Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

27.01.2021р. [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] , [PERSON] , а також до малолітніх дітей - [PERSON] , [PERSON] в особі їх законних представників - [PERSON] та [PERSON] (третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням (а.с. № 3 - 6). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 29.01.2021р. позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі і призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження в підготовче засідання (а.с. № 21). В обґрунтування позовних вимог, позивачка в позовній заяві посилалася на те, що вона є фактичним власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] та зареєстрована у вказаній квартирі з 07.07.1989р. Основний квартиронаймач зазначеної квартири - [PERSON] (батько позивачки) помер [INFO] . Після його смерті позивачка звернулась до виконкому Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради з заявою про переоформлення особового рахунку та 20.05.2011р. отримала рішення № 206, відповідно до якого було відкрито особовий рахунок на трикімнатну квартиру [ADDRESS] , житловою площею 38,5 кв.м. на ім`я [PERSON] , а особовий рахунок на [PERSON] закрито. Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні / будинку осіб № 11832 від 18.12.2020р., виданої Департаментом адміністративних та дозвільних процедур ДМР, за адресою: [ADDRESS] , про те, що до складу сім`ї / зареєстрованих входять: [PERSON] (наймач, зареєстрована 07.07.1989р. ); [PERSON] (син, зареєстрований 24.12.2007р.); [PERSON] (невістка, зареєстрована 19.05.2015р. ); [PERSON] (онука, зареєстрована 19.05.2015р. ) та [PERSON] (онук, зареєстрований 25.07.2019р.). [PERSON] є сином позивачки, зареєстрований у спірній квартирі разом зі своєї сім`єю. Проте, як зазначає [PERSON] у поданому до суду позові, приблизно два роки тому її відносини з відповідачами погіршилися, у зв`язку з чим останні перестали з`являтися у квартирі, перевезли свої речі та не контактують з нею. Наразі по квартирі лише вона особисто сплачує рахунки за комунальні послуги та інше. Відповідачі з серпня 2019р. по сьогоднішній час у квартирі [ADDRESS] не мешкають, що підтверджується актами від 30.12.2019р. та від 31.12.2020р., складеними головою правління ОСББ «Героїв 27», у присутності сусідів [PERSON] (мешкає в квартирі [ADDRESS] ); [PERSON] (мешкає в квартирі [ADDRESS] ) та [PERSON] (мешкає в квартирі [ADDRESS] ). Під час огляду квартири присутності відповідачів та їх особистих речей не виявлено. Як зазначає позивачка, нове місце проживання відповідачів, місцезнаходження або місце їх роботи, їй ніколи не повідомлялося та залишається невідомим на сьогоднішній день. Оскільки відповідачі без поважних причин не проживають за місцем своєї реєстрації, а також не несуть жодних витрат по утриманню квартири, що завдає позивачці, як фактичному основному квартиронаймачу житла, певних незручностей, остання вважає за необхідне звернутися до суду з даним позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. 17.02.2021р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшли письмові пояснення, підписані директором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР Пономарьовим А.С., де було зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо житлових приміщень. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист правів та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям. Виходячи з матеріалів справи та доданих до неї доказів, попередній дозвіл органів опіки та піклування не надавався. За викладеного, просив суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі (а.с. № 43 - 47). 25.03.2021р. представник позивачки - адвокат Дрожак Ю.М. (діє на підставі договору про надання правової допомоги № 0102 від 01.02.2021р. та ордеру серії АЕ № 1050990 від 01.02.2021р. - а.с. № 33 - 35) подала суду клопотання, в якому просила залучити до участі у справі № 201/905/21 в якості третьої особи - Орган опіки та піклування в особі Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради (а.с. № 48 - 50) Свої вимоги представник позивачки обґрунтовувала посиланням на приписи ч. 4 ст. 19 СК України, відповідно до якої при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Зазначила, що оскільки позивач у своєму позові просить суд визнати малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в такому випадку, відповідно до норм вищезазначеної статті СК України, обов`язковою є участь у розгляді даної справи органу опіки та піклування, який необхідно залучити в якості третьої особи. 25.03.2021р. ухвалою суду (постановлена без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) було задоволено клопотання представника позивачки - адвоката Дрожак Ю.М. та залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи -Адміністрацію Соборного району Дніпровської міської ради (а.с. № 51). 30.03.2021р. представник позивачки - адвокат Дрожак Ю.М. подала до суду клопотання, в якому просила викликати та допитати в якості свідків: [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. № 67 - 69). В обґрунтування клопотання посилалася на те, що вказані особи є сусідами позивачки, можуть надати пояснення щодо предмету спору, а також саме вона підписували акти перевірки проживання (не проживання) відповідачів за місцем їх реєстрації, які долучені у якості доказів до матеріалів справи. 19.05.2021р. представник третьої особи - Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради Грицевська Т.В. (діє на підставі довіреності від 10.02.2021р. - а.с. № 78) надала до суду заяву, в якій, зокрема, просила викликати в одне судове засідання позивачку [PERSON] для надання особистих пояснень (а.с. № 81). 19.05.2021р. під час проведення підготовчого засідання ухвалами суду (постановлені без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) були задоволені як клопотання представника позивачки про допит свідків, так і клопотання представника третьої особи про виклик позивачки для надання особистих пояснень Підготовче засідання відповідно до положень ст. 197, п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України проведено 10.05.2021р., з призначенням судового засідання (а.с. № 82). В судовому засіданні 06.07.2021р. позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, додатково зазначила, що родина її сина з нею не проживає з серпня 2019р., їх речей в квартирі немає, стосунки не підтримуються, нове місце їх мешкання їй невідоме, всі комунальні платежі позивачкою оплачуються самостійно, що є для нею тягарем, бо в неї є ще малолітня донька [PERSON] від шлюбу з [PERSON] . Представник позивачки - адвокат Дрожак Ю.М. (діє на підставі договору про надання правової допомоги № 0102 від 01.02.2021р. та ордеру серії АЕ № 1050990 від 01.02.2021р. - а.с. № 33 - 35) позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з тих правових підстав, що зазначені у позові, проти ухвалення заочного рішення по справі заперечувала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] (які діють в своїх інтересах, а також в інтересах їх малолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] ) в підготовчі засідання 25.03.2021р. та 19.05.2021р. та в судове засідання 06.07.2021р. тричі поспіль не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації, що підтверджується відповіддю ВОМІ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області (а.с. № 24, 26, 28, 30) та останнім відомим місцем перебування, втім конверти були повернуті до суду з відміткою «адресат відмовився від отримання» та «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. № 39 - 42, 70 - 73, 89 - 90). Також відповідачі сповіщалися про дати розгляду справи 19.05.2021р. та 06.07.2021р. шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада» (а.с. № 76, 91). Представник третьої особи - Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР в судові засідання 25.03.2021р., 19.05.2021р. та 06.07.2021р. тричі поспіль не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, в справі є судова повістка з відміткою про її реєстрацію в департаменті та поштове повідомлення про вручення судової повістки (а.с. № 38, 74, 88), про причини неявки суду не повідомив. Проте, в матеріалах справи наявні письмові пояснення третьої особи, які будуть враховані судом при розгляді даної справи (а.с. № 43 - 46). Представник третьої особи - Адміністрації Соборного району ДМР - Грицевська Т.В. (діє на підставі довіреності від 10.02.2021р. - а.с. № 78) в судове засідання 06.07.2021р. не з`явилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, у справі наявна особиста розписка (а.с. № 85, 86), з матеріалами справи була ознайомлена 17.05.2021р. (а.с. № 77). Клопотань, окрім клопотання від 19.05.2021р. (яке було задоволено) про виклик позивачки для надання особистих пояснень, або письмових пояснень (заперечень проти позову), суду не надала. Отже, відповідачі та треті особи, виходячи з положень ст.ст. 128-131 ЦПК України, вважаються такими, що належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстав для ухвалення по справі заочного рішення немає, оскільки відсутня сукупність умов, передбачена ч. 1 ст. 280 ЦПК України (представник позивачки заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі). Суд ухвалою від 06.07.2021р. (постановлена без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) прийняв рішення про розгляд справи за відсутності відповідачів та представників третіх осіб з ухваленням рішення суду в загальному порядку. Суд ухвалою від 06.07.2021р. (постановлена без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) прийняв відмову представника позивачка від допиту одного з трьох заявлених свідків, а саме [PERSON] , оскільки позивачка не змогла забезпечити її явку в судове засідання. Згідно до ч. 1 ст. 247 ЦПК України під час судового розгляду справи 06.07.2021р. судом здійснене повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вислухав позивачку, представника позивачки, вивчивши матеріали справи, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON] , надавши оцінку доказам у справі за принципами ст. 89 ЦПК України та у відповідності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» в ід 02.12.2010р. зазначав, що поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було в законному порядку встановлене, а залежить від фактичних обставин, а саме - існування достатніх і тривалих зв`язків із конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання в право на житло. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі статті 71 ЖК України, предметом доказування є причини відсутності відповідача понад встановлені строки (шість місяців). Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985р. №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УPCP), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, переадресування кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради № 206 від 20.05.2011р., зобов`язано начальника ЖКП «Перемога - сервіс» відкрити особовий рахунок, у зв`язку зі смертю основного квартиронаймача [PERSON] (батька позивачки) на трикімнатну квартиру [ADDRESS] , житловою площею 38,5 кв.м., на ім`я [PERSON] , склад сім`ї 2 особи, в тому числі син [PERSON] . Особовий рахунок на [PERSON] закрити (а.с. № 60). 23.07.2013р. [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , у зв`язку з чим змінила своє прізвище на прізвище чоловіка та стала « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 23.07.2013р. Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 459 (а.с. № 59). Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні / будинку осіб № 11832 від 18.12.2020р., виданої Департаментом адміністративних та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, за адресою: [ADDRESS] , про те, що до складу сім`ї / зареєстрованих входять: [PERSON] (наймач, зареєстрована 07.07.1989р. ); [PERSON] (син, зареєстрований 24.12.2007р.); [PERSON] (невістка, зареєстрована 19.05.2015р. ); [PERSON] (онука, зареєстрована 19.05.2015р. ) та [PERSON] (онук, зареєстрований 25.07.2019р.) (а.с. № 12). Наразі квартира перебуває у комунальній власності, не приватизована. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та їх малолітні діти - [PERSON] , [PERSON] , у квартирі [ADDRESS] не проживають з серпня 2019р. квартиру не відвідують, за комунальні послуги не сплачують, особистих речей відповідачів у даній квартирі немає. Ці обставини підтверджуються актами від 30.12.2019р. та від 31.12.2020р., складеними головою правління ОСББ «Героїв 27» Добродєєвою Г.В., за участю мешканців будинку [PERSON] (мешкає в квартирі [ADDRESS] ); [PERSON] (мешкає в квартирі [ADDRESS] ) та [PERSON] (мешкає в квартирі [ADDRESS] ) (а.с. № 13 - 14). Також обставини відсутності відповідачів з серпня 2019р. за місцем реєстрації у квартирі [ADDRESS] були підтверджені в судовому засіданні показами свідків [PERSON] , [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засідання також пояснила, що є сусідкою, товаришує із позивачкою понад 20 років. ЇЇ сина знає в обличчя, але він зі своєю сім`єю в квартирі більше 2-х років не проживає. В квартирі у сусідки вона буває, втім речей сім`ї сина там вже немає. Позивачка не підтримує стосунків з родиною сина, куди вони виїхали проживати, вона не знає, у [PERSON] це не запитувала. Також [PERSON] підтвердила, що підписувала акт від 31.12.2020р. про непроживання відповідачів у квартирі позивачки (а.с. № 14). Свідком будь яких перешкод сім,ї сина в користуванні квартирою на протязі цих двох років вона ніколи не була. Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснила, що є сусідкою з 2013р., її син [PERSON] товаришує з донькою позивачки [PERSON] . Вона часто буває в квартирі позивачки, отже підтверджує, що син позивачки (від першого шлюбу) зі своєю сім`єю в квартирі з літа 2019р. не проживає, їх речей в квартирі немає. Свідок також підтвердила, що підписувала обидва акти про непроживання відповідачів у квартирі позивачки (а.с. № 13, 14). Також свідчила суду про те, що свідком будь яких перешкод сім`ї сина в користуванні квартирою на протязі цих двох років вона ніколи не була. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 2 ст. 80 ЦПК України, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] (які діють також в інтересах 2-х малолітніх дітей) в підготовчі та судові засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи, не надали до суду відзиву на позов та доказів на спростування вимог позивачки. Зокрема, не надали доказів того, що позивачка (або будь які інші особи) своїми діями чинять їм перешкоди у проживанні за місцем їх реєстрації, або того, що між сторонами є будь який спір з цього приводу. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що факт відсутності відповідачів [PERSON] та [PERSON] разом з їх двома малолітніми дітьми без поважних причин, більше ніж шість місяців за зареєстрованим постійним місцем проживанням, знайшов своє підтвердження під час розгляду справи. Згідно зі ст. 71 ЖК України підстави, які б визначали обов`язковість збереження за відповідачем житлового приміщення понад шість місяців, при розгляді справи встановлені не були, виходячи з чого, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивачки про визнання [PERSON] та [PERSON] (які діють також в інтересах 2-х малолітніх дітей) такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Також статтею 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», реєстрація місця мешкання осіб здійснюється за адресою їх проживання, аналогічні вимоги містяться у ч. 1 ст. 29 ЦК України, відповідно до яких місцем проживання особи є житловий будинок або квартира, де вона фактично постійно або тимчасово мешкає. При цьому, у разі зміни місця мешкання, особа повинна протягом 7 днів відмінити свою попередню реєстрацію та зареєструвати нове місце мешкання. У разі недодержання вимог закону щодо реєстрації місця мешкання, зокрема, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», реєстрація місця мешкання може бути скасована за рішенням суду. Вирішуючи питання про визнання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суд виходить з наступного. Стороною позивача було надано до суду інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів [PERSON] та [PERSON] від 26.03.2021р., відповідно до яких за вказаними особами нерухомого майна не значиться (а.с. № 62 - 63). Судом 06.07.2021р. самостійно (після отримання даних про РНОКПП) була перевірена наявність у будь кого з відповідачів, включаючи двох малолітніх дітей, житлових приміщень, які б належали їм на праві власності. Відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна стосовно чотирьох осіб - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - така інформація відсутня (а.с. № 92-100). Так, звертаючись до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, [PERSON] позовні вимоги обґрунтовувала тим, що малолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO]. разом з батьками також без поважних причин не проживають у спірній квартирі з серпня 2019р. За положеннями частини першої статті 71, статті 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вичерпного переліку поважності причин не проживання у житловому приміщенні житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. В даному випадку в серпні 2019р. член сім`ї [PERSON] - [PERSON] разом з усіма членами родини вибув з квартири [ADDRESS] . Суд зазначає, що згідно з частинами першою, другою третьою та четвертою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. В нашому випадку, місцем проживання двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з серпня 2019р. є житло, в якому стали проживати їх батьки та які за власною ініціативою вирішили змінити місце проживання. Суд критично оцінює письмові заперечення представника Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР (а.с. № 43-46) стосовно того, що в матеріалах справи відсутній дозвіл органів опіки та піклування на зняття з реєстраційного обліку відносно цих двох малолітніх дітей, оскільки такий дозвіл повинен бути лише для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти. Крім того, як зазначено вище, відповідачі не є власниками квартири [ADDRESS] , квартира й досі не приватизована. Той факт, що в усіх відповідачів станом на 06.07.2021р. відсутнє житлове приміщення зареєстроване на праві власності, для правильного вирішення питання про наявність підстав для втрати усіма чотирма відповідачами права користування конкретним житловим приміщенням, значення немає. За вищезазначеного суд дійшов висновку про наявність підстав для повного задоволення позовних вимог. Обговорюючи питання розподілу судових витрат у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з повнолітніх відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивачки [PERSON] судові витрати по справі по сплаті судового збору при подачі позову у розмірі 908 грн., тобто по 454 грн. з кожного повнолітнього відповідача (а.с. №2). На підставі викладеного,

Outcome: approved