Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

28.12.2016 [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» про визнання незаконним звільнення з роботи, визнання недійсним наказу про звільнення та запису у трудовій книжці про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати на час вимушеного прогулу. В судовому засіданні 23.01.2017 судом у справі в якості третьої особи залучено начальника філії-Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» Романіва І.М. Під час розгляду справи позивач неодноразово збільшувала розмір позовних вимог. Враховуючи останню заяву про збільшення позовних вимог (а.с. 189), позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати незаконним звільнення [PERSON] з філії Львівського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» за п. 6 статті 36 Кодексу законів про працю України; визнати недійсним наказ №2833-к від 14 грудня 2016 року начальника філії-Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» Романіва Ігоря Миколайовича «Про звільнення [PERSON]» у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці за п. 6 ст. 36 КЗпП України; визнати недійсним запис №12 від 14 грудня 2016 року у трудовій книжці [PERSON] про звільнення у зв'язку із відмовою від продовження роботи у зв'язку із змінами істотних умов праці п. 6 ст. 36 КЗпП України; поновити [PERSON] на посаді заступника начальника відділу реструктуризації заборгованості та стягнення філії-Львівського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» з 14 грудня 2016 року; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» в особі філії Львівського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» в користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за 4 місяця 18 днів, в розмірі 75466 грн. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 13 лютого 2003 року, позивач була прийнята на роботу до відповідача. З 01.02.2008 позивач займала посаду заступника начальника відділу по роботі із проблемними активами філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк». Постановою ПАТ «Державний ощадний банк України» від 31 серпня 2016 року №664 було оптимізовано організаційну структуру підрозділів регіональних управлінь. Цією постановою серед іншого внесені зміни та доповнення до Типової організаційної структури регіонального управління АТ «Ощадбанк». Пунктом 2 затверджено Типове положення про відділ реструктуризації заборгованості та стягнення філії - обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України». Указаною постановою не передбачалося скорочення штату чи чисельності працівників. Не передбачалося також зміни істотних умов праці. У зв'язку із приведенням у відповідність структури банку, передбачалося переміщення працівників та перерозподіл функцій між структурними підрозділами. Постанова введена в дію 12 вересня 2016 року. На виконання Постанови, Наказом начальника філії - Львівського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» від 23 вересня 2016 року №2124-к «Про зміни в організаційній структурі філії - Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк», з 03 жовтня 2016 року ліквідовано відділ по роботі із проблемними активами та створено відділ реструктуризації заборгованості та стягнення. З 03.10.2016 року позивач продовжила працювати у новоствореному відділі. Трудові відносини із відповідачем не припинялися. Фактично відбулося переміщення у інший структурний підрозділ у відповідності до частини 2 статті 32 Кодексу законів про працю України. Позивач продовжувала виконувати ту саму роботу, за тою самою спеціальністю і кваліфікацією. Заробітна плата, режим роботи чи інші умови праці залишилися ті самі. 14.12. 2016 року позивача було звільнено з посади у зв'язку із відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці за п. 6 ст. 36 КЗпП України, про що виданий відповідний Наказ №2833-к. Згідно оскаржуваного Наказу №2833-к від 14 грудня 2016 року його видано на підставі Наказу №2124-к від 23 вересня 2016 року «Про зміни в організаційній структурі філії-Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» та на підставі відмови від переведення на запропоновані посади. Позивач вважає, що звільнення є незаконним. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON], згідно довіреності, копія якої міститься у матеріалах справи, в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві та уточненні до неї. Просили позовну заяву з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 03.05.2017 задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача АТ «Ощадбанк» - Лащук А.С., згідно довіреності, копія якої міститься у матеріалах справи, в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, подав письмові заперечення проти позовних вимог, вважаючи такий безпідставним та просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі. Третя особа - начальник філії-Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» Романів І.М. в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, скерував на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти позову заперечує.(а.с.195). Заслухавши пояснення позивача, представників сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами, що позивач 13 лютого 2003 була прийнята на роботу до відповідача. З 01 лютого 2008 позивач займала посаду заступника начальника відділу по роботі із проблемними активами філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк». Постановою ПАТ «Державний ощадний банк України» від 31 серпня 2016 року №664 було оптимізовано організаційну структуру підрозділів регіональних управлінь. Цією постановою серед іншого внесені зміни та доповнення до Типової організаційної структури регіонального управління АТ «Ощадбанк». Пунктом 2 затверджено Типове положення про відділ реструктуризації заборгованості та стягнення філії - обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України». Указаною постановою не передбачалося скорочення штату чи чисельності працівників. Не передбачалося також зміни істотних умов праці. У зв'язку із приведенням у відповідність структури банку, передбачалося переміщення працівників та перерозподіл функцій між структурними підрозділами. Постанова введена в дію 12 вересня 2016 року. На виконання Постанови, Наказом начальника філії - Львівського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» від 23 вересня 2016 року №2124-к «Про зміни в організаційній структурі філії - Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк», з 03 жовтня 2016 року ліквідовано відділ по роботі із проблемними активами та створено відділ реструктуризації заборгованості та стягнення (змінено зі слід позивача лише назву відділу). З 03 жовтня 2016 року позивач продовжила працювати у новоствореному відділі. Трудові відносини із відповідачем не припинялися. Фактично відбулося переміщення у інший структурний підрозділ у відповідності до частини 2 статті 32 Кодексу законів про працю України. Позивач продовжувала виконувати ту саму роботу, за тою самою спеціальністю і кваліфікацією. Заробітна плата, режим роботи чи інші умови праці залишилися ті самі. 14 грудня 2016 року позивача було звільнено з посади у зв'язку із відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці за п. 6 ст. 36 КЗпП України, про що виданий відповідний Наказ №2833-к. Згідно оскаржуваного Наказу №2833-к від 14 грудня 2016 року його видано на підставі Наказу №2124-к від 23 вересня 2016 року «Про зміни в організаційній структурі філії-Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» та на підставі відмови позивача від переведення на запропоновані посади. Наказ № 2833-к від 14 грудня 2016 року про звільнення позивача [PERSON] обґрунтований положенням п. 6 статті 36 Кодексу законів про працю України. У відповідності до наведеної норми, підставою припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці. У відповідності до ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я. У зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу. Зміна істотних умов праці допускається при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою (ч. 3 ст. 32 КЗпП України). Відтак,роботодавцем(відповідачем) не було запропоновано позивачу рівноцінну посаду, як це вимагається нормами ст. 32 КЗпП України. Зміна назви посади, згідно з нормами ст. 32 КЗпП України кваліфікується, як зміна істотних умов праці, про що працівник має бути повідомлений не пізніше ніж за 2 місяці. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень учасників процесу-такого повідомлення від відповідача позивач не отримувала. Зміни в розумінні ст. 32 КЗпП України у роботодавця відбулись в частині переміщення працівників, про що свідчать письмові докази у справі. А отже підстав звільнити позивача за п. 6 ст. 36 КЗпП України у відповідача не було. Вищенаведене вказує на те, що роботодавець плутає переміщення працівника зі зміною істотних умов праці. З матеріальних доказів у справі встановлюється факт, що у роботодавця відбувалось саме переміщення, а не зміна істотних умов праці чи переведення в розумінні ст. 32 КЗпП України. Ні за Постановою ПАТ «Державний ощадний банк України» від 31 серпня 2016 року №664 ні за Наказом № 2124-к від 23 вересня 2016 року не відбулося істотних змін умов праці. Жоден з пунктів Постанови чи Наказу не містить визначення для кожного працівника нових істотних умов праці. Позивача також не ознайомлювали з новими інструкціями та іншими документами, що визначають умови праці. Система та розмір оплати праці, пільги, режим роботи, робочий час, порядок суміщення професій, тощо - залишилися ті самі. Окрім того, у відповідності до законодавства, зокрема статті 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Відповідно до ч. 5 ст. 95 КЗпП України - заробітна плата підлягає індексації в установленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» - «індексація грошових доходів населення встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг». Відповідно до ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» - передбачено «Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: оплата праці». Статтею 33 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація є складовою частиною заробітною плати, є додатковою заробітною платою і у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком, вказана позиція висловлена в Інформаційному листі ВССУ № 708/0/4-13 від 07.05.2013 року. Як вбачається з рішення Конституційного суду України від 15.10.2013 року, а саме п. 2.2 винагорода за виконану працівником роботу э джерелом його існування та має забезпечувати для нього достатній, гідний життєвий рівень. Це визначає обов'язок держави створювати належні умови для реалізації громадянами права на працю, оптимізації балансу інтересів сторін трудових відносин, зокрема шляхом державного регулювання оплати праці. Крім того, держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу яка еквівалентна вартості споживчих товарів і послуг. Згідно з положенням ч. 5 ст. 95 КЗпП України, ст. 33, 34 Закону України «Про оплату праці» такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушення строків її виплати. З урахуванням наведеного суд вважає, що звільнення позивача є незаконним, наказ № 2833-к від 14.12.201р. про звільнення [PERSON] за ст.36 п.6 КЗпП України підлягає скасуванню, а [PERSON] поновленню на роботі. При визначенні середньомісячного заробітку, суд виходить з Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100. Станом на 03.05.2017 р. від часу звільнення позивача пройшло 4 місяці 18 днів. Середня заробітна плата на час звільнення за останні 2 місяці становила 35064,84 грн. Ураховуючи наведене, із відповідача на користь позивача має бути стягнуто 75464,84 грн. Відтак, підлягає до стягнення з відповідача в користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з14 грудня 2016р.(за 4 місяці 18 днів станом на 03.05.17р.) в сумі 75466 грн., сума визначена без урахування податку та інших платежів, що підлягають стягненню при виплаті заробітної сплати. Згідно ст.235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Виходячи з вищенаведеного, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов є підставним та обґрунтованим і підлягає до задоволення, а саме слід : визнати незаконним звільнення [PERSON] з філії Львівського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» за п.6 статті 36 Кодексу законів про працю України. Визнати недійсним наказ № 2833-к від 14 грудня 2016 року начальника філії-Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» Романіва\~ Ігоря\~ Миколайовича «Про звільнення [PERSON]» у зв»язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці за п.6 ст.36 КЗпП України. Визнати недійсним запис № 12 від 14 грудня 2016 року у трудовій книжці [PERSON] про звільнення у зв»язку із відмовою від продовження роботи у зв»язку із змінами істотних умов праці п.6 ст.36 КЗпП України. Поновити [PERSON] на посаді заступника начальника відділу реструктуризації заборгованості та стягнення філії-Львівського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» з 14 грудня 2016 року. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» в особі філії Львівського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» в користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за 4 місяця 18 днів, в розмірі 75466 грн.(сімдесят п»ять тисяч чотириста шістдесят шість грн.). Рішення суду в частині поновлення на роботі [PERSON] та стягнення заробітної плати в розмірі 17532,42 грн. допустити до негайного виконання. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 2756 грн., від якого був звільнений позивач при подачі позову.

Outcome: approved