Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

27.02.2015 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Вказує, що 11.05.2012 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області було винесено рішення, яким із відповідача на її користь ухвалено стягувати аліменти на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн., але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.03.2012 року і до досягнення дитиною повноліття, а за рішенням апеляційного суду Волинської області розмір присуджених аліментів було збільшено до 556 грн. 16.07.2012 року на виконання рішення суду було видано виконавчий лист, на підставі якого було відкрито виконавче провадження. За рішенням апеляційного суду Волинської області від 18.10.2013 року розмір аліментів було змінено до 500 грн. починаючи з 12.12.2013 року. 10.01.2014 року Луцьким міськрайонним судом було видано виконавчого листа на виконання вказаного рішення суду, а за вказаним рішенням суду було відкрито виконавче провадження. Однак, відповідач зобовязання за вказаним рішенням суду щодо сплати аліментів не виконує, а за період з 19.03.2012 року по 31 січня 2015 року виникла пеня в розмірі 95701,77 грн., яку просить стягнути із відповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги заперечив, просив у їх задоволенні відмовити повністю із врахуванням письмових заперечень (а.с.20-22). Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані суду докази, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.05.2012 року позов задоволено частково, присуджено стягувати щомісячно з [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 400 гривень, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.03.2012 року і до досягнення дитиною повноліття, стягнуто з [PERSON], [INFO], уродженця [INFO] на користь держави судовий збір в сумі 214,60 гривень, рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць допущено до негайного виконання, в решті позовних вимог відмовити (а.с. 6-7). За рішенням апеляційного суду Волинської області від 21.06.2012 року вищевказане рішення Луцького міськрайонного суду від 11.05.2012 року було змінено, присуджено стягувати з ткача М.В., який народився 26.09.1984 року в смт. Жорнище Маневицького району Волинської області, на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 556 грн., починаючи з 19.03.2012 року і до досягнення дитиною повноліття, в решті рішення залишено без змін (а.с. 6-7). 16.07.2012 року на підставі вищевказаних рішень судів, Луцьким міськрайонним судом Волинської області було видано виконавчий лист (а.с.8). 23.07.2013 року [PERSON] звернувся до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. 07.10.2013 року [PERSON] звернулась до [PERSON] із зустрічним позовом про збільшення розміру аліментів. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 18.10.2013 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів відмовлено, зустрічний позов задоволено повністю, змінено встановлений розмір аліментів та присуджено стягувати з [PERSON], аліменти в користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 605 грн., починаючи з 07 жовтня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття, вирішено питання про розподіл судових витрат та виконання рішення суду (а.с.9). За рішенням апеляційного суду Волинської області від 05.12.2013 року, вищевказане рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.10.2013 року було скасовано, та ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру задоволено частково, змінено встановлений розмір аліментів та присуджено стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі 500 грн. починаючи з 12.12.2013 року і до досягнення дитиною повноліття, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів відмовлено (а.с.9-11). На виконання вказаних рішень судів, Луцьким міськрайонним судом Волинської області від 10.01.2014 року було видано виконавчий лист (а.с.12). Із розрахунку заборгованості за аліментами (а.с.13), встановлено, що заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів за період із 19.03.2012 року по березень 2013 року становить 6887,23 грн. Згідно розрахунку заборгованості по аліментів станом на 25.02.2015 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 16811,90 грн., в т.ч. вказано, що останнім було сплачено аліменти в сумі 2045 грн. (а.с.14). Із поданих розрахунків заборгованості вбачається, що державним виконавцем здійснювались перерахунки заборгованості по сплаті аліментів із врахуванням зміни їх розміру за рішеннями судів. Згідно із ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, що висловлена в ухваленій за наслідками розгляду справи №6-81цс13 постанові від 11.09.2013 року, оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих зобов'язань, яке мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо, від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України і в постанові від 1 жовтня 2014 року за наслідками розгляду справи №6-149цс14. Таким чином, суд враховує, що пеня нараховується на всю суму несплачених аліментів (заборгованості) за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується лише тим місяцем, протягом якого не проводилось стягнення. Аліменти призначаються та стягуються щомісячно, пеня за прострочення сплати аліментів нараховується з наступного місяця за місяцем, у якому виникла заборгованість. Із розрахунку пені вбачається, що за період із 19 березня по 31 січня 2015 року у звязку із несплатою аліментів виникла неустойка в розмірі 95701,77 грн. (а.с.4-5). Суд прийшов до висновку, що обрахунок пені наданий позивачем є обґрунтованим, відповідачем [PERSON] не спростований, а тому береться судом до уваги при розгляді спору. В той же час, передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Так, судом встановлено, що вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.07.2013 року відповідача [PERSON] було притягнуто до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КК України та призначено йому покарання у виді громадських робіт строком 100 годин (а.с.45). Враховуючи положення ст. 61 ЦПК України, вина відповідача за прострочення аліментів є доведеною. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] перебуває у іншому зареєстрованому шлюбі із 14.09.2007 року, та у другому шлюбі має двох малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], які перебувають на його утриманні. Дружина відповідача [PERSON] також перебуває на його утриманні, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, не працює, не отримує доходу (а.с.23-25, 38). Окрім того, на утриманні відповідача перебуває мати - інвалід 3 групи (а.с.26). Із пояснень відповідача [PERSON] та поданих ним документів вбачається також, що в нього виявлено гіпертрофію міокарда лівого шлуночка, виявлено синусову тахіркадію (а.с.27), малолітні діти від другого шлюбу постійно хворіють (а.с.31-35). Вищевказані обставини у судовому засіданні також підтвердила свідок [PERSON] Частиною 2 ст. 196 СК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Так, судом апеляційної інстанції при вирішення спору про зменшення розміру аліментів у 2013 році враховувався сімейний стан відповідача [PERSON], перебування на його утриманні малолітніх дітей від другого шлюбу, матеріальний стан відповідача. Водночас, за ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, ч. 3\~ ст. 551 ЦК України з урахуванням положень\~ ст. 3 ЦК України\~ щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4\~ ст. 10 ЦПК України\~ щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 3 вересня 2014 року №6-100цс14. Так, судом встановлено, що малолітні діти відповідача [PERSON] постійно хворіють на ГРВІ, як вбачається із копій історії розвитку дитини (а.с.31, 35), що потребує значних витрат на лікування останніх, дружина відповідача [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною (а.с.38), на утриманні в останнього також перебуває мати інвалід 3 групи. А тому відповідно до вимог п.6 ч.1\~ ст.3 ЦК України, виходячи з засад справедливості, добросовісності та розумності, вважає, що розмір неустойки, який повинен бути сплачений відповідачем на користь позивача, не повинен перевищувати розмір загальної заборгованості по аліментам. Отже, із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів в розмірі 20000 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, із відповідача [PERSON] в доход держави слід стягнути 243,60 грн. судового збору.

Outcome: partial