Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

27.12.2017 року Військова академія м.Одеси звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси із вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що приміщення [ADDRESS] є військовим майном, яке знаходиться на балансі позивача та перебуває у відповідальній експлуатації. Відповідачі в 1994 році були вселені у спірне приміщення разом із [PERSON] , який є колишнім чоловіком відповідача [PERSON] та батьком [PERSON] . Позивач стверджував, що на час вирішення спору відповідачі безпідставно проживають в приміщенні, оскільки [PERSON] , якому надавалось приміщення у гуртожитку разом із відповідачам більше не проживає, шлюб між ним та [PERSON] розірваний, відповідачі військову службу не проходять, не значаться у списках особового складу Військової академії, відповідно, безпідставно користуються спірним приміщенням. Представник позивача\~в судовому\~засіданні позовні\~вимоги підтримав\~пославшись на\~положення статті\~391\~ЦК України,\~за якою власник майна\~має право\~вимагати усунення\~перешкод у\~здійсненні ним\~права користування\~та розпоряджання\~своїм майном та просив суд зобов`язати відповідачів не чинити академії перешкоду у користуванні власністю шляхом зобов`язання останніх звільнити спірну кімнату. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши що спірне приміщення є її єдиним житлом, її колишній чоловік [PERSON] з законних підстав не втратив правовий зв`язок із спірним приміщенням, тому вона має право на житло . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, повідомлялась про розгляд справи. Третя особа Квартирно-експлуатаційний відділ м.Одеси в судове засідання не з`явився, повідомлений про розгляд справи належним чином (поштове повідомлення №6504514490015), про причини неявки не повідомив. Дослідивши матеріали справи та наявні докази, на які сторони послались в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що будівлі військового містечка № [NUMBER] , до яких відноситься будинок [ADDRESS] відповідно до Наказу начальника Одеського гарнізону Міністерства оборони України від 20.03.2009 року, №6 є військовим майном. Відповідно до директиви Міністра оборони України від 11.06.2001 року спірна будівля фактично переобладнана під тимчасове житло для безквартирних військовослужбовців, позивачем створені умови для використання її під гуртожиток. Згідно наказу від 18.05.2013 року № 312, акту приймання будинків, споруд та території військового містечка № [NUMBER] від 20.08.2013 року будинок 93а передан в управління Військової академії. Рішенням житлової комісії інституту Сухопутних військ старшого лейтенанта [PERSON] прийнято на квартирний облік у складі сім`ї з 3 осіб (протокол від 30.11.1994 року за № 19). Наказом заступника міністра оборони України командуючого сухопутними військами від 28.09.1998 року №103 майора [PERSON] , викладача кафедри вогневої підготовки загальновійськового факультету Одеського інституту Сухопутних військ звільнено з військової служби в запас на підставі пп. «в» п. 65 (за станом здоров`я) із залишенням на квартирному обліку для позачергового одержання житлового приміщенні за рахунок житлового фонду військової частини. [PERSON] разом із дружиною [PERSON] та донькою [PERSON] на підставі дозволу начальника Одеського інституту Сухопутних військ в 1994 році були вселені до приміщення [ADDRESS] (довідка Інституту сухопутних військ від 28.09.2005 року №183/54). Місце їх проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (довідка виписка з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію від 10.10.2016 року, паспортні відомості). Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 3.06.2002 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. На час вирішення спору відповідачі продовжують проживати за спірною адресою, іншого житла не мають. Так, розглядаючи спір в межах позовних вимог, суд виходить з наступного : Право на захист цивільних прав та інтересів виникає у особи у разі його порушення, невизнання, оспорювання (ст. 15 ЦПК України). За загальним правилом вимоги повинні відповідати ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес способом, встановленим договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З матеріалів справи вбачається, що спірне приміщення не є зареєстрованим у встановленому порядку як гуртожиток. Водночас, з наданих сторонами доказів вбачається, що приміщення фактично використовується під гуртожиток для тимчасового проживання військовослужбовців (наказ начальника Одеського гарнізону від 20.03.2009 року №6), крім того, вказана обставина визнається сторонами. За ч.2 ст.128 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. Відповідно до ст. 129 ЖК України та п.10 р. II Примірного положення про гуртожитки, єдиною підставою для вселення в гуртожиток є спеціальний ордер, що видається адміністрацією підприємства, установи, організації на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку. Судом встановлено, що [PERSON] разом із родиною відповідачами у справі був вселений в кімнату [ADDRESS] за відсутності відповідного ордеру на таке вселення (довідка Інституту сухопутних військ від 28.09.2005 року). Правомірність такого вселення позивачем, поряд із тим, не оспорюється. Більш того, позивачем фактично створені умови для проживання та реєстрації місця проживання як [PERSON] , так і відповідачів, оплати комунальних платежів, що не оспорюється сторонами. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. На час вирішення спору право [PERSON] на користування приміщенням [ADDRESS] з будь-яких підстав (незаконне вселення, утрата права в зв`язку із не проживанням, тощо) незаконним не визнано. Оскільки право відповідачів на проживання в спірній кімнаті є похідним від права на житло [PERSON] , а обраний позивачем спосіб захисту не пов`язаний із набуттям права проживання останнього чи втратою його, вимоги Військової академії м.Одеси про зобов`язання останніх звільнити приміщення в порядку статті 391 ЦК України є не обґрунтованими. Підстави для застосування судом в межах обораного позивачем способу захисту права положень статті 116 ЖК також не вбачається. Оскільки суд дійшов висновку про відсутність порушеного права Військової академії суд відмовляє позивачу у позові по суті заявлених вимог без застосування заяви відповідача про позовну давність.

Outcome: dismissed