Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

28.02.2019 року [PERSON] подала до суду позов, в якому просить: визнати за нею право на земельну частку (пай) в розмірі 4,90 умовних кадастрових гектарів на території Вербівської сільської ради Балаклійського району Харківської області, яка перебувала у колективній власності ВАТ «Вербівське», в порядку спадкування за законом після смерті її матері [PERSON], яка померла [INFO]., право на яку вона мала згідно з Сертифікатом на земельну частку (пай). Обґрунтовуючи позов зазначила, що її мати [PERSON] за життя отримала право на земельну частку (пай), але відповідний сертифікат було втрачено. У зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа вона не може оформити право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом у нотаріуса. Позивач надала письмову заяву про підтримку позову, розгляд справи за її відсутності (а.с. 26). Відповідач надав письмову заяву про визнання позову, розгляд справи за відсутності їх представника. Разом з тим зазначили, що на території Вербівської сільської ради відсутні вільні земельні ділянки для виділення земельної частки (паю) (а.с. 24). Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON], [INFO], є донькою [PERSON], яка померла [INFO], що підтверджено відповідними свідоцтвом про народження, свідоцтвом про укладення шлюбу та свідоцтвом про смерть (а.с. 7, 8, 10). [PERSON] була зареєстрована та проживала на день смерті [INFO] в [ADDRESS] разом із сім'єю своєї доньки [PERSON] (а.с. 9). За інформацією Відділу у Балаклійському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 27.02.2019р. згідно додатку до Державного акту на право колективної власності на землю по ВАТ «Вербівське» серії [NUMBER] від 09.09.1999 року у списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства [PERSON] внесена за № 795. Розмір земельної частки (паю) ВАТ «Вербівське» складає 4,90 умовних кадастрових гектарів. Відповідно до книги реєстрації сертифікатів на земельні частки (паї) по ВАТ «Вербівське» на [PERSON] 01.03.2000 року зареєстровано за № 770 та видано сертифікат на земельну частку (пай) серії [NUMBER] (а.с. 11). У газеті «Сім днів» № 8 (1156) від 20.02.2019 року міститься оголошення про втрату вищевказаного сертифікату (а.с. 15). Згідно витягів зі спадкового реєстру від 28.02.2019 року, виданих приватним нотаріусом Балаклійського районного нотаріального округу ГТУЮ у Харківській області Дворник Я.В., після смерті [PERSON] [INFO]. спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, заповіти (спадкові договори) відсутні (а.с. 13, 14). Пункт 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. В даній справі спадщина відкрилась [INFO], день смерті [PERSON], відповідно застосуванню підлягають норми ЦК УРСР. Відповідно до ст. 524 ЦК України УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 549 ЦК України УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. За правилами ст. 548 ЦК України УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК України УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003р. № 899-IV, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Статтею 1 цього Закону передбачено, що право на земельну частку (пай) мають, зокрема, громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Як убачається з відповіді приватного нотаріуса Дворник Я.В. від 28.02.2019 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із втратою правовстановлюючого документу на земельну частку (пай), запропоновано звернутися до суду для вирішення цього питання (а.с. 12). Наведене свідчить, що матері позивача [PERSON], як члену колективного сільськогосподарського підприємства, було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 01.03.2000р. Вказаний сертифікат було втрачено. Відсутність документа, який підтверджує право спадкодавця на земельну частку (пай), зумовлює необхідність визнання права заявника на земельну частку (пай) лише в судовому порядку. Вирішуючи цивільний позов суд виходить з положень ст. 549 ЦК України УРСР, констатуючи наявність у позивача прав, як спадкоємиці першої черги за законом, на земельну частку (пай) в розмірі 4,90 умовних кадастрових гектарів за рахунок земель, які перебували у колективній власності ВАТ «Вербівське», в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] її матері [PERSON] Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Внаслідок задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України позивачу необхідно повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved