Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

28.03.2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Красноармійської міської ради Донецької області про визнання права власності посилаючись на те, що 04.06.1960 року вона одружилася з [PERSON] та одразу після одруження стала мешкати зі своїм чоловіком у будинку, що належав бабусі [PERSON] та дідусю [PERSON] чоловіка на праві сумісної власності, в якому вона мешкає і по теперішній час за адресою: [ADDRESS] В 1951 році [PERSON] помер та його дружина [PERSON], яка мешкала разом з ним у вказаному будинку, успадкувала його частину будинку. 04.06.1957 року [PERSON] склала заповіт на домоволодіння [ADDRESS], де спадкоємцями вказані: син [PERSON] та онуки: [PERSON] та [PERSON] у рівних долях. [INFO] року [PERSON] померла. [INFO] року помер [PERSON]. [INFO] року помер [PERSON]. [INFO] року помер [PERSON]. Жоден зі спадкоємців не звертався до нотаріальної контори для оформлення спадщини за заповітом, тому правовстановлюючі документи не переоформлялися. Від шлюбу з [PERSON] у них [INFO] року народилася донька [PERSON], яка [INFO] року померла. На теперішній час вона є єдиною спадкоємицею спірного будинку, оскільки з 1960 року проживала в будинку, фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Крім неї, інших спадкоємців немає, тому вона просить суд визнати за нею право власності на домоволодіння [ADDRESS], справу просила розглянути у її відсутність, на позовних вимогах наполягає. Представник відповідача Красноармійської міської ради Донецької області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, справу вирішити на розсуд суду. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведені попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України за наявності для того законних підстав про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] 04.06.1960 року одружилася з [PERSON] (а.с.11) та одразу після одруження стала мешкати зі своїм чоловіком у будинку [ADDRESS], що належав бабусі та дідусю [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] на праві сумісної власності (а.с.9). 04.06.1957 року [PERSON] склала заповіт (а.с.7) на домоволодіння [ADDRESS], де спадкоємцями вказані: син [PERSON] та онуки: [PERSON] та [PERSON] у рівних долях. [INFO] року [PERSON] померла (а.с.3). [INFO] року помер [PERSON]. (а.с.23). [INFO] року помер [PERSON] (а.с.6). [INFO] року помер [PERSON] (а.с.4). Від шлюбу позивача [PERSON] з [PERSON] [INFO] року народилася донька [PERSON] (а.с.12,13), яка [INFO] року померла (а.с.5). Таким чином, позивач [PERSON] є єдиною спадкоємицею домоволодіння [ADDRESS]. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved