Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

28.12.2018 Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України») в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулось до Троїцького районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит № 1002 від 25.10.2013, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 25 жовтня 2013 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений Договір про іпотечний кредит №1002, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит в сумі 150 000,00 грн. в порядку, на умовах та в строки, визначені договором, з остаточним поверненням кредиту не пізніше 25 жовтня 2033 року на придбання об`єкта нерухомості. В якості забезпечення виконання зобов`язань, між ПАТ «Державний ощадний банк України», [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки №1 від 25 жовтня 2013 року, згідно якого останні поручились перед кредитором боржника [PERSON] за виконання ним свого обов`язку щодо повернення суми кредиту, нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій. В наслідок неналежного виконання умов Кредитного договору, станом на 05.12.2018 року виникла заборгованість, яка становить 317 663,58 грн. та складається з: боргу за кредитом - 147 382,87 грн.; відсотків за користування кредитом з 01.08.2014 по 30.11.2018 - 121 707,39 грн.; інфляційних втрат банку з серпня 2014 року по листопад 2018 року за прострочення сплати кредиту - 1435,68 грн.; інфляційних втрат банку з серпня 2014 року по листопад 2018 року за прострочення сплати відсотків - 39 118,87 грн.; 3% річних за прострочення сплати кредиту з 01.08.2014 по 05.12.2018 - 301,61 грн.; 3% річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 01.08.2014 по 05.12.2018 - 7717,16 грн. Заявою від 14.05.2020 позивач збільшив розмір позовних вимог, та просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитом станом на 09.04.2020 у розмірі 346203,99 грн., у тому числі: борг за кредитом - 147 382,87 грн.; відсотки за користування кредитом з 02.09.2014 по 02.07.2019 - 133304,49 грн.; інфляційні втрати банку з серпня 2014 року по лютий 2020 року за прострочення сплати кредиту -1922,66 грн.; інфляційних втрат банку з серпня 2014 року по лютий 2020 року за прострочення сплати відсотків -50108,19 грн.; 3% річних за прострочення сплати кредиту з 01.08.2014 по 08.04.2020 - 569,84 грн.; 3% річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 01.08.2014 по 08.04.2020 -12915,94 грн., а також просить покласти на відповідачів судові витрати. 08.04.2019 по даній справі було винесено заочне рішення, яким позовні вимоги АТ «Ощадбанк» задоволені в повному обсязі. Ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 13.03.2020 вказане заочне рішення Троїцького районного суду Луганської області від 08 квітня 2019 року скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку, надано відповідачам строк для надання до суду відзиву на позовну заяву. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Відзиву на позовну заяву не надав. Відповідач [PERSON] надіслала на адресу суду заяву, в якій зазначила, що не має можливості бути присутньою у судовому засіданні через значну територіальну віддаленість її місця мешкання від смт Троїцьке Луганської області, а також у зв`язку з постійним доглядом за чоловіком [PERSON] , який також є відповідачем по вказаній справі. На підтвердження надала медичні документи (а.с.219-221). Просила суд розглянути справу на власний розсуд. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі, у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об`єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов наступного. У судовому засіданні встановлено, що 25 жовтня 2013 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит №1002, згідно якого позичальник отримав грошові кошти в розмірі 150 000,00 грн. на придбання об`єкта нерухомості зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18,5% річних, з остаточним терміном повернення не пізніше 25.10.2033 року (а.с.9-16). Згідно графіку платежів, який є додатком 1.1 до Договору, сторони погодили, що кредит повертається щомісячно, рівними частинами (а.с.17-19). Відповідно до Договору поруки №1 від 25.10.2013 року, укладеного між ПАТ «Державний ощадний банк України», [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , поручителі [PERSON] та [PERSON] безумовно, безвідклично та безоплатно зобов`язались перед кредитором відповідати солідарно з боржником за виконання в повному обсязі, у тому числі того, що виникне у майбутньому. Поручителі відповідають за повернення боржником грошової суми, включаючи проценти, нараховані на неї. Відповідальність поручителів є солідарною (а.с.25-29). Як вбачається з копії платіжного доручення №1002 від 25.10.2013 року, [PERSON] отримав у ПАТ «Державний ощадний банк України» грошові кошти в сумі 150 000,00 грн. (а.с.30). 26.04.2018 року на адресу позичальника та поручителів ПАТ «Державний ощадний банк України» направило вимогу про усунення порушень, згідно якої повідомило останніх про необхідність погасити заборгованість за договором про іпотечний кредит в сумі 250 723,76 грн. Однак вимоги доставлені не були у зв`язку з тим, що УДППЗ «Укрпошта» припинило приймання відправлень, зокрема, до м.Луганськ та населених пунктів Слов`яносербського району (а.с.50-55). У відповідності до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до змісту ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до приписів ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до п. 3.9.1 Кредитного договору, банк має право у випадку, якщо будуть мати місце будь-які можливі невиконання позичальником та/або майновими поручителями взятих на себе зобов`язань та недотримання умов, передбачених Договором, вимагати дострокового повернення суми кредиту та всієї суми нарахованих процентів за користування кредитом, зокрема, у разі затримання сплати частини Основної суми боргу за кредитом та/або процентів за користування кредитом, інших платежів за цим договором на три календарні місяці. Згідно розрахунку заборгованості, відповідач [PERSON] належно не виконував свої зобов`язання за договором про іпотечний кредит №1002 від 25 жовтня 2013 року, внаслідок чого, станом на 09.04.2020 виникла заборгованість у розмірі 346203,99 грн., у тому числі: боргу за кредитом - 147 382,87 грн.; відсотків за користування кредитом з 02.09.2014 по 02.07.2019 - 133304,49 грн.; інфляційних втрат банку з серпня 2014 року по лютий 2020 року за прострочення сплати кредиту -1922,66 грн.; інфляційних втрат банку з серпня 2014 року по лютий 2020 року за прострочення сплати відсотків -50108,19 грн.; 3% річних за прострочення сплати кредиту з 01.08.2014 по 08.04.2020 - 569,84 грн; 3% річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 01.08.2014 по 08.04.2020 -12915,94 грн.