Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

27 вересня 2018 року позивач [PERSON] звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. З 23 вересня 2006 року сторони перебували у зареєстрованого шлюбу, від якого мають дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2017 року шлюб розірвано. На теперішній час сторони проживають окремо. Діти проживають з позивачем та перебувають повністю на її утриманні, у звязку із чим вона вимушена звернутися до суду. Інших дітей відповідач не має, аліменти нікому не сплачує та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утриманні дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою суду від 10 жовтня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. У підготовче засідання позивач [PERSON], повідомлена своєчасно та належним чином, не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вказала, що позовні вимоги підтримує, на фіксуванні судового процесу не наполягає. Відповідач [PERSON], повідомлений своєчасно та належним чином, у підготовче засідання не прибув, надав заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає, просить справу розглядати за його відсутності, на фіксуванні судового процесу не наполягає. У зязку із неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 2\~ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України,\~кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має\~право в порядку,\~встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 23 вересня 20106 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. У свідоцтвах про народження [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], батьками вказані [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Прізвище позивача - [PERSON], змінено на дошлюбне «Коваль». Судом встановлено, що на даний час діти проживають разом з матірю та знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідками 04-26/3-17179, 04-26/3-17178, 04-26/3 - 17180 від 27 вересня 2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, вони несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ч. 1 ст. 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно\~до ст. 180\~Сімейного кодексу\~України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ч. 3 ст.\~181\~Сімейного кодексу\~України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.183\~Сімейного кодексу\~України частка\~заробітку (доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно зі ч. 2 ст.\~182\~Сімейного кодексу\~України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8\~ст. 7 СК України\~при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання дитиною сторін коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина мала б тоді, коли б утримувалася обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у частині від доходу як раз і забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного\~\~матеріального утримання з боку батька.\~\~\~ Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Встановлено, що позов було подано позивачем\~до суду 27 вересня 2018 року. Оскільки позивач, мати неповнолітніх дитини займається їх вихованням та утриманням, батько дитини матеріальну допомогу на утримання дітей надає, проте позов визнає у повному обсязі, то вимоги позивача підлягають задоволенню. Беручи до уваги, що позивач на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, враховуючи, що при винесення рішення суд повинен вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд на підставі ч. 6 ст. 141ЦПК України вважає за можливе стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 704 гривні 80 копійки.

Outcome: approved