Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

27.03.2015 р. позивачка [PERSON] звернулася до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою, в якій просила суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS]. В своїй заяві вона посилається на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.11.1999 р., вона є власником будинку [ADDRESS]. У вказаному будинку вона проживає разом із своїм сином, невісткою та двома онуками. ЇЇ дочка - відповідачка [PERSON] разом із її синами [PERSON] та [PERSON] зареєструвалися в її будинку 17.08.2011 р., однак, вони ніколи не проживали в цьому будинку. В січні 2012 р. її дочка зі своєю родиною виїхала на постійне місце проживання в м. Братськ Іркутської області Російської Федерації. Точна адреса їх проживання їй невідома. Дочка із дітьми має російське громадянство та постійно там проживає, повертатися до України вони не збираються. Майна відповідачів у вищевказаному будинку немає. Вони вже більше трьох років не проживають в її будинку і всі обов'язки по сплаті комунальних послуг покладені на неї. В неї немає можливості оформити субсидію для сплати комунальних послуг, оскільки немає довідок про доходи всіх зареєстрованих осіб в квартирі. У зв'язку з цим, позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні на вимогах позовної заяви наполягала та просила їх задовольнити у повному обсязі, а також не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи Купліченко В.В. у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог щодо визнання відповідачки [PERSON] такою, що втратила право користування будинком, та заперечувала щодо вимог про визнання осіб - неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування будинком. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає, що відповідачі були зареєстровані за адресою позивачки, але фактично там вони ніколи не проживали, в них було інше житло у м. Артемівську, їх речей в будинку немає. Де відповідачі знаходяться зараз їй невідомо. Свідок [PERSON] дала суду аналогічні пояснення та підтвердила той факт, що відповідачі тільки зареєстровані в будинку позивачки і ніколи там не проживали. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Із свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.11.1999 р., зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 1-5751, вбачається, що позивачка [PERSON] отримала спадкове майно після смерті чоловіка [PERSON] у вигляді жилого будинку з надвірними спорудами та побудовами, який знаходиться в [ADDRESS] на земельній ділянці розміром 769, 0 кв.м. (а.с. 4). Актом комісії комітету мікрорайону «Цветмет» від 21.03.2015 р. встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], зареєстровані за адресою: [ADDRESS], але фактично там не проживають з січня 2012 р. по теперішній час (а.с. 10). Відповідно до довідок, виданих Артемівським МВ ГУ ДМС України в Донецькій області від 29.05.2015 р. за № 36-2049 та 09.06.2015 р. за № 36-2185, [PERSON], [INFO], уродженка м. Артемівська Донецької області, зареєстрована Артемівським МВ ГУ ДМС України в Донецькій області з 12.01.2010 р. разом з дитиною [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS]. Відомості щодо реєстрації інших осіб за вказаною адресою відсутні (а.с. 59-60). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги щодо визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування будинком, законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки вони не користуються цим житлом понад один рік без поважних причин. Позовні вимоги в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування будинком, задоволенню не підлягають, оскільки [PERSON] не зареєстрований за вищевказаною адресою.

Outcome: partial