Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

29.05.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого зазначила, що 22.11.2003 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Миколаївського обласного управління юстиції, актовий запис №1711. Від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] З квітня 2017 року вони припинили шлюбні відносини, спільне господарство з відповідачем не ведуть, почуття любові та довіри між нею та відповідачем відсутнє, у зв'язку з чим змушена вона звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позов повністю підтримала, після розлучення просила прізвище залишити без змін. Відповідач [PERSON], неодноразово викликався до суду, в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, про час і місце судового розгляду був повідомлений у встановленому законом порядку, відзив до суду не надав. На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу та ухвалити рішення за відсутності сторін, на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 22.11.2003 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Миколаївського обласного управління юстиції, актовий запис № 1711. Від шлюбу подружжя мають трьох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Шлюбні стосунки сторони припинили з квітня 2017 року, сумісне господарство не ведуть. Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Отже, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. За змістом ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Виходячи з наведеного та враховуючи, що сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Розподіляючи судові витрати, суд доходить висновку, що відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати з оплати судового збору в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved