Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

27.03.2017 року представник ПАТ «Укрсоцбанк» - Василевський О.А. звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариства з обмеженою відповідальністю «ІТАЛ» про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує тим, що 29.07.2013 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Італ» було укладено генеральний договір про здійснення кредитування № 06.13-15/71, відповідно до п. 1 «Основних положень» якого кредитор зобов'язався надати позичальнику грошові кошти у гривнях на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, визначених цим договором та додатковими договорами до нього в межах загального ліміту в сумі 8 000 000 грн., а позичальник зобов'язався повернути отриманий кредит в повному обсязі на умовах, визначених договором та додатковими договорами до нього та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі не більше 28 % відповідно до договору про внесення змін № 1 від 06.02.2014 року до генерального кредитного договору сторони змінили ліміт кредитування, визначивши його в межах суми у сумі 10 000 000 грн. Позивач зазначає, що протягом строку дії вищезазначеного генерального кредитного договору сторонами неодноразово змінювались умови кредитування в частині загального ліміту кредитування, умов повернення кредитних коштів та загального строку кредитування. Позивач посилається на те, що ним зобов'язання за генеральним кредитним договором та додатковими угодами до нього виконані у повному обсязі. Проте, всупереч взятим на себе зобов'язанням за генеральним кредитним договором та додатковим угодам до нього, позичальник порушив взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів, в результаті чого станом на 23.02.2017 року сума заборгованості складає 9 812 808,05 грн., з яких: 2 484 171,55 грн. - за додатковим договором № 1, 2 904 072,88 грн. - за додатковим договором № 2, 4 424 563,62 грн. - за додатковим договором № 3. Також позивач зазначає, що в якості забезпечення належного виконання позичальником зобов'язань за генеральним кредитним договором та додатковими угодами до нього між ПАТ «Укрсоцбанк» та поручителями було укладено: договір поруки з [PERSON] від 29.07.2013 року; договір поруки з [PERSON] від 29.07.2013 року, у п. 2.2 яких зазначено, що поручителі зобов'язані відповідати перед банком за виконання позичальником грошових зобов'язань за кредитним договором у тому ж обсязі, що і позичальник та виконувати умови цього договору. Позивач зазначає, що в порушення укладених умов кредитного договору та договорів поруки, відповідачі ухиляються від взятих на себе зобов'язань, не погашають кредит та щомісячну сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів і станом на 23.02.2017р. за несплаченими кредитом і відсотками становить 9 812 808,05грн. З огляду на вищенаведене просить суд ухвалити рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі та стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість у сумі 9 812 808,05 грн. та вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечив. Представник позивача в судове засідання не з'явився, у позовній заяві просив у випадку неявки представника провести розгляд справи без його участі (надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечив). Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяву про розгляд справи у їх відсутність не подавали, тому відповідно до п. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їх правовідносини. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ним позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка в частині 1 вказує на підстави звільнення від доказування, зокрема, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином згідно (відповідно) до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Судом встановлено, що 29.07.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (Кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Італ» (Позичальник) був укладений Генеральний договір про здійснення кредитування №06.13-15/71. Договір вважається укладеним з моменту його підписання уповноваженими на те представниками сторін та скріплення їх печатками та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань (п.7.5 договору). Відповідно до п.1.1 договору, кредит може надаватись позичальнику на цілі, що відповідають його статутній діяльності, в тому числі на поповнення оборотних коштів. Конкретна мета кредиту зазначається у додаткових договорах. Конкретна валюта та сума кредиту, що надається за цим договором, визначатиметься у додаткових договорах до нього, але, в будь-якому разі, сума кредиту не може перевищувати ліміт кредитування (з урахуванням його зменшення) або його невикористаний (вільний) залишок (п.1.2 договору) Кредит повинен бути повністю повернутий кредитору у кінцеві терміни, що зазначатимуться у додаткових договорах до цього договору, але, в будь-якому разі, не пізніше останнього дня строку дії ліміту кредитування (п.1.3 договору). Сплата процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно, в період, що починається з останнього календарного дня поточного місяця по п'ятий календарний день наступного місяця (включно). Оплаті в зазначений період підлягають проценти, що нараховані за період з останнього календарного дня попереднього місяця по передостанній календарний дінь поточного місяця (п.2.7 договору). У разі прострочення позичальником повернення кредиту згідно з п.п.1.3, 1.4, 2.11.3, 2.12.3, 3.2.2, 3.2.5, 5.4 цього договору та відповідним додатковим договором та/або сплати процентів та/або сплати процентів та/або комісій, позичальник сплачує кредитору пеню в національній валюті України в розмірі 1 відсотка від простроченої суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення (п.4.1 договору). Пунктами 4,5 Основних положень Генерального договору про здійснення кредитування визначено, що конкретні умови кредитування, а саме - валюта, сума, мета та строк кредиту, розмір процентної ставки, порядок погашення, форма та спосіб надання кредиту визначаються додатковими угодами, що укладаються між сторонами та є невід'ємною складовою частиною цього договору. Додаткові угоди не повинні суперечити загальним та граничним умовам, що визначені цим договором. У передбачених цим договором випадках додаткові договори можуть містити умови, відмінні від загальних, встановлених цим договором . В межах Генерального кредитного договору між банком та позичальником були укладені наступні Додаткові угоди, зокрема: - Додатковий договір №1 від 29.07.2013 про надання відновлюваної кредитної лінії в рамках Генерального договору про здійснення кредитування №06.13-15/71 від 29.07.2013р.; - Додатковий договір №2 від 12.08.2013 про надання овердрафтної лінії в рамках Генерального договору про здійснення кредитування №06.13-15/71 від 29.07.2013р.; - Додатковий договір №3 від 02.08.2013 про надання відновлюваної кредитної лінії «Короткі гроші» в рамках Генерального договору про здійснення кредитування №06.13-15/71 від 29.07.2013р. Протягом строку дії Генерального кредитного договору сторонами неодноразово змінювались умови кредитування в частині загального ліміту кредитування, умов повернення кредитних коштів та загального строку кредитування. Відповідно до п.1.1. Додаткового договору №1 від 29.07.2013 р. про надання відновлюваної кредитної лінії (в редакції Договору про внесення змін №12 від 23.05.2016 р.) сторони визначили, що надання кредиту в межах суми максимального ліміту здійснюється окремими траншами та кінцевою датою повернення заборгованості за всіма траншами кредиту за цим Додатковим договором 28.02.2017 р. (а.с. 23-41) Відповідно до п.1. Додаткового договору №2 від 12.08.2013 р. про надання овердрафтної лінії (в редакції Договору про внесення змін №17 від 23.05.2016 р.) сторонами овердрафта лінія була переведена в не відновлювальну кредитну лінію, а також визначено, що надання кредиту в межах суми максимального ліміту здійснюється окремими траншами та кінцевою датою повернення заборгованості за всіма траншами кредиту за цим Додатковим договором 28.02.2017 р. (а.с. 42-67). Відповідно до п. 1.1. Додаткового договору №3 від 02.08.2013 р. про надання відновлюваної кредитної лінії «Короткі гроші» (в редакції Договору про внесення змін №4 від 23.05.2016 р.) сторони визначили, що надання кредиту в межах суми максимального ліміту здійснюється окремими траншами та кінцевою датою повернення заборгованості за всіма траншами кредиту за цим Додатковим договором 28.02.2017 р. (а.с. 68-80). У подальшому між сторонами укладалися договори про внесення змін до генерального договору №06.13-15/71 про здійснення кредитування від 29.07.2013 року, а саме: № 1 від 06.02.2014 року та № 2 від 23.05.2016 року (а.с. 21-22). Відповідно до договору про внесення змін № 1 від 06.02.2014 р. до генерального кредитного договору сторони змінили ліміт кредитування, визначивши його в межах суми у сумі 10 000 000 грн. Матеріали справи свідчать, що протягом строку дії генерального договору про здійснення кредитування сторонами неодноразово змінювались умови кредитування в частині загального ліміту кредитування, умов повернення кредитних коштів та загального строку кредитування. Так, пунктом 1.1 додаткового договору № 1 від 29.07.2013 року про надання відновлювальної кредитної лінії (в редакції договору про внесення змін № 12 від 23.05.2016 року), пунктом 1 додаткового договору № 2 від 12.08.2013 року про надання овердрафтної лінії (в редакції договору про внесення змін № 17 від 23.05.2016 року), пунктом 1.1 договору № 3 від 02.08.2013 року про надання відновлювальної кредитної лінії «Короткі гроші» (в редакції договору про внесення змін № 4 від 23.05.2016 року) сторони визначили, що надання кредиту в межах суми максимального ліміту здійснюється окремими траншами та кінцевою датою повернення заборгованості за всіма траншами кредиту за цим додатковим договором 28.02.2017 року. Судом встановлено, що позивач усі взяті на себе зобов'язання за генеральним договором про здійснення кредитування № 06.13-15/71 від 29.07.2013 року та додатковими угодами до нього виконав у повному обсязі, що підтверджується меморіальними ордерами, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с. 96-168). Стаття 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 23.02.2017 року заборгованість позичальника (відповідача 3) перед банком складає 10607173,76 грн., з яких: 7165801,29 грн. - сума заборгованості за кредитом, 2647006,76 грн. - сума заборгованості за відсотками, 397588,13 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 287595,87 грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків, 47 348,55 грн. - інфляційні витрати за кредитом, 61608,07 грн. - інфляційні витрати за відсотками, 225,09 грн. - заборгованість за комісіями. Проте, позивач заявив позовні вимоги лише про стягнення 9 812 808,05 грн., з яких: 7165801,29 грн. - заборгованість за несплаченим кредитом та 2647006,76 грн. - заборгованість за відсотками. В якості забезпечення належного виконання ТОВ «Італ» зобов'язань перед банком за генеральним договором про здійснення кредитування між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Італ», [PERSON] було укладено договір поруки № 1 від 29 липня 2013 року, в подальшому до якого було внесено зміни згідно з договорами про внесення змін до договору поруки № 1 від 29 липня 2013 року № 1 від 06 лютого 2014 року та № 2 від 23 травням 2016 року (а.с. 81-84). В якості забезпечення належного виконання ТОВ «Італ» зобов'язань перед банком за генеральним договором про здійснення кредитування між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Італ» , [PERSON] було укладено договір поруки № 1 від 29 липня 2013 року, в подальшому до якого було внесено зміни згідно з договором про внесення змін № 1 до договору поруки № 1 від 29 липня 2013 року (а.с. 85-87). Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки, а тому, відповідно до положень ст. 554 ЦК України, останні відповідають за зобов'язаннями як солідарні боржники. За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, а також з урахуванням того, що відповідачі не скористалися своїм правом з`явитися в суд і спростувати надані позивачем докази у справі, які підтверджують і факт укладання кредитного договору, договорів поруки і наявність заборгованості перед банком з боку відповідачів, суд приходить до висновку, що заборгованість за генеральним договором про здійснення кредитування підлягає стягненню на користь позивача солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON], як поручителів, в межах суми, визначеної позивачем у позовній заяві, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved