Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

28.08.2019 представник позивача подав до суду позов, уточнивши який просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 8841389728 від 29.09.2016 в розмірі 21603,38 грн., з яких заборгованість за основною сумою боргу 8275,98 грн., заборгованість за річними процентами 1460,87 грн., заборгованість за щомісячними процентами 6091,53 грн., заборгованість за пенею 5775 грн., а також заборгованість за кредитним договором № 9821545039 від 14.12.2016 в сумі 28569,40 грн., з яких заборгованість за основною сумою боргу 12926,25 грн., за річними процентами 2204,24 грн., щомісячними процентами 6790,99 грн., а також пенею 6647,92 грн. Також просив суд вирішити питання про розподіл судових витрат. В обґрунтування позову вказував, що 29.09.2016 та 14.12.2016 [PERSON] подав до ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» заяви на отримання кредиту відповідно № 8841389728 та № 9821545039, підписавши які надав згоду, що ці заяви разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК ЦФР» становлять кредитний договір, отримав примірник кредитного договору та погодився отримати Умови отримання кредитів від ТОВ «ФК «ЦФР» шляхом роздрукування з веб-сайту кредитодавця. 30.07.2018 між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги № 201800730, згідно якого ТОВ «ФК «ЦФР» передало, а ТОВ «ФК «ЄАПБ»» отримав належні ТОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними в реєстрі боржників, в тому числі право вимоги до [PERSON] на суму відповідно 21603,38 грн. за договором № 8841389728 та 28569,40 грн. за договором № 9821545039. Відповідач, якого повідомлено про відступлення права вимоги, з моменту такого відступлення заборгованість не сплатив, у зв`язку з чим представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивача суми заборгованості та 1921 грн. в рахунок відшкодування судових витрат. Представник позивача правом на участь в судовому засіданні не скористався, просив справу розглядати за його відсутності, на задоволенні позову наполягав (а.с. 119). Відповідач [PERSON] позовні вимоги позивача визнав частково, надав відзив в якому заперечував проти позову в частині нарахування після закінчення строку кредитування щомісячних та річних відсотків за кредитним договором № 8841389728 від 29.09.2016, а також в частині стягнення пені за обома кредитними договорами, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності. Стверджував, що умови договору, які б збільшували строк позовної давності не підписував. 20.11.2019 відповідач в судове засідання не з`явився, але надав через канцелярію суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, з урахуванням його заперечень викладених у відзиві на позов. Представник позивача надав суду відповідь на відзив відповідача, в якій вказував, що саме заявлений розмір заборгованості був відступлений за договором факторингу, а тому підлягає стягненню з відповідача. Також вказував, що п. 7.2 Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», які є частиною кредитного договору, передбачено застосування позовної давності у 10 років, а тому вимоги в частині пені заявлені в межах строку позовної давності. Відповідач заперечень на відповідь на відзив не подавав. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.09.2016 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] укладено кредитний договір № 8841389728, шляхом підписання ним заяви на отримання кредиту, згідно умов якого кредитор надав позичальнику кредит в розмірі 11500 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом: початковий процент 2 %, щомісячний процент 2,99 % та річні проценти 11,99 %, а також щоденна пеня 0,3 %, строком на 15 місяців (а.с. 56). Факт надання коштів підтверджується платіжним дорученням від 29.09.2016 (а.с. 56-60). Умовами договору визначено графік платежів (а.с. 57). 14.12.2016 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] укладено кредитний договір № 9821545039, шляхом підписання ним заяви на отримання кредиту, згідно умов якого кредитор надав позичальнику кредит в розмірі 13360,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом: початковий процент 2 %, щомісячний процент 2,99 % та річні проценти 11,99 %, а також щоденна пеня 0,3 %, строком на 48 місяців (а.с. 67). Факт надання коштів підтверджується платіжним дорученням від 14.12.2016 (а.с. 70). Умовами договору визначено графік платежів (а.с. 68). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У силу ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, при цьому одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Імперативним приписом ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобов`язання. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] , є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих кредитних коштів, якому відповідає право вимоги кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) вимагати їх повернення. Відповідно до ст. 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1077-1078 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно договору відступлення права вимоги № 20180730 від 30.07.2018 укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» - кредитор та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - новий кредитор, Кредитор передав (відступив) Новому кредиторові за плату належні кредиторові права грошової вимоги до Боржників за кредитними договорами вказаними в реєстрі боржників, укладеними між кредитором та боржниками, серед яких вимоги до [PERSON] за договором 8841389728 від 29.09.2016 на загальну суму 21603,38 грн. (а.с. 82), а також за договором № 9821545039 від 14.12.2016 на загальну суму 28569,40 грн. (а.с. 82). Про відступлення права вимоги [PERSON] повідомлявся (а.с. 65-66, 77-78), але заборгованість за кредитами не сплатив. Позивач надав суду розрахунок заборгованості, за яким заборгованість за кредитом № 8841389728 від 29.09.2016 склала 21603,38 грн., з яких заборгованість за кредитом 8275,98 грн., заборгованість за річними процентами 1460,87 грн., прострочена заборгованість за щомісячними процентами 6091,53 грн. та пеня 5775,00 грн. (а.с. 64). Заборгованість за кредитним договором № 9821545039 від 14.12.2016 станом на 30.07.2018 склала 28569,40 грн., з яких прострочена заборгованість за кредитом 12926,25 грн., прострочена заборгованість за річними відсотками 2204,24 грн., прострочена заборгованість за щомісячними процентами 6790,99 грн., заборгованість за пенею 6647,92 грн. (а.с. 76). Відповідач вказаний розмір заборгованості заперечив, вважав за необхідне виключити з розміру заборгованості, суму річних та щомісячних процентів за договором № 8841389728 за період з 11.01.2018 по 30.07.2018 оскільки вони нараховані поза межами строку кредитування, а також заперечив заборгованість за пенею за договорами посилаючись на пропуск строку позовної давності. З вказаними запереченнями відповідача суд погоджується виходячи з наступного. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами\~ЦК України\~мають різний зміст. Відповідно до частини першої\~статті 251 ЦК України\~строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша\~статті 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта\~статті 631 ЦК України). Беручи до у ваги викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ВП ВС у справі № 444/9519/12 від 28.03.2018. Договором № 8841389728 від 29.09.2016 сторони передбачили строк кредитування 15 місяців, з останнім платежем 10.01.2018. Відповідно після 10.01.2018 у позичальника припинився обов`язок сплачувати кредит щомісячними платежами, він зобов`язаний був повернути всю суму кредиту кредитодавцю. Поряд з цим, припинилося і право кредитодавця на нарахування процентів та інших платежів визначених договором. Після 10.01.2018 порушене право ТОВ «ФК ЦФР» підлягало захисту в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України, але такі вимоги позивачем перед судом не заявлено. Беручи до уваги викладене, суд вважає за необхідне зменшити розмір щомісячних відсотків за кредитним договором № 8841389728 на суму відсотків нарахованих за період з 11.01.2018 до 30.07.2018 551,27 грн., а також зменшити розмір річних відсотків за вказаним договором на суму відсотків за період з 11.01.2018 по 30.07.2018 2292,68 грн. Заперечення відповідача в частині вимог щодо пені, суд також вважає обґрунтованими виходячи з наступного. Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача пені за договором № 8841389728 від 29.09.2016 за період з 29.09.2016 по 30.07.2018 на суму 5775,00 грн., а за договором № 9821545039 за період з 14.12.2016 по 30.07.2018 на суму 6647,92 (а.с. 64, 76). Відповідно до\~ст.\~256,\~258,\~261\~ЦК України,\~позовна давність\~-\~це строк,\~у межах\~якого особа\~може звернутися\~до суду\~з вимогою\~про захист\~свого цивільного\~права або\~інтересу. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік , перебіг якої починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно зі\~ст.\~259\~ЦК України,\~позовна давність,\~встановлена законом,\~може бути\~збільшена за\~домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~зміст зафіксований\~в одному\~або кількох\~документах (у\~тому числі\~електронних),\~у листах,\~телеграмах,\~якими обмінялися\~сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Заявки на отримання кредитів [PERSON] , які містять його підписи, не містять умов щодо збільшення строку позовної давності, як і не містять інформації про те, що Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» є складовою вказаних кредитних договорів. Суд, в ухвалі суду про залишення позову без руху, звертав увагу позивача на відсутність в матеріалах справи заяв позичальника на приєднання до умов кредитування (а.с. 45), однак позивач повідомив суд про те, що заява приєднання не є обов`язковою складовою кредитного договору (а.с. 48). Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які докази підтвердження ознайомлення відповідача з Умовами отримання кредитів від ТОВ «ФК «ЦФР». На вказаних умовах відсутній підпис [PERSON] , а сам [PERSON] заперечує факт його ознайомлення з умовами кредитування, які передбачають п. 7.2 щодо збільшення строку позовної давності до 10 років (а.с. 61-62, 73-74). Отже, за наявності заперечень відповідача щодо факту його ознайомлення з Умовами отримання кредитів, відсутності його підпису на них, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови кредитування, відсутність у заяві на отримання кредиту домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності, надані позивачем Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджено вказаних обставин. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідатиме встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Аналогічна правова позиція викладена в ВП ВС від 03.07.2019 у справі № 342/180/17. Беручи до уваги викладене, визначення законом спеціального строку позовної давності до вимог про стягнення пені 1 рік, не підтвердження існування між сторонами домовленості щодо збільшення строку позовної давності, виходячи з заявлених позивачем вимог в частині пені нарахованої лише до 30.07.2018, факту звернення позивача з вказаним позовом до суду 28.08.2019, суд приходить до висновку про пропуск позивачем строку позовної давності за вимогами про стягнення пені. Твердження позивача, що стягненню підлягає вся сума заборгованості, яку передано позивачу за договором факторингу, суд розцінює критично, оскільки укладення договору факторингу і визначення в ньому певної суми боргу, не позбавляє права боржника заперечувати таку заборгованість, що і було зроблено в даному процесі. Заперечення відповідача ґрунтуються на законі, а тому підлягають врахуванню судом при ухваленні рішення, виходячи з принципів змагальності та справедливості судового процесу. Твердження відповідача про зменшення розміру пені з урахуванням складних життєвих обставин, у разі її нарахування після 30.07.2018 суд не розглядає, оскільки відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи лише в межах заявлених вимог, а такі вимоги позивачем не заявлялися. Аналізуючи все вище викладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 8841389728 від 29.09.2016 в розмірі 12984,43 грн., з яких прострочена заборгованість за кредитом 8275,98 грн., прострочена заборгованість за річними процентами 909,60 грн. (нараховано всього 1460,87 грн. нараховано поза строком кредитування 551,27 грн.), заборгованість за щомісячними процентами 3798,85 грн. (нараховано всього 6091,53 грн. нараховано поза строком кредитування 2292,68 грн.). В задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені за період з 29.09.2016 по 30.07.2018 відмовити. За кредитним договором № 9821545039 від 14.12.2016 підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 21921,48 грн., з яких прострочена заборгованість за кредитом 12926,25 грн., прострочена заборгованість за річними процентами 2204,24 грн., прострочена заборгованість за щомісячними процентами 6790,99 грн. Вимоги про стягнення пені в розмірі 6647,92 грн. за період з 14.12.2016 по 30.07.2018 задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд

Outcome: partial