Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

27.08.2020 р. до Краматорського міського суду Донецької області зі Слов`янського міськрайонного суду Донецької області за підсудністю надійшла цивільна справа за позовною заявою представника позивача [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , до [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21.06.2019 р. Відповідач мешкає у кв. [ADDRESS] , у зв`язку із вчиненням насильницьких дій з боку відповідача, позивач вимушена мешкати за іншою адресою. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства 30.09.2019 р. за спільні кошти сторін на підставі договору купівлі - продажу від 30.09.2019 р. набуте спірне майно - Ѕ частина трикімнатної квартири [ADDRESS] , вартість якої становила 98400 грн. Зазначена квартира є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, як подружжя. Крім того, під час шлюбу, а саме 30.11.2019 р. подружжя придбало: -диван «ФОРТ» у кількості 1 шт. вартістю 7250 грн., -стінку «РІО» у кількості 1 шт. вартістю 6300 грн., про що свідчить копія товарного чеку меблевого магазину « [INFO] » від 30.11.2019 р., -стіл офісний кутовий вартістю 4000 грн., -письмовий гарнітур з тумбочкою вартістю 6500 грн., -люстру для дитячої кімнати вартістю 1000 грн., -люстру для спальної кімнати вартістю 1500 грн., -люстру для коридорного приміщення у кількості 2 шт. вартістю 1500 грн., -мультиварку «TEPHAL» вартістю 3000 грн., -килим для коридору у кількості 2 шт. вартістю 3500 грн., -комод вартістю 2500 грн., -шафу для коридорного приміщення вартістю 3500 грн., -сушилку електричну вартістю 3000 грн., -тюль та штори для дитячої кімнати (для одного вікна) вартістю 1500 грн., -тюль та штори для спальної кімнати (для двох вікон) вартістю 4000 грн., а всього на суму 49050 грн. В обґрунтування передачі в приватну власність Ѕ частини трикімнатної квартири [ADDRESS] , позивач вказує, що на протязі тривалого періоду часу, у зв`язку із постійним насильством з боку відповідача, вона проживає разом з неповнолітньою дитиною за місцем мешкання своїх батьків, при цьому іншого власного помешкання не має. Позивач погоджується компенсувати відповідачу грошову суму у розмірі 49200 грн., що є ј частки трикімнатної квартири, замість його частки у праві спільної сумісної власності. Крім того, позивачем до вступу у шлюб з відповідачем, за власні кошти було придбано у приватну власність майно: -шафа 7/22 (дуб молочний) вартістю 8200 грн., що підтверджується товарним чеком від 26.11.2018 р., -шафа 5/22 (дуб молочний) вартістю 6300 грн., що підтверджується товарним чеком від 25.11.2018 р.; -холодильник LG GA-B 429 вартістю 14 600 грн., -пральну машину SAMSUNG WW60 K 42101 WDUA-84501111 вартістю 11874 грн., -праску PHILIPS GC 299620-8516409000 вартістю 1399 грн., -бездротовий машрутизатор TP-Link TL-WR841N - 8517620000 вартістю 529 грн., що підтверджується товарним чеком від 22.10.2018 р., -поверхню газову HANSA BHGS 61139-7321119000 вартістю 4634 грн., -LED-телевізор ELENBERG 24DN4030 8528724000 вартістю 3759 грн., що підтверджується товарним чеком від 22.10.2018 р. У зв`язку з тим, що зазначені речі були придбані позивачем до вступу у шлюб із відповідачем, позивач просить витребувати їх із незаконного володіння відповідача на свою користь відповідно до ст. 57 СК України. Просив виділити у приватну власність власність позивача [PERSON] Ѕ частину трикімнатної квартири [ADDRESS] вартістю 98400 грн.; Стягнути з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] грошову суму у розмірі 49200 грн. в якості грошової компенсації замість частки відповідача у праві спільної сумісної власності - Ѕ частка трикімнатної квартири [ADDRESS] . Поділити спільне майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності, визнавши за позивачем [PERSON] право особистої власності на: -диван «ФОРТ» у кількості 1 шт. вартістю 7250 грн., -стіл офісний кутовий вартістю 4000 грн., -письмовий гарнітур з тумбочкою вартістю 6500 грн., -мультиварку «TEPHAL» вартістю 3000 грн., -комод вартістю 2500 грн., -люстру для спальної кімнати вартістю 1500 грн., а всього на суму 24 750 грн. Поділити спільне майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності, визнавши за відповідачем [PERSON] право особистої власності на: -стінку «РІО» у кількості 1 шт. вартістю 6300 грн., -люстру для коридорного приміщення вартістю 1500 грн., -шафу для коридорного приміщення вартістю 3500 грн., -тюль та штори для дитячої кімнати (для одного вікна) вартістю 1500 грн., -люстру для дитячої кімнати вартістю 1000 грн., -килим для коридорного приміщення у кількості 2 шт. вартістю 3500 грн., -сушарку електричну вартістю 3000 грн., -тюль та штори для спальної кімнати (для двох вікон) вартістю 4000 грн., а всього на суму 24 300 грн. Витребувати з незаконного володіння відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] майно: -шафа 7/22 (дуб молочний) вартістю 8200 грн., -шафа 5/22 (дуб молочний) вартістю 6300 грн., -холодильник LG GA-B 429 вартістю 14 600 грн., -пральну машину SAMSUNG WW60 K 42101 WDUA-84501111 вартістю 11874 грн., -праску PHILIPS GC 299620-8516409000 вартістю 1399 грн., -бездротовий машрутизатор TP-Link TL-WR841N - 8517620000 вартістю 529 грн., -поверхню газову HANSA BHGS 61139-7321119000 вартістю 4634 грн., -LED-телевізор ELENBERG 24DN4030 8528724000 вартістю 3759 грн., Стягнути судовий збір та витрати на надання професійної правничої допомоги та про представництво інтересів. 11.11.2020 р. до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що позовні вимоги визнає частково, оскільки з позивачем він проживав однією сім`єю до 15.05.2020 р., шлюб було зареєстровано 21.06.2019 р. Під час перебування у шлюб вони придбали Ѕ частину трикімнатної квартири [ADDRESS] . Договір купівлі - продажу цієї Ѕ частки квартири було посвідчено 30.09.2019 р. приватним нотаріусом Краматорського нотаріального округу, де покупцем є позивач, продавцем - колишній чоловік позивача [PERSON] . Зазначена квартира була майном, спільно нажитим у шлюбі між позивачем та [PERSON] . За проханням позивача він надав їй особисті кошти у розмірі 10000 доларів США для того, щоб вона викупила у свого колишнього чоловіка належну йому Ѕ частку цієї квартири. За проханням позивача у договорі купівлі - продажу була поставлена не реальна сума коштів, яка була сплачена продавцю, а сума, визначена при проведенні експертної оцінки. За їх спільним рішенням вони повинні були продати цю квартиру, придбавши квартиру меншої площі для сина позивача від першого шлюбу та автомобіль для спільного користування у їх родині, однак пізніше позивач відмовилась продавати квартиру та повертати гроші, які ним були витрачені на придбання Ѕ частки квартири. Це призвело до виникнення сварок в їх родині та розпаду їх родини. 15.05.2020 р. позивач вирішила проживати окремо від нього. Зазначив, що визнає, що Ѕ частка квартири є спільно нажитим у шлюбі з позивачем майном, але не згоден на отримання грошової компенсації. Вважає, що йому у цій квартирі належить ј частка. Зазначив, що під час спільного мешкання з позивачем вони мешкали у його квартирі у [ADDRESS] , яка була повністю мебльована, і столами, і стільцями, шафами, а вікнах були штори, на підлозі килими, кухня, ванна кімната мали все необхідне обладнання. Позивачу не сподобалися наявні у нього холодильник та пральна машинка, тому вона привезла свої. Також визнає, що під час проживання з позивачем вони придбали мультиварку. Все інше майно, зазначене в позові, як сумісно нажите, було придбано ним особисто, до реєстрації шлюб з позивачем у 2017 р. У 2017 р. він придбав меблі у свою квартиру, оскільки при розлученні з його першою дружиною вони домовились, що вона вивозить із квартири все, що забажає, та вона вивезла з квартири усі наявні меблі. Майно, яке належало позивачу, яке було її особистим майном і сумісне майно, у тому числі мультиварку, пральну машину у проміжок часу з 20 по 25.05. 2020 р., позивач вивезла з його квартири разом зі своїм батьком, у присутності дільничого поліції [PERSON] , у присутності його матері, [PERSON] . Зі слів його матері, йому відомо, що позивач вивезла майно у загальній кількості 21 мішок, у тому числі, пральну машину та мультиварку. Із належного позивачу мана у його квартирі залишився холодильник, який він не заперечує їй віддати, але у його присутності. Він не був присутній під час вивозу майна позивачем, оскільки був на роботі, у зв`язку із чим, попросив бути присутньої при цьому його матір. Зі слів матері йому відомо, що позивач знімала штори з вікон, тому матір привезла йому свої штори, щоб закрити вікна. Інше майно, зазначене у позові, належить йому на особисто, що підтверджується письмовими доказами, а саме: -Телевізор LED-ELENBERG 724В, який знаходиться у нього, був придбаний ним особисто 08.08.2020 р. за 1929 грн., після того, як вони припинили сумісне проживання; -диван «Форт» був придбаний ним особисто [INFO] у меблевому магазині « [INFO] » у м. Слов`янську за 6900 грн.; -меблева стінка « [INFO] » була придбана ним особисто [INFO] у меблевому магазині « [INFO] » за 5640 грн.; -стінка учбова була придбана ним 10.10.2027 р. у меблевому магазині « [INFO] » за 10600 грн., у склад якої входить офісний стіл і письмовий гарнітур із тумбочкою; -дві шафи за 4480 грн. та 5130 грн. 09.06.2017 р.; Також зазначив, що газову поверхню HANSA позивач, можливо, і купувала, але він її ніколи не бачив, до нього додому, вона її ніколи не привозила, у нього стоїть звичайна газова плита, яка була до реєстрації шлюбу з позивачем. Просив позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково, визнати за позивачем право власності на ѕ частки квартири [ADDRESS] , за ним визнати право власності на ј частку зазначеної квартири, у задоволенні позовних вимог щодо розподілу іншого нерухомого спільного сумісного майна подружжя, яке перераховано у позові, відмовити у зв`язку із вирішенням спору у позасудовому порядку, саме тим, що позивач без перешкод вивезла з квартири усе майно, яке було сумісно нажитим; у задоволенні позовних вимог щодо витребування майна, яке перераховано у позові відмовити, у зв`язку із вирішенням спору у позасудовому порядку тим, що він не заперечує добровільно у його присутності віддати позивачу холодильник, який знаходиться у його квартирі. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити у повному обсязі. Позивач зазначила, що вона не мешкає у спірній квартирі, там відсутні меблі, ключи від цієї квартири в неї є, не знає, чи є вони у відповідача, відповідач не чинить перепон у користуванні спірною квартирою. Представник позивача зазначив, що відповідач підтверджує, що частина майна, стосовно якого подані позовні вимоги, знаходились у приміщенні квартири в м. Миколаївка, де вони проживали, при цьому вказує про відсутність іншої частини майна. Крім того, встановлені невідповідності у датах придбання деяких меблів, а саме дивана « [INFO] » та стінки « Ріо », а саме наявність чеків з датою їх придбання. Позивачем були надані чеки, дата придбання в яких проставлено раніше, ніж в чеках, наданих відповідачем. Відповідно до листа магазину « [INFO] », диван та стінка були придбані 30.11.2019 р., що повністю підтверджується чеками позивача та свідчить про придбання вказаних меблів в період шлюбу. Надані квитанції на побутову техніку також свідчать про придбання речей у шлюбі. В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи, зазначені у відзиві на позовну заяву та зазначив, що позивачем не заперечується, що коли вона прийшла жити у квартиру відповідача, вона була повністю мебльована, у ній малось все необхідне для проживання. Позивач не надала доказів, що меблі та інше майно. Яке зазначене у позовній заяві, не тільки були придбані нею особисто або під час спільного проживання, окрім квитанцій, на яких не зазначено призвіще покупця, але не надала доказів того, що майно, яке перераховане у позовній заяві дійсно знаходилось у квартирі відповідача. У судовому засіданні свідки підтвердили, придбання майна відповідачем особисто, наявність у квартирі майна, яке було придбано відповідачем, без участі позивача, а також те, що позивач без перешкод вивезла з квартири усе майно, яке бажала і вважала за необхідне. Вважає доведеним той факт, що позивач ще до звернення до суду вивезла з квартири все майно, яке вважала за необхідне. Після того, як позивач вивезла з квартири відповідача майно, 08.08.2020 р. ним був придбаний телевізор LED-ELENBERG 724В, тобто після припинення сумісного проживання, за 1929 грн. Просили позовні вимоги задовольнити частково, визнати за позивачем право власності на ѕ частки квартири [ADDRESS] , за ним визнати право власності на ј частку зазначеної квартири, у задоволенні позовних вимог щодо розподілу іншого нерухомого спільного сумісного майна подружжя, яке перераховано у позові, відмовити у зв`язку із вирішенням спору у позасудовому порядку, саме тим, що позивач без перешкод вивезла з квартири усе майно, яке було сумісно нажитим; у задоволенні позовних вимог щодо витребування майна, яке перераховано у позові відмовити, у зв`язку із вирішенням спору у позасудовому порядку тим, що він не заперечує добровільно у його присутності віддати позивачу холодильник, який знаходиться у його квартирі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що він працює дільничим інспектором у м. Миколаївка Донецької області. Зі сторонами по справі він знайомий, позивач [PERSON] зверталась із заявою про домашнє насильство, також приїжджала разом зі своїм батьком та просила допомогти забрати свої речі з квартири у [ADDRESS] . 15.05.2020 р. у другій половині дня вони приїхали до квартири по зазначеній адресі, двері відчинила мати відповідача. Відповідач [PERSON] також знаходився у квартирі, показував йому ремонт. Позивач стала збирати речі, їй допомагав її батько, скільки було речей він сказати не може, речі виносились зі спальні. Відповідач не забороняв позивачу виносити речі з квартири, які вона збирала. Він був присутній у квартирі для охорони суспільного порядку. Позивач збирала речі не у його присутності, які саме речі збирала позивач він не бачив. На його питання позивач та її батько відповіли, що вони взяли усе, що забажали. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є тіткою відповідача. Після шлюбу з першою жінкою у відповідача залишилась меблева стінка, телевізор, ковдра. Рік після розірвання шлюбу з першою жінкою відповідач жив один, зробив ремонт, у квартирі у нього висіла тюль, стояв диван сірого кольору, дві шафи - купе, у залі - меблева стінка, на кухні - скляний стіл, газова піч, холодильник, лежала коричнева ковдра у залі. Варочну поверхню на кухні вона не бачила. Зі слів відповідача їй відомо, що відповідач продав трактор, машину та іншу сільськогосподарську техніку, щоб сплатити гроші колишньому чоловіку [PERSON] за частку квартири у м. Краматорську. [PERSON] та [PERSON] домовились, що вони продадуть квартиру та куплять машину. Під час проживання позивача у квартирі відповідача у м. Миколаївка, в квартирі була ті ж самі меблі, які купив відповідач після розірвання першого шлюбу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є матір`ю відповідача. У 2017 р. відповідач у своїй квартирі у [ADDRESS] зробив ремонт. До шлюбу з позивачем у нього були меблі у коридорі, на кухні меблі, холодильник, в залі - меблева стінка, диван, телевізор, ковдра, у спальнях - дві шафи - купе, кровать, комод тюль, штори, дитяча стінка, пилосос, пральна машинка, люстри. У 2019 р. вона дізналась, що у відповідача є дружина, у березні 2020 р. вона дізналась, що її вин продав свою машину, щоб сплатити гроші колишньому чоловіку позивача за частку квартири, щоб придбати меншу квартиру. 15.05.2020 р. з 16.00 год. до 18.00 год. позивач забрала свої речі з квартири її сина у м. Миколаївка, в той час у квартирі знаходилась вона та її син. Речі були складені у біля 20 мішків. На питання дільничого, під час збирання речей, позивачка відповіла, що забрала усе. Суд, вислухавши думку сторін, допитавши свідків, розглянувши наявні у справі докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами 21.06.2019 р. був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 21.06.2019 р. Краматорським міським відділом державної реєстрації цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. (а.с. 15) Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, з 03.06.2015 р. позивачу [PERSON] належить Ѕ частка квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі продажу від 03.06.2015 р., а з 30.09.2019 р. позивачу на підставі договору купівлі - продажу від 30.09.2019 р. стала належати Ѕ частка у зазначеній квартирі. (а.с. 18) У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. За змістом статей 69, 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). У судовому засіданні встановлено, що презумпцію спільності права власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] сторонами не оспорювалось. Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що позивач [PERSON] 30.09.2019 р. набула право власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] під час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , а відтак, Ѕ частка зазначеної квартири є спільною сумісною власністю подружжя, де частки сторін з Ѕ частки цієї квартири є рівними, тобто по ј частці кожного з подружжя з Ѕ частки цієї квартири. Позивачем заявлена вимога про виділ у її приватну власність Ѕ частки спірної квартири та стягнення з неї в якості грошової компенсації замість Ѕ частки квартири відповідача, але останній не погоджується на присудження йому грошової компенсації за належну йому частку квартири. Проте, відповідно до ст. 71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Як роз`яснено в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4,5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Таким чином, враховуючи те, що у спільній сумісній власності сторін, як подружжя, перебуває Ѕ частка квартири [ADDRESS] , яка є неподільною річчю, суд приходить до висновку про те, що за сторонами необхідно визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишити Ѕ частку зазначеної квартири у їх спільній частковій власності, а тому, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Що стосується позовної вимоги про поділ спільного майна подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності, визнання за позивачем право особистої власності на: диван «ФОРТ» у кількості 1 шт. вартістю 7250 грн., -стіл офісний кутовий вартістю 4000 грн., -письмовий гарнітур з тумбочкою вартістю 6500 грн., -мультиварку «TEPHAL» вартістю 3000 грн., -комод вартістю 2500 грн., -люстру для спальної кімнати вартістю 1500 грн., а всього на суму 24 750 грн., та визнання за відповідачем [PERSON] право особистої власності на: -стінку «РІО» у кількості 1 шт. вартістю 6300 грн., -люстру для коридорного приміщення вартістю 1500 грн., -шафу для коридорного приміщення вартістю 3500 грн., -тюль та штори для дитячої кімнати (для одного вікна) вартістю 1500 грн., -люстру для дитячої кімнати вартістю 1000 грн., -килим для коридорного приміщення у кількості 2 шт. вартістю 3500 грн., -сушарку електричну вартістю 3000 грн., -тюль та штори для спальної кімнати (для двох вікон) вартістю 4000 грн., а всього на суму 24 300 грн. Так, позивачем на підтвердження придбання під час шлюбу з відповідачем 30.11.2019 р. дивану «Форт» вартістю 7250 грн. та стінки «Ріо» вартістю 6300 грн., надано копію товарного чеку від 30.11.2019 р. меблевого магазину « [INFO] » без зазначення прізвища чи ім`я покупця (а.с. 17), що також підтверджується листом від 11.06.2021 р. директора магазина «Каштан» про те, що відповідно до книги продаж за адресою без прізвищ, 30.11.2019 р. було здійснено продаж дивану «Форт» - 7250 грн. та стінки «Ріо» - 6300 грн., які доставлено за адресою: [ADDRESS] , тобто до квартири відповідача. (а.с. 128) Проте, відповідачем на підтвердження придбання ним не у шлюбі з позивачем 17.08.2017 р. стінки «Ріо» вартістю 5640 грн. та 03.06.2017 р. дивану «Форт» вартістю 6900 грн., надано копії товарних чеків від 17.08.2017 р. та 03.06.2017 р. меблевого магазину « [INFO] » без зазначення прізвища чи ім`я покупця (а.с. 79-80), що також підтверджується листом директора магазина « [INFO] » про те, що відповідно до книги продаж за адресою без прізвищ, 03.06.2017 р. та 17.08.2017 р. було здійснено продаж дивану «Форт» - 6900 грн. та стінки «Ріо» - 5640 грн., які доставлено за адресою: [ADDRESS] , тобто до квартири відповідача. (а.с. 152) Таким чином, придбані у магазині « [INFO] » 30.11.2019 р. диван «Форт» вартістю 7250 грн., стінка «Ріо» вартістю 6300 грн. та 17.08.2017 р. стінка «Ріо» вартістю 5640 грн., 03.06.2017 р. диван «Форт» вартістю 6900 грн. є різним майном з однаковою назвою. Суд визнає зазначені вище докази, надані сторонами, належними, допустимими, достовірними та достатніми для висновку про те, що придбані 30.11.2019 р. під час перебування сторін у шлюбі диван «Форт» вартістю 7250 грн. та стінка «Ріо» вартістю 6300 грн. є спільною сумісною власністю сторін, як подружжя. В свою чергу, придбані відповідачем не у шлюбі з позивачем 17.08.2017 р. стінка «Ріо» вартістю 5640 грн. та 03.06.2017 р. диван «Форт» вартістю 6900 грн., суд визнає особистою приватною власністю відповідача [PERSON] . Таким чином, суд приходить до висновку про поділ майна подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності, визнавши за позивачем [PERSON] право особистої власності на диван «Форт» вартістю 7250 грн., а за відповідачем Сидоренком право особистої власності на стінку «Ріо» вартістю 6300 грн. Що стосується визнання спільним майном подружжя та його поділу між сторонами столу офісного кутового вартістю 4000 грн., письмового гарнітуру з тумбочкою вартістю 6500 грн., мультиварки «TEPHAL» вартістю 3000 грн., комоду вартістю 2500 грн., люстри для спальної кімнати вартістю 1500 грн., люстри для коридорного приміщення вартістю 1500 грн., шафи для коридорного приміщення вартістю 3500 грн., тюлі та штори для дитячої кімнати (для одного вікна) вартістю 1500 грн., люстри для дитячої кімнати вартістю 1000 грн., килиму для коридорного приміщення у кількості 2 шт. вартістю 3500 грн., сушарки електричної вартістю 3000 грн., тюлі та штори для спальної кімнати (для двох вікон) вартістю 4000 грн., то суд зазначає, що позивачем не доведено час придбання цього майна, факт належності його до спільного сумісного, зазначена його вартість без надання про це доказів, тобто не надано належних та допустимих доказів, які б давали підстави для визначення цього майна спільним майном подружжя та проведення його поділу, клопотання про призначення експертизи сторони не заявляли, тому суд виключає зазначене майно позивачем з об`єктів спільного майна подружжя та відмовляє у його поділі. Що стосується позовної вимоги щодо витребування з незаконного володіння відповідача на користь позивача майна, яке вона придбала до вступу з відповідачем у шлюб за власні кошти, а саме: шафи 7/22 (дуб молочний) вартістю 8200 грн., шафи 5/22 (дуб молочний) вартістю 6300 грн., холодильника LG GA-B 429 вартістю 14 600 грн., пральної машини SAMSUNG WW60 K 42101 WDUA-84501111 вартістю 11874 грн., праски PHILIPS GC 299620-8516409000 вартістю 1399 грн., бездротового машрутизатора TP-Link TL-WR841N - 8517620000 вартістю 529 грн., поверхні газової HANSA BHGS 61139-7321119000 вартістю 4634 грн., LED-телевізора ELENBERG 24DN4030 8528724000 вартістю 3759 грн., то суд зазначає наступне. Позивачем на доведення придбання нею зазначеного майна до вступу у шлюб з відповідачем були надані товарні чеки № 000000012538788, № 000000012538713 від 22.10.2018 р., які підтверджують факт придбання у ТОВ «Дієсса» м. Слов`янську холодильника LG GA-B 429 вартістю 14 600 грн., пральної машини SAMSUNG WW60 K 42101 WDUA-84501111 вартістю 11874 грн., праски PHILIPS GC 299620-8516409000 вартістю 1399 грн., бездротового машрутизатора TP-Link TL-WR841N - 8517620000 вартістю 529 грн., поверхні газової HANSA BHGS 61139-7321119000 вартістю 4634 грн., LED-телевізора ELENBERG 24DN4030 8528724000 вартістю 3759 грн. (а.с. 21-22) Доказів про час придбання, факт належності до особистої приватної власності шафи 7/22 (дуб молочний) вартістю 8200 грн., шафи 5/22 (дуб молочний) вартістю 6300 грн. позивачем не надано, тому суд не визнає це майно особистою приватної власністю позивача. Таким чином, суд визнає холодильник LG GA-B 429 вартістю 14 600 грн., пральну машину SAMSUNG WW60 K 42101 WDUA-84501111 вартістю 11874 грн., праску PHILIPS GC 299620-8516409000 вартістю 1399 грн., бездротовий машрутизатор TP-Link TL-WR841N - 8517620000 вартістю 529 грн., поверхню газову HANSA BHGS 61139-7321119000 вартістю 4634 грн., LED-телевізор ELENBERG 24DN4030 8528724000 вартістю 3759 грн., які були придбані позивачем 22.20.2018 р., до вступу у шлюб з відповідачем, особистою приватною власністю позивача [PERSON] . Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Тобто особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться незаконно у володінні відповідача. Позивачем за віндикаційним позовом є неволодіючий власник. Відповідачем за віндикаційним позовом виступає незаконний володілець майна. Незаконним володільцем визнається така особа, яка здійснює володіння майном без належних правових підстав. Проте, позивачем не доведено, що відповідач незаконно володіє спірним майном, що є обов`язковою умовою правомірності вимоги за віндикаційним позовом, оскільки в судовому засіданні встановлено, що під час шлюбу сторони мешкали у квартирі відповідача за адресою: [ADDRESS] , а після припинення подружнього життя позивач виїхала з цієї квартири та 15.05.2020 р. забрала всі речі, які вона вважала за потрібне, коли позивач забирала речі з квартири, відповідач перешкод їй не чинив, що підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] . На питання дільничого, під час збирання речей, позивачка відповіла, що забрала усе. Водночас, відповідач у судовому засіданні зазначив, що із належного позивачу майна у його квартирі залишився тільки холодильник, який він не заперечує віддати позивачу у його присутності. Суд зауважує, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Визначення позивачем способу захисту своїх прав з огляду на принцип диспозитивності цивільного процесу є його виключним правом і не відноситься до кола дискреційних повноважень суду. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про витребування майна позивача з незаконного володіння відповідача. Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2000 грн., то суд зазначає наступне. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до положень статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу позивача та відповідача по справі, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З метою отримання професійної правничої допомоги позивачем було укладено з адвокатом Приходьком О.П. договір про надання професійної правничої допомоги та про представництво інтересів від 15.07.2020 р. За умовами пункту 5.1 цього договору, клієнт зобов`язаний вчасно та у повному обсязі виплатити адвокату гонорар (винагороду) та оплатити фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору, в розмірі та на умовах, визначених у Додатку до договору. (а.с. 23-26) Додатком до зазначеного договору є акт виконаних послуг та їх вартості відповідно до умов договору від 16.07.2020 р., в якому наведений зміст професійної правничої допомоги, кількість годин - 10, за домовленістю з клієнтом година роботи адвоката складає 200 грн., а всього 2000 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Наведений висновок викладений у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. Таким чином, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності, принципу співмірності та розумності судових витрат, вирішуючи питання про відшкодування витрат на правничу правову допомогу позивачу [PERSON] при розгляді справи в суді, суд приймає до уваги обставини справи та її значення для позивача, умови укладеного договору про надання правової допомоги від 15.07.2020 р., співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих послуг, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 1 000 грн. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 993,7 грн. (1095,45+892= 1987,45:2=993,7) На підставі викладеного,

Outcome: partial