Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

27 лютого 2018 року Банк звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 27 червня 2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 4200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач підписав заяву на отримання кредиту, ознайомився із умовами кредитування. Банк свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому Договором, а відповідач не сплачував своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, чим порушив свої зобовязання. Банк просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 15 292,77 грн. та судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою від 21 березня 2018 року у справі було відкрито провадження, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання. Сторони отримали копію ухвали про відкриття провадження у справі, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, відповідач відзив на позов до суду не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного. З матеріалів справи вбачається, що на підставі анкети-заяви від 27 червня 2013 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, що підтверджується копією анкети-заяви та витягом з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 8; 9). Відповідач погодився з тим, що його письмова заява від 27 червня 2013 року разом з памяткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить його підпис на анкеті-заяві (а.с. 8). Пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору встановлено, що клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт надає право Банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, в зв'язку з чим має загальну заборгованість по наданому кредиту, яка станом на 15 лютого 2018 року складає 15 292,77 грн., з якої 969,02 грн. заборгованість за кредитом, 5 592,51 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 7 526,82 грн. заборгованість за пенею, 500 грн. штраф (фіксована частина) та 704,42 грн. штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 5-). Інші відомості щодо розміру заборгованості в матеріалах справи відсутні. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано суду доказів на спростування вказаного розрахунку заборгованості. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Так, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Тобто, згідно ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, який відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинен враховувати суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем нараховано пеню за несвоєчасність виконання відповідачем зобовязань за договором та штрафи за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 704,42 грн. (процентна складова). Тобто, ПАТ КБ «ПриватБанк» за одне й теж саме правопорушення застосовано два види цивільно-правової відповідальності, що є неприпустимим згідно ст. 61 Конституції України. Таким чином, вважаю, що стягненню з відповідача за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту за умовами договору підлягає пеня, а у стягненні штрафів за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань слід відмовити. За таких обставин приходжу до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором від 27 червня 2013 року станом на 15 лютого 2018 року у розмірі 14 088,35 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» сплатило судовий збір у розмірі 1 762 грн., що підтверджується платіжним дорученням (а.с. 1). Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено на 92,12 %, а тому з відповідача на користь позивача підлягають присудженню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1623,15 грн.

Outcome: partial