(а.с.131-135). Таким чином, судом встановлено, що позичальник належним чином умови договору не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка складається з заборгованості за основним боргом, заборгованості за нарахованими відсотками, інфляційний втрат банку та 3% річних від суми заборгованості. Однак, суд не погоджується з розміром нарахованих відсотків, 3% річних від суми заборгованості та інфляційних втрат, з огляду на таке. Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець, має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, якщо інше не встановлено договором. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Норма абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосована лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначений висновок викладений в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, провадження № 12-142гс19 дійшла висновку, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання». Отже, звернувшись в грудні 2018 року до суду з позовом, банк змінив кінцевий строк виконання зобов`язань за кредитним договором. Враховуючи викладене, у зв`язку з реалізацією права на дострокове повернення позики припинилося право кредитора нараховувати відсотки за кредитом. Таким чином, приймаючи до уваги, що строк виконання зобов`язання настав в грудні 2018 року (звернення до суду), позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитними коштами, нарахованих Банком з грудня 2018 року - є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають. Згідно розрахунку заборгованості розмір заборгованості по процентам станом на 05 грудня 2018 року становить 121707,39 грн., саме ця сума підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. Стосовно стягнення інфляційних втрат та 3% річних в порядку статті 625 ЦК України, суд зазначає наступне. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц та у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 640/13352/15-ц. Передбачене 2 другою статті 625 ЦК України нарахування 3 процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Отже, позивач має право на отримання 3 процентів річних за невиконання грошового зобов`язання. Визначаючи період стягнення 3% річних на суму заборгованості за кредитом, суд дійшов висновку, що вказані відсотки підлягають стягненню з 01.08.2014 до 08.04.2020 в розмірі 569,84 грн., що узгоджується з наданим позивачем розрахунком 3% річних по всіх сумах простроченого основного боргу (а.с.134). Визначаючи період стягнення 3% річних на суму заборгованості за процентами, суд вважає, що вказані відсотки підлягають стягненню до грудня 2018 року (до пред`явлення вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України) в розмірі 7717,16 грн., що узгоджується з наданим позивачем розрахунком 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитним договором (а.с.134 зв.). Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Виходячи з цього, інфляція нараховується на суму основного боргу, яка існувала на кінець місяця, в якому виникло прострочення і за наступні повні місяці, в яких сума боргу не була сплачена. При розрахунку інфляційних втрат для суми основного боргу, яка існувала декілька місяців, індекси інфляції за кожний повний місяць прострочення перемножуються між собою та визначається середній показник, який застосовується до суми боргу. Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції виконується шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості. Враховуючи те, що банк мав право нараховувати відсотки за кредитом до пред`явлення вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, а тому підстав для нарахування інфляційних втрат на відсотки за кредитом після вказаного періоду відсутні. Визначаючи розмір інфляційних втрат заборгованості за процентами, суд дійшов висновку, що задоволенню підлягають інфляційні втрати за період з серпня 2014 року по листопад 2018 року в розмірі 39118,87 грн., що узгоджується з наданим позивачем розрахунком сум інфляційних втрат по процентам (а.с.133 зв.). Стосовно розміру інфляційних втрат на суму кредиту в розмірі 1922,66 грн., суд погоджується з розрахунками позивача (а.с.133). Що стосується вимог позивача до поручителя, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Статтею 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Підписуючи договір поруки, боржники [PERSON] та [PERSON] безумовно, безвідклично та безоплатно зобов`язались перед кредитором відповідати солідарно з боржником за виконання в повному обсязі, у тому числі того, що виникне у майбутньому. Поручителі відповідають за повернення боржником грошової суми, включаючи проценти, нараховані на неї. Відповідальність поручителів є солідарною. За таких обставин, вимоги позивача до поручителів є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині задоволення вимог позивача до основного боржника. Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, беручи до уваги вище зазначене, позов підлягає задоволенню частково в зазначених вище сумах та нарахуваннях. В решті позовних вимог слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням № 2327670813 від 17 грудня 2018 року про сплату судового збору у сумі 4764,95 та платіжним дорученням №3603024213 від 08 травня 2020 року про сплату судового збору у розмірі 428,11 грн. Всього сплачено судового збору на загальну суму 5193,06 грн.. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позовні вимоги задоволені частково на 91,97%, з відповідачів в рівних частинах на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частки позовних вимог в сумі 4776,06 грн. (5193,06* 91,97%%= 4776,06грн.) - по 1592,02 грн. з кожного.

Outcome: partial