Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

27.12.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказувала, 15.03.2016 року померла [PERSON]. Померлою [PERSON] 14 березня 2016 року було складено заповіт, відповідно до якого спадкоємцем всього майна є вона. Спадкове майно, після померлої [PERSON] складає житловий будинок із надвірними будівлями та спорудами та земельна ділянка, на якій він розташований, кадастровий номер 3220880903:02:002:0078 за адресою Київська обл., Бориспільський район, с. Мала Олександрівка, вул. Центральна, 112. Вона прийняла спадщину після померлої [PERSON], оскільки у встановлений законом 6-місячний термін звернулась до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину. Приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу [PERSON] видав їй свідоцтво на право на спадщину за заповітом лише на житловий будинок №112, що знаходиться по вул. Центральна, с. Мала Олександрівка, Бориспільського району. В той же час нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, кадастровий номер 3220880903:02:002:0078, у зв'язку з тим, що нею не надані правовстановлюючі документи, які б підтверджували право власності померлого на вищевказану земельну ділянку, та виніс відповідну Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У звязку з цим вона просить суд, визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 0,25 га, кадастровий номер 3220880903:02:002:0078, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруді присадибна ділянка), що розташована адресою вул. Центральна, 112, с. Мала Олександрівка, Бориспільського району, Київської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 15.03.2016р. В судове засідання позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, обставини справи підтвердили. Представник Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області до суду не зявився, повідомлений належними чином про час та місце розгляду справи, 01.02.2017 року надав до суду пояснення в яких просить суд проводити розгляд справи у його відсутність та зазначив, що проти задоволення судом позову не заперечує. Представник третьої особи до суду не зявився, повідомлений належними чином про час та місце розгляду справи, причина неявки суду не відома. Клопотань про перенесення розгляду справи не надійшло. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши наявні в справі матеріали, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову з наступних підстав. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти. Стаття 1222 ЦК України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Встановлено, що 15.03.2016 року померла [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть [PERSON] 1-ОК №307801, та про що зроблено актовий запис про смерть №13 від 16 березня 2016р. (а.с.13) Після смерті якої відкрилася спадщина на належне при житті їй майно у відповідності з вимогами закону, а саме: житловий будинок із надвірними будівлями та спорудами та земельна ділянка, на якій він розташований, кадастровий номер 3220880903:02:002:0078 за адресою Київська обл., Бориспільський район, с. Мала Олександрівка, вул. Центральна, 112. Померлою [PERSON] 14 березня 2016р. було складено заповіт, відповідно до якого спадкоємцем всього майна, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що належить спадкодавцеві на час смерті, а також належних спадкодавцеві майнових прав та обов'язків на день смерті, є [PERSON], [INFO] (а.с.11-12). [PERSON] після реєстрації шлюбу з [PERSON], змінила дівоче прізвище «Цибель» на «Середа», згідно Свідоцтва про шлюб [PERSON] 1-ОК №196641, виданого Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області (а.с.14). Як вбачається з пояснень позивача, вона прийняла спадщину після померлої [PERSON], оскільки у встановлений законом 6-місячний термін звернулась до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину. Приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу [PERSON] видав [PERSON] свідоцтво на право на спадщину за заповітом лише на житловий будинок №112, що знаходиться по вул. Центральна, с. Мала Олександрівка, Бориспільського району. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, кадастровий номер 3220880903:02:002:0078, приватним нотаріусом було відмовлено, у зв'язку з тим, що спадкоємцем не надані правовстановлюючі документи, які б підтверджували право власності померлого на вищевказану земельну ділянку, та виніс відповідну Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.15). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовною провадження. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» розяснено, зокрема, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Земельна ділянка померлої [PERSON] з кадастровим номером 3220880903:02:002:0078, належала саме останній, що підтверджується наступними документами: рішенням Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області від 14.03.2008р. №1003/19-26-V; довідкою, видана Виконавчим комітетом Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області №822 від 28.03.2008р., про те, що [PERSON] користується вищевказаною земельною ділянкою площею 0,25 га з 1998р., технічною документацією із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд гр. [PERSON] в с. М.Олександрівка, Бориспільського району, Київської області, 2008р., розроблена ТОВ «Аеротопографічний центр»; витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ- 3207635972016 від 03.11.2016р. по земельній ділянці із кадастровим номером №3220880903:02:002:0078; рішенням Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області від №556-07VІІ від 01.12.2016р. (а.с.16-45). Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1233 Цивільного кодексу України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Також, власник майна, згідно ст. 392 ЦК України, може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 392 ЦК України регламентовано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, та згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Отже, позивач є спадкоємцем за заповітом всього майна померлої [PERSON], що складається з житлового будинку із надвірними будівлями та спорудами, а також земельної ділянки площею 0,25 га, яка розташована по вул. Центральна, 112, с. Мала Олександрівка, Бориспільського району, кадастровий номер 3220880903:02:002:0078. Право власності на зазначену земельну ділянку за померлою виникло на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, проте, як вбачається з пояснень позивача, померла за час свого життя втратила вказаний державний акт. Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Судом також встановлено, що інших спадкоємців, які б своєчасно подали заяви на прийняття спадщини, крім позивача, - не має. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про наявність спору про право з іншими спадкоємцями. Права щодо володіння, користування та розпорядження спадковим майном позивача порушуються, а тому підлягають захисту відповідно до ст. 392 ЦК України, оскільки не визнаються органом, який здійснює державну реєстрацію нерухомого майна. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Враховуючи викладені вище обставини, Позивач є належним позивачем, який не може юридично закріпити своє право на спадщину. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання права власності на спадкове майно. Крім того, згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Беручи до уваги, що позивач, як спадкоємець за законом, має право на набуття права власності на земельну ділянку, після смерті [PERSON], а також те, що вона має право на отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак не змогла його отримати з незалежних від її причин, - позовні вимоги щодо визнання права власності слід задовольнити в повному обсязі. Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Оскільки таке свідоцтво видано не було, з незалежних від позивача причин, суд вважає за можливе ухвалити відповідне рішення визнавши спадкоємця власником зазначеного нерухомого майна. Відповідно до Звіту складеного ТОВ «Консалт-С» про експертну грошову оцінку земельної ділянки площею 0,2500 га (кадастровий номер 3220880903602600260078) розташованої за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Мала Олександрівка, вул. Центральна, 112 складає 171 625 грн. (а.с.54-56). Згідно п.п.п. 1 п.п. 1 п.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за позовні заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Сума судового збору за даним позовом становить (1% від 171 625гривень 00 коп.,) 1716,65 грн. Судові витрати за розгляд позовних вимог покласти на позивача, яка сплатила їх при поданні позову до суду, за клопотанням останньої. На підставі викладеного та ст.ст. 16, 328, 392, 1216, 1218, 1222, 1223, 1225, 1233, 1268, 1265, 1297, ЦК України, ст. 41 Конституції України, Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: approved