Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

27.10.2015 року [PERSON] звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги обґрунтував тим, що з відповідачкою, яка є матірю неповнолітньої [PERSON] Васіліси Едуардівни, [INFO], він перебував у зареєстрованому шлюбі з 21.02.2009 року. Рішенням Словянського міськрайонного суду від 26.10.2015 року шлюб між ними було розірвано. На теперішній час сторони проживають окремо, а їх спільна дитина проживає разом із позивачем та знаходиться на його утриманні. Відповідачка маючи особистий матеріальний дохід, ухиляється від покладений на неї сімейним кодексом обовязків та добровільно не здійснює матеріальну підтримку на утримання дитини. Інших зобовязань по виплаті аліментів чи утримань відповідачка не має. Просив стягнути з відповідачки на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1\\3 частини всіх видів доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви до дня досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, навів доводи, аналогічні викладеним у позові та зазначив, що з червня 2014 року донька проживає з ним, та знаходиться на його утриманні. За цей час матеріальної допомоги на утримання своєї доньки відповідачка не надавала. Дитина ходить до школи за його місцем проживання. Пояснив, що після початку розгляду судових справ, відповідачка декілька разів надала матеріальні кошти та продукти харчування на утримання своєї дитини. Вважає, що аліменти в розмірі 1/3 частини є достатнім для потреб дитини. Представник позивача, адвокат [PERSON], яка діє на підставі договору на представництво інтересів в судовому засіданні позовні вимоги підтримала просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, зазначила, що батько забрав дитину до себе без її згоди та на теперішній час слухається справа в суді про визначення місця проживання дитини, однак не запречує той факт що на момент подачи позову про аліменти до суду, дитина проживала разом з батьком та перебувала на його утриманні, а також ходить до школи за місцем його проживання. Представник відповідача, адвокат [PERSON], який діє на підставі договору на представництво інтересів в судовому засіданні не визнав позовні вимоги в повному обсязі, просив відмовити в задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.02.2009 року. Рішенням Словянського міськрайонного суду від 26.10.2015 року шлюб між ними було розірвано.Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] Васілісу Едуардівну, [INFO], що підтверджено копією свідоцтва про народження серії 1-НО № 287371 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 751 (а.с. 3), яка на момент подачи позову та на теперішній час проживає разом із позивачем та знаходиться на його утриманні. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Одним з важливих прав дитини є її право на утримання, тобто забезпечення їй належного рівня життя, складовими якого виступають забезпечення \~повноцінного харчування, навчання, проживання, виховання. Цей обовязок закріплений як у Конституції Україні та Сімейному кодексі України так і на міжнародному рівні (Конвенції \~про \~права дитини, іншими міжнародно-правовими договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України).\~ Таким чином суд приходить до переконання, що відповідачка повинна утримувати свою доньку та сплачувати аліменти на її утримання, оскільки на теперішній час дитина проживає з батьком, ходить до школи за місцем його проживання, перебуває на його утриманні, він піклується про її матеріальний та духовний стан. Розгляд на теперішній час в суді питання про визначення місця проживання дитини не може бути підставою для відмови у позові, оскільки не позбавляє відповідачку батьківського обовязку по утриманню свєї дитини. Визначаючи розмір аліментів, який буде стягуватись з відповідачки суд виходить з наступного. Відповідно до положень ч.1 ст. 182 СК України суд при визначенні розміру аліментів враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного\~віку окрім, коли розмір аліментів визначається у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд, приймаючи до уваги факт відсутності офіційного працевлаштування відповідачки, відсутність в неї стабільного доходу, факт того, що вона є вимушеною переселенкою що додатково відображається на її матеріальному становищі, вважає за необхідне зменшити розмір заявлених позивачем аліментів до ? частини. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, то він стягується з відповідача в дохід держави. Таким чином, витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial