Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

28 листопада 2013 року позивач в особі представника ПАТ КБ «Приватбанк»гр. Сафір Ф.О. звернувся з позовом до відповідача гр. [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 18531,17 гривень за кредитним договором від 13.03.2007 року та судових витрат у розмірі 229,40 гривень. 25 грудня 2013 року Біловодським районним судом було винесено заочне рішення у справі, за яким з відповідача було стягнуто 12893,52 гривень заборгованості за кредитним договором станом на 31.10.2013 року на р/р 29092829003111,код ЄДРПОУ 14360570 , та на р/р 64993919400001- 229,40гривень судових витрат як судового збору та 120 гривень як судові витрати за виклик за рахунок позивача відповідача в судове засідання(МФО№ 305299) . В іншій частині позовних вимог в задоволенні позову відмовити за його безпідставністю та недоведеністю. Ухвалою суду від 28.01.2014 року вищевказане заочне рішення у справі скасоване . В судове засідання представник позивача не прибув, звернувся з заявою про розгляд справи за відсутності представника та наполягає на стягнення суми боргу, заявленої до стягнення,розрахунок заборгованості з врахуванням нарахованих до стягнення сум , виходячи з того, що до стягнення заявлено суму 5215,83 гривні як заборгованість за кредитом, 7177,69 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом, 4779,02 гривні заборгованість з комісії за користування кредитом, та штрафів - в сумі 500 гривень( як фіксована частина) та 858,63 гривні штрафу( як процентна складова) та судових витрат в розмірі 229,40 гривень. В позовній заяві представник позивача вказав, що відповідач відповідно кредитного договору б/н 13.03.2007 року отримав кредит в розмірі 6000( шість тисяч) гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік(1,9% за місяць) на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг , Правил користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві, і вони додані до позовної заяви, вищевказаний договір за ст. 634 ч.1 є договором приєднання, дія договору передбачена на строк 12 місяців після підписання, та якщо жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично продовжується на такий же термін. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Посилаючись на невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, представник позивача просить суд у зв'язку з порушенням умов кредитного договору , у відповідності до та п. 6.5.6.6,8.6 Умов надання банківських послуг, представник позивача просить суд стягнути загальну суму боргу станом на 31.10.2013 року в розмірі 18531,17 гривень та судові витрати за подачу позову, справу розглянути без участі представника позивача(а.с. 47). Гр. [PERSON] в судове засідання не прибув, про слухання справи повідомлений належним чином, 27.01.2014 року в заяві про скасування заочного рішення заявив клопотання про скасування заочного рішення від 25.12.2013 року та про постановлення нового рішення про відмову від позову з застосуванням строку позовної давності, який сплинув та з врахуванням наявності судового наказу про стягнення з нього боргу в 2008 році. Оглянувши подані докази у справі, суд приходить до висновку, що позов не може бути задоволеним , оскільки за всіма зібраними матеріалами справи позивач в особі ЗАТ КБ «Приватбанк»( назва до його перейменування відповідно до законодавства України в ПАТ КБ «Приватбанк»)з боржника гр. [PERSON],який зареєстрований за ксерокопією паспорта в смт. [ADDRESS]( за попередньою реєстрацією проживав на [ADDRESS]( а.с.12, 28)) стягнув за особливим рішення - судовим наказом від 25.09.2009 року( а. с. 78, 85,86) суму боргу за спірним кредитом в розмірі 5963,02 гривні, з яких було стягнуто станом на 10.09.208 року 5215,83 гривні заборгованості за кредитом та й нараховані суми відсотків(процентів) за кредит станом на 10.09.2008 року ( за договором в розмірі 1,9% щомісячно) в розмірі 747,19 гривень , ( що дійсно підтверджується судовим наказом № 2-«н»-91від 25 вересня 2008 року, який є особливою формою судового рішення, що не зазначене в ст. 208 ЦПК України, тобто в даному випадку позивачем застосовано принцип подвійної відповідальності за порушення одного й того самого зобов'язання - на суму 5963,02(з яких 5215,83 гривень сума основного боргу та 747,19 гривень заборгованості по процентам( відсоткам) за користування кредитом станом на 10.09.2008 року). Однак, суд виходить з вимог ст. ст. 10,11 ЦПК України, та розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За вищевикладених обставин, інші позовні вимоги ( оскільки за ст. 208 ЦПК України судовий наказ не перелічений в процесуальних документах, віднесених до рішень суду, та до них належать тільки ухвали, рішення та постанови), то позовні вимоги в частині стягнення подвійної суми - (однієї за судовим наказом), є безпідставними за ст. 61 Конституції України, а стосовно інших сум, які складаються з різниці в залишку позовних вимог в розмірі 12568,15(18531,17-5963,02)гривень не можуть бути стягнутими , тому що на час подання позову про стягнення різниці несплаченої суми закінчилися строки позовної давності - або про стягнення суми з різниці в відсотках та інших заявлених до стягнення сум, в тому числі і комісії , тому що відповідач висловив свої заперечення і просить суд застосувати строки позовної давності , тоді суд повинен застосувати строк позовної давності та відмовити позивачу в задоволенні решти позовних вимог саме з цих підстав. Суд виходить з того, що строки позовної давності встановлені ст. 256, 257, 259 ч.1, ч.1 ст. 261 , 266 та ч.4 ст. 267 ЦК України, вони були перерваними винесенням судового наказу про стягнення тіла кредиту та відсотків , але наступні строки позовної давності мають бути в даному випадку застосованими по цій справі, виходячи з того, що самі умови кредитування за картрахунком не були підписаними особисто відповідачем, і посилання позивача тільки на підписану гр. [PERSON] заяву, без підписання ним особисто тесту угоди, з поновленням на новий строк дії кредитного договору без підпису , або без відома відповідача, на думку суду, є не коректними . Суд бере до уваги, що відповідно до положення п.1 ст. 258 ЦПК України про застосування позовної давності в один рік до вимог про стягнення неустойки, кредитор може стягнути пеню лише за один рік, в разі невиконання зобов'язання позивач вправі нараховувати боржнику відсотки (проценти) і заявляти позов про їх стягнення. Дійсно не має законодавчих перешкод для подальшого стягнення відсотків(процентів), пені , якщо зобов'язання не виконане та продовжує існувати, і боржник його й надалі не виконує. Але з часу видання особливого рішення суду - судового наказу позивач мав право нараховувати відсотки та інші санкції відповідно до умов договору в разі порушення його виконання( або за позовом - проценти в разі невиконання відповідачем зобов'язань, перелічені штрафи та комісійні), але в даному випадку після винесення судового наказу минуло більше п'яти років( від 25.09.2008 року до 28.11.2013 року ), тому позивач пропустив строк позовної давності на час подання ним позову цього позову, тому і всі інші висунуті позивачем позовні вимоги не можуть бути задоволеними, також виходячи з пропуску позивачем встановленої законом позовної давності, і без подальшого аналізу умов законності нарахування штрафу чи інших цивільно - правових санкцій за порушення виконання умов кредитного договору між позивачем та відповідачем у справі. На основі викладеного,

Outcome: dismissed