Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

27.12.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнених вимог (а.с. 46), просить прийняти рішення, що вимога відповідача сплачувати за неспожитий ним побутовий газ виходячи з розрахунку на одну особу у відповідності до норм споживання та цін на газ у комунальній квартирі №53 пр-т. Незалежності, 7 при відсутності зареєстрованих споживачів у його частки квартири є незаконною та зобовязати відповідача зробити перерахування за останні 3 роки, згідно з ЦК України за неспожитий ним побутовий газ у зазначеній комунальній квартирі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є власником ? частини комунальної квартири на правах спільної часткової власності, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На свою частину квартири він маю свої розрахункові рахунки, зокрема окремий розрахунок за спожиту електроенергію, має окремий електролічильник. З 25.11.2011 у його частині комунальної квартири жоден не зареєстрований та не проживає, про що свідчать надані Харківобленерго «Довідка абоненту», та КП Жилкомсервіс» «Довідка з місця проживання про склад сімї та прописку. Згідно його листування з відповідачем у жодної сторони не викликає сумнівів про те, що квартира [ADDRESS] є комунальною, газифікована з встановленням газової плити на кухні загального користування; інших приладів споживання побутового газу у комунальній квартирі немає; квартира №53 не обладнана приладом обліку газу; згідно наданих ним документів у його частині комунальної квартири № 53 жоден не зареєстрований та не проживає. На думку позивача, якщо у його частині комунальної квартири багато років жоден не зареєстрований та не зареєстрований, не проживає та не споживає побутовий газ, то нарахування за спожитий побутовий газ не повинно бути, внаслідок чого він листувався з відповідачем з проханням не робити нарахування за неспожитий мною побутовий газ та зробити перерахування за останні 3 роки згідно ст. 257 ЦК України. Однак, відповідач вважає, що він повинен платити згідно нарахувань, які здійснювались і надалі будуть здійснюватись виходячи з відповідності до норм споживання та цін на газ, посилаючись на вимоги глави 4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, затвердженою постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. № 249. Але, позивач вказує, що вимоги Кодексу поширюються тільки на зареєстрованих осіб і ніде у Кодексі немає тлумачення про оплату за неспожитий газ у комунальних квартирах без лічильників за відсутністю будь яких споживачів. У своїх відповідях відповідач також пише тільки про зареєстрованих осіб, ігноруючи той признаний у листуванні сторонами факт, що у спірному мешканні не проживає ні зареєстровані ні незареєстровані особи і не споживає. Виходячи з викладеного позивач вважає, що відповідач вільно, на свою користь, тлумачні вимоги глави 4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, у Кодексі немає положень про стягнення оплати за ненадані послуги постачання газу у приміщення спільної часткової власності без лічильників газу, де у частки приміщень не проживають зареєстровані та/або незареєстровані особи, і немає можливості відключення та пломбування приладів споживання газу. Там мова йде про оплату за ізольовані приміщення з одним власником можливістю відключення та опломбування приладів споживання газу у разі надання відповідної заяви. Відповідач немає підстав для стягнення плати за неспожитий ним газ. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Представник відповідачів [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, при цьому пояснила, що позивач звернувся до підприємства у грудні 2015 року з заявою про проведення перерахунку, згідно з наданими документами на підставі вимог Правил та Кодексу по особовому рахунку за адресою: [ADDRESS] проведений перерахунок нарахувань за останні шість місяців, а саме з 01.06.2015 р. по 26.11.2015. В подальшому, з 27.11.2015 відповідно до вимог Кодексу нарахування проводяться на одну особу, а тому підстав для проведення перерахунку нарахувань за трирічний термін не передбачено вимогами діючого законодавства. Суд, вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. З позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що предметом спору стала правомірність нарахування відповідачем позивачу щомісячної оплати послуг за газопостачання у зв'язку з чим нарахування заборгованості по цим послугам, яка на думку позивача відсутня Разом з тим, згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст.ст. 11,15 ЦПК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист же цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушення. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатись не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Таким чином, оскарження дій відповідача лише щодо факту нарахування оплати послуг з газопостачання, прийняти рішення, що вимога відповідача сплачувати за неспожитий ним побутовий газ виходячи з розрахунку на одну особу у відповідності до норм споживання та цін на газ при відсутності зареєстрованих споживачів у його частки квартири є незаконною та зобовязати відповідача зробити перерахування за останні 3 роки, згідно з ЦК України за неспожитий ним побутовий газ у зазначеній комунальній квартирі - не передбачено чинним законодавством в якості захисту прав. Зазначені вимоги та надані позивачем документи, можуть бути визнані лише в якості доказів при вирішенні іншого спору, де були б заявлені вимоги про стягнення з позивача заборгованості за отримані послуги газопостачання, але такі вимоги не були заявлені відповідачем при розгляді даної справи. Таким чином, позовні [PERSON] вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed