overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

29.01.2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не мене 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] року народження. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи, що відповідач є працездатний, може надавати матеріальну допомогу, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Також з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

29.01.2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не мене 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнаа частково просила стягнути аліменти, в розмірі 1/8 частини доходів відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Представник відповідача обгрунтовує свої доводи тим, що у відповідача на утриманні перебуває ще одна дитина син [PERSON], [INFO], та на її утримання рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05.11.2008 року стягнуто аліменти з відповідача в розмірі 3/10 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи, що відповідач є працездатний, може надавати матеріальну допомогу, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітньої дитини у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Також з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

29.01.2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього аліментів на утримання їх спільного сина - [PERSON], [INFO], на період його навчання в учбовому закладі в розмірі ? частки з усіх видів заробітку щомісячно. Позивач в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду надіслала заяву про розгляд справи без її особистої участі. Відповідач у судовому засіданні позов визнав повністю, погодився сплачувати аліменти в розмірі, визначеному позивачем. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.04.1995 року, вбачається, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO]. [PERSON] досягнув повноліття [INFO]. В даний час [PERSON] навчається за денною формою навчання на першому курсі Чернігівського державного технологічного університету з терміном навчання до 30.06.2017 року. Відповідно до ст.ст. 198-201 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх працездатних дітей, які продовжують навчатися, але не більше ніж до досягнення ними 23 років, і в зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню і з відповідача слід стягнути аліменти в розмірі ? всіх видів заробітку на період навчання дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

29.01.2014 року позивач звернулася до суду з даним позовом, та просить розірвати шлюб з [PERSON] Зазначає, що в зареєстрованому шлюбі з відповідачем перебуває з 06.10.1990 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося. Нерозуміння один одного призвело до припинення шлюбних відносин. Чоловік не піклувався про створення нормальних сімейних стосунків, не дбав про матеріальне забезпечення. Він негативно відноситься до позивача та її батьків. Вважає, що за таких обставин шлюб припинив існування, поновлення подружніх відносин неможливе, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам. В судове засідання позивач не з'явилась. В заяві просить справу розглядати без її присутності. Позовні вимоги підтримує у повному розмірі, не заперечує проти постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився також. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Причини неявки не повідомив. Беручи до уваги, що позивач не заперечує проти вирішення справи без присутності відповідача з постановленням заочного рішення, суд проводить розгляд справи на підставі наявних доказів по справі. Дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, суд прийшов до наступного висновку. Сторони 06.10.1990 року зареєстрували шлюб у міському відділі РАГС м. Коростеня Житомирської області, актовий запис № 543, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 4). Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають (а.с. 5). Перебуваючи у шлюбі сторони не змогли створити міцної сім'ї. Позивач в заяві наполягала на розірванні шлюбу, відповідач в судове засідання не з'явився, що суд трактує як небажання зберегти шлюб. За таких обставин суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно. Збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

29.01.2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на житловий будинок разом з господарськими будівлями в [ADDRESS] (далі - Будинок). В обґрунтування своїх вимог зазначає, що після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO], відкрилась спадщина на Будинок. Як спадкоємиця за законом, прийняла спадщину, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на Будинок, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього. Хоч на Будинок і не виготовлялось свідоцтво про право власності, однак він належав померлому чоловіку. Сторони в судове засідання не прибули. До суду надіслали письмові заяви, в яких просять справу розглянути у їх відсутності. Позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, відповідач - позов визнав. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] - чоловік позивача /а.с.3,4-6//, після смерті якого відкрилася спадщина на Будинок /а.с.10-12/, який згідно погосподарської книги № 5 за 2012 рік, належав померлому [PERSON] /а.с.8/, однак не був зареєстрований у встановленому законом порядку /а.с.9/. Позивач є єдиною спадкоємицею померлого за законом першої черги. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.01.2014 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Будинок у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього. /а.с.13/. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 327 ЦК України). Однією з таких підстав, відповідно до ст. 1217 ЦК України, є спадкування майна, в тому числі за законом. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Як встановлено в судовому засіданні і слідує з матеріалів справи, право власності на Будинок за спадкодавцем - чоловіком позивача підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння ним цим майном, оскільки за його життя законодавство не передбачало оформлення в сільських місцевостях свідоцтв про право власності на нерухоме майно та його державну реєстрацію, натомість облік особистих селянських господарств здійснювали сільські, селищні ради за місцем розташування нерухомого майна шляхом його реєстрації в погосподарських книгах. Так як до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, та, враховуючи неможливість оформлення позивачем своїх спадкових прав у нотаріальній конторі, суд приходить до висновку про можливість визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на Будинок разом з господарськими будівлями, що залишилися після смерті її чоловіка. Відтак, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

29.01.2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила розірвати шлюб, укладений між ними 29.06.2010 року народження, від якого мають неповнолітню доньку. В обґрунтування позову зазначає, що перебування в шлюбі є неможливим, зважаючи на відсутність почуття взаємної любові, поваги, розуміння та взаємодопомоги. Вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе. Дитину просить залишити на вихованні з нею. Сторони в судове засідання не прибули. До суду надіслали письмові заяви, в яких просили справу розглянути у їх відсутності. Позивач позовні вимоги підтримала, відповідач - не заперечив щодо розлучення. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29.06.2010 року /а.с.3/, від якого мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. /а.с.4/. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обов'язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім'ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їх дитини, тому є підстави для розірвання шлюбу. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір'ю. Відтак, доньку [PERSON] суд залишає на виховані з позивачем, оскільки спору про це у сторін не виникло. Важливо зазначити, що визначення місцем проживання малолітніх дітей місця проживання одного з батьків зовсім не означає, що другий з батьків позбавляється права брати участь у вихованні і житті дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

