Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

28.04.2017 року перший заступник військового прокурора Київського гарнізону в інтересах держави в особі Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України звернувся до Подільського районного суду м. Києва із позовом, в якому просив суд стягнути з [PERSON] витрати, пов`язані з утриманням в Інституті спеціального зв`язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» у період з 20.08.2007 року по 24.06.2011 року у розмірі 54485 грн. 82 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] навчався у період з 20.08.2007 року по 24.06.2011 року в Інституті спеціального зв`язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» на підставі укладеного контракту про проходження служби в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України особами рядового і навчальницького складу від 03.08.2007 року на навчання у вищому навчальному закладі Держспецзв`язку. Після закінчення Інституту відповідач у період з 25.06.2011 року по 22.04.2015 року проходив службу в Держспецзв`язку на посадах осіб начальницького складу. Наказом Державного центру захисту інформаційно-телекомунікаційних систем Держспецзв`язку від 24.04.2015 року № 37-ст «Про особовий склад» відповідача було звільнено у запас Збройних Сил України за п.п. 6 п. 92 Положення про проходження служби в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації особами рядового і начальницького складу, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту. В силу ч. 9 ст. 11 Закону України «Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України» з відповідача підлягає стягнення відшкодування витрат, пов`язаних з їх підготовкою та утриманням у вищому навчальному закладі. Крім того, відповідно до п. 3 Контракту, відповідач взяв на себе зобов`язання проходити службу в Держспецзв`язку протягом 5 років після закінчення Інституту. У добровільному порядку відповідач погодився відшкодувати понесені витрати на користь позивача, однак станом на день звернення до суду з цим позовом відповідні грошові кошти [PERSON] не сплачені. За таких обставин, позивач просить суд стягнути з [PERSON] витрати, пов`язані з утриманням в Інституті спеціального зв`язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» у період з 20.08.2007 року по 24.06.2011 року у розмірі 54485 грн. 82 коп. До початку судового засідання представники Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Військової прокуратури Київського гарнізону подали до суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача також скористався своїм право на розгляд справи без його участі, до суду подав відповідну заяву, в якій проти задоволення позову заперечував у повному обсязі. До суду також подав заперечення на позов, в яких просив відмовити у його задоволенні, з підстав того, що контракт, укладений між сторонами, не містить обов`язку відшкодувати витрати у разі звільненні відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом достовірно встановлено, що 03.08.2007 року між Інститутом спеціального зв`язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» в особі директора та [PERSON] було укладено контракт про проходження служби в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України особами рядового і навчальницького складу. (т. 1 а.с. 9-10) Відповідно умов вказаного контракту [PERSON] взяв на себе зобов`язання проходити службу в Держспецзв`язку протягом 5 років після закінчення навчання. В свою чергу Держспецзв`язок зобов`язався забезпечити [PERSON] серед іншого, грошове, речове та інше забезпечення. 26.04.2011 року між Заступником голови Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та [PERSON] було укладено про проходження служби в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України особами рядового і навчальницького складу строком на 5 років. (т. 1 а.с. 11-12) Як вбачається з Витягу з послужного списку старшого лейтенанта Держспецзв`язку [PERSON] у період з 03.08.2007 року до 25.06.2011 року відповідач був курсантом Інституту спеціального зв`язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут»; а з 25.06.2011 року по 22.04.2015 року перебував на різних посадах Держспецзв`язку. (т. 1 а.с. 13-14) Відповідно до Витягу з наказу Державного центру захисту інформаційно-телекомунікаційних систем Держспецзв`язку від 24.04.2015 року № 37-ст «Про особовий склад» [PERSON] було звільнено у запас Збройних Сил України за п.п. 6 п. 92 Положення про проходження служби в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації особами рядового і начальницького складу, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту. (т. 1 а.с. 15) Відповідно до Довідки-розрахунку витрат, пов`язаних з навчанням курсанта [PERSON] у період з 20.08.2007 року по 24.06.2011 року, його грошове забезпечення складає 13126 грн. 62 коп., продовольче забезпечення - 36446 грн. 57 коп., речове забезпечення - 3953 грн. 20 коп., медичне забезпечення - 959 грн. 43 коп., що разом складає 54485 грн. 82 коп. (т. 1 а.с. 26) Відповідним листом на адресу [PERSON] було запропоновано відповідачу добровільно сплатити грошові кошти у розмірі 54485 грн. 82 коп. на підставі вищевказаної Довідки-розрахунку від 07.03.2015 року. У поданих до суду запереченнях на позов, відповідач зазначав, що контракт, укладений між сторонами не передбачає умову, відповідно до якої, [PERSON] мав би відшкодувати Держспецзв`язку витрати, пов`язані з утриманням в Інституті спеціального зв`язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут». Крім того, зазначав, що редакція Закону України «Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України», що була чинна на момент укладення контракту між сторонами, не передбачала обов`язку курсантів відшкодовувати витрати, пов`язані з їхнім навчанням та утриманням. А відтак, в силу ст. 58 Конституції України норма Закону на яку посилається позивач не може бути застосована до правовідносин, що виникли до набрання нею чинності, тобто до відносин сторін у справі. (т. 1 а.с. 53-54) В поданих поясненнях щодо заперечень на позов, позивач не погоджується з вищевикладеною позицією відповідача, та зазначає, що моментом виникнення спірних правовідносин є 23.04.2015 року, тобто наступний день після дня звільнення відповідача зі служби, а не дата укладення контракту. Відтак, ч. 3 ст. 12 Закону України «Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України», тобто норма що передбачає обов`язок відшкодування витрат пов`язаних з навчанням та утриманням, підлягає застосуванню до спірних правовідносин. (т. 1 а.с. 68-71) Причиною спору між сторонами стала відмова відповідача відшкодувати позивачеві витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України, Законом України «Про державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України». Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом достовірно встановлено, що укладений між сторонами контракт від 03.08.2007 року не містив положення про те, що відповідач у разі його звільнення буде зобов`язаний відшкодувати на користь позивача понесені ним витрати на його навчання та утримання. Суд також погоджується з доводами відповідача, що редакція Закону України «Про державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України» на момент укладення контракту, не містила положення про необхідність відшкодування відповідних витрат. Однак, суд не погоджується з тим, що спірні правовідносини між сторонами виникли в 03.08.2007 року і законодавством, чинним на цей момент, мають регулюватись відповідні правовідносини. Суд погоджується з позицією позивача в аспекті того, що спірні правовідносини виникли між сторонами 23.04.2015 року, тобто на наступний день після звільнення відповідача із займаної посади. Відтак, редакцією Закону України «Про державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України», чинною станом на 23.04.2015 року, мають бути регульовані правовідносини, що виникли. Стягнення з відповідача суми понесених витрат на його утримання та навчання має відбуватись не на підставі укладеного між сторонами контракту, а в силу норми Закону України «Про державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України», що передбачала відповідний обов`язок. Відповідно до ч. 9 ст. 11 Закону України «Про державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України», у редакції Закону, яка діяла на час дії спірних правовідносин, Курсанти, які звільняються зі служби через службову невідповідність або у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем, а також військовослужбовці, які звільняються зі служби із зазначених підстав протягом п`яти років після закінчення вищого навчального закладу, в тому числі вищого військового навчального закладу чи військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, в якому вони навчалися за державним замовленням і після закінчення якого були прийняті на військову службу, відшкодовують центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сферах організації спеціального зв`язку, захисту інформації, телекомунікацій та користування радіочастотним ресурсом України, іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх підготовкою та утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку та умов, установлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку. Зазначені зміни до вказаного Закону прийняті 02 червня 2009 року, набули чинності 20 червня 2009 року. Згідно із ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, відповідно до п. 2 якого дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. З аналізу наведених норм слід дійти висновку, що положення ч. 9 ст. 11 Закону України «Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України» має застосовуватись до спірних правовідносин у редакції на момент звільнення відповідача і тому суду слід визначитись із тим, чи є вони підставою для відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку та умов, установлених Кабінетом Міністрів України. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] було звільнено у запас Збройних Сил України за п.п. 6 п. 92 Положення про проходження служби в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації особами рядового і начальницького складу, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту. Постановою Кабінету Міністрів від 25 листопада 2009 року № 1258 затверджено Порядок та умови відшкодування курсантами та особами начальницького складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах. Пунктом 2 вказаного Порядку передбачено, що витрати відшкодовуються Адміністрації Держспецзв`язку, іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані навчальні заклади. Інститут підпорядкований Адміністрації Держспецзв`язку. Згідно з п. 3 Порядку відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотньому напрямку; оплатою житлово-комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Відповідно до п.7 Порядку у разі відмови курсанта або особи начальницького складу Держспецзв`язку добровільно відшкодувати витрати таке стягнення здійснюється у судовому порядку. Суд вбачає доведеним розмір понесених позивачем витрат на навчання та утримання [PERSON] , що одночасно є ціною позову, на підставі наявних в матеріалах справи доказів несення вказаних витрат, а також в силу того, що стороною відповідача жодним доказом не було спростовано відповідний розрахунок. Факт навчання [PERSON] у Інституті спеціального зв`язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» у період з 20.08.2007 року по 24.06.2011 року ним визнано у судовому засіданні від 17.01.2018 року. (т. 1 а.с. 74) Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ч. 7 ст. 81 ЦКП України імперативно встановлює, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд вбачає позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved