Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

29.04.2021 року до суду звернувся позивач [PERSON] , з позовом про розірвання договору довічного утримання до відповідача [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора. 19.05.2021 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. 20.05.2021 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовче судове засідання на 02.08.2021 року. 29.06.2021 року від відповідача [PERSON] , надійшла зустрічна позовна заява про визнання права власності на Ѕ частину нерухомого майна до відповідача [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16.07.2021 року зустрічна позовна заява прийнята до розгляду із первісною позовною заявою. 30.07.2021 року від відповідачів [PERSON] , і [PERSON] , надійшли заяви про визнання позовних вимог за первісним і зустрічним позовом. 02.08.2021 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду в судовому засіданні на 02.08.2021 року Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до положень ст. 247 ЦПК України. Згідно заявлених позовних за первісною позовною заявою вимог позивач просить: розірвати договір довічного утримання, укладений 03.06.1995 року між нею, її померлим чоловіком, [PERSON] , який помер [INFO] , з однієї сторони, та відповідачкою, з іншої сторони, посвідчений державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Зезуль Л.Я. і зареєстрований у реєстрі за № 2- 1971 та реєстрі заборон відчуження за № 77/95. Застосувати наслідки розірвання договору довічного утримання, а саме: -визнати за мною, нею право приватної власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; -скасувати заборону на відчуження житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , накладену 03.06.1995 року державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Зезуль Л.Я. і зареєстровану у реєстрі заборону відчуження за № 77/95. В обґрунтування позовних вимог позивачка за первісною позовною заявою посилається на наступне : 03.06.1995 року між нею, її чоловіком, [PERSON] та гр. [PERSON] був укладений договір довічного утримання, який було посвідчено державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Зезуль Л.Я. і зареєстрований у реєстрі за № 2-1971 та реєстрі заборон відчуження за № 77/95. У відповідності до п.1 договору вона з чоловіком передали у власність Відповідачу належний їм на праві приватної власності будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці 946 кв.м., яка вказана по фактичному користуванню. Зазначений жилий будинок належить їм на підставі Договору купівлі-продажу посвідченого Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області 27.12.1982 року, за реєстром № 2-1363. За умовами п. 4 договору Відповідач взяла на себе обов`язок: повністю та довічно утримувати їх, забезпечувати одягом, їжею, поміччю. Відповідач певний час виконувала свої обов`язки, але після смерті її чоловіка, [PERSON] , який помер [INFO] , Відповідач належним чином не виконує покладених на неї обов`язків, що й стало підставою звернення до суду. Відповідачка звернулась із зустрічною позовною заявою згідно якої просить: визнати за нею право власності на Ѕ частину нерухомого майна, а саме, житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог за зустрічною позовною заявою посилається на наступне: 03.06.1995 року між її матір`ю [PERSON] , її батьком, [PERSON] , та нею був укладений договір довічного утримання, який було посвідчено державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Зезуль Л.Я. і зареєстрований у реєстрі за № 2-1971 та реєстрі заборон відчуження за № 77/95. У відповідності до п.1 договору її батьки передали їй у власність належний їм на праві приватної власності будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці 946 кв.м., яка вказана по фактичному користуванню. Зазначений жилий будинок належить батькам на підставі Договору купівлі-продажу посвідченого Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області 27.12.1982 року, за реєстром № 2-1363. За умовами п. 4 договору вона взяла на себе обов`язок: повністю та довічно утримувати батьків, забезпечувати одягом, їжею, поміччю. [INFO] її батько, [PERSON] помер. Як зазначає Відповідач вона належним чином виконувала свої обов`язки до смерті свого батька. В зв`язку з цим вважає, що Ѕ частина спірного будинку має залишитися у її власності, що й стало підставою подання зустрічної позовної заяви. В судове засідання позивач за первісною позовною заявою і відповідач за зустрічною позовною заявою не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність, згідно якої позовні вимоги підтримає. Позовні вимоги за зустрічною позовною заявою визнає. Відповідач за первісною позовною заявою і позивач за зустрічною позовною заявою в судове засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність, згідно якої позовні вимоги за зустрічною позовною заявою підтримує, позовні вимоги за первісною позовною заявою визнає частково. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору в судове засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність. Письмових пояснень суду не надала. