Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

27.02.2018 року, позивач - [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Запорізької міської ради, третя особа: Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Славута-16» про визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що вона набула право власності на квартиру [ADDRESS] у 1984 році після виплати пайових внесків в повному обсязі. Однак свідоцтва про право власності на вищевказану квартиру не отримувала, а державна реєстрація цього права нею не здійснювалася у зв'язку з тим, що відповідно до раніше діючого законодавства про право власності члена житлового кооперативу на квартиру виникало з моменту виплати паю і не вимагало реєстрації. Протягом цього періоду вважала, що саме виплата пайових внесків в повному об'ємі підтверджує її права на дану квартиру. На даний час не може розпорядитися своїм житлом, оскільки відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухомість підлягає обов'язковій державній реєстрації. 12 грудня 2014 року вона звернулася до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради для реєстрації права власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Однак, внаслідок того, що нею не було надано державному реєстратору оригіналу правовстановлюючого документа на [ADDRESS] державним реєстратором постановою про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 05.02.2018 року № 395508456 було відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] На підставі вищевикладеного, позивач просить суд на підставі ст.. 392 ЦК України винести рішення яким: визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS]. У судове засідання позивач не з'явилася, але до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, доводи наведені в обґрунтування позовних вимог підтримала, просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. У судове засідання представник відповідача не з'явився, але до суду надійшла про розгляд справи за його відсутності, при винесенні рішення покладався на розсуд суду. У судове засідання представник третьої особи - Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Славута-16» не з'явився, але до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] не заперечував. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28.02.2018 року провадження у цій справі відкрито, справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні. Одночасно вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 13). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, взявши до уваги заяву позивача, відповідача та третьої особи у справі, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] була членом Житлово-будівельного кооперативу «Коммунаровець-8», який відповідно до ст.. 5 Закону України «Про реорганізацію житлово-будівельних кооперативів в Об'єднання» від 18.05.2016 року було реорганізовано, його правонаступником є Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Славута-16». [PERSON] належить квартира [ADDRESS]. Пайові внески в сумі 5744 руб. були повністю виплачені позивачем в 1984 році, що підтверджується довідками: № б/н від 07.12.2017 року та № б/н від 12.03.2018 року, виданими головою Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Славута-16», що міститься в матеріалах справи (а.с. 8, 41); копією книги обліку пайових внесків, копія якої приєднана до матеріалів справи. Після набуття чинності ЗУ «Про власність» [PERSON] стала власником зазначеної квартири, однак так і не оформила правовстановлюючий документ на вказану квартиру у вигляді Свідоцтва про право власності на житло, яке видається за фактом сплати пайових внесків за кооперативну квартиру. Відповідно до ст.. 15 Закону України «Про власність» (1991 р.) член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Пунктом 3 абз. 3 Постанови Верховної Ради України від 26 березня 1991 року «Про введення в дію Закону України «Про власність» передбачено, що положення статті 15 зазначеного Закону застосовуються до правовідносин, що виникли як до, так і після 15 квітня 1991 року. Відповідно до ч. 3 ст. 384 ЦК України у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. 05.02.2018 року рішенням державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 39508456 [PERSON] було відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS]. Відмова була обґрунтована тим, що Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 встановлений виключний перелік документів необхідних для реєстрації речових прав на нерухоме майно, зокрема, оригіналів документів необхідних для відповідної реєстрації, які в свою чергу, були відсутні у [PERSON] Те, що право власності на квартиру не було зареєстровано, не може бути підставою для відмови в позові, оскільки відповідно до інформаційного листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних про спадкування» від 16.05.2013 року, з якого вбачається, що право власності на нерухоме майно виникає з моменту видачу свідоцтва про право власності, тобто право власності на вказану квартиру виникло з моменту сплати [PERSON] пайових внески за спірну квартиру у 1984 році, а тому вона набула право власності на неї відповідно до положення Закону України «Про власність», який діяв на той час. Згідно з ст.. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Крім того, суд враховує, що в Постанові № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» в п. 5 указано, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема, на підставі правочинів. При цьому, діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК України) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК України). За таких обставин, суд вважає, що [PERSON], виплативши пайові внески в повному обсязі у 1984 році за квартиру [ADDRESS], набула право власності на вказане майно, а тому позовні вимоги є законними, обґрунтованими та належним чином доведеними, у зв'язку з чим підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved