Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

27 вересня 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду в інтересах повнолітнього сина [PERSON] до [PERSON] (далі відповідач) із вказаним вище позовом та зазначила, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який 23 серпня 2007 року було розірвано. Оскільки відповідач не надавав матеріальну допомогу на утримання сина, позивач була змушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області з відповідача стягувалися аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття. Однак, з часу досягнення сином повноліття, відповідач матеріальної допомоги сину не надає. З 01 вересня 2015 року син позивача продовжив навчання та вступив до Кременчуцького коледжу транспортної інфраструктури І-ІІ рівня акредитації на бюджетну форму навчання. У звязку з даними обставинами їх з відповідачем син потребує коштів на утримання. Йому потрібно харчуватись, купувати одяг, спеціальну літературу для навчання, та інші побутові речі, витрачати кошти на проїзд. Своїх доходів він не має, ніде не працює, тож всі витрати на його утримання несе виключно позивач. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з вимогами про надання дитині матеріальної допомоги, однак отримувала відмову. Відповідач постійно мотивує свою відмову надавати матеріальну допомогу дитині тим, що він ніде не працює, однак він є працездатним та здоровим. Також згідно відповіді на запит Гребінківського відділу ДВС України в Полтавській області відповідач з травня 2016 року перебуває на обліку у Гребінківському районному центрі зайнятості Полтавської області та отримує допомогу по безробіттю, інші особи, щодо яких відповідач має аліментні зобовязання відсутні. В добровільному порядку відповідач відмовляється надавати кошти на утримання сина. Отже, позивач вважає, що є достатні підстави для того, щоб стягувати з відповідача аліменти за минулий період, а саме з моменту досягнення дитиною повноліття. За весь період з моменту досягнення сином повноліття та по теперішній час жодних коштів та іншої допомоги на утримання сина позивач не одержувала, її неодноразові прохання до відповідача надати матеріальну допомогу сину є без результативними. З огляду на вказане, просить стягувати з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з 08 травня 2016 року і до закінчення дитиною навчання чи до досягнення двадцятитрьохрічного віку. Сторони у судове засідання не зявились, позивач подала суду заяву, згідно якої просить справу розглядати без її участі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, хоч про судове засідання повідомлявся належним чином. Зважаючи на зазначене, відповідно до ухвали суду від 03 листопада 2016 року справа розглядалась за відсутності відповідача у порядку заочного провадження. Зясувавши обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов належить задовольнити, виходячи з наступних встановлених обставин і відповідних їм правовідносин. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії 1-КЕ № 021908 [PERSON], [INFO], позивач є матірю, а відповідач є батьком [PERSON] /а.с. 8/. Згідно статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. На підставі довідки № 787/02-24 від 20.09.2016 року Державного ВНЗ «Кременчуцький коледж транспортної інфраструктури» /а.с.9/, судом встановлено, що [PERSON] дійсно навчається у даному навчальному закладі з 01 вересня 2015 року на денній формі навчання. В позовній заяві позивач зазначила, що всі витрати по утриманню сина [PERSON] несе виключно вона, але її коштів недостатньо для утримання сина. Доказів неможливості відповідачем надавати матеріальну допомогу суду не надано. В силу ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. В силу статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Згідно статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 № 928-VIII з наступними змінами та доповненнями прожитковий мінімум для працездатної особи з 01.05.2016 року становить 1 450,00 грн. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі. Згідно частини 1 статті 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи те, що згідно статті 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло, позивач посилається на те, що відповідач має мінливий дохід, суд приходить до висновку, що на підстав наявних доказів по справі з відповідача слід стягувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. на утримання [PERSON], [INFO], до закінчення ним навчання, але не пізніше ніж до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку. Крім того, як вбачається з позовної заяви позивач неодноразово після досягнення дитиною повноліття зверталася до відповідача з вимогами про надання дитині матеріальної допомоги, однак отримувала відмову, тому просить стягнути аліменти з відповідача за минулий час. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки. З огляду на те, що суд розглядав справу у заочному провадженні на підставі наявних у справі доказів, вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про стягнення аліменти з відповідача за минулий час з 08.05.2016 року. Таким чином, позов належить задовольнити. Згідно частини 3 статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, з відповідача згідно пп. 1.1. частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011 року із наступними змінами та доповненнями в дохід держави слід стягнути 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що згідно статті 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2016 рік» від 25 грудня 2015 року N 928-VІІІ становить 551 грн. 20 коп. З огляду на вищевикладене, на підставі статті 199, частини 3 статті 181, статей 182, 184, частини 2 статті 191, статті 200, 201 СК України,

Outcome: approved