Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

29.04.2021 позивач звернувся з позовом до відповідача, в якому просить поділити спільне майно подружжя, придбане ними за час шлюбу, шляхом визнання за позивачем права власності 1/2 частини двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] . Позов мотивує тим, що 21 вересня 2013 року зареєстрував з відповідачем шлюб. За час шлюбу народився син [PERSON] - [INFO] . У період шлюбу сторони набули права власності на двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 66,8 кв.м, житловою площею 36,6 кв.м, на підставі акту приймання передачі нерухомого майна від 24 березня 2017 року, виданого ТзОВ «Будівельне підприємство «ЕСПО». Дане майно подружжя було зареєстроване за відповідачем. Вказана обставина підтверджується долученими до позову матеріалами. Позивач зазначає, що з березня 2021 року відносини з відповідачем погіршились, у зв`язку із чим припинили на деякий час спілкування. Відповідач повідомила йому, що заочним рішенням Коломийського міськрайонним судом Івано-Франківської області від 21 грудня 2017 року за його відсутності по цивільній справі №346/5181/17, шлюб між сторонами розірвано. Жодних повісток до суду, як і позовної заяви про розірвання шлюбу він не отримував. Не отримував і копії судового рішення про розірвання шлюбу, а також відповідач приховала від нього факт прийняття рішення судом про розірвання їхнього шлюбу. Вирішити спір в позасудовий спосіб не має можливості, так як відповідач уникає питання щодо перереєстрації права власності на 1/2 частини спірної квартири на нього. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав просив задоволити. Відповідач позов визнала. Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що вони робили заяву про визнання позову ще на підготовчому засіданні, просять взяти це до уваги. Заслухавши учасників, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене: Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 83920595 від 31.03.2017, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.10). Відповідно до довідки №10-05/16 від 10.05.2016 [PERSON] здійснено 100% оплату за двокімнатну квартиру [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створене у майбутньому від 10.05.2016 (а.с.11). До матеріалів позову додано: договір №73 від 23.11.2018, відповідно до якого надано гарантійне обслуговування котельного обладнання зав. № 162512919, встановлений за адресою: [ADDRESS] (а.с.12); договір №129А/29 на участь у витратах по утриманню будинку та прибудинкових територій (а.с.13); технічний паспорт на квартиру (а.с.14-15); специфікація №16514 від 09.08.2016 (а.с. 16); специфікація № 14306 від 21.07.2017; специфікація №14305 від 21.07.2017. Відповідно до рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 21.09.2013 у виконавчому комітеті Голосківської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис №7, - розірвано (а.с.19-21). Згідно звіту про оцінку майна, житлова двокімнатна квартира, загальною площею 66,8 кв.м, за адресою: [ADDRESS] від 12.04.2021 оцінена у 427 934(чотириста двадцять сім тисяч дев`ятсот тридцять чотири) гривні 00 копійок (а.с.21-40). За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ч.1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч.1 ст. 69 СК України,дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до ч. 1, 2ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України,право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України,власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 355 ЦК України,майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Судом встановлено, що спірний житловий будинок, набутий відповідачем під час перебування у шлюбі, тому такий житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя та частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Враховуючи, що набутий сторонами в період шлюбу житловий будинок, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя не надано, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні подружжя, визнавши за позивачем право власності - на 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя - житлового будинку, який знаходиться в [ADDRESS] . Відповідно до квитанції №0.0.2103187519.1 від 24.04.2021, виданої TS208265 АТ КБ «Приватбанк», яка знаходиться в матеріалах справи №344/6752/21 (а.с.41), позивачем при зверненні з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 2139 (дві тисячі сто тридцять дев`ять) грн. 71 копійку. Понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у сумі 1069 (одна тисяча шістдесят дев`ять) грн. 80 коп. відповідно до ст. 141 ЦПК України стягуються з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved