Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-22 00:00:00

27 березня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, [PERSON], в якому, уточнивши свої позовні вимоги згідно заяви від 30 травня 2018 року, просить зняти арешт з квартири [ADDRESS]. Обгрунтовано позов тим, що при виконанні виконавчого листа № 2-410, виданого Славутицьким міським судом Київської області про стягнення аліментів з позивача, постановою державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції від 21 жовтня 2008 року накладено арешт на все нерухоме майно позивача, у тому числі і на вказану вище квартиру. 29 лютого 2012 року виконавче провадження було завершено на підставі п. 10 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», а виконавчий документ направлений до Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції за місцем роботи боржника. Позивач зазначив, що відсутні правові підстави для арешту майна, оскільки він постійно сплачував аліменти та жодних повідомлень про заборгованість не отримував, заборгованості не має, син набув повноліття у 2009 році, проте арешт з квартири не знятий, що в свою чергу робить неможливим отримання ним свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері на частину квартири, що належала спадкодавцю. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 квітня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження; запропоновано відповідачам подати відзив на позов. Відповідачі у встановлений судом строк відзив на позов не подали. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 травня 2018 року задоволено клопотання позивача та залучено до участі в розгляді справи в якості співвідповідача - Новозаводський відділ державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області; закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Представник відповідача - Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без участі відповідача, в якій поклався на розсуд суду та повідомив про відсутність відкритого виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-410, виданого Славутицьким міським судом Київської області. Представник відповідача - Новозаводського відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій вказав, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавчі провадження, де боржником є [PERSON] на виконанні у відділі не перебувають і не перебували та з інших відділів не надходили. Відповідач - [PERSON], у судове засідання не з'явилася, про час та місце його проведення повідомлялася завчасно та належним чином. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Рішенням Славутицького міського суду Київської області у справі № 2-410/1997 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, до його повноліття (а/с 7). На виконання вказаного рішення суду стягувачу - [PERSON] було видано виконавчий лист. 21 жовтня 2008 року при виконанні вказаного вище виконавчого листа, державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції було накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON] в межах суми - 17043 грн. та оголошено заборону на його відчуження (а/с 9). Постановою державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції від 29 лютого 2012 року виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-410/1997 було завершено на підставі п. 10 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», а виконавчий документ направлений до Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції за місцем роботи боржника (а/с 8). Згідно інформації Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 04 червня 2018 року № 26395, вбачається, що вказаний вище виконавчий документ повторно до відділу не надходив і надати більш детальну інформацію щодо накладення арешту не має можливості, у зв'язку із закінченням терміну зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих до архіву (а/с 52). За інформацією Новозаводського відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, виконавчі провадження, де боржником є [PERSON] та [PERSON] на виконанні у відділі не перебувають і не перебували та з інших відділів не надходили (а/с 54). Позивач зазначив, що він постійно сплачував аліменти на користь [PERSON] та жодних повідомлень про заборгованість не отримував. Також, позивач вказує, що арешт, який накладений на майно, що належить йому на праві спільної часткової власності, перешкоджає в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири після смерті матері, а тому він звернувся до суду за захистом свого порушеного права. Судом також встановлено, що згідно інформаційної довідки Комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 15 червня 2018 року № 6808/436, власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON]. Кожному належить по 1/2 частині. Згідно інформації Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 27 лютого 2018 року № 12042, наданої позивачу на його заяви, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на ім'я [PERSON] відсутні (а/с 20). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено підстави для зняття арешту з майна. Так, частина 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Також, у ч. 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Згідно ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Статтею 316 Цивільного кодексу України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Таким чином, враховуючи, що відкритих виконавчих проваджень, де б боржником був позивач у Деснянському та Новозаводському відділах державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області не має, наявність заборгованості по сплаті аліментів не підтверджена, а тому наявні підстави для зняття арешту з майна позивача у судовому порядку, оскільки подальше існування арешту обмежує його майнові права як власника на вільне розпорядження нерухомим майном. Проте, суд не вбачає підстав для зняття арешту з усієї квартири, як просить позивач, оскільки матеріалами справи підтверджується, що позивачу належить лише 1/2 частина цієї квартири, а інша 1/2 частина належала його матері і арешт на цю частину квартири накладено не було. За таких обставин, пред'явлений позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: partial