Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

28.12.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування районної адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. [PERSON] просила суд позбавити відповідача батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], та стягувати з відповідача аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000,00 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач на протязі останніх років ухиляється від виховання доньки, не цікавиться її здоров'ям, успіхами у навчанні, морально не підтримує, матеріальної допомоги на потреби доньки добровільно не надає. Донька проживає з позивачем та перебуває на утриманні останньої. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Ящук О.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, з підстав викладених у позові. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно дитини, не утримує дитину, не забезпечує його потреби, не спілкується з дитиною просили суд позов задовольнити у повному обсязі. Також просили стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених нею судових витрат. Не заперечували проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції на відому адресу його проживання та оголошенням на сайті веб-порталу суду, тобто відповідно до вимог закону, відзиву на позов не надав, явку представника не забезпечив. Представник третьої особи Органу опіки та піклування районної адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву з проханням розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив прийняти законне рішення в інтересах дитини. Крім того, при винесенні рішення просив врахувати висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його доньки [PERSON], [INFO], від 25.03.2019 року. З урахуванням вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, вилхавши пояснення позивача доводи щодо позову її представника - адвоката Ящук О.В., суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається із матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі , який був зареєстрований 13.08.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 200, та в подальшому розірваний на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.12.2015 року, яке набуло чинності 21.12.2015 року, цивільна справа № 335/11586/15-ц Від шлюбу сторони у справі мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], яке було видане 21.10.2010 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції. Відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання особи від 17.09.2018 року, які видані Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради, позивач [PERSON] та малолітня [PERSON], [INFO], поживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Як випливає з довідки, виданої завідуючою ДНЗ № 155 Калинка від 11.09.2018 року № 01.15/131, відповідач ні в якій формі не підтримував зв'язок з вихователями закладу, у житті дитини в межах дошкільного закладу участі не приймав. За період навчання доньки в 1 класі загальноосвітньої школи І-ІІІ ступіней № 94, батько навчанням, успіхами дитини не цікавиться, батьківські збори не відвідував, за увесь час навчання був відсутній та вихованням [PERSON] не займався, про що свідчить копія характеристики [PERSON], виданої директором школи № 94, що долучена до позову. Наразі дитина відвідує 2-Б клас Запорізького навчально-виховного комплексу № 67. Відповідно до довідки, виданої директором комплексу 14.09.2018 року, відповідач не бере участі у вихованні дитини, не спілкується з вчителями, не забирає дитину додому, не приходить на батьківські збори. Згідно ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (Страсбург, 25.01.1996 року) під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення, судовий орган надає дитині можливість висловити свої думки і приділяє цим думкам належну увагу. Як вбачається з висновку, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району від 25.03.2019 року № 01-10/0553, відділом по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради 13.03.2019 року здійснений вихід за адресою проживання дитини з матір'ю. Встановлено, що малолітня [PERSON] проживає в двохкімнатній квартирі разом із бабусею та матір'ю. З дитиною проведена бесіда з метою з'ясування її думки. Софія повідомила, що вважає за доцільне позбавлення її батька батьківських прав по відношенню до неї. Питання доцільності або недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої [PERSON], [INFO] року, розглядалось на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району 14.03.2019 рок. За результатами засідання комісія дійшла до висновку про наявність підстав для позбавлення [PERSON] по відношенню до малолітньої [PERSON], [INFO], передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Отже, районна адміністрація по Вознесенівському району, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 51 Конституції України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначається, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У відповідності до ст. 76 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. В матеріалах справи відсутні докази невинуватості відповідача у невиконанні ним своїх батьківських обов'язків, що свідчить про його винні дії. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю (батьком). Згідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, І судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є доцільним, оскільки [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не приймає участі у вихованні доньки, не утримує її та не спілкується з нею. Вихованням неповнолітньої [PERSON], [INFO], займається позивач у справі - [PERSON], а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Частиною 3 ст. 166 СК України визначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, суд, оцінивши представлені в силу ст. 89 ЦПК України докази, вивчивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, вважає доведеним той факт, що відповідач не піклується про свою неповнолітню доньку, ухиляється від своїх обов'язків по її вихованню, а тому підлягає позбавленню батьківських прав та з нього слід стягнути аліменти на утримання дитини. Виходячи з того, що дитина сторін проживає разом із позивачем, у зв'язку з чим цілодобовий обов'язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат, враховуючи вік дитини, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів відповідачу в твердій грошовій сумі у сумі 3 000,00 гривень щомісячно, починаючи з 28.12.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують. Задовольняючі позов суд відповідно вимог ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати в розмірі 704,80 гривень. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в доход держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 704,80 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved