Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

27 вересня 2018 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів та стягнення неустойки(пені) за прострочення аліментів. В обґрунтування своїх вимог вказує, що згідно рішення Любешівського районного суду від 04.06.2009 року з відповідача на користь позивача, на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] стягуються аліменти в твердій грошовій сумі 300 грн. щомісячно. Покликаючись на те, що розмір аліментів, які сплачує відповідач є недостатніми для належного утримання дитини, просить суд збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача в її користь на утримання неповнолітньої дитини аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1100 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.09.2018 року до досягнення дитиною повноліття з врахуванням індексації відповідно до закону. Крім того, позивач вказує, що з розрахунку заборгованості, виданої Рожищенським районним відділом Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Волинській області за період з 27 жовтня 2008 року по 17 вересня 2018 року існує заборгованість по сплаті аліментів в сумі 14 492,71 грн., а тому просить суд стягнути з відповідача на її користь 7847,93 грн. неустойки(пені) від суми несплачених аліментів за період з 27 жовтня 2008 року по 01 вересня 2018 року. Також просить стягнути з відповідача в її користь оплачений судовий збір в сумі 704,80 грн., та 800 грн. за надання професійної правничої допомоги. Позивач в судове засідання не з'явилася, суду надана заява про підтримання позову та розгляд справи у її відсутності, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав, заперечень проти позову також не надав. Представник третьої особи: Рожищенський районний відділ Державної виконавчої служби ГТУЮ у Волинській області в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав, заперечень проти позову також не надав. Таким чином, у зв'язку із ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК) та судовий розгляд даної справи здійснюється у заочному порядку (ст.280 ЦПК України). У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду аліменти присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно рішення Любешівського районного суду від 04.06.2009 року з відповідача в користь позивача на утримання дочки [PERSON], [INFO], стягнуто аліменти в розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з 27 жовтня 2008 року і до досягнення дитиною повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до вимог ч. 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Так, ч.3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зі змісту наведених законодавчих приписів слід дійти висновку, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження, ст. 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Саме такий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року, винесеній за результатами розгляду справи №6-143цс13 за заявою про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 № 2037-VIII, який набрав чинності 08.07.2017 року, внесені зміни до ч. 2 ст. 182 СК України, відповідно до якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум для дітей віком з 6 до 18 років: з 1 липня 2018 року становить 1944 гривень. Отже, на час звернення позивача до суду з позовом про збільшення розміру 25.09.2018 року(згідно поштового відправлення) аліментів мінімальний розмір аліментів на дитину віком від 6 до 18 років мав становити не менше ніж 972 грн. 00 коп. (1944 грн. 00 коп. х 50%), що значно перевищує розмір аліментів, визначених рішенням Любешівського районного суду від 04.06.2009 року. Наведене свідчить про те, що на день постановлення рішення Любешівського районного суду від 04.06.2009 року розмір прожиткового мінімуму суттєво змінився в бік його збільшення, а тому розмір раніше присуджених аліментів не в повній мірі задовольняє мінімальні потреби дитини, оскільки відповідно зросли затрати на їх утримання, які несе лише позивач. Суд вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи та виходячи з закріплених ч. 9 ст. 9 Сімейного кодексу України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, враховуючи матеріальне становище одержувача та платника аліментів, розмір стягуваних аліментів підлягає зміні та слід стягувати з відповідача в користь позивача на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1100 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову до досягнення ними повноліття з врахуванням індексації відповідно до закону. Крім того, з розрахунку заборгованості, виданої Рожищенським районним відділом Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Волинській області за період з 27 жовтня 2008 року по 17 вересня 2018 року існує заборгованість по сплаті аліментів в сумі 14 492,71 грн. Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Це пов'язано з тим, що відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 1 липня 2015 року № 6-94цс15 та від 16.12.2015р. № 2696цс15. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами відсутність його вини у простроченні сплати аліментів, а тому повинен нести цивільну відповідальність, встановлену законом. Таким чином, неустойка за прострочення сплати аліментів за період з 27 жовтня 2008 року по вересень 2018 року становить 7847,93 грн. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягує з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 7847,93 грн. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як слідує з матеріалів справи, за подання даного позову(щодо вимоги про збільшення розміру аліментів) позивач сплатила судовий збір у розмірі 704,80 грн. Тому суд стягує з відповідача на користь позивача 704,80 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору. Згідно ст. 137 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути витрати за надання професійної правничої допомоги, зокрема складення позовної заяви, у сумі 800 грн. Відповідно до вимог ч. 6 статті 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судових витрат при звернені з даним позовом до суду(щодо вимоги про стягнення неустойки(пені)), з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі ст.ст.180, 181, 182, 183, 184,191,192, 196 СК України,

Outcome: approved