Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

28 вересня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн., щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову та до досягнення нею повноліття, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне подружнє життя не склалося, вони припинили шлюбні стосунки, дитина повністю перебуває на її утриманні, а відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає. До початку судового засідання через канцелярію суду позивач подала суду письмову заяву, в якій зменшила позовні вимоги та просила стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 700 грн., справу розглядати без її участі. Відповідач позов визнав, про що подав письмову заяву, в якій також просив справу розглядати за його відсутності. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з урахуванням вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України та роз'яснень пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки це не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. При цьому судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22 січня 2010 року (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 12), яка мешкає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні. Спільне подружнє життя у сторін не склалося, вони не підтримують шлюбних стосунків, проживають окремо та не ведуть спільне господарство більше року, примирення та збереження сім'ї позивач вважає неможливим. За приписом ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін та дитини. За змістом ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 180 Сімейного кодексу України кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, і зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу положень статті 181 цього Кодексу способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 182 СК України та обов'язок батька утримувати неповнолітню дитину, визнання ним позову, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, та з відповідача на користь позивача належить стягнути аліменти в розмірі 700 грн. щомісячно. Відповідно до положень ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Крім того, з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави та позивача в розмірі по 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved