Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

26 червня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом та просить визнати дійсним укладений 23 серпня 2013 року договір купівлі-продажу 49/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований [ADDRESS] та земельної ділянка площею 0,1541 га, що розташована [ADDRESS], для ведення особистого підсобного господарства, кадастровий номер якої 0510900000:00:004:0963. Також позивач просить визнати за ним право власності на вказане майно. Позивач посилається на те, що між ним та відповідачем була досягнута домовленість про купівлю-продаж даного житлового будинку та земельної ділянки, в зв'язку з чим 23 серпня 2013 року був укладений договір, згідно якого позивач передавав вказану в договорі суму відповідачу, а відповідач передав всі правовстановлюючі документи на вказане майно та зобов'язався посвідчити даний договір в нотаріальному порядку в десятиденний строк з часу його підписання. Однак, у домовлений день і час відповідач до нотаріуса для нотаріального посвідчення договору не з'явився, свого уповноваженого представника не направив, тому позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду та просить його задовольнити. В судове засідання сторони по справі не з'явились. Надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позивач [PERSON] надав суду заяву, якою позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява, відповідно до якої вона повністю визнає позовні вимоги та не заперечує проти їх задоволення. Просить справу розглянути без її участі. Оскільки в судове засідання сторони по справі не з'явились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечує, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 23 серпня 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено договір, за яким позивач купив, а відповідачка продала 49/100 частин садиби по [ADDRESS]; згідно до акту приймання - передачі від 23 серпня 2014 року вбачається, що [PERSON]. передала, [PERSON] прийняв у власність 49/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та 0,1541 га для ведення особистого підсобного господарства, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. (а.с.13-15) Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.08.2013 року [PERSON] є власником 49/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки площею 0,1541 га, що розташовані по [ADDRESS] (а.с. 6,8); Згідно витягу з Державного земельного кадастру від 11.07.2013 року № витягу НВ-0500604792013 земельна ділянка, призначена для ведення особистого підсобного господарства, кадастровий номер якої 0510900000:00:004:0963, що розташована за адресою: [ADDRESS], вартістю 65130 грн. 59 коп., належить [PERSON]. Відповідач [PERSON] отримала від позивача [PERSON] 179880 (сто сімдесят дев»ять тисяч вісімсот вісімдесят) гривень в рахунок виконання договору купівлі - продажу садиби, але нотаріально посвідчувати договір купівлі продажу нерухомості ухиляється. (а.с. 16) Зазначені правовідносини регулюються наступним: згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 381 ЦК України у разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню. Суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги повністю, оскільки показами позивача, відповідача та матеріалами справи доведено, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне виконання договору, але відповідач своєчасно для нотаріального посвідчення договору не з'явилася та договір нотаріально не посвідчений, позивач дійсно виконав всі обов'язки покупця, які взяла на себе при укладені договору купівлі-продажу. При таких обставинах суд вважає можливим визнати договір купівлі-продажу дійсним та визнати за позивачем право власності на житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. На підставі ст.ст. 202, 205, 208, 220, 328, 334, 381, 392, 620, 655-658 ЦК України та

Outcome: approved