ADDRESS]. Саме Відповідач має довести те, що наявність заборгованості по сплаті аліментів сталась не з його вини. Відповідач знав про судове рішення і відрахування від його заробітної плати могли здійснюватись не лише після того, як бухгалтерією було отримано постанову державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, а й раніше, що підтверджується зокрема й самостійною оплатою Відповідачем аліментів у сумі 15 000,00грн. у грудні 2014р. (а.с.142-145). Крім того, представник Позивача наголошувала, що в силу позиції ВСУ, висловленої в ухвалі від 21.04.2010р. у справі 6-396цс10 право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст.196СК України, не пов'язується з дотриманням норм ст.74Закону України «Про виконавче провадження». Боржник знав про судове рішення про стягнення аліментів і був обізнаний про свій обов'язок сплачувати аліменти(а.с. 177-179). Представником Відповідача [PERSON] до суду надані письмові заперечення щодо позовних вимог (а.с. 70-73) та додаткові заперечення (а.с. 146-147), в яких зазначено, що вина Відповідача у несплаті заборгованості по аліментах відсутня. Так, за місцем роботи Відповідача - ПАТ «Банк «Український капітал» постанову державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату Відповідача від 08.12.2014р. було отримано 27.02.2015р., на підтвердження чого до пояснень долучено фотокопію супровідного листа держвиконавця Гуріної Д.І. від 20.02.2015р. №817/14, на якому стоїть відмітка банку «27.02.2015р.».(а.с.74). При цьому, представник Відповідача зазначила, що в постанові від 08.12.2014р. не було вказано наявний на грудень 2014р. розмір заборгованості, довідка заборгованості на грудень 2014р. державним виконавцем взагалі не складалась, а довідка про розмір заборгованості була складена державним виконавцем станом на 20.02.2015р. Факт того, що Відповідач добровільно перерахував Позивачу аліменти у грудні 2014р. у розмірі 15 000,00грн., що не заперечується й самим Позивачем, свідчить про те, що він не мав наміру ухилятись від сплати аліментів. Після того, як головний бухгалтер ПАТ «Банк «Український капітал» отримала постанову державного виконавця та розрахунок заборгованості з Відповідача почали вираховувати аліменти у розмірі 15 000,00грн. щомісячно з березня 2015р., що не заперечується і Позивачкою. Станом на 03.07.2015р. Відповідач сплатив весь розмір наявної заборгованості у розмірі 142 200,00грн., на підтвердження чого надано копію квитанції та довідки розрахунку заборгованості саме на 03.07.2015р. Крім того, представник просила врахувати, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 14.07.2015р. у цивільній справі №761/7669/15-ц, яке ще не набрало законної сили, розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення суду від 05.11.2014р. з Відповідача на користь Позивача, зменшено з 15 000,00грн. на ? частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, оскільки на утриманні Відповідача наявна ще дитини [PERSON], [INFO]., та її мати [PERSON], що перебуває у декретній відпустці. При цьому з грудня 2014р. Відповідач отримує лише заробітну плату у Банку, а іншої трудової і підприємницької діяльності не веде. Таким чином з урахуванням наведеного, а також положень п.22 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», якими визначено, що передбачена ст.196СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини такої особи, і на платника не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним нарахуванням аліментів банками, представник Відповідача просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. При цьому в тексті первинних заперечень посилалась і на положення ч.2 ст.196СК України, якими передбачено можливість зменшення розміру неустойки (а.с. 70-73, а.с. 146-147). Третьою особою - держаним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ м.Києва 21.08.2015р. до суду надано письмові пояснення щодо виконавчого провадження №45680163 з виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м.Києва щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина, а також копії матеріалів виконавчого провадження (а.с.97-139) і копії з журналів вихідної кореспонденції та реєстрів поштових відправлень ВДВС за 10.12.2014р., 11.12.2014р., 23.02.2015р. (а.с. 171-173). В судовому засіданні представник Позивача - [PERSON] та Позивач - [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Представник Відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила в повному обсязі та просила відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у запереченнях. Третя особа Гуріна Д.І. в судовому засіданні щодо вирішення спору по суті поклалася на розсуд суду. Вислухавши пояснення осіб, які з'явились до розгляду справи, вивчивши матеріали справи, встановивши обставини справи та відповідні їх правовідносини, дослідивши докази та надавши їх правову оцінку суд приходить до наступного. Судом з'ясовано, 26.07.2003р. між Позивачкою та Відповідачем Центральним відділом реєстрації шлюбів м.Києва зареєстровано шлюб, актовий напис №1365 (а.с.6). У Позивачки та Відповідача від шлюбу є син - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження від 21.11.2007р., виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського РУЮ у м.Києві, в якому зазначено в графі «мати»: [PERSON], «батько» - [PERSON] (а.с.7). Шлюб між Позивачкою та Відповідачем було розірвано, що підтверджується заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 12.11.2013р. (а.с.11-12). В судовому засіданні встановлено, що дитина проживає з Позивачкою. Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 05.11.2014р. стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO]., у розмірі 15 000,00 грн., з індексацією, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO]., починаючи з 01.04.2014р. Рішення суду в частині щодо стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на сина [PERSON], [INFO] підлягає обов'язковому негайному виконанню у межах суми платежів за один місяць (а.с.148-152). Вказане рішення суду відповідно до відмітки, набрало законної сили 18.11.2014 року. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч.ч.1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як вбачається з тексту рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 05.11.2014р., копія якого міститься з матеріалах справи представник Відповідача [PERSON] був присутній при розгляді справи і в судовому засіданні визнав позовні вимоги частково (а.с.148-152). Вказане рішення сторонами не оскажувалось і, як зазначалось вище, набрало законної сили 18.11.2014р. Таким чином, починаючи з 19.11.2015р. вказане рішення було обов'язковим для виконання не лише в частини стягнення аліментів за 1 місяць, в якій було допущено до негайного виконання, а й в частині стягнутих судом аліментів починаючи з 01.04.2014р. по день винесення рішення. Отже, враховуючи те, що аліменти рішенням суду стягнуті в твердій грошовій сумі по 15 000,00грн. щомісячно, то суд приходить до висновку, що Відповідач міг самостійно виконати рішення в частині аліментів, які стягнуті з 01.04.2015р. по 01.11.2014р. після набрання ним законної сили. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Пунктом 1) ч. 2 цієї статті передбачено, що відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті. Матеріалами, наданими державним виконавцем підтверджується, що 19.11.2015р. Шевченківським районним судом м.Києва було видано виконавчий лист №761/9755/14-ц (провадження №2/761/3795/2014) про стягнення з боржника - [PERSON] на користь стягувача - [PERSON] аліментів на вина [PERSON] (а.с.129). 02.12.2014р. на адресу ВДВС Святошинського РУЮ у м.Києві надійшла заява представника Стягувача про відкриття виконавче провадження на виконання рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 05.11.2015р. на підставі виконавчого листа, виданого судом 19.11.2014р. (а.с.130). 25.11.2014р. представником стягувача було надано заяву про стягнення аліментів на конкретний розрахунковий рахунок стягувача в ПАТ «Райфайзен Банк Аваль»(а.с.121). 03.12.2015 року державним виконавцем Святошинського РУЮ в м.Києві відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/761/3795/14, виданого судом 19.11.2014р., про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 15 000,00 грн. щомісячно. В цій постанові зазначено місце роботи боржника - м.Київ, пр-т.Перемоги, 67, - ПАТ «Банк «Український капітал» (а.с.128). При цьому з копії листа державного виконавця від 03.12.2015р. вбачається, що копія постанови адресована боржнику за місцем роботи ПАТ «Банк «Український капітал»(а.