Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

28 липня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сімєю зі спадкодавцем [PERSON], який помер 03 травня 2017 року, починаючи з листопада 2011 року по день його смерті. Свої вимоги заявниця обґрунтовує наступними обставинами. [PERSON] є спадкоємицею після смерті свого батька [PERSON], [INFO], померлого 03 травня 2017 року та разом з яким вона мешкала з листопада 2011 року по день його смерті за адресою: бул. Шевченка[ADDRESS], місто Маріуполь. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, що складається з 1/3 частки квартири, розташованої за адресою: бул. Шевченка[ADDRESS], місто Маріуполь. Для реалізації своїх спадкових прав заявниця звернулася до Першої Маріупольської державної нотаріальної контори, однак, заявниці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого [PERSON], оскільки документально не підтверджується факт його проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини. З метою захисту своїх майнових прав заявниця змушена звернутись до суду та просить встановити факт проживання однією сім'єю з померлим [PERSON] з листопада 2011 року по день смерті останнього 03 травня 2017 року.\~\~ Заявниця [PERSON] надала суду заяву, в якій заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити, справу розглянути без її участі. Представника заінтересованої особи - Маріупольської міської ради [PERSON] надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без участі представника, не запереувава проти задоволення позовних вимог. Дослідивши надані до суду документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до наданого заявником свідоцтва про шлюб серії II-HO № 392067, виданого 01.12.1976 року, [PERSON], [INFO], та Ганіна (після шлюбу - [PERSON]) [PERSON], [INFO], 01 грудня 1976 року зареєстрували шлюб, актовий запис № 4302 (а. с. 11). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 05.04.1995 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира за адресою: бул. Шевченка[ADDRESS], місто Маріуполь (а. с. 14-15). 01 лютого 2014 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-НО № 749204, виданого 03 лютого 2014 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 234 (а. с. 10). 03 травня 2017 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-НО № 983630, виданого 03 травня 2017 року Центральним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 960 (а. с. 9). Заявниця [PERSON] є дочкою померлих [PERSON] та [PERSON] Після смерті матері [PERSON] [PERSON] прийняла спадщину у вигляді 1/3 частки квартири за адресою: бул. Шевченка[ADDRESS], місто Маріуполь, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину серії НМА № 222334 (а. с. 13). Спадкоємицею після смерті [PERSON] є заявниця\~[PERSON], яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку. Спадкоємиця [PERSON], [INFO], заяву про прийняття спадщини від 08 червня 2017 року № 785 відкликала (а. с. 34, 39-42). Заявниця звернулася із заявою до Першої Маріупольської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину. Листом державного нотаріуса Першої Маріупольської державної нотаріальної [PERSON] № 4026/02-31 від 23.11.2017 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого [PERSON], оскільки не надано рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин зі спадкодавцем. Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Здійснення права на спадкування визначено\~Главою 87 ЦК України. Згідно зі\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до\~ст. 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч. 1 ст. 1270\~ЦК України\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов'язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. Як вбачається з п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до абз. 23 п. 3 роз'яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, заявницею на підтвердження факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем\~[PERSON] надано довідку Обєднання власників багатоквартирного будинку «Вікторія-74» від 12.06.2017 року (а. с. 17). Враховуючи обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, суд вважає доведеним в ході розгляду справи факт спільного проживання заявниці однією сім'єю з [PERSON] з листопада 2011 року по день його смерті -\~03 травня 2017 року, в зв'язку з чим заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved