Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

26 червня 2015 року до Миргородського міськрайонного суду з позовною заявою звернулась [PERSON]. В позові вона виклала прохання стягнути на її користь з відповідача, [PERSON], неустойку від суми заборгованості по аліментам за період з 01.04.2013 року по 30.04.2015 року в сумі 8081 грн. 51 коп. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 1999 року по серпень 2010 року. На підставі рішень суду відповідач зобовязаний сплачувати на користь позивачки щомісячно аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1\\3 частини всіх видів його заробітку щомісяця, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. На момент подачі заяви заборгованість по аліментам на дітей становить 25652 грн. 21 коп.. Позивачка просила стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) в сумі 8081 грн. 51 коп. в звязку із виникненням заборгованості із сплати аліментів з вини відповідача на підставі вимог ст. 196 Сімейного кодексу України. До початку судового розгляду [PERSON] надала до суду заяву про збільшення позовних вимог до суми 115726 грн. 48 коп., додавши до заяви розрахунок нарахування пенні за кожен щомісячний платіж за період з моменту виникнення зобовязання до моменту предявлення позову. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі. Суду пояснила, що після розірвання шлюбу відповідач добровільно відмовився сплачувати аліменти, що спонукало її в 2013 році звернутись до суду з позов про стягнення аліментів. Після набрання рішенням законної сили вона звернула виконавчий лист до примусового виконання, однак до травня 2015 року жодного разу не отримувала аліменти незважаючи на те, що відповідач протягом даного періоду здійснював підприємницьку діяльність отримував прибуток. Причиною сплати аліментів відповідачем саме в травні 2015 року стало те, що на підставі дій державного виконавця, були накладені арешти на автомобілі відповідача. До 2015 року вона неодноразово зверталась до виконавчої служби з вимогою стягнути аліменти з відповідача, однак отримувала відписки . Відповідач в судовому засіданні заперечив позовні вимоги [PERSON]. Суду пояснив, що він добровільно сплачував аліменти надаючи кошти дітям та оплачуючи їх витрати. Окрім того, він надавав можливість позивачці після розірвання шлюбу керувати однією з його торгівельних точок, отримуючи прибутки, які на його переконання були більшими ніж суми аліментів. Суд заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи встановив, що згідно рішення Миргородського міськрайонного суду від 17 травня 2013 року відповідач зобовязаний сплачувати аліменти, які визначені в частці від його доходу щомісячно на утримання сина [PERSON] та доньки [PERSON]. З березня 2013 року по квітень 2015 року в звязку із несплатою аліментів утворилась заборгованість по аліментам на дітей в сумі 25652 грн. 21 коп., що підтверджується довідками Відділу державної виконавчої служби Миргородського міськрайонного управління юстиції (а.с. 11 та 13). Частиною 1 статтею 196 СК України визначено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З урахування виниклої заборгованості по аліментам, відповідача зобовязаний сплатити позивачці пеню у розмірі 1 % за кожен день прострочення, так як він не довів суду відсутності його вини в несплаті аліментів на утримання дітей. Розрахунок пені доданий позивачкою до позовної заяви на суму 115726 грн. 48 коп. за період з 01.04.2013 по 01.07.2015 року. є вірним, відповідає вимогам статті 196 СК України та правовій позиції викладеній в постанові Верховного суду України від 11 вересня 2013 року справа № 6-81цс13. У вищевказані постанові Верховного суду України означено, що оскільки зобовязання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен зясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобовязань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Частиною 2 статті 196 СК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Враховуючи, що розмір пені нарахований відповідно ч. 1 статті 196 СК України значно перевищує розмір заборгованості по аліментам, те що на утриманні відповідача перебуває неповнолітня дитина, [PERSON], [INFO], а також мету закладену у відповідальність за несвоєчасне виконання аліментного зобов'язання, яка спрямована на стимулювання боржника - платника аліментів своєчасно сплачувати аліменти та, певною мірою, компенсувати одержувачеві аліментів ті втрати, які він поніс у зв'язку із затримкою їх сплати, а не доведення його до банкрутства, суд

Outcome: approved