с.128зворот). Згідно п. 2) ч. 2 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення. Відповідно до п.2 ч.1 ст.32 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника. 08.12.2014 року державним виконавцем Святошинського РУЮ винесено постанову про звернення стягнення аліментів на заробітну плату боржника-[PERSON]. [INFO], ІДН [NUMBER] (а.с.127). При цьому з копії листа державного виконавця від 08.12.2015р. вбачається, що копія постанови від 08.12.2014р. направлена головному бухгалтеру ПАТ «Банк «Український капітал», з копією виконавчого листа, зразка форми звіту про здійснені відрахування із заробітної плати та копію довідки про банківські реквізити (а.с.126). У грудні 2014р., як пояснила державний виконавець, до ВДВС з'явився представник боржника та надав довідку про доходи боржника [PERSON] з 01.06.2014р. по 30.11.2014р, в якій таж вказано, що боржник працює на посаді Голови Наглядової ради ПАТ «Банк «Український капітал». З копії вказаної довідки вбачається, що середня щомісячна заробітна плата боржника з 01.07.2014р. по 30.11.2014р. складала по 30 000,00грн. щомісячно (а.с.124). При цьому у грудні 2014р. Відповідачем було сплачено Позивачці аліменти в розмірі 15 000,00 грн., що не заперечувалось сторонами та підтверджується фіскальним чеком від 26.12.2014р., копія якого міститься в матеріалах наданих державним виконавцем (а.с.123). 20.02.2015р. державним виконавцем ВДВС винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника [PERSON], в якій було вказано розмір заборгованості станом на 20.02.2015р. - 145 714,30грн.(а.с.117). На підтвердження того, що державним виконавцем направлялись листи з постановами на адресу боржника за місцем роботи, нею в судовому засіданні надано копію сторінок з журналу вихідної кореспонденції ВДВС за 10.12.2014р. та 23.02.2015р., якими підтверджується реєстрація вихідної кореспонденції на ПАТ «Банк «Український капітал» листи 817/14 (а.с.171зворот, 173зворот), копію реєстру відправлень рекомендованої кореспонденції від 11.12.2014р., в який внесено два листи на адресу ПАТ «Банк «Український капітал» 817/14 (а.с.172), Список №2512 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих (відправник ВДВС) за 11.12.2014р., в якому вказано два листи на одне й те ж поштове відділення (03062) адресат - «[PERSON]», адресат - «пат банк укр.капітал» (а.с.172зворот). Номер роздруківки з сайту Укрпошти про відправлення поштового відправлення ВДВС, який міститься в матеріалах виконавчого провадження (а.с.125) не співпадає з номерами штрихкодових ідентифікаторів направлених згідно Списку відправлень ВДВС за 11.12.2014р. [PERSON] і Банку, а тому ця роздруківка не приймається судом до уваги як доказ. Станом на час розгляду справи отримати від Укрпошти дані про отримання рекомендованих листів, направлених у грудні 2014р. не виявляється за можливе, оскільки інформація про поштові відправлення зберігається протягом 6 місяців, на підтвердження чого в матеріалах справи містяться листи Укрпошти (а.с.175,176). Разом з тим, лист ПАТ «Банк «Український капітал» від 15.09.2015р., направлений на запит суду, підтверджує лише ту обставину, що в грудні 2014р. та в лютому 2015р. на адресу банку не надходили листи на ім'я [PERSON] (а.с.168). Однак жодних доказів того, що банк не отримував кореспонденції з ВДВС у грудні 2014р. на імя Головного бухгалтера ПАТ «Банк «Український капітал» матеріали справи не містять. Жодних доказів того, що будь-якою із сторін окаржувались дії державного виконавця матеріали справи також не містять. Відповідно до ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», вбачається, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), які повинні бути доведені державним виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією. З урахуванням досліджених судом матеріалів справи встановлено, що безезаперечні докази того, що [PERSON] отримував кореспонденцію в ПАТ «Банк «Український капітал» у грудні 2014р та лютому 2015р. відсутні, однак наявні докази того, що така кореспонденція направлялась на адресу банку як на ім'я боржника так і на ім'я Головного бухгалтера. Докази того, що банк у вказаний період взагалі не отримував кореспонденцію ВДВС по справі щодо стягнення аліментів з [PERSON] матеріали справи не містять. Факт отримання ПАТ «Банк «Український капітал» постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату 27.02.2015р. не заперечувався і представником боржника та підтверджується копією листа з відміткою банку (а.с. 74). Як вказував представник боржника бухгалтерією ПАТ «Банк «Український капітал» починаючи з березня 2015р. вказана постанова державного виконавця звернута до виконання і розпотачі стягнення з заробітної плати боржника, що підтверджується копіями квитанцій (а.с.135-139). При цьому Позивачем не заперечувався той факт, що сплата аліментів щомісячно Відповідачем почала відбуватись лише у березні 2015р., що також підтверджується матеріалами справи. Не заперечувалось сторонами та підтверджується квитанцією від 03.07.2015р. № 1АВN13242, що Відповідач станом на 03.07.2015р. повністю погасив заборгованість по аліментах у розмірі 142 200,00грн., яка станом на 01.07.2015р. становила 142 125,19грн.(а.с.75,76). Таким чином з досліджених матеріалів справи суд прийшов до висновку, що після набрання рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 05.11.2014р. законної сили (18.11.2014р.) Відповідачем самостійно було сплачено аліменти за один місяць у грудні 2014р., а потім з березня 2015р. Відповідач щомісячно сплачував аліменти поки не погасив всю заборгованість однім платежем 03.07.2015р. При цьому наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що у березні 2015р. було 3(три) платежі на суму 10 108,00грн.(12.03.2015р.), на - 7 995,86грн.(13.03.2015р.), на -8 518,75грн.(31.03.2015р.), у квітні 2015р. на - 7 988,30грн.(15.04.2015р.), у травні 2015р. - на 8 366,40грн.(15.05.2015р.), на 8 283,33грн.(29.05.2015р.), у червні 2015р. на - 8 366,40грн.(15.06.2015р.), на - 8 385,77грн.(26.06.2015р.), у червні 2015р. - 142 200,00грн.(03.07.2015р.) (а.с.75,76, 123, 135-139). Разом з тим, з досліджених судом документів вбачається, що сума аліментів з 01.04.2014р. по 01.11.2014р., а також щомісячний розмір аліментів за грудень 2014р. та січень 2015р. було сплачено Відповідачем аж 03.07.2015р. Згідно ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до правової позиції ВСУ у постанові від 01.10.2014р. у справі № 6-149цс14, вбачається, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. При цьому як вказував ВСУ у постанові Пленуму №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.196СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини такої особи, і на платника не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним нарахуванням аліментів банками. Надаючи оцінку обставинам справи суд приходить до висновку, що вина Відповідача у простроченні сплати щомісячних аліментів і виникнення заборгованості наявна з огляду на таке. Як свідчать наявні в матеріалах справи докази Відповідач є фінансово спроможною людиною: займає посаду Голови Наглядової ради ПАТ «Банк «Український капітал», заробітна плата, яку він отримував згідно довідок з липня по грудень 2014р. становила по 30 000,00грн. щомісячно, а в попередні місяці близько 10 000,00грн. (а.с.112, 113, 124), за Відповідачем зареєстровано ряд об'єктів нерухомого майна, в тому числі квартира [ADDRESS], яка зареєстрована 05.03.2015р. (86а-92, а.с.153-158). Поряд з цим судом прийнято до уваги і те, що як вказала представник Відповідача, її довіритель як ФОП «[PERSON]» доходу за І квартал 2015р. не отримував, про що свідчить довідка податкової інспекції (а.с.78), а також те, що у Відповідача у вересні 2014р. народилась ще одна дитина [PERSON].(а.с.79), а певне нерухоме майно Відповідачем було відчужено. Однак суду не було надано жодних належних та допустимих доказів про розмір всіх доходів Відповідача, які він отримував у 2014р. З урахуванням всього наведеного вище суд приходить до висновку, що наявність у Відповідача зобов'язань перед іншими дітьми не знімає з нього обов'язку своєчасно сплачувати аліменти на [PERSON], а тому його вина у несвоєчасній сплаті аліментів наявна. При цьому стороною Відповідача не доведено неможливість проведення Відповідачем оплати стягнутих судом сум аліментів своєчасно і в повному обсязі. Щодо періоду з якого підлягає стягненню пеня за прострочення сплати аліментів суд не погоджується з розрахунком, наданим Позивачкою, оскільки нарахування нею пені здійснено щомісячно з наступного місяця починаючи з того, з якого судовим рішенням від 05.11.2014р. стягнуто аліменти(стягнуто з 01.04.2014р.), тоді як вказане рішення набрало законної сили лише 18.11.2014р. Так, в розрахунку Позивачки, викладеного у заяві про збільшення позовних вимог з посиланням на правову позицію ВСУ від 11.09.2013р. №6-81цс13, зазначено перший період прострочення вже з 01.05.2015р., а саме: - станом на 01.05.2014р. заборгованість позивача по несплаті аліментів за квітень місяць 2014 року, становить 15 000,00 грн. - кількість днів прострочення 428 - пеня 1% за кожен день прострочення (згідно ст. 196 СК України) становить 150 грн., в загальному розмірі становить 64 200,00 грн.; - станом на 01.06.2014 року заборгованість позивача по несплаті аліментів за травень місяць 2014 року, становить 15 000,00 грн. - кількість днів прострочення 397 - пеня 1% за кожен день прострочення (згідно ст. 196 СК України) становить 150 грн., в загальному розмірі становить 59 550,00 грн.; - станом на 01.07.2014 року заборгованість позивача по несплаті аліментів за червень місяць 2014 року, становить 15 000,00 грн. - кількість днів прострочення 367 - пеня 1% за кожен день прострочення (згідно ст. 196 СК України) становить 150 грн., в загальному розмірі становить 55 050,00 грн.; - станом на 01.08.2014 року заборгованість позивача по несплаті аліментів за липень місяць 2014 року, становить 15 000,00 грн. - кількість днів прострочення 336 - пеня 1% за кожен день прострочення (згідно ст. 196 СК України) становить 150 грн., в загальному розмірі становить 50 400,00 грн.; - станом на 01.09.2014 року заборгованість позивача по несплаті аліментів за серпень місяць 2014 року, становить 15 000,00 грн. - кількість днів прострочення 305 - пеня 1% за кожен день прострочення (згідно ст. 196 СК України) становить 150 грн., в загальному розмірі становить 45 750,00 грн.; - станом на 01.10.2014 року заборгованість позивача по несплаті аліментів за вересень місяць 2014 року, становить 15 000,00 грн. - кількість днів прострочення 275 - пеня 1% за кожен день прострочення (згідно ст. 196 СК України) становить 150 грн., в загальному розмірі становить 41 250,00 грн.; - станом на 01.11.2014 року заборгованість позивача по несплаті аліментів за жовтень місяць 2014 року, становить 15 000,00 грн. - кількість днів прострочення 244 - пеня 1% за кожен день прострочення (згідно ст. 196 СК України) становить 150 грн., в загальному розмірі становить 36 600,00 грн.; - станом на 01.12.2014 року заборгованість позивача по сплаті аліментів за листопад місяць 2014 року, сплачено в розмірі 15 000,00 грн. - кількість днів прострочення 0 - пеня 1% за кожен день прострочення (згідно ст. 196 СК України) становить 0,00 грн., в загальному розмірі становить 0,00 грн.; - станом на 01.01.2015 року заборгованість позивача по несплаті аліментів за грудень місяць 2014 року, становить 15 000,00 грн. - кількість днів прострочення 183 - пеня 1% за кожен день прострочення (згідно ст. 196 СК України) становить 150 грн., в загальному розмірі становить 27 450,00 грн.; - станом на 01.02.2015 року заборгованість позивача по несплаті аліментів за січень місяць 2015 року, становить 15 000,00 грн. - кількість днів прострочення 152 - пеня 1% за кожен день прострочення (згідно ст. 196 СК України) становить 150 грн., в загальному розмірі становить 22 800,00 грн.; - станом на 01.03.2015 року заборгованість позивача по сплаті аліментів за лютий місяць 2015 року, сплачено 13.03.2015р. в розмірі 7995,86 грн., 31.03.2015р. в розмірі 8515,75 грн., 28.03.2015р. в розмірі 10 000,00 грн. (переплата становить 11 514,61 грн.) - кількість днів прострочення 0 - пеня 1% за кожен день прострочення (згідно ст. 196 СК України) становить 0,00 грн., в загальному розмірі становить 0,00 грн.; - станом на 01.04.2015 року заборгованість позивача по сплаті аліментів за лютий місяць 2015 року відсутня та додатково сплачено 15.04.2015р. в розмірі 7988,30 грн., (переплата становить 4502,46 грн.) - кількість днів прострочення 0 - пеня 1% за кожен день прострочення (згідно ст. 196 СК України) становить 0,00 грн., в загальному розмірі становить 0,00 грн. З обставин викладених в позовній заяві, переплату по встановленій сумі аліментів, позивач переносить як сплату аліментів за наступний місяць. Відповідно до розрахунку заборгованості та нарахування пені по аліментам за період з 01.05.2014 року по 03.07.2015 року, наданого стороною Позивача, вбачається, загальна сума заборгованості по нарахованій пені в розмірі 403 050,00 грн. (а.с.53-54). Однак, суд не погоджується з вказаним розрахунком, оскільки розмір аліментів та період з якого вони мали стягуватись на користь Позивачки на утримання сина, було встановлено саме рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 05.11.2014р., яке набрало законної сили 18.11.2014р. Враховуючи, те, що представник Відповідача був присутній у судовому засіданні, яким стягнуто аліменти, рішення не оскаржувалось та набрало законної сили, а аліменти стягнуті з 01.04.2014р. в твердій грошовій сумі, суд приходить до висновку, що Відповідач мав здійснювати оплату аліментів саме з наступного дня після набрання рішенням законної сили. Те, що Відповідач станом на листопад 2014р. не отримував від державного виконавця довідку з розрахунком заборгованості по аліментах жодним чином не знімає з нього обов'язку сплачувати аліменти саме з наступного дня після набрання рішенням суду законної сили, а тому доводи представника Відповідача про те, що за місцем роботи боржника отримано довідку-розрахунок лише у лютому 2015р. не приймаються судом до уваги як підстава для відмови у задоволенні позову. В мотивувальній частині ухвали від 21.04.2010р. у справі №6-396 св10 Верховний Суд України зазначив, що «Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у позові, апеляційний суд, посилаючись на ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», дійшов висновку, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач повідомлявся державним виконавцем про суму заборгованості та про строк ї погашення, а копія виклику відповідача до виконавчої служби не посвідчена належним чином і не містить даних про таке повідомлення боржника», «При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбаченої ст.196СК України, не пов'язується з дотриманням норм ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», на яку посилається апеляційний суд як на підставу відмови ОСОБА-3 у позові». При цьому в цій же ухвалі ВСУ вказує, що постановляючи рішення у справі суд не врахував доводів позивачки, що відповідач знав про обов'язак сплачувати аліменти і в певні періоди сплачував їх. Враховуючи все наведене вище суд приходить до висновку, що фактично на день набрання законної сили (18.11.2014р.) рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 05.11.2014р., яким стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на сина [PERSON], фактично вже була наявна заборгованість по несплаченій сумі аліментів на загальну суму 105 000,00 грн. (за період з 01.04.2014р. по 01.11.2014р., тобто за квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2014р.). Як встановлено судом і не заперечувалось сторонами Відповідач знав про стягнутий судом розмір щомісячних аліментів на утримання сина і з моменту набрання рішенням суду законної сили в нього виник обов'язок сплати аліментів, а отже з 19.11.2014р. відбулось прострочення сплати аліментів на суму 105 000,00грн.( 1% від вказаної суми становить 1 050,00грн.). Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнення пені на вказану суму заборгованості за період з моменту вступу в законну силу вказаного рішення - 19.11.2014р. по день повного погашення вказаної заборгованості - 02.07.2015р. (225днів прострочення), відповідно до ст. 196 СК України, що становить 236 250,00 грн. (225 днів х 1050,00 грн. (1% від 105 000,00грн.) Крім того, суд вважає, що підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача і пеня за несплату аліментів за грудень 2014 року за період з 01.01.2015р. по 02.07.2015р. в розмірі 27 450,00 грн. (кількість днів прострочення 183 х150,00грн. 1% від суми аліментів 15 000,00грн.) та пеня за несплату аліментів за січень 2015 року за період з 01.02.2015р. по 02.07.2015р. в розмірі 22 800,00 грн. (кількість днів прострочення 152 х150,00грн. 1% від суми аліментів 15 000,00грн.). Отже з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню нарахована пеня за період з 01.05.2014 року по 01.11.2014 року у розмірі 236 250,00 грн. та нарахована пеня за несплату аліментів за грудень місяць 2014 року в розмірі 27 450,00 грн., за січень 2015 року - 22 800,00 грн., що в загальному розмірі за період з 19.11.2014р. по 02.07.2015р. становить 286 500,00 грн. Крім того, відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України), Відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 2865,00 грн. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 180-184, 185, 191, 196 Сімейного кодексу України та

Outcome: partial