Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

27 квітня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із вказаною позовною заявою до [PERSON]. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона є фізичною особою-підприємцем та проводить господарську діяльність в магазині «[INFO]» по [ADDRESS]. 05 вересня 2013 року відповідачка придбала у її магазині товар на суму 9 000 грн. При цьому остання попросила відстрочити розрахунок та зобов'язалась сплатити борг протягом п'яти місяців до 05 лютого 2014 року, про що склала відповідну розписку. Посилаючись на те, що в обумовлену дату відповідачка борг не повернула, просила стягнути з відповідачки суму заборгованості в розмірі 16 909 грн 07 коп., з врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних. Позивачка у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала у повному обсязі та пояснила, що дійсно у вересні 2013 року придбала товар у позивачки на суму 9 000 грн та зобов'язалась сплатити борг протягом п'яти місяців. Разом із тим, виконати зобов'язання не може через відсутність коштів. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] придбала товар в магазині «[INFO]», що належить позивачці [PERSON] (а. с. 4), на загальну суму 9 000 грн і, за домовленістю сторін, зобов'язалася виплачувати кошти частинами протягом п'яти місяців - до 05лютого 2014 року, про що 05 вересня 2013 року склала відповідну розписку (а. с. 6). Таким чином, на думку суду, зобов'язання, що виникло у відповідачки за договором купівлі-продажу, було замінено позиковим зобов'язанням. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу). Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. З вищенаведеного вбачається, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Вказана позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та є обов'язковою для судів в силу ст. 360-7 ЦПК України. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно з положеннями ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 1049 ЦК України передбачений обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику, зокрема, грошові кошти у такій самій сумі, у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що у порушення вимог ст.ст. 526, 1049, 1053 ЦК України відповідачка взяті на себе зобов'язання не виконала, вчасно повну суму боргу позивачці не повернула, на день розгляду справи судом борг відповідачки перед позивачкою складає 9000 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з наданим позивачкою розрахунком, розмір збитків від інфляції за період з 05 лютого 2014 року по 17 квітня 2016 року склав 7 315 грн 07 коп. та 594 грн становлять три проценти річних від простроченої суми (а. с .7-9). Таким чином, за прострочення повернення боргу за розпискою від 05 вересня 2013 року відповідачка повинна сплатити позивачці суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми - 16909 грн. 07 коп. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивачки є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Також у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки сума судового збору в розмірі 551 грн 20 коп., сплата яких підтверджується відповідною квитанцією. На підставі викладеного,

Outcome: approved