Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

\~ \~ \~ \~28 серпня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить витребувати у відповідача [PERSON] 73 кв.м. належної їй земельної ділянки, що знаходиться у користуванні відповідача та членів його родини на ділянці № 63-Б, кадастровий номер 4823381700:18:000:0468, розташованого в СТ «Вітамін» по вул. Джерельній в с.Зайчевське Вітовського району Миколаївської області, а також стягнути з відповідача судові витрати по справі. В обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що 26 травня 2014 року придбала у [PERSON] дачний будиночок № 63/1 по вул. Джерельній в СТ «Вітамін» із земельною ділянкою площею 0,0783 га за кадастровим номером 4823381700:18:000:0102. Натомість з часом виявила, що площа придбаної земельної ділянки не відповідає розміру, визначеному у договорі, та за яку нею сплачено 25138 грн., у звязку з чим звернулася до [PERSON] за вирішенням спірного питання. Для врегулювання цього конфлікту сімя [PERSON] передала у її користування частину земельної суміжної земельної ділянки 63 Б, що належить відповідачу [PERSON] дружині продавця. Натомість вже восени 2017 року сімя [PERSON] знову перенесла межу цих земельних ділянок, тобто незаконно заволоділа належною їй земельною ділянкою, зменшивши його площу з 782 кв.м. до 697 кв.м. Оскільки відповідачі відмовляються вирішити дане питання в добровільному порядку, то просить про витребування її майна від [PERSON] та [PERSON], зокрема земельної ділянки площею 73 кв.м., з суміжної земельної ділянки №63б кадастровий номер 4823381700:18:000:0468, розташованої в СТ «Вітамін» по вул. Джерельній с.Зайчевське Вітовського району Миколаївської області. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представники позовні вимоги підтримали в межах доводів позовної заяви. \~ \~ \~ \~Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнали та в своєму відзиві на позовну заяву вказували, що на час продажу земельної ділянки [PERSON] позивачу [PERSON] право власності даної земельної ділянки продавцю посвідчувалося Державним актом. У період з 2013 по травень 2015 років СТ «Вітамін» проводилась інвентаризація земель даного товариства та саме тоді була виявлена невідповідність спірної земельної ділянки розмірам, що зазначені в Державному акті, виданому на імя [PERSON], зокрема площа цієї ділянки склала 0,0710 га, а за даними державного акту попереднього власника [PERSON] площа становила 0,0782 га. Для компенсації розбіжності СТ «Вітамін» надало [PERSON]Д, земельну ділянку №139а по вул. Джерельній площею 0,033 га, після чого 18.06.2015 року [PERSON] написала заяву, в якій зазначила, що таке вирішення питання її цілком задовольнило та претензій до [PERSON] по землі вона не має. В 2017 році комісією СТ «Вітамін» проведені заміри меж земельних ділянок, якими встановлено, що [PERSON] не змінював меж земельних ділянок № 63а та 63б після їх приватизації, та яка в подальшому продана [PERSON] за єдиним номером 63/1. \~ \~ \~ \~[PERSON] посилається на неприйнятність способу, у який позивач просить вирішити спір, фактично вимагаючи позбавити її [PERSON] права власності на належне їй майно, що є порушенням ст.321 ЦК України стосовно непорушності права власності (а.с. 36). В судовому засіданні відповідачі та їх представник доводи, викладені у відзиві на позовну заяву підтвердили. Вважали заявлені вимоги безпідставними, просили про стягнення на їх користь з позивачки судових витрат в сумі 4000 грн. Згідно заяви відповідачів від 22.10.2018 року (а.с. 64) просили про застосування строку позовної давності, посилаючись на те, що про невідповідність площі проданої земельної ділянки, зазначеної у Державному акті та договорі купівлі-продажу її фактичній площі, позивач дізналася не пізніше 18.06.2015 року, а з позовом звернулася до суду в серпні 2018 року, тобто за спливом строку позовної давності. Представник третьої особи СТ «Вітамін» [PERSON] просив вирішити спір на розсуд суду. З приводу обставин справи пояснив про виявлену, після проведення інвентаризації земель СТ «Вітамін», невідповідність розмірів земельних ділянок за фактичним їх користуванням розмірам, що зазначені у правовстановлюючих документах, з приводу чого і виник спір між [PERSON] та сімєю [PERSON]. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що в 2017 році надійшла заява від [PERSON] з проханням правління розібратися щодо спору з приводу проданої дачної ділянки [PERSON], яка після проведеної інвентаризації земель товариством, висуває йому претензії з приводу невідповідності розміру проданої ділянки. Після інвентаризації були уточнені розміри земельних ділянок та у [PERSON] виявився розмір 0,071 га, що не відповідало даним Державного акту, на час видачі якого технічна документація не виготовлялася та раніше інвентаризація не проводилася. При перевірці суміжних земельних ділянок, зокрема земельних ділянок 63 та 63-б, то суміжна земельна ділянка також виявилася меншою ніж зазначено в державному акті. Відповідачами [PERSON] зміна межі не проводилася. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є донькою позивачки [PERSON]. Дачний будинок для купівлі вони знайшли з матірю через оголошення в мережі Інтернет із зазначенням розмір 8 соток. Прибули на місце, дачна ділянка та будинок матері сподобались і були придбані. Коли стало питання щодо нестачі розміру земельної ділянки, її мати звернулася до відповідачів для вирішення цього питання, та їй відповідачі виділили зі своєї суміжної земельної ділянки, частину, яку відгородили та на якій мати садила овочі. Пізніше цю частину ділянки відповідачі забрали. Зі змісту досліджених письмових доказів слідує наступне. Відповідно до копії державного акту ЯЕ №915338 від 07.03.20058 року та Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, [PERSON] належала земельні ділянка кадастровий номер 4823381700:18:000:0102 площею 0,0782 для ведення садівництва, розташована за №63а та 63б в межах СТ «Вітамін» Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області (а.с. 43-47). Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 26 травня 2014 року, [PERSON] продав, а [PERSON] купила садовий будинок та земельну ділянку площею 0,0782га, що розташовані за адресою: СТ «Вітамін», вул.Джерельна, будинок № 63/1, стара адреса 63а, 63б (а.с. 51-52). Право [PERSON]Д, щодо вище вказаного майна як нового власника зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та з того часу вона також стала членом СТ «Вітамін» (а.с. 18-19). Згідно копії договору дарування від 12 червня 2012 року [PERSON] належить земельна ділянка № 63-б кадастровий номер 4823381700:18:000:0468 (а.с. 39-40). Відповідно до копії ситуаційної схеми геодезичної зйомки, здійсненої на замовлення [PERSON] (а.с. 26-27) встановлено невідповідність межі земельної ділянки № 63а, 63б за фактичним користування та документам (державному ату), при цьому площі неспівпадання межі земельної ділянки 63а, 63б за фактичним користуванням та за державним актом встановлено як з боку сусідніх земельних ділянок (№ 64 та № 62) так і з боку проїжджої частини (всього 14 кв.м.) Відповідно до заяви [PERSON] від 18.06.2015 року, після проведеної в садівництві інвентаризації, виявилося що площа придбаної нею в 2014 році у [PERSON] земельної ділянки є меншою за продану на 0,07 га. Для компенсації нестачі земельної ділянки нею додатково отримано в СТ «Вітамін» земельну ділянку площею 0,033 на по вул.Джерельній № 139 а, та даний варіант її повністю задовольнив. Претензії до [PERSON] вичерпано (а.с. 53). Відповідно до звіту комісії СТ «Вітамін» від 29.09.2017 року, при перевірці заяви [PERSON] з приводу перевірки обєктивності претензій [PERSON] щодо розміру проданих їй в 2014 році земельних ділянок № 63а, 63б комісія встановила, що вказані земельні ділянки приватизовані [PERSON] в 2008 році, та останнім отримано Державний акт ЯЕ №915338 на земельну ділянку площею 0,0782 га. Площа земельної ділянки визначалася ДП «Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» згідно договору №4532 від 24.07.2007 року, укладеного ДП з 30 членами СТ «Вітамін», в тому числі [PERSON] В 2013 році з метою упорядкування оплати податків на землю СТ «Вітамін» укладено договір із ПП «Укрприватзем» про інвентаризацію земель СТ «Вітамін». За наслідками виконаних робіт дане підприємство виготовило документацію, відповідно до якої площі земель, які експлуатуються СТ «Вітамін», в тому числі і площі земель, що належать його членам, без зазначення розмірів меж цих ділянок. У відповідності до документів інвентаризації площа ділянок №63а, 63б становить 7,1 сотки, що не відповідає площі цих ділянок, вказаних в державному акті ЯЕ №915338 (7,82 сотки) В 2015 році для компенсації даної розбіжності [PERSON] отримала в СТ «Вітамін» додатково земельну ділянку № 139а площею 3,3 сотки, у звязку з чим написала заяву про задоволення вирішенням спірного питання у такий спосіб та відсутністю претензій до [PERSON] В 2017 році [PERSON] все ж почала вимагати компенсації різниці в площі за рахунок ділянок, які є суміжними до ділянок № 63а,63б. Комісією проведено заміри меж суміжних земельних ділянок, зокрема № 24, 64,62 та спірних ділянок 63а,63б, за наслідками чого встановлено, що [PERSON] з часу приватизації не змінював розміру проданої ним земельної ділянки. Компенсація нестачі земельної ділянки [PERSON] за рахунок прилеглої території є неможливою, оскільки прилеглі земельні ділянки перебувають у приватній власності інших осіб (а.с. 54-55). Відповідно до зведеної порівняльної таблиці даних, отриманих в результаті інвентаризації земель та інформації, що міститься в документах, які посвідчують право на земельну ділянку, площа земельної ділянки 63а,63б по Державному акту становить 0,0782 га, фактично площа становить 0,0707 га. Невідповідність площ, зазначених у державних актах та за фактичним користуванням також встановлено і щодо інших земельних ділянок, в тому числі земельної ділянки № 63, належної [PERSON], що фактично є меншою ніж за даними правовстановлюючих документів. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного, Відповідно до ст. 378 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. В ході судового слідства судом встановлено, що при придбанні [PERSON] земельної ділянки 63б,63а в СТ «Вітамін» по вул. Джерельній, новий номер 63/1, перевірка фактичної площі придбаної земельної ділянки її площі за Державним актом не здійснювалась. В договорі купівлі-продажу від 2014 року площа земельної ділянки зазначена згідно даних первинного правовстановлюючого документу Державного акту на імя [PERSON] як 0,0782 га. В подальшому [PERSON] виявлено невідповідність площі проданої земельної ділянки розмірам її фактичного користування, у звязку з чим в червні 2015 року даний спір вирішено шляхом передачі [PERSON] земельної ділянки площею 0,033 га в СТ «Вітамін» № 139а та у звязку з чим 18.06.2015 року нею складено заяву про вирішення конфлікту із [PERSON] з приводу невідповідності площі проданої їй земельної ділянки. В подальшому, зокрема згідно наданих письмових доказів, в 2017 році [PERSON] знову порушено питання про невідповідність площі проданої земельної ділянки та за наслідками здійснених замірів комісією СТ «Вітамін» встановлено, що площа спірної земельної ділянки з часу її приватизації [PERSON] та станом на час проведення перевірки, не змінювалась. Стосовно вимог [PERSON] про відновлення її прав шляхом витребування нестачі проданої їй земельної ділянки за рахунок суміжної із нею земельною ділянкою, належною [PERSON], то відповідно до ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість. Положення ст. 387 ЦК України, на які посилається [PERSON] встановлені для захисту права власника з витребування свого майна від чужого незаконного володіння. В своєму позові [PERSON] просить про витребування майна у сімї [PERSON] за рахунок земельної ділянки кадастровий номер 482331700:18:000:0668, який, як встановлено судом належить [PERSON] відповідно до договору дарування з 2012 року. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог чи заперечень. Проте будь-які докази, які б свідчили, що [PERSON] порушила межі належної їй земельної ділянки (63б) та земельної ділянки, належної [PERSON] (63/1), і без правової підстави використовує чужу земельну ділянку (частину), зокрема земельну ділянку належну [PERSON], суду не надані. Враховуючи наведене, проаналізувавши зміст, наданих сторонами письмових доказів, суд вважає необхідним у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити як безпідставних. Стосовно заяви [PERSON] та [PERSON] про застосування строку позовної давності, то застосування даного строку можливе лише за наявності підстав для задоволення позову по суті заявлених вимог, коли такі підстави відсутні, суд відмовляє у позові по суті. Відповідно до п.2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, відповідачі просили про стягнення на їх користь процесуальних витрат по справі. В той же час, доказів на підтвердження понесених судових витрат не надали, вказували про можливість їх подання протягом пяти наступних днів. За вказаного, з урахуванням вимог п. 5 ч. 6 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним призначити судове засідання з розгляду питання щодо розподілу судових витрат у справі та встановити для відповідачів строк подачі доказів щодо понесених ними судових витрат до 28 березня 2019 року. Судове засідання з цього питання призначити на 01 квітня 2019 року о 10-30 годині.

Outcome: dismissed