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що 03.06.1995 року між позивачкою [PERSON] , її чоловіком, [PERSON] , з однієї сторони та [PERSON] , з іншої був укладений договір довічного утримання, який було посвідчено державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Зезуль Л.Я. і зареєстрований у реєстрі за № 2-1971 та реєстрі заборон відчуження за № 77/95, що підтверджується копією договору довічного утримання. У відповідності до п.1 договору [PERSON] ,. і [PERSON] , передали у власність [PERSON] , належний їм на праві приватної власності будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці 946 кв.м., яка вказана по фактичному користуванню. Зазначений жилий будинок належав їм на підставі Договору купівлі-продажу посвідченого Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області 27.12.1982 року, за реєстром № 2-1363, що підтверджується копією договору . Таким чином після укладення вищевказаного договору довічного утримання відповідач, [PERSON] , набула права власності на будинок з господарськими та побутовими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] За умовами п. 4 укладеного договору довічного утримання, відповідач взяла на себе обов`язок: повністю та довічно утримувати батьків, забезпечувати одягом, їжею, поміччю. Відповідно до ст. 744 ЦК України - За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно Відповідно до ч. 1 ст. 749 ЦК України - У договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Відповідно до ст. 751 ЦК України - Матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом. Позивач, [PERSON] , зазначає, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором довічного утримання спочатку виконувала належним чином, а згодом перестала їх виконувати, даний факт відповідачкою [PERSON] ,. визнається. Тому суд вважає його встановленим. Відповідно до п.1.ч.1 ст. 755 ЦК України - Договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Також судом встановлено, що [INFO] [PERSON] помер. [PERSON] , визнає, що відповідач, [PERSON] , належним чином виконувала свої обов`язки до смерті свого батька. Даний факт підтверджується ще й тією обставиною, що за життя нині покійний [PERSON] , не ставив питання щодо розірвання договору довічного утримання в зв`язку з його невиконанням набувачем. Таким чином суд вважає встановленим і той факт, що [PERSON] , належним чином виконувала взяті на себе зобов`язання за договором довічного утримання відносно догляду свого батька, [PERSON] . З чого суд приходить до висновку, що відсутні підстави для розірвання договору довічного утримання в частині житлового будинку, що належала покійному [PERSON] . Як встановлено з положень договору довічного утримання будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належав [PERSON] ,І [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу посвідченого Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області 27.12.1982 року, за реєстром № 2-1363. Тобто перебував у спільній сумісній власності подружжя [PERSON] . Оскільки відповідно до положень ч.1,2 ст. 60 СК України - Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України - У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно ч. 2 ст.370 ЦК України - У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що частки [PERSON] , і [PERSON] , у спільному сумісному майні, а саме домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] є рівними та складають по Ѕ його частині. Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первісною позовною в частині розірвання договору довічного утримання підлягають частковому задоволенню, а саме договір довічного утримання підлягає розірванню в Ѕ частині домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що належить позивачеві [PERSON] , та в цій частині право власності на домоволодіння , розташоване за адресою: [ADDRESS] підлягає визнанню за позивачем за первісною позовною заявою, [PERSON] . Відповідно до ст.. 392 ЦК України - Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки, позивачка за зустрічною позовною заявою належним чином виконувала свої обов`язки за договором довічного утримання відносно відчужувача [PERSON] , суд приходить до висновку, що право власності на іншу Ѕ частину зазначеного вище домоволодіння підлягає визнанню за [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 756 ЦК України - У разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Так як судом ухвалюється рішення про часткове задоволення позовних вимог про розірвання договору довічного утримання та визнання за сторонами права спільної часткової власності на спірне домоволодіння, суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування заборони на відчуження житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , накладену 03.06.1995 року державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Зезуль Л.Я. і зареєстровану у реєстрі заборону відчуження за № 77/95 в зв`язку з відсутністю потреби у її подальшому існуванні.. Так як судом ухвалюється рішення про часткове задоволення позовних вимог за первісною позовною заявою та про задоволення позовних вимог за зустрічною позовною заявою , у відповідності до ст. 141 ЦПК України, понесені сторонами судові витрати по сплаті судового збору в сумі по 908 грн.. підлягають взємозарахуванню

Outcome: partial