Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

27 липня 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Корчинської сільської ради Радехівського району Львівської області про встановлення юридичного факту та визнання права власності у порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що він, [PERSON] , народився та проживає у [ADDRESS] , до дня своєї смерті, що мало місце 08.03.2020 року, проживав [PERSON] , [INFO] , який у кровному спорідненні був його далеким родичем. [PERSON] був особою одинокою, а оскільки лише позивач був його, хоча і далеким, але єдиним родичем, вони підтримували тісні сімейні зв`язки. З спадкодавцем вони фактично були однолітками, однак ведення господарства та підтримання життєвого тонусу йому, як одинокому, давалося важко. Тому, оскільки він не ніс жодних зобов`язань за місцем своєї реєстрації в частині утримання майна, діти після досягнення відповідного віку не потребували матеріальної допомоги та його участі у їхньому житті, приблизно у 2000 році ним разом із [PERSON] було прийнято рішення за яким позивач переїхав на постійне проживання до нього. Таким чином, вони фактично із вказаного вище періоду почали проживати однією сім`єю, при цьому разом за спільні кошти придбавали продукти харчування, їх споживали, а від так мали і вели спільний бюджет. Також житло, яке фактично належало [PERSON] та у якому він проживав без реєстрації, потребувало систематичного догляду та поточних ремонтів, які вони забезпечували разом із [PERSON] та без стороннього втручання інших осіб. Окрім цього, спільними зусиллями оброблялася земельна ділянка, належна [PERSON] на праві приватної власності, відповідно до Державного акта на землю, а вирощена сільськогосподарська продукція використовувалася для власного споживання та реалізовувалася громадянам в обмін на іншу продукцію. [INFO] у с. Гоголів [PERSON] помер, що підтверджується відомостями, викладеними у Свідоцтві про смерть серії [NUMBER] . Оскільки, як зазначалося вище, [PERSON] був одинокою особою і тривалий період вони проживали лише двоє, позивач маючи моральні зобов`язання перед померлим, похоронив його власним коштом, про що, окрім його тверджень, зазначено і у довідці Корчинської сільської ради № 182 від 11.03.2020 року. Просить суд ухвалити рішення. яким встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , проживав із [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім`єю з квітня місяця 2000 року; визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право приватної власності на земельні ділянки загальною площею 1,7491 га, що складається з трьох земельних ділянок площами 1,4233 га, 0,1377 га та 0,1881 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Корчинської сільської ради Радехівського району Львівської області і, які належали [PERSON] , відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 094522, в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В підготовчому судовому засіданні 16 червня 2021 року за клопотанням представника позивача замінено відповідача Корчинську сільську раду Радехівського району Львівської області на Радехівську міську раду Львівської області (а.с.32-33). У підготовчому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить задовольнити. Представник відповідача - Радехівської міської ради Львівської області - скерував суду заяву, в якій просить розгляд справи здійснювати за відсутності їх представника, позовні вимоги визнає та просить задоволити (а.с.31). У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ч.ч.1-2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти родинних відносин між фізичними особами, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, а також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд встановив, що [INFO] в с.Гоголів Радехівського району Львівської області помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданим 10 березня 2020 року Виконавчим комітетом Корчинської сільської ради Радехівського району Львівської області (а.с.9). Відповідно до копії Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №094522, виданого 23 січня 2001 року головою Радехівської райдержадміністрації на підставі розпорядження голови Радехівської райдержадміністрації від 04 травня 2000 року №185, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності за №11394, вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка загальною площею 1,7491 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Корчинської сільської ради (а.с.11-11 зворот). Згідно даних, що викладені у довідці Корчинської сільської ради №182 від 11.03.2020 року, констатовано, що [PERSON] , [INFO] , дійсно власним коштом похоронив свого дядька гр. [PERSON] , який помер [INFO] . До дня смерті проживали постійно разом без реєстрації в [ADDRESS] і вели спільне господарство (а.с.12). Відповідно до довідки №266, виданої виконкомом Корчинської сільської ради Радехівського району Львівської області 18.05.2020 року, вбачається, що [PERSON] постійно до дня смерті [INFO] проживав і був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Від імені померлого виконком Корчинської сільської ради заповіту не посвідчував. На день смерті [PERSON] в будинку був зареєстрований один (а.с.13). З довідки №267 від 18.05.2020 року, виданої виконкомом Корчинської сільської ради Радехівського району Львівської області встановлено, що з [PERSON] на день смерті [INFO] проживав разом без реєстрації [PERSON] в с. Гоголів Радехівського району Львівської області (а.с.14). Відповідно до даних Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №65784335 від 28.07.2021 року, констатовано, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадкова справа не заводилася (а.с.39). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1264 ЦК України визначено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Факт спільного проживання позивача із спадкодавцем однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини ствердив в судовому засіданні свідок [PERSON] , не довіряти показам якого в суду підстав немає (а.с.40). У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з тим, що позивач зі спадкодавцем проживав без реєстрації, а також відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спірне спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved