Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

27.01.2015 року позивач - ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 10288,05 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 22.04.2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 7000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 30.11.2014 року має заборгованість 29052,40 грн., яка складається з наступного: 6940,02 грн. - заборгованість за кредитом; 18651,58 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3460,80 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 466,10 грн. - штраф (процентна складова). Заочним рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 02.02.2012 року з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто суму заборгованості за даним кредитним договором у розмірі 19730,45 грн., а тому позивач просить стягнути загальну суму заборгованості за договором у розмірі 9321,95 грн. за вирахуванням суми, стягнутої вказаним рішенням суду. Представник позивача у судове засідання не з'явився. До суду 20.02.2015 року, 11.03.2015 року та 10.04.2015 року надійшли заяви, у яких представник позивача за довіреністю Терехов О.Л. заявляє клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача та одночасно повідомляє, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] про розгляд справи був повідомлений належним чином шляхом опублікування оголошення про виклик відповідача у пресі, однак, в судове засідання не з'явився, причини нез'явлення суду не повідомив. На підставі статей 158, 169, 224 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 22.04.2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого відповідачем отримано кредит в розмірі 7000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості по кредиту з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 12-18). Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником усіх прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк». (а.с. 23). Згідно умов кредитного договору для виконання зобов'язань Банк відкриває Позичальнику картковий рахунок № [NUMBER] для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем не надано суду жодних належних доказів руху коштів по картковому рахунку № [NUMBER], відкритому згідно умов кредитного договору для позичальника [PERSON] для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам. До позовної заяви додано лише розрахунок заборгованості за договором б/н від 22.04.2008 року, підписаний представником позивача за довіреністю, однак розрахунки, зроблені представником позивача у формі таблиці суд не може прийняти до уваги, оскільки вони не підтверджені доказами. Разом з тим, з матеріалів справи встановлено і не оспорюється позивачем, що заочним рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 02.02.2012 року у цивільній справі №2-532/11 було стягнуто з [PERSON], на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 22.04.2008 року в розмірі 19730,45 грн. (а.с. 7). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Заочним рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 02.02.2012 року було встановлено загальний розмір грошових зобов'язань за кредитним договором, не виконаних позичальником [PERSON], та задоволено вимогу ПАТ КБ «ПриватБанк» - стягнуто з [PERSON] заборгованість за даним кредитним договором від 22.04.2008 року в розмірі 19730,45 грн. Отже, позивачем вже було реалізовано своє право на судовий захист своїх майнових інтересів, які ґрунтуються на правочині, укладеному із відповідачем. Тому суд вважає безпідставною позовну вимогу позивача про стягнення заборгованості за кредитом, оскільки щодо даної вимоги вже існує судове рішення, що вступило в законну силу. Позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, заборгованості по комісії за користування кредитом за договором, штрафів, нарахованих позивачем за період з дати ухвалення рішення і до 30.11.2014 року суд також вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки, починаючи із 29.02.2012 року (дата набрання законної сили рішенням суду від 02.02.2012 року) договірні правовідносини між сторонами припинились та перейшли у правовідносини боржника та стягувача в порядку виконання судового рішення. Починаючи із дати набрання законної сили рішенням суду від 02.02.2012 року між сторонами склались правовідносини, пов'язані із примусовим виконанням судового рішення, яким було встановлено ким із договірних сторін порушено умови договору, кому належить право вимоги, що ґрунтується на правочині, а також розмір такої вимоги. Згідно з роз'ясненнями, наданими судам Пленумом Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 17 постанови №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. Отже, позивач - ПАТ КБ «ПриватБанк» як кредитор за договором за наявності судового рішення про задоволення його вимог позбавлений права вимагати повторного стягнення з боржника суми заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. Лише за умови, що наявне судове рішення не виконано боржником, кредитор має право на стягнення з відповідача сум інфляційних втрат та трьох процентів річних за весь час, поки судове рішення залишається не виконаним. У суду відсутні підстави вважати, що рішення Романівського районного суду Житомирської області від 02.02.2012 року у справі №2-532/11, на даний час не виконане відповідачем, враховуючи, що позивачем заявлено вимоги за вирахуванням сум, стягнутих вказаним судовим рішенням, також позивачем не заявлено вимог про стягнення з відповідача сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Розглядаючи згідно положень ч.1 статті 11 ЦПК України дану справу, суд вирішує спір у межах заявлених ПАТ КБ «ПриватБанк» позовних вимог та приходить до висновку, що позов є безпідставним та не обґрунтованим: позивачем не доведено підстави повторного, за наявності судового рішення, нарахування відповідачу заборгованості по кредиту, процентів за користування кредитом, комісії і неустойки (двох штрафів). З урахуванням вказаних обставин слід відмовити у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк». На підставі наведеного вище обґрунтування та

Outcome: dismissed