Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

28.02.2019 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , Кагарлицької міської ради Київської області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, ( а.с., 2 - 5), в прохальній частині якої позивач просив суд винести рішення, на підставі якого: - визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 233983 від 27.06.2008 р., виданий Кагарлицькою міською радою Кагарлицького району Київської області [PERSON] на земельну ділянку площею 0,05 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 3222210100:01:465:0014, скасувавши його державну реєстрацію та реєстрацію земельної ділянки. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовував наступнимим обставинами справи та нормами права: Відповідно до договору купівлі-продажу домоволодіння від 05.11.2009 р., посвідченого приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Руденком A.B. за № 249 [PERSON] придбала житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право па спадкування мають особи, визначені у заповіті. За життя заповіт на своє майно та вказаний житловий будинок [PERSON] складено не було. Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Після [PERSON] із спадкоємців першої черги залишився рідний син [PERSON] (далі-позивач). Інших спадкоємців після смерті [PERSON] не залишилось. Отже, враховуючи те, що [PERSON] не складала заповіт, інших спадкоємців за законом не залишилось, Позивач як спадкоємець за законом першої черги успадкував всю спадщину [PERSON] позивач прийняв спадщину шляхом звернення до приватного нотаріуса Кагарлицького районного нотаріального округу Воловенко Р.П. із заявою про прийняття спадщини матері [PERSON] 20.05.2017 р. приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Воловенко Р.П. було видано свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Після прийняття спадщини та оформлення свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок Позивач звернувся до Кагарлицької міської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо передачі власність земельної ділянки. Рішенням сесії Кагарлицької міської ради №434-22-ХL - VІІ від 04.10.20018 р. Позивачу було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у власність громадянину України [PERSON] по [ADDRESS] площею 0,05 га. На підставі вказаного рішення Позивач звернувся до ПП «Єдиний центр» для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). За результатами проведених ПП «Єдиний центр» обмірів земельної ділянки було складено кадастровий план, відповідно до якого площа земельної ділянки по [ADDRESS] площею 0,0381га. Коли Позивач почав з`ясовувати чому площа земельної ділянки менше 0,05 га з`ясувалось, що частина земельної ділянки, яка належала до будинку Позивача та перебувала у користуванні згідно запису у Земельно-шнурової книги була передана згідно рішення сесії Кагарлицької міської ради від №211-ХVIII - V від 06.11.2007 р. [PERSON] (далі-Відповідач). Зокрема, Відповідачу було передано земельну ділянку площею 0,0213 га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] . На підставі рішення сесії Кагарлицької міської ради від №85/8/5 від 31.10.2006 р. Відповідачем було отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 233983 від 27.06.2008 р. При цьому, слід зазначити, що вказану земельну ділянку площею 0,0213 га було приватизовано Відповідачем вже після приватизації нею земельної ділянки біля свого будинку площею 0,0422 га по [ADDRESS] та отримання державного акту серія ЯД № 71877 від 05.04.2007 р. З підстав зазначених нижче рішення сільської ради про передачу земельної ділянки та державний акт на право власності на земельну ділянку виданий на ім`я Відповідача були видані незаконно та порушують права Позивача. Згідно ч. ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розмішені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, то перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Факт належності до будинку Позивач земельної ділянки площею 0,05 га підтверджується записом в Земельно-кадастровій книзі Кагарлицької міської ради, з якої вбачається, що за попереднім власником будинку Позивача [PERSON] була закріплена земельна ділянка площею 0,05 га. Відповідно до правового висновку зробленого Верховним судом України в постанові від 30.05.2012 р. у справі № 6-31цс12 суд зазначив, що пунктом 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», який втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139 - V «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», але був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах. Отже, за [PERSON] підставі запису Земельно-кадастровій книзі належало право на земельну ділянку площею 0,05 га, що знаходилась біля житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Таким чином, Позивач набув не тільки житловий будинок, а і земельну ділянку 0,05 га, яка знаходилась біля житлового будинку та право на яку перейшло до Позивача. Як було зазначено вище на момент придбання житлового будинку в користуванні власника перебувала земельна ділянка площею 0,05 га. Після придбання житлового будинку, до Позивача перейшло право на земельну ділянку в тому розмірі, що і у попереднього власника [PERSON] . Тому, Кагарлицька міська рада не мала права приймати рішення про передачу у власність земельної ділянки Відповідачу, оскільки право на земельну ділянку перейшло до Позивача. Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 16.04.2004 р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам слід мати на увазі, що спори, пов`язані із земельними відносинами, розглядаються в позовному провадженні. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 16.04.2004 р. «розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність». Згідно ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Згідно ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно п. б та п. г) ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, гцо порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Враховуючи те, що земельна ділянка площею 0,05 га, що знаходилась біля житлового будинку за адресою [ADDRESS] перебувала у користуванні попереднього власника, а після придбання перейшла до Позивача, державний акт за яким Відповідачу було передано земельну був виданий з порушенням вимог закону та порушенням прав Позивача, тому відповідно до вищезазначених норм ст. 152 Земельного кодексу України, ст. ст. 21, 393 Цивільного кодексу України, роз`яснень Верховного суду України викладених в Постанові Пленуму Верховного суду України №7 від 16.04.2004 р., з метою захисту порушених прав Позивача, необхідно визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №233983 від 27.06.2008р. виданий Відповідачу на земельну ділянку площею 0,05 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою [ADDRESS] . Видача вказаного державного акту Відповідачу порушує права Позивача та за наявності державного акту позбавляє можливості отримати у власність частини земельної ділянки біля належного Позивачу житлового будинку. Згідно ч. 1 ст. 158 Земельного кодексу України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Згідно ч. 2 ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed