Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

27.01.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Голинчинецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області про встановлення юридичного факту та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Мотивуючи позовні вимоги, позивачка зазначила, що [INFO] року помер її батько - [PERSON], а [INFO] року - мати [PERSON], яка по день смерті проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] Після смерті батька залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку та господарських будівель і знаходиться на [ADDRESS] та належить батькові на підставі рішення виконкому Шаргородської районної ради №244 від 22.10.1987 року. Мати успадкувала майно після смерті батька, оскільки на день смерті проживала з ним на одному погосподарському номері, однак не встигла оформити свої спадкові права, так як померла. Вона є спадкоємцем майна після смерті матері по закону. Спадщину після смерті матері вона прийняла і частково оформила свої спадкові права, але оформити спадкові права на житловий будинок не може через відсутність свідоцтва про право власності на будинок. Державним нотаріусом Шаргородського районного нотаріального округу Вінницької області Масилюк Р.М. їй було відмовлено в оформленні спадщини на будинок через те, що свідоцтво про право власності на житловий будинок, який знаходиться на [ADDRESS], на ім'я її померлого батька - [PERSON], не виписувалося та право власності на вказане домоволодіння не реєструвалося. Просить встановити факт належності житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться на [ADDRESS], - [PERSON], який помер [INFO] року, спадщину після смерті якого прийняла, але не встигла оформити [PERSON], котра померла [INFO] року; визнати за нею - [PERSON], право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] року її матері - [PERSON] на спадкове майно, яке складається із житлового будинку під літерою «А» загальною площею 53,5 м.кв., житловою площею 33,1 м.кв.; сараю під літерою «Б»; сараю під літерою «Д»; літньої кухні під літерою «В»; підвалу під літерою «Г»; огорожі « 1-3» - загальною вартістю 41040 грн., що розташований у [ADDRESS], і належить [PERSON], спадщину після смерті якого прийняла, але не оформила [PERSON]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги. Просила встановити факт належності житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, які знаходяться на [ADDRESS], [PERSON], який помер [INFO] року в с. Голинчинці, спадщину після якого прийняла, але не встигла оформити [PERSON], яка померла [INFO] року; визнати за нею - [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] року її матері - [PERSON] на спадкове майно, яке складається із житлового будинку під літерою «А» загальною площею 53,5 м.кв., житловою площею 33,1 м.кв.; сараю під літерою «Б»; сараю під літерою «Д»; літньої кухні під літерою «В»; підвалу під літерою «Г»; огорожі « 1-3» - загальною вартістю 41040 грн., що розташований у [ADDRESS], і належить [PERSON], спадщину після смерті якого прийняла, але не оформила [PERSON]. Суду пояснила, що її батько [PERSON] при житті мав у власності житловий будинок, розміщений на [ADDRESS], що підтверджується записами в погосподарських книгах, технічним паспортом на будинок, довідками Голинчинецької сільської ради, показаннями свідків. Проте, при житті [PERSON] не отримав свідоцтва про право власності на будинок при загальній інвентаризації будинків, що відбувалася у Шаргородському районі в 1987 році, що є перешкодою для оформлення нею спадкових прав на вказаний будинок в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON], яка прийняла спадщину після смерті батька, але не встигла оформити, так як померла. Представник відповідача - Голинчинецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області - сільський голова [PERSON] в судовому засіданні позов визнав. Суду пояснив, що дійсно позивачка є єдиним спадкоємцем по закону померлої у [INFO] році [PERSON], яка прийняла та не оформила спадщину після смерті свого чоловіка - [PERSON], котрий на день смерті проживав в [ADDRESS] на підставі рішення Шаргородської районної ради за №244 від 22.10.1998 року. Вказаний факт підтверджується записами в погосподарських книгах, що зберігаються в сільській раді. Ніколи і ніхто не претендував на вказаний будинок. Коли в 1987 році в селі проходила технічна інвентаризація з метою обліку житлового фонду та з метою встановлення власників житлових будинків, [PERSON] був записаний головою двору та власником будинку по [ADDRESS], проте, з невідомих причин свідоцтва про право власності на будинок він не отримував в сільській раді, що є перешкодою для позивачки в оформленні спадкових прав, тому Голинчинецька сільська рада не має заперечень щодо задоволення позовних вимог [PERSON] Представник третьої особи - Реєстраційної служби Шаргородського РУЮ Вінницької області в судове засідання не з'явився, але від начальника Служби надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника Служби, щодо задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує (а.с.86). Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] року в с. Голинчинці Шаргородського району Вінницької області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим виконкомом Голинчинецької сільської ради (а.с.12). [PERSON] по день смерті, що сталася [INFO] року, постійно проживав та був зареєстрований в [ADDRESS], що підтверджується довідкою Голинчинецької сільської ради за №721 від 15.11.2013 року (а.с.16). Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається із житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться на [ADDRESS] Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина - [PERSON] відповідно до норм цивільного законодавства України, що було чинним на час смерті спадкодавця, яка проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.130), довідкою Голинчинецької сільської ради за №721 від 15.11.2013 року (а.с.16), оглянутими в судовому засіданні погосподарськими книгами за 2001-2005 роки (а.с.107-108) та показаннями представника відповідача - Голинчинецького сільського голови [PERSON] Крім того, судом встановлено, що [PERSON], прийнявши спадщину після смерті чоловіка, не оформила свої спадкові права на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON], оскільки померла [INFO] року. Вказаний факт підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] серії [NUMBER] (а.с.11), довідкою Голинчинецької сільської ради за №721 від 15.11.2013 року (а.с.16), інформаційною довідкою зі спадкового реєстру про відсутність спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON] (а.с.41). Судом встановлено, що [PERSON], спадщину після смерті якого прийняла матір позивачки - [PERSON], був власником житлового будинку з надвірними господарськими будівлями - літньою кухнею, двома сараями, підвалом, огорожею, що знаходяться в [ADDRESS] Вказаний факт, крім пояснень в судовому засіданні позивачки, представника відповідача - Голинчинецької сільської ради, підтверджується матеріалами інвентарної справи на будинок, даними з погосподарських книг, дослідженими судом, показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Так, свідок [PERSON] суду показала, що народилася в [INFO] році в с. Голинчинці, де і проживає на [ADDRESS], неподалік від домогосподарства [PERSON] та [PERSON], котрі померли. Їй достовірно відомо, що будинок, який знаходиться на [ADDRESS], належав батькові позивачки - [PERSON] Цей будинок та надвірні господарські будівлі батько позивачки будував в 1957-1960 роках. Батько позивачки, після його побудови, побудував сараї, літню кухню. Інших власників цього будинку вона не знає. В цьому ж будинку народилася і позивачка. Головою двору до самої смерті рахувався батько позивачки - [PERSON] Після смерті [PERSON] будинок успадкувала його дружина - [PERSON], яка проживала з ним на одному погосподарському номері. Сама [PERSON] померла у [INFO] році, з нею на день смерті ніхто не проживав. Єдиним спадкоємцем майна померлої [PERSON] є позивачка - [PERSON] Свідок [PERSON] суду показала, що народилася [INFO] року в с. Голинчинці, де і проживає по [ADDRESS], що знаходиться по сусідству із будинком [PERSON] і [PERSON], котрі вже померли. Будинок по [ADDRESS] будували батьки позивачки, для цього батькові позивачки виділялася земельна ділянка. На час інвентаризації житлового фонду в селі, тобто станом на 1987 рік, власником будинку і головою двору був [PERSON] Коли [PERSON] помер, то вказаний будинок успадкувала його дружина - [PERSON], котра незабаром також померла. Спадкоємцем після смерті [PERSON] є дочка, позивачка по справі - [PERSON] Свідок [PERSON] суду показала, що народилася [INFO] року в с. Голинчинці, де і проживає на [ADDRESS]. Вона добре знала батьків позивачки. Їй достовірно відомо, що батько позивачки - [PERSON] був власником будинку, що знаходиться на [ADDRESS], а матір позивачки [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого чоловіка - [PERSON], проте, не оформила спадкові права, так як померла. Єдиним спадкоємцем [PERSON] є позивачка. Згідно із даними з погосподарських книг за 1986-1990 роки, тобто в період, коли відбувалася технічна інвентаризація житлового фонду на підставі рішення виконавчого комітету Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області від 22.10.1987 року за № 244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району» (а.с.115), пунктом 1 якого передбачалося забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, що мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району, [PERSON] зазначений головою двору з особовим рахунком №[NUMBER], та власником будинку з господарськими будівлями - двома сараями, кухнею та підвалом і огорожею, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.101-102). Разом із власником будинку проживала [PERSON] - дружина останнього. За будинком по [ADDRESS] рахується земельна ділянка площею 0,62 га, що підтверджується довідкою Голинчинецької сільської ради за №749 від 11.11.2013 року (а.с.18), рішенням виконкому Голинчинецької сільської ради від 23.12.1993 року за №47 про передачу безоплатно у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,62 га та рішенням Голинчинецької сільської ради від 4.04.1994 року, яким затверджено вказане рішення виконому (а.с.23). З довідки виконкому Голинчинецької сільської ради від 11.11.2013 року за №749 вбачається, що будинок по [ADDRESS] Шаргородського району належить [PERSON] на підставі рішення Шаргородської районної ради народних депутатів за №244 від 22.10.1987 року. Свідоцтво про право власності на вказаний будинок [PERSON] не видавалося (а.с.18). Вказаний факт також підтверджується довідкою КП «Могилів-Подільське МБТІ» від 13.11.2013 року, з якої вбачається, що згідно з архівними даними КП право власності на будинок по [ADDRESS] за [PERSON] не зареєстровано (а.с.19). Із інвентаризаційної справи №20099, оглянутої в судовому засіданні, вбачається, що будинковолодіння в [ADDRESS], складається з: житлового будинку під літерою «А» загальною площею 53,5 м.кв., житловою площею 33,1 м.кв.; та надвірних будівель - сараю під літерою «Б»; сараю під літерою «Д»; літньої кухні під літерою «В»; підвалу під літерою «Г»; огорожі « 1-3» - загальною вартістю 41040 грн. З довідки КП «Могилів-Подільске МБТІ» про технічний стан будинку, що знаходиться на [ADDRESS], вбачається, що будинок 1957 року будівництва. Загальний фізичний стан будинку - незадовільний, має 52% зносу (а.с.30). Проте, відповідно до п.5.1 Правил визначення фізичного зносу житлових будинків СОУ ЖКГ 75.11-35077234. 0015:2009, 41-60% зносу означає, що експлуатація елементів будинку можлива лише при умові їх ремонту. Всі зазначені вище докази підтверджують факт належності [PERSON] житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]. При цьому, зазначеного вище висновку суд дійшов, виходячи із того, що постановою Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року за № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» постановлено завершити реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду у сільській місцевості. На виконання означеної постанови виконавчий комітет Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області ухвалив рішення від 22.10.1987 року за № 244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району», пунктом 1 якого передбачалось забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, які мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району (а.с.115). Із 1979 року в Україні (УРСР) погосподарський облік у сільських Радах народних депутатів здійснюється за особливою формою статистичного обліку. Так, згідно з п. 1 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13.04.1979 року за №112/5, документами погосподарського обліку для сільських Рад народних депутатів, зокрема, є форма № 1 - «Погосподарська книга». Крім того, відповідно п.п.6,7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, сільські Ради один раз у п'ять років здійснюють закладку погоподарських книг станом на 1 січня. Закладка погосподарських книг здійснюється шляхом суцільного обходу дворів і опитування населення в період з 1 по 15 січня… Дані книг погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Пунктами 18 та 40 і 18 та 39 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, відповідно, 1979 року та 1985 року, передбачено, що погосподарська книга складається, зокрема, із розділу: «Споруди, які є особистою власністю господарства», у якому записуються дані про житловий будинок, назву інших споруд і рік їх будівництва. Згідно з пунктом 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року за № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися, в тому числі, і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками №№ 32 та 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 року за № 1/5, було встановлено зразки форм довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. Із зазначених додатків вбачається, що довідка про власника житлового будинку видається згідно із записами у погосподарській книзі виконавчого комітету сільської (селищної) Ради депутатів трудящих. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої з заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року за № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах, реєстрації не підлягали. Аналіз вказаних нормативно-правових актів переконує суд у тому, що до компетенції виконкомів місцевих рад належало питання внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Таким чином, враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, суд вважає, що факт належності [PERSON] на праві власності житлового будинку з надвірними господарськими будівлями в [ADDRESS] - підтверджений, а тому зазначений будинок з господарськими будівлями входить до складу спадщини після смерті [PERSON], яку прийняла, але не оформила [PERSON], матір позивачки. Встановлення факту належності [PERSON] будинку з господарськими будівлями на праві власності має для позивачки [PERSON], юридичне значення, оскільки від його встановлення залежить реалізація її права на отримання спадщини. Іншого порядку встановлення даного факту - немає. Свої спадкові права на житловий будинок, що залишився після смерті [PERSON] і входить до складу спадщини, спадкоємець [PERSON] не оформила, а померла [INFO] року (а.с.11). Таким чином, до складу спадщини, що залишилася після смерті матері позивачки - [PERSON] входить, крім іншого і житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться на [ADDRESS] Шаргородського району. Єдиним спадкоємцем майна померлої [PERSON] є дочка останньої - [PERSON], яка спадщину після смерті матері прийняла у передбаченому законодавством України порядку. Вказаний факт підтверджується свідоцтвом про народження позивачки (а.с.14), інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (а.с.39), матеріалами спадкової справи до майна померлої [INFO] року [PERSON] за №398/10/02-14 (а.с.43-71), відповідно до якої 7.11.2013 року позивачці видано два свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на належну спадкодавцеві земельну ділянку та грошові вклади (а.с.65, 68), а також вбачається із пояснень в судовому засіданні представника відповідача [PERSON] У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS], позивачці [PERSON] відмовлено 15.11.2013 року державним нотаріусом Шаргородської ДНК, про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.22). Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначає відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України. Так, згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1 ст.1258 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її… Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.ч.1,3 ст.1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст.1296 ЦК України). Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п. 3.1. Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. Оскільки право [PERSON] на оформлення її спадкових прав на майно померлої [PERSON] порушено, то воно підлягає судовому захисту, а позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved