Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

28 березня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. У вищевказаній квартирі зареєстрований [PERSON], його онук, який проживав у квартирі до вересня 2006 року, на даний час він в квартирі не проживає, добровільно від зняття з реєстрації ухиляється. Позивач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 10.12.1998p. Павлоградським міським відділом по обліку та розподілу житлової площі (1/2 частина квартири), на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 25.06.2001p. Першою Павлоградською держнотконторою за р.№ 1-2343 (1/2 частина квартири). Місце проживання [PERSON], [INFO], зареєстровано за адресою [INFO], згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області з 19.04.2005 року. Відповідно до акту квартального комітету №5 від в квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], онук [PERSON], але не проживає з вересня 2006 року. Відповідно до ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Дослідивши письмові докази у справі, встановив, що відсутність відповідача в квартирі [ADDRESS], складає більш ніж рік, що є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування вищезазначеним житловим приміщенням. Що стосується позовних вимог стосовно примусового зняття відповідача з реєстрації, то така вимога не ґрунтується на законі в даному випадку, оскільки порядок та підстави для зняття з реєстрації визначені ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, яка передбачає, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення особи на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З огляду на вищевикладене, зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентними, уповноваженими на те органами, зокрема, на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. У разі відмови компетентного органу здійснити зняття особи з реєстраційного обліку на підставі рішення суду, такі дії можуть бути оскаржені до суду в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Outcome: partial