Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

29.01.2015 року [PERSON](далі по тексту - позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON](далі по тексту - відповідач-1), [PERSON](далі по тексту - відповідач-2), [PERSON] (далі по тексту - відповідач-3) та Комунального підприємства «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» (далі по тексту - відповідач-4) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області (далі по тексту - третя особа) про визнання дій незаконними, визнання договорів частково недійсними та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою (а.с.2-7). Так, позивач просить суд: - визнати незаконними дії КП «Б-Дністровське БТІ» щодо внесення гаражу ячеїсто-бетонного під літ. «З» у склад домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]; - зобов'язати КП «Б-Дністровське БТІ» виключити гараж ячеїсто-бетонного під літ. «З» зі складу домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]; - визнати частково недійсним договір дарування, згідно якого [PERSON] продав, а [PERSON] придбав житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], посвідчений Б-Дністровською МДНК 04.06.1994 року за реєстровим [NUMBER] та зареєстрований в КП «Б-Дністровське БТІ» 03.03.2004 року за номером [NUMBER] в книзі 32, з якого виключити «гараж ячеїсто-бетонного під літ. «З»; - визнати частково недійсним договір купівлі-продажу серії [NUMBER] від 19.03.2004 року, який був укладений між [PERSON] та [PERSON], у відповідності до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], з якого виключити «гараж ячеїсто-бетонного під літ. «З»; - визнати частково недійсним договір дарування від 20.09.2006 року серії [NUMBER], зареєстрований в реєстрі за [NUMBER], згідно якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], з якого виключити «гараж ячеїсто-бетонного під літ. «З»; - зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні належною [PERSON] земельною ділянкою [ADDRESS], шляхом знесення гаражу ячеїсто-бетонного під літ. «З», який входить до складу житлового будинку [ADDRESS]. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.02.2015 року відкрито провадження по справі № 495/598/15-ц за позовом [PERSON]до [PERSON],[PERSON], [PERSON]та КП «Б-Дністровське БТІ» за участю третьої особи ВК Б-Дністровської МР про визнання дій незаконними, визнання договорів частково недійсними та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Справу призначено до розгляду (а.с.42). Позивач - [PERSON], та його представник [PERSON], в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач-2- [PERSON], яка також є представником відповідача-1 - [PERSON], в судовому засіданні заперечувала проти заявлених [PERSON] позовних вимог в повному обсязі та просила у їх задоволенні відмовити. Відповідач-3 - [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що взагалі не розумує з яких підстав її залучено до участі у справі в якості відповідача та просила суд прийняти законне та обґрунтоване рішення. Відповідач-4 - КП «Б-Дністровське БТІ», та третя особа ВК Б-Дністровської МР, відзив або заперечення на позовну заяву [PERSON] до суду не надали та їх представники в судове засідання не з'явилися без поважних причин, про причини неявки суд не повідомили, будь-яких клопотань не заявляли, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, про що свідчать наявні в матеріалах справи відповідні розписки (а.с.54, 109, 110). Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 169 Цивільного процесуального кодексу України, суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-якого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними. Неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи (ч.2 ст.169 ЦПК України). Згідно із ст.157 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більше як на п'ятнадцять днів. Враховуючи викладені обставини, норми чинного законодавства та той факт, що строк розгляду справи, відповідно до ст.157 Цивільного процесуального кодексу України, закінчився і ніхто із сторін не заявив клопотання про його подовження, суд вважає за можливе і необхідне, розглянути справу за відсутності представників КП «Б-Дністровське БТІ» та ВК Б-Дністровської МР, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи. Розглянувши позовну заяву [PERSON], вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши в судових засіданнях пояснення учасників судового процесу, суд дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, згідно рішення ВК Білгород-Дністровської МР № 2795 від 20.08.1992 року було вирішено продати [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] (а.с.11). Так, 12.12.1992 року між ВК Білгород-Дністровської МР (Продавець) та [PERSON] (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу № 2-4992, відповідно до умов якого Продавець продав, а Покупець купив житловий будинок [ADDRESS] (а.с.10, 12). Згідно із складеним 18.01.1993 року технічним паспортом (інвентарний номер [NUMBER], реєстровий номер [NUMBER]), власником житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.13). 04.06.1994 року між [PERSON] (Дарувальник) та [PERSON] (Обдарований) було укладено договір дарування [NUMBER], відповідно до умов якого Дарувальник подарив, а Обдарований прийняв у дар житловий будинок [ADDRESS], до складу якого входить, зокрема, гараж ячеїсто-бетонний під літ. «З» (а.с.36-37). 19.03.2004 року між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу серії [NUMBER], зареєстрований в реєстрі за [NUMBER] відповідно до умов якого Продавець продав, а Покупець купив житловий будинок [ADDRESS], до складу якого входить, зокрема, гараж ячеїсто-бетонний під літ. «З» (а.с.30). 20.09.2006 року між [PERSON] (Дарувальник) та [PERSON] (Обдарований) було укладено договір дарування серії [NUMBER], зареєстрований в реєстрі за [NUMBER], відповідно до умов якого Дарувальник подарив, а Обдарований прийняв у дар житловий будинок [ADDRESS], до складу якого входить, зокрема, гараж ячеїсто-бетонний під літ. «З» (а.с.31). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого відділом Держкомзему у місті Білгород-Дністровський Одеської області 12.08.2010 року на ім'я [PERSON] на підставі рішення Білгород-Дністровської міської ради Одеської області від 26.02.1998 року № 332-ХХІІ, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за [NUMBER] від 15.07.2010 року, [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0573 га в межах згідно з планом, яка розташована по [ADDRESS] та призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.15). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 009219, виданого відділом Держкомзему у місті Білгород-Дністровський Одеської області 15.04.2011 року на ім'я [PERSON] на підставі рішення Білгород-Дністровської міської ради Одеської області від 29.04.2010 року № 992-V, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.11.506.00091 від 06.04.2011 року, [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0581 га в межах згідно з планом, яка розташована по [ADDRESS] та призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.16). 10.06.2013 року ПМП «ЕКС» на виконання ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.09.2012 року по цивільній справі № 2-4823/11 було складено висновок № 07/02-1 судової будівельно-технічної експертизи (а.с.19-26), яким встановлено наступне. Фактичні лінійні розміри земельної ділянки по [ADDRESS] не співпадають з лінійними розмірами меж, яківказані у державному акті на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 15.04.2011 року, асаме: по суміжній межі з боку вулиці Червоноармійській (по зовнішній стіні гаражу літ. «З») фактичний лінійний розмір межі складає 6,46 м., що на 2,09 м. більше ніж лінійний розмір, вказаний в державному акті - 4,37 м. = 1,22 м. + 3,15 м. Фактичні лінійні розміри земельної ділянки по [ADDRESS] не співпадають з лінійними розмірами меж, які вказані у технічному паспорті, а саме:з боку вулиці Червоноармійській фактичний лінійний розмір межі складає 23,99 м., що на 0,44 м. більше ніж лінійний розмір, вказаний в технічному паспорті-23,55 м. Фактичні лінійні розміри меж земельної ділянки по [ADDRESS] не співпадають з лінійними розмірами меж, які вказані у державному акті на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 12.08.2010 року, а саме:з боку вул. Виноградної фактичний лінійний розмір межі складає 14,00 м., що на 0,87 м. більше ніж лінійний розмір, вказаний в державному акті - 13,13 м.;з боку перехрестя вулиць фактичний лінійний розмір межі складає 2,02 м., що на 0,83 м. менше ніж лінійний розмір, вказаний в державному акті - 2,85 м.; з боку вул. Червоноармійська фактичний лінійний розмір межі складає 35,80 м, що на 0,09 м. менше ніж лінійний розмір, вказаний в державному акті - 35,89 м. = 19,41 м. + 3,48 м. + 13,00 м.;по суміжній межі з боку вулиці Червоноармійській (по зовнішньої стіні гаражу літ. «З») фактичний лінійний розмір межі складає 6,46 м., що на 2,09 м. більше ніж лінійний розмір, вказаний в державному акті - 4,37 м. = 1,22м. + 3,15 м. Фактичні лінійні розміри меж земельної ділянки по [ADDRESS] не співпадають з лінійними розмірами меж, які вказані у технічному паспорті, а саме:з тильної сторони фактичний лінійний розмір межі складає 37,35 м., що на 0,65 м більше ніж лінійний розмір, вказаний в технічному паспорті - 36,70 м.;з боку вулиці Виноградної фактичний лінійний розмір межі складає 14,00 м., що на 1,00 м. більше ніж лінійний розмір, вказаний в технічному паспорті - 13,00 м.;з боку перехрестя вулиць фактичний лінійний розмір межі складає 2,02 м., що на 1,00 м. менше ніж лінійний розмір, вказаний в технічному паспорті - 3,02 м.;з боку вулиці Червоноармійської фактичний лінійний розмір межі складає 35,80 м., що на 0,60 м. більше ніж лінійний розмір, вказаний в технічному паспорті - 35,20 м. Відповідно до плану земельної ділянки належна [PERSON] земельна ділянка межує з ділянкою [PERSON] Позивач у поданій до суду позовній заяві та його представник в судовому засіданні посилалися на те, що колишній сусід [PERSON] - [PERSON], почав будівництво гаражу на території земельної ділянки, якою користувалися обидва. Гараж будувався на підставі дозволу Білгород-Дністровського міського виконавчого комітету № 28 від 11.01.1990 року, згідно якого строк закінчення робіт до 11.01.1991 року, але як зазначає позивач, у технічному паспорті, який виданий на ім'я [PERSON] вказано, що нерухоме майно збудовано у 1993 році. Позивач посилається на те що, фактично вказане майно було збудовано самовільно, за відсутності дозволу на продовження терміну закінчення будівництва та порушені будівельні норми, північний бік гаражу розміром 6,46 м. х 0,5 м. відповідача знаходиться на території земельної ділянки позивача [PERSON] Дозволу на узгодження меж своєї земельної ділянки [PERSON] не надавав та не погодився би, оскільки за рахунок спірного гаражу зменшується земельна ділянка [PERSON] За таких обставин, [PERSON] вважає дії КП «Б-Дністровське БТІ» щодо внесення гаражу ячеїсто-бетонного під літ. «З» у склад домоволодіння, розташованого по [ADDRESS], незаконними, а договори дарування [NUMBER] від 04.06.1994 року, купівлі-продажу серії [NUMBER] від 19.03.2004 року та дарування серії [NUMBER] від 20.09.2006 року в частині включення вказаного гаражу такими, що порушують його права землевласника. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так, [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON],[PERSON], [PERSON]та КП «Б-Дністровське БТІ» за участю третьої особи ВК Б-Дністровської МР про визнання дій незаконними, визнання договорів частково недійсними та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Між тим, суд з такими доводами, твердженнями та вимогами [PERSON] погодитися не може, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, виходячи з наступного. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.06.2014 року по цивільній справі № 495/2168/14-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області (а.с.33-35), встановлено, що гараж ячеїсто-бетонний під літ. «З», що входить до складу домоволодіння, розташованого по [ADDRESS], не є самочинно збудованим. Не встановлено і факту перебудування [PERSON] спірного гаражу, збільшення його розмірів, тим самим захоплення земельної ділянки [PERSON] на площі 1 кв.м. Відповідно до ч.3 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Звідси суд вважає, що відсутні і будь-які підстави для визнання незаконними дій КП «Б-Дністровське БТІ» щодо внесення гаражу ячеїсто-бетонного під літ. «З» у склад домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], та зобов'язання КП «Б-Дністровське БТІ» виключити гараж ячеїсто-бетонний під літ. «З» зі складу домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Статтями 41-42 Цивільного кодексу Української РСР встановлено, що угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво- або багатосторонніми (договори). Угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Угода, для якої законом не встановлена певна форма, вважається також укладеною, якщо з поведінки особи видно її волю укласти угоду. Мовчання визнається виявом волі укласти угоду у випадках, передбачених законодавством. Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України). Статтею 48 Цивільного кодексу Української РСР передбачено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. Згідно із статтею 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Даною статтею визначаються загальні правові засади визнання правочину недійсним. Звичайно, що для цього має існувати відповідна правова підстава. Такою правовою підставою ЦК визнає факт недодержання однією стороною чи всіма сторонами вимог, встановлених частинами 3, 5, 6 ст.203 ЦК, тобто вимог щодо волевиявлення учасника правочину, щодо настання реальних правових наслідків правочину, щодо недопустимості порушення правочином, вчинюваним батьками, інтересів малолітніх дітей. Тобто порушення вимог закону, допущені стороною (сторонами) після укладення правочину, не можуть спричиняти його недійсність, а призводять до інших правових наслідків, передбачених законом. Недійсність правочину може наступати лише за певні порушення закону. За ступенем недійсності правочину всі правочини поділяються на абсолютно недійсні з моменту їх вчинення (нікчемні) та відносно недійсні (оспорювані), які можуть бути визнані недійсними, але за певних умов. Оспорюваними є правочини, які ЦК не визнає в імперативній формі недійсними, а лише допускає можливість визнання їх недійсними в судовому порядку за вимогою однієї зі сторін або іншої заінтересованої особи. До них належать переважно правочини з дефектами волі та волевиявлення його суб'єктів. Як встановлено матеріалами справи, договори дарування [NUMBER] від 04.06.1994 року, купівлі-продажу серії [NUMBER] від 19.03.2004 року та дарування серії [NUMBER] від 20.09.2006 року (а.с.30, 31, 36-37): - вчинені у формі (письмові та нотаріально посвідчені), встановленій законом; - зміст договорів не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; - сторони договорів мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, що було встановлено та перевірено нотаріусом при їх посвідченні; - договори були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. Наведені обставини свідчать про те, що договори дарування [NUMBER] від 04.06.1994 року, купівлі-продажу серії [NUMBER] від 19.03.2004 року та дарування серії [NUMBER] від 20.09.2006 рокубули укладені [PERSON] та [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON] та [PERSON]у повній відповідності до вимог чинного законодавства та [PERSON] на даний час є добросовісним набувачем житлового будинку [ADDRESS], до складу якого входить і гараж ячеїсто-бетонний під літ. «З», та має право володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном. Крім того, згідно із абз.5 п.5, абз.1 п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] не був стороною договорів дарування [NUMBER] від 04.06.1994 року, купівлі-продажу серії [NUMBER] від 19.03.2004 року, дарування серії [NUMBER] від 20.09.2006 року та не є іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням вказаних договорів, а тому він не наділений правом на оскарження вказаних правочинів і не може брати участь у справі про визнання їх недійсним. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність будь-яких підстав для визнання частково недійсними укладених між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] договорів дарування [NUMBER] від 04.06.1994 року, купівлі-продажу серії [NUMBER] від 19.03.2004 року та дарування серії [NUMBER] від 20.09.2006 року. Крім того, зі змісту ст.3 Цивільного процесуального кодексу України та ст.15 Цивільного кодексу України вбачається, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Таким чином, в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 року по справі № 6-94ц13, яка відповідно до ст.360-7 Цивільного процесуального кодексу України, є обов'язковою. Між тим, як встановлено під час розгляду справи та було вищезазначено, ні дії КП «Б-Дністровське БТІ» щодо внесення гаражу ячеїсто-бетонного під літ. «З» у склад домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], ні укладені між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] договори дарування [NUMBER] від 04.06.1994 року, купівлі-продажу серії [NUMBER] від 19.03.2004 року та дарування серії [NUMBER] від 20.09.2006 року не порушують права [PERSON], які він просить захистити. Оскільки матеріалами справи встановлено, що гараж ячеїсто-бетонний під літ. «З», що входить до складу домоволодіння, розташованого по [ADDRESS], не є самочинно збудованим, дії КП «Б-Дністровське БТІ» щодо внесення вказаного гаражу у склад зазначеного домоволодіння є правомірними, а договори дарування [NUMBER] від 04.06.1994 року, купівлі-продажу серії [NUMBER] від 19.03.2004 року та дарування серії [NUMBER] від 20.09.2006 рокуукладені [PERSON] та [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у повній відповідності до вимог чинного законодавства, то відсутні і підстави для зобов'язання [PERSON] усунути перешкоди у користуванні належною [PERSON] земельною ділянкою [ADDRESS], шляхом знесення гаражу ячеїсто-бетонного під літ. «З», який входить до складу житлового будинку [ADDRESS]. Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України). Враховуючи вищезазначені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про неправомірність, безпідставність та необґрунтованість позовних вимог [PERSON], у зв'язку з чим в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON],[PERSON], [PERSON]та КП «Б-Дністровське БТІ» за участю третьої особи ВК Б-Дністровської МР про визнання дій незаконними, визнання договорів частково недійсними та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою слід відмовити.

Outcome: dismissed