29.01.2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстровано 23.06.1995 року, від шлюбу мають дитину: сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося, сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу є недоцільним. В судове засідання сторони не з'явилися, до його початку надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач позов підтримує, відповідач - визнає. Згідно частини 2 статті 197 ЦПК України справа розглянута без застосування технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.06.1995 року, від шлюбу мають дитину: сина [PERSON], [INFO]. Враховуючи те, що сторони припинили шлюбні відносини та ведуть окреме господарство, суд доходить висновку, що подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін. Зазначені обставини в сукупності є підставою для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

29.01.2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову послалася на неможливість спільного проживання з відповідачем однією сім'єю через несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя та фактичне припинення шлюбних відносин. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала і наполягала на задоволенні. Вона відмовилася від примирення з відповідачем та повідомила суду про відсутність наміру змінювати своє прізвище на дошлюбне. Відповідач позов визнав. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 18.02.2006 року. Від шлюбу мають спільну малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сім'ї. З січня 2014 року сторони проживають окремо. Вони припинили сімейні відносини і не ведуть спільне господарство. Подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача. Відповідно до частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Враховуючи те, що позивач не бажає збереження шлюбу та спільного проживання однією сім'єю з відповідачем, заявлений позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

29.01.2014 року позивач звернулася до суду та вимоги мотивує тим, що з 26.05.2007 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Однак спільне життя з відповідачем не склалося, втрачені взаємні почуття взаєморозуміння, любові та поваги. Шлюбні відносини сторони не підтримують та спільне господарство не ведуть з січня 2014 року. Тому позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1 / 4 частини з усіх видів його доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Сторони про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, втім до суду не з'явилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивач вимоги підтримує, відповідач - визнає, строку на примирення сторони не бажають. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26.05.2007 року сторони вступили в шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 652./а.с.6/ Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та повністю перебуває на її утриманні. Вказаний факт визнаний сторонами, втім сторони не досягли згоди щодо утримання дитини. Спільне життя сторін не склалося, втрачені взаємні почуття взаєморозуміння, любові та поваги. Шлюбні відносини сторони не підтримують та спільне господарство не ведуть з січня 2014 року. З встановлених обставин справи вбачається, що спірні правовідносини між сторонами є сімейними та врегульовані ст.ст. 110, 112, 180-183, 191 СК України. Відповідно до положень ст.ст. 110, 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, інтересам дитини, збереження сім'ї є неможливим, а тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до положень ст.ст. 180-183, 191СК України відповідач зобов'язаний утримувати дитину до досягнення повноліття, в тому числі шляхом стягнення аліментів на підставі рішення суду у твердій грошовій сумі або частині від доходу з дня подачі позову до суду. На підставі викладеного суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти в заявленому позивачем розмірі з дня подачі позову до суду. Відповідно до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збів з вимоги про розірвання шлюбу та судові витрати на користь держави з заяви про стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

29.01.2014 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовано тим, що спільне життя з відповідачем не склалось у зв'язку із тим, що сторони перестали розуміти один одного, не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету. З кінця листопада 2013 року подружжя не підтримує шлюбних стосунків, тому позивачка просить суд розірвати шлюб не надаючи сторонам строку для примирення. Позивачка та відповідач до початку судового розгляду подали заяви про розгляд справи без їх присутності. За змістом поданих заяв, позивачка позов підтримує та просить задовольнити позовні вимоги, а відповідач позов визнає. Суд, вивчивши матеріали справи приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з вимогами ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Судом встановлено, що сторони у справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12.09.2002 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1305. Подружжя має трьох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] (а.с. 8-10). Сторони проживають разом, спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають, шлюбні відносини між сторонами припинені. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При розгляді справи про розірвання шлюбу судом було всебічно досліджено мотиви розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сторони проживаючі разом спільним побутом не пов'язані. Згідно з ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд дійшов висновку, що причини, з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти цього, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають. За таких умов подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

29.01.2014 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення коштів (аліментів) на утримання неповнолітньої дитини. В обгрунтування своїх позовних вимог вказувала, що 20.02.2010 року уклала шлюб з [PERSON], від якого мають неповнолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та знаходяться на її повному матеріальному утриманні. Належної добровільної допомоги на утримання дитини відповідач не надає. Позивачка у позовній заяві просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення ним повноліття. Позивач в судове засідання не з*явилася, у заяві на ім*я суду просила справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з*явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином неодноразово. Заяви про розгляд справи у його відсутності суду не надав. За таких обставин, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Частина 3 ст. 181 та ст. 183 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дітей присуджуються у частці від доходу їх матері або батька, або у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на утримання дітей, визначається судом. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.07.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданого 23.07.2011 року відділом ДРАЦС, актовий запис № 111, від якого мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження, де батьком вказаний - [PERSON] (а.с.5). Відповідач працездатний та має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення ними повноліття. Тому, виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved