Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

27.06.2019 року до суду надійшла вказана позовна заява, в якій представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача суму основного боргу в розмірі 6930 грн., 3% річних за період з 23.03.2018 року по 12.03.2019 року у сумі 202,00 грн., інфляційні витрати за період з березня 2018 року по лютий 2019 року у сумі 610,07 грн., та стягнути сплачений судовий збір. В обгрунтування вказаних підстав посилається на наступне. У зв`язку з невиконанням відповідачем вимог ст. 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», та Порядку пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова, затвердженим рішенням виконавчого комітету ХМР від 09.11.2011 року №804 «Про пайову участю замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова» заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 08.02.2018 року у справі №640/16204/17 визнано укладеним договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова між відповідачем та позивачем в редакції викладеній в резолютивній частині рішення суду. Вказане рішення набрало законної сили 12.03.2018 року, та підлягає обов`язковому виконанню. Згідно умов вказаного договору, загальна сума пайового внеску, що підлягає перерахуванню до бюджету м. Харкова складає 6930 грн., який необхідно сплатити єдиним платежем або частинами протягом 10 календарних днів з дня укладення даного договору, тобто до 22.03.2018 року включно. Оскільки на дату звернення до суду з вказаною позовною заявою, відповідач не виконала заочне рішення суду від 08.02.2018 року, та не сплатила в добровільному порядку пайовий внесок в розмірі 6930,00 грн. у зв`язку з чим їй нараховано відповідно до ст. 625 ЦК України три проценти річних- 202 грн., та інфляційні втрати 610,07 грн., що і стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористалась. Від представника позивача надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримав, та проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилась, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась завчасно та належним чином. Представник третьої особи ХМР в судове засідання також не з`явився, повідомлявся у встановленому законом порядку. \~ Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі учасників судового розгляду в заочному провадженні за згодою представника позивача та за наявними в справі доказами. 27.06.2019 року вказана позовна заява надійшла до суду, та розподілена судді Зуб Г.А. 05.07.2019 року судом здійснено електронний запит до Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування відповідача, відповідь на який повернувся до суду 05.07.2019 року. Ухвалою судді від 05.07.2019 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, та відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Судом встановлено, що заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 08.02.2018 року, яке набуло чинності 12.03.2018 року, визнано укладеним договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова між [PERSON] та Департаментом економіки та комунального майна ХМР у викладеній редакції. Відповідно до п.п. 2.1.1, 2.1.2. вказаного Договору, замовник здійснює перерахування до бюджету м. Харкова коштів у розмірі 6930 грн. Сплачує пайовий внесок в повній сумі єдиним платежем або частинами протягом десяти календарних днів з дня укладення даного договору. Відповідно до п.4.1 даного Договору, договір набуває чинності з часу підписання сторонами або набрання чинності судового рішення щодо укладення цього договору, та діє до повного виконання сторонами свої обов`язків за договором. Відповідно до правил ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 29 червня 2016 року у справі №6-1188цс16 «Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За приписами ст.\~530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. \~Статтею 610\~ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1\~ст.\~612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Вказаний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова вважається укладеним між позивачем та відповідачем 12.03.2018 року. Однак, судом встановлено, що відповідачем не сплачений пайовий внесок відповідно до п. 2.1 вказаного договору в повному обсязі, а тому позовні вимоги в частині стягнення вказаних коштів в розмірі 6930 грн. підлягають задоволенню. Зі змісту статті 625 ЦК України випливає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Позивач в своєму позові наводить розрахунок та просить стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні витрати, відповідно до якого 3% річних за період з 23.03.2018 року по 12.03.2019 року складає 202,00 грн., а інфляційні витрати за період з березня 2018 року по лютий 2019 року складають 610,07 грн. Підстав не довіряти вказаному розрахунку у суду не має, та спростований відповідачем він не був. Позивач звертався з письмовими вимогами до відповідача про сплату вказаних коштів, проте сплачені останньою вони не були. Відповідно до\~ст.\~12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін.\~Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом.\~Кожна сторона\~ повинна\~довести \~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених статтею\~цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях. Частиною 3 ст.\~12\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.2 ЦПК України,\~завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтями 4,5 ЦПК України, \~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Таким чином, судом встановлено, що зобов`язання за договором про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова щодо сплати коштів в розмірі 6930 грн. відповідачем не виконано, що є порушенням ст.ст. 526-530 ЦК України, а тому, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтвердженими доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved