Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

28.10.2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Товарна Біржа «Нерухомість-Південь», в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений між позивачем та відповідачами, зареєстрований ТБ «Нерухомість-Південь» за № 2492 від 16вересня 1998 року; визнати за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що 16.09.1998 року позивач купив квартиру [ADDRESS] у відповідачів. Зазначений договір був оформлений на товарній біржі «Нерухомість-Південь» та зареєстрований КМ «ММБТІ». На даний час йому стало відомо про недійсність угоди, тому він змушений звернутись до суду. 04.10.2019 р. ухвалою суду позовна заява залишена без руху. 28.10.2019 р. позивачем на усунення недоліків подано уточнену позовну заява, яка доповнена тим, що у зв`язку з тим, що оригінал договору купівлі-продажу втрачений, позивач змушений просити суд про визнання за ним права власності. 19.11.2019 р. вказаний позов прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче засідання. 12 лютого 2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позов підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідачі та третя особа в підготовче засідання не з`явилися, про дату, час та місце підготовчого засідання були повідомлені належним чином, правом на подання відзиву на позов та пояснень не скористались. У відповідності до положень ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 16 вересня 1998 року на Товарній Біржі «Нерухомість-Південь» між [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина [PERSON] та [PERSON] укладено договір № 2492 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] , який зареєстрований в Миколаївському МБТІ 02.10.1998 за реєстровим № 20422. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюються або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. На момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР. Згідно зі ст. 153 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, що до яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час укладення договору купівлі-продажу, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). У відповідності зі ст. 47 ч.2 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.), якщо одна зі сторін цілком або частково виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. Як вбачається з матеріалів справи, сторони виконали всі умови договору купівлі-продажу. Проте, відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення даного договору. З огляду на викладене, є підстави для визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна № 2492 від 16 вересня 1998 р., дійсним. Окрім цього, враховуючи, що вищевказаний договір купівлі-продажу втрачено, отримати дублікат втраченого правовстановлюючого документу позивач не має змоги, є підстави для визнання за позивачем права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Підсумовуючи викладене, суд вважає, що позов належить задовольнити.

Outcome: approved