Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

28 листопада 2012 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на частку у спільному сумісному майні подружжя. В квітні 2013 року позивачка уточнила позовні вимоги, а в лютому 2014 року збільшила позовні вимоги. Свої позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2013 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 11 квітня 2013 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 15 липня 2013 року у цивільній справі за її позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на частку у спільному сумісному майні подружжя в частині вирішення позовних вимог щодо визнання за нею права власності на 30/100 частин квартири [ADDRESS] було скасовано, а справа у цій частині направлена на новий розгляд. Вважає, що вона має право на свою частку 30/100 частини квартири, оскільки вона набута під час шлюбу зі [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 21 серпня 1996 року. Після смерті [PERSON] 28 вересня 2012 року відповідачам [PERSON] та [PERSON] (батькам померлого [PERSON]) було видано приватним нотаріусом свідоцтво про право на спадщину за законом. 30 листопада 2012 року [PERSON] подарував ? частину вказаної квартири [PERSON], що було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського округу [PERSON] (реєстровий №338). Просить визнати за нею право власності на належну їй частку у спільному майні подружжя після шлюбу, в якому вона перебувала із [PERSON], в період часу з 23 квітня 1994 року по 8 липня 2009 року, а саме 30/100 частин квартири [ADDRESS], яка була набута нею та [PERSON] спільно сумісно на підставі договору купівлі-продажу від 21 серпня 1996 року, посвідченого державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Пясецькою С.М.(реєстровий №3-2256), визнати недійсним в частині, яка складає 30/100 частини квартири [ADDRESS] свідоцтво про право на спадщину за законом від 28 вересня 2012 року (реєстровий №251), видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] [PERSON] на ? частку квартири [ADDRESS], та договір дарування частки квартири від 30 листопада 2012 року на ім.»я обдарованого [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] (реєстровий №338), яким [PERSON] подарував [PERSON] ? частку квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON]позовні вимоги підтримали і просять задовільнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та представник відповідачів [PERSON]та [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнали, надали суду письмові заперечення, просять в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, свідків,дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити. Суд прийшов до такого висновку, виходячи з наступного. Судом встановлено, що23 квітня 1994 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 23 квітня 1994 року (т.1 а.с.20). Відповідно до договору купівлі-продажу від 21 серпня 1996 року [PERSON] продала [PERSON] 60/100 частин квартири [ADDRESS] (т.1 а.с.55). Позивачка не заперечує, що під час укладання даного договору вона присутня не була. [PERSON] в передбаченому законом порядку зареєстровано право власності на дану частину квартири 30 січня 1997 року (т.1 а.с.179 об). З реєстру прав власності на нерухоме майно (т.1 а.с.118) вбачається, що власником 60/100 частин квартири [ADDRESS] є [PERSON]. 8 липня 2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER] (а.с.21 т.1). [INFO] року [PERSON] помер (т.1 а.с.22). Після смерті [PERSON] спадщину прийняли його мати, [PERSON] (т.1 а.с.59,) та його батько, [PERSON] (т.1 а.с.80), яким 28 вересня 2012 року видано свідоцтво на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] по 12 частині квартири кожному (т.1 а.с.131,133). 30 листопада 2012 року [PERSON] подарував [PERSON] 12 частину квартири [ADDRESS] (а.с.181 т.1) Ч.2 ст.1300 ,ст..1301 ЦК України передбачає , що на вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Судом встановлено, що позивачка не є спадкоємцем після смерті [PERSON]. Суду позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивачці нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на ? частину у спільному майні подружжя після смерті колишнього чоловіка спадкодавця. З копії спадкової справи вбачається, що вимога [PERSON] із заявою про виділ їй із спадкової маси набутого в шлюбі майна, що належить їй на праві власності як співвласникові надійша до нотаріуса 1 жовтня 2012 року (а.с.135-139 т.1), в той час 28 вересня 2012 року уже були видані свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] та [PERSON] Крім того, суд зазначає, що позивачка почала звертатись до нотаріуса після спливу шестимісячного строку після смерті [PERSON] Позивачкою не ставиться питання про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, видане відповідачу [PERSON], а за таких обставин, у позивачки не має підстав ставити питання про визнання частково недійсним договору дарування, яким [PERSON] подарував ? частину квартири [PERSON]. В відповідності до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позовна давність - це строк , у межах якого особа, може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст..256 ЦК України). Згідно ч.2 ст.72 СК України до вимог про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Судом встановлено, що шлюб між позивачкою [PERSON] та [PERSON] розірвано 8 липня 2009 року, за захистом своїх прав позивачка звернулась до суду в листопаді 2012 року, тобто за межами строку позовної давності. В відповідності до ст..267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідачами заявлено про застосування строку позовної давності (а.с.142-146,182 т.1). [PERSON] могла звернутись до суду за захистом порушеного права до спливу строку позовної давності, поважних причин пропуску даного строку ( відповідно до ст..263,264 ЦК України) суду не надано. До позовних вимог про визнання права власності на частину у спільному майні подружжя після шлюбу суд застосовує позовну давність. Крім того, відповідно до п.4.21 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за №296/5 , при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із правовстанолюючого документа вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен з»ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на ? частку у спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності. За таких обставин, позивачкою невірно вказані норми матеріального права, які підлягають застосуванню до правовідносин, які виникли між нею та відповідачами під час оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом щодо частини квартири,яка була придбана під час шлюбу. Суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтовані і задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed