Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

27 травня 2016 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, уточнивши позовні вимоги, просила стягнути з [PERSON] на її користь грошовий борг в розмірі 3000 доларів США, який станом на 23.01.2017 року за офіційним курсом НБУ складає 83007,696 грн., 3% річних в розмірі 5833,28 грн., інфляційні витрати в розмірі 72856,71 грн., а всього 161697,69 грн.; стягнути з [PERSON] на її користь грошовий борг в розмірі 6000 грн., 3% річних в розмірі 421,64 грн., інфляційні витрати в розмірі 5266,27 грн., а всього 11687,91 грн., судові витрати по справі просила покласти на відповідача. В обґрунтування позовної заяви, позивач вказала на те, що в 2011 році відповідач отримав від неї 3000 доларів США, про що ним була написана розписка. В ній відповідач зазначив, що він отримав кошти за продану земельну ділянку площею 30 кв. метрів, яка розташована по вул.Наримська, буд.49-А у м.Дніпропетровську. Окрім розписки, відповідач написав заяву в якій стверджує, що згоден продати [PERSON] земельну ділянку площею 30 кв. метрів, що розташована за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Наримська, буд.49-А, за умови, що на ній не будуть будуватися будівлі вище ніж 2 метри, а також витрати, повязані з підготовкою документів для продажу земельної ділянки та з продажем ділянки, буде нести покупець. Протягом тривалого часу позивачем за особисті кошти проводилося оформлення документів на зазначену земельну ділянку та було витрачено 6000,00 грн. Позивачем була оформлена технічна документація на земельну ділянку, проект розподілу земельної ділянки по вул.Наримська, 49 у м.Дніпропетровську, яка належала відповідачу та оформлений кадастровий номер. Після оформлення необхідних документів для купівлі земельної ділянки в 2014 році [PERSON], відповідачу було направлено повідомлення про те, що він та його дружина запрошуються 22 вересня 2014 року о 12 год. 00 хв. до приватного нотаріуса [PERSON] для оформлення документів купівлі-продажу земельної ділянки. Однак, відповідач не виконав свої зобовязання щодо продажу позивачу земельної ділянки, до нотаріуса не прибув, тобто відмовився від укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки, та відшкодувати витрати за документи, які були оформлені за кошти позивача. Оскільки отримані від позивача кошти в розмірі 3000 доларів США та 6000,00 грн. відповідач їй не повернув, у звязку з чим, остання вимушена звернутися до суду із вказаним позовом. У судовому засіданні позивач, її представник, кожна окремо, підтримали уточнені позовні вимоги, просили позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні визнав ту обставину, що він отримав від позивача грошові кошти в розмірі 3000 доларів США, саме у доларах США, що на день передачі коштів було еквівалентно 24000,00 грн. Вказані кошти ним отримано в якості попередньої оплати (аванс) за продаж належної йому земельної ділянки, яка розташована за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Наримська, буд.49. Посилався на те, що істотні умови договору сторони у справі погоджували усно, попередній договір не укладався та не підписувався. 31 липня 2014 року відповідач повідомив позивача про відсутність у нього бажання відчужувати належне йому майно, а тому вважає, що він не зобовязаний був 22 вересня 2014 року о 12 год. 00 хв. укладати з [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки. Зазначив, що він мав намір і пропонував позивачеві на початку серпня 2014 року здійснити повернення коштів, на яке позивач не відреагувала. Посилався на те, що позивач безпідставно вимагає повернути їй 6000,00 грн. за оформлення документів на земельну ділянку, оскільки між сторонами відсутні будь-які домовленості щодо компенсації витрат на оформлення документів на земельну ділянку в разі не досягнення згоди щодо укладання договору. Відтак, вказані витрати є витратами позивача, вони витрачені з її власної ініціативи та за її власним бажанням і не підлягають стягненню з відповідача. Також, вважає, що інфляційні витрати та 3% річних він не повинен повертати, оскільки його розписка не містить строків продажу земельної ділянки та позивач не просила повертати. У звязку із зазначеним, частково визнає позовні вимоги у розмірі 24000,00 грн. У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнала частково, не заперечувала проти стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 24000,00 грн., у задоволенні інших вимог - просила відмовити. Вислухавши сторони, свідків, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у звязку з наступним. Встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] була досягнута згода щодо продажу відповідачем позивачу частини належної йому земельної ділянки площею 30 кв.м., що розташована за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Наримська, буд.49-А, за умови, що на ній не будуть будуватися будівлі вищі, ніж 2 метри, про що ним була складена заява, яка посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрована в реєстрі за №850 (арк.с.5). Згідно розписки від 16 травня 2011 року [PERSON] отримав від [PERSON] суму у розмірі 24000,00 грн., що еквівалентно 3000 доларів США за продаж ним земельної ділянки площею 30 кв.м. (арк.с.4). Рішенням\~Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 18 вересня 2015 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково: усунуто перешкоди права власності [PERSON] на земельні ділянки кадастровий номер 1210100000:07:354:0028, площею 0,0325 га та кадастровий номер 1210100000:07:354:0029, площею 0,0031 га, які розташовані за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Наримська, буд.49-А, зобов'язавши [PERSON] знести встановлений нею паркан та ворота розташовані на земельній ділянці [PERSON], самостійно (за власний рахунок) і привести ділянку до стану, придатного для використання та передати земельну ділянку в розпорядження [PERSON]; вирішено\~\~питання про розподіл судових витрат. В задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] відмовлено з підстав пропуску строку позовної давності (арк.с.80-83). Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації права власності на землю скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] відмовлено з інших підстав. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін (арк.с.84-88).\~\~ Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2016 року рішення\~апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2015 року та рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 18 вересня 2015 року у його незміненій частині залишено без змін (арк.с.89-93). Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.\~ Вищезазначеними рішеннями судів встановлено, що попередній договір купівлі-продажу у встановленій законом формі між сторонами не укладався, а заяву про згоду на продаж земельної ділянки не можна вважати таким договором. Відповідно до\~ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1ст.1047\~ЦК України). Стаття 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем\~правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Верховний Суд України в Постанові №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року зазначив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі, повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні висновки. Тому, приєднаний до матеріалів справи документ, за змістом підтверджує факт виникнення у відповідача обовязку повернути грошові кошти позивачеві. Факт отримання відповідачем грошових коштів саме у розмірі 3000 доларів США підтверджено встановленими обставинами справи, показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], допитаними в судовому засіданні, та не заперечувалось особисто [PERSON], що є підставою для звільнення від доказування, та відповідає ч.1 ст.61 ЦПК України. Встановлено, що до теперішнього часу, грошові кошти відповідачем не повернуті. Крім того, в силу передбаченого ст.545 ЦК України, загального правила на позикодавця, як кредитора, покладається обовязок підтвердити прийняття виконання. Позикодавець повинен видати позичальникові розписку про отримання виконання або повернути отриманий при укладенні договору борговий документ (розписку позичальника). Отже, якщо боржник видав кредитору в посвідчення зобовязання борговий документ, то кредитор, приймаючи виконання, повинен повернути цей документ. Знаходження розписки у позикодавця позивача по справі, свідчить про те, що боргове зобовязання не припинено. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1,2 статті 533 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Встановлено, що станом на 16.01.2017 року, за офіційним курсом НБУ 1 долар США становив 27,669232 грн., у звязку з цим, сума боргу складає 83007 грн. 69 коп., виходячи із розрахунку: 3000 доларів США х 27,669232 грн. = 83007 (вісімдесят три тисячі сім) грн. 69 (шістдесят девять) коп. У відповідності до вимог\~ст.625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З розяснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України, викладених в п.18\~Постанови № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», випливає, що за змістом статті\~552, частини другої статті\~625 ЦК\~України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. З таких обставин, нарахування інфляційних збитків можливе лише на позику, яка була виражена в національній валюті України. Оскільки, в судовому засіданні встановлено, що позика була отримана саме у розмірі 3000 доларів США, то вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних збитків у розмірі 72856,71 грн. задоволенню не підлягає. Вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми, в розмірі 5833,28 грн. підлягає частковому задоволенню у звязку наступним. Встановлено, що прострочення виплати боргу становить 855 днів (з 22.09.2014 по 23.01.2017), тому три відсотки річних за період з 22.09.2014 по 23.01.2017 складає - 5832 (пять тисяч вісімсот тридцять дві) грн. 12 (дванадцять) коп., виходячи із розрахунку: 3% річних = сума х 3 % х кількість днів прострочки боргу 100% кількість днів в році 3% річних = 83007 грн. 69 коп. х 3 % х 855 = 5832 (пять тисяч вісімсот тридцять дві) грн. 12 (дванадцять) коп. 100% 365 Отже, три відсотки річних від простроченої суми становить: 5832 (пять тисяч вісімсот тридцять дві) грн. 12 (дванадцять) коп. За таких обставин, загальна сума боргу за договором позики у розмірі 3000,00 (три тисячі доларів) США, станом на 23.01.2017 року за офіційним курсом НБУ складає 83007 (вісімдесят три тисячі сім) грн. 69 (шістдесят девять) коп.; три відсотки річних за період з 22.09.2014 по 23.01.2017 у розмірі 5832 (пять тисяч вісімсот тридцять дві) грн. 12 (дванадцять) коп., а всього 88839 (вісімдесят вісім тисяч вісімсот тридцять девять) грн. 81 (вісімдесят одна) коп. Вимога позивача про стягнення з відповідача грошового боргу в розмірі 6000,00 грн., 3% річних в розмірі 421,64 грн., інфляційні витрати в розмірі 5266,27 грн., підлягає частковому задоволенню у звязку з наступним. Згідно з п.4 пункту 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Таким чином, одностороннє розірвання договору визнається порушенням зобов'язання з вини відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, оскільки відповідачем недодержано порядку розірвання договору, то останній повинен нести несприятливі наслідки вчинених ним односторонніх дій, тому, саме з нього підлягає стягненню сума у розмірі 6000,00 грн. - коштів, які були витрачені позивачем на оформлення документів. Факт витрати саме позивачем на оформлення документів суми у розмірі 6000,00 грн. не заперечувалось в судовому засіданні особисто [PERSON], а отже, є підставою для звільнення від доказування, що відповідає ч.1 ст.61 ЦПК України. Інші вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 421,64 грн., та інфляційних витрат в розмірі 5266,27 грн., задоволенню не підлягають як такі, що не ґрунтуються на законі. Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 948 грн. 39 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial