Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

27 грудня 2013 року Новомосковська міська рада Дніпропетровської області звернулося до суду з позовом до [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «КомЕнерго-Новомосковськ», Новомосковський районний відділ Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.(а.с.3) 05 лютого 2014 року Новомосковська міська рада Дніпропетровської області звернулося до суду з уточненим позовом до [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «КомЕнерго-Новомосковськ» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. (а.с.24) 19 червня 2014 року третя особа з самостійними вимогами Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «КомЕнерго-Новомосковськ» звернулося до суду з позовом до [PERSON], треті особи Новомосковська міська рада Дніпропетровської області, [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. (а.с. 55) 10 квітня 2015 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «КомЕнерго-Новомосковськ», [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом, вселення, зобовязання вчинити певні дії, визначення порядку користування житловим приміщенням, укладення окремого договору найму житлового приміщення. (а.с.70). 15 січня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з уточненим зустрічним позовом. В обґрунтування вимог Новомосковська міська рада Дніпропетровської області посилалася на те, що в період з 22 листопада 1991 року по 08 листопада 2006 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. Від даного шлюбу мають двох дітей: дочку - [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO]. Згідно до ордеру за № 72 від 03 липня 1995 року [PERSON] на родину з 4 чоловік надане право на вселення в квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Квартира за № 13 в будинку за №1 є комунальною власністю Новомосковської міської ради Дніпропетровської області. У відповідності до актів КП ЖЕД-3 від 20 березня 2006 року, 19 жовтня 2006 року, 16 червня 2007 року, та акту ТОК «Керуюча компанія «КомЕнерго - Новомосковськ» від 01 листопада 2013 року встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартирі з 2005 року. Позивач зазначив, що відповідач [PERSON] втратив інтерес до спірної квартири як до місця свого проживання, тому, у відповідності до ст.ст. 71,72 ЖК України він може бути визнаний таким, що втратив право користування спірним житлом. В звязку з наведеним, в позовній заяві Новомосковська міська рада Дніпропетровської області просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. Третя особа з самостійними вимогами Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «КомЕнерго-Новомосковськ» в позовній заяві посилалося на обставини та підстави позову, викладені в заяві первісного позивача, крім того, посилаючись на ст.ст. 71,72, 107 ЖК України, просило суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. В зустрічній позовній заяві [PERSON] посилався на те, що спірну квартиру він отримав в 1995 році на сім'ю з 4-х чоловік на тій підставі, що він працював на Приватному підприємстві «Лібра» комерційним агентом. Оскільки в нього не було житла, фірма придбала трикімнатну квартиру № 13 в новому будинку № 1 по вул. Зіни Білої в місті Новомосковську і щоб не сплачувати 50% податків від вартості квартири у випадку передачі йому у власність, було прийнято рішення передати квартиру в комунальну власність Новомосковській міської ради, а в наступному, Новомосковський міськвиконком надав квартиру в користування, іншого житла в нього немає. Життя з [PERSON] в нього не склалося, наприкінці січня 2006 року вона створила нестерпні умови для сумісного проживання, в звязку з чим, він був вимушений тимчасово знімати собі житло. В листопада 2006 року він вирішив повернутися в свою квартиру, але [PERSON] не впустила його в квартиру, настроїла проти нього дітей, змінила замки на вхідних дверях та не надає доступу до квартири. В 2009 році Апеляційним судом Дніпропетровської області було прийняте рішення про вселення його в квартиру, але до теперішнього часу [PERSON] не передала ключі від квартири та не надала йому можливості вселитися в спірне житло. У відповідності до плану квартири, вона складається з: кімнати № 4 площею 17,4 кв.м. з виходом на балкон площею, 3.2 кв.м.; спальні № 5 площею 9,5 кв.м.; спальні № 9 площею 11,5 кв.м. з виходом на лоджію площею 1,3 кв.м.; кухня № 3 площею 7,5 кв.м.; ванна кімната № 7 площею 2,7 кв.м.; вбиральня № 8 площею 1,4 кв.м; коридор № 1 площею 12.8 кв.м.; кладова № 2 площею 2 кв.м. та кладова № 6 площею 0,7 кв.м. В звязку з наведеним, посилаючись на вимоги ст. 64, 104 ЖК України, [PERSON] просив суд: -винести рішення яким усунути перешкоду в користуванні квартирою № 13 в будинку № 1 по вул. Зіни Білої в місті Новомосковську, вселити його в квартиру, зобов'язавши відповідачів надати йому ключі від квартири та зобов'язавши відповідачів не чинити йому перешкод у вселенні та в користуванні житловою квартирою; -визначити порядок користування квартирою № 13 в будинку № 1 по вул. Зіни Білої в місті Новомосковську, виділивши йому кімнату-спальню № 5 площею 9,5 кв.м., відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] виділити в користування дві кімнати: № 4 площею 17,4 кв.м. з виходом на балкон площею, 3.2 кв.м. та спальню № 9 площею 11,5 кв.м. з виходом на лоджію, площею 1,3 кв.м., а всі інші приміщення: кухню № 3 площею 7,5 кв.м., ванну кімнату № 7 площею 2,7 кв.м., вбиральню № 8 площею, 1,4 кв.м, коридор № 1 площею 12,8 кв.м., кладову № 2 площею 2 кв.м. та кладову № 6 площею 0,7 кв.м. залишити у спільному користуванні. -зобов'язати ТОВ «Керуюча компанія «КомЕнерго-Новомосковськ» укласти з ним окремий договір найму на житлове приміщення в квартирі [ADDRESS], площею 11 кв. м. Новомосковська міська рада Дніпропетровської області як позивач, в своїй заяві просила розглядати справу без участі її представника. Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «КомЕнерго-Новомосковськ» як позивач, в своїй заяві просило розглядати справу без участі її представника. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні просили суд в задоволенні позовних вимог Новомосковської міської ради Дніпропетровської області та Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «КомЕнерго-Новомосковськ» відмовити, зустрічний позов підтримали, посилаючись на підстави звернення до суду, викладені в заяві, просили суд задовольнити вимоги. [PERSON] зазначив, що з 2007 року проживає однією сімєю з іншою жінкою в її квартирі та квартирі матері останньої по вул. Сучкова 18/11 м. Новомосковськ. Після винесення судом в 2009 році рішення про його вселення, понад 10 разів звертався з зазначеним питанням до [PERSON], але вона ключі від квартири не надавала, в 2008 році уклала шлюб, вселила в квартиру свого чоловіка. Представник третьої особи за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] зазначила, що позов Новомосковської міської ради Дніпропетровської області та Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «КомЕнерго-Новомосковськ» підлягає задоволенню, а зустрічний позов є необґрунтований, оскільки з 2005 року [PERSON] в квартирі не проживає, утворив нову сімю, після винесення рішення судом в 2009 році жодного разу не звертався з питанням про вселення, втратив всілякий інтерес до спірного житла. В судовому засіданні [PERSON] були передані ключі від дверей, але він прийшов до квартири один раз, пробув 5-10 хвилин, після чого пішов, в квартирі його речей не має. Треті особи за первісним позовом та відповідачі за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] в своїх заявах просили суд розглядати справу без їх участі. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, свідка, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного. На підставі ордеру на житлове приміщення № 72 серія А, виданого 03 липня 1995 року Виконавчим комітетом Новомосковської міської ради депутатів, [PERSON] на сім'ю з 4 осіб (члени сім'ї: [PERSON], [PERSON], [PERSON]) було надане право на вселення в трикімнатну квартиру житловою площею 39,84 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. (а.с.37) Згідно пояснень сторін, в кватирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що також підтверджується відмітками в паспортах сторін. На підставі ст. 61 ЖК України, Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Сторонами не надано доказів того, що між житлово-експлуатаційною організацією та [PERSON] був укладений договір найму житлового приміщення. У відповідності до ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. У відповідності до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи бо особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2009 року було частково скасоване рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2009 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи - Новомосковська КП ЖЕО, сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Новомосковського MB УМВС України в Дніпропетровській області про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням і зняття з реєстрації, зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], про усунення перешкод в користуванні житлом, вселення, визначення порядку користування житловим приміщенням і про розподіл особистих рахунків. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області було відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням і зняття з реєстрації; прийняте рішення про вселення [PERSON] в квартиру [ADDRESS], зобов'язавши [PERSON] надати йому ключі від квартири і не перешкоджати в користування нею. У відповідності до зазначеного рішення судом встановлено, що восени 2005 року між подружжям [PERSON] та [PERSON] виникла неприязні стосунки і [PERSON] пішов із зазначеної квартири. В листопаді 2006 року шлюб між ними було розірвано, а в серпні 2007 року [PERSON] зареєстрував інший шлюб та став проживати в квартирі дружини п вул. Сучкова 18/11 м. Новомосковськ Дніпропетровської області. [PERSON] у його відсутність замінила замки на вхідних дверях, а також, вселила до квартира іншого чоловіка, з яким згодом зареєструвала шлюб (а.с.72). Апеляційний суд вважає, що зазначені обставини є поважними причинами відсутності [PERSON] B.l. у спірній квартирі і він не може бути визнаний його таким, що втратив право користування житловим приміщенням на підставі ст.71 ЖК України, і, оскільки, відповідно до ст.64 ЖК України, він має право користуватись квартирою, його необхідно вселити в квартиру, зобов'язавши [PERSON] надати йому ключі від квартири і не перешкоджати в користування нею. У відповідності до ст.ст.71,72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. На обґрунтування позовних вимог Новомосковська міська рада та Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «КомЕнерго-Новомосковськ» посилалися на те. що [PERSON] з 2006 року не проживає в спірній квартирі, надавши на підтвердження вимог акти від 20.03.2006 року, 19.10.2006 року, 15.06.2007 року. (а.с.13, 14, 15) В той же час, зазначені акти були предметом розгляду судом апеляційної інстанції при винесенні рішення 07 квітня 2009 року, в звязку з чим, виключаються судом з числа доказів. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Новомосковської міської ради не підлягають задоволенню, оскільки, у відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами житлового кодексу», в силу ст. 61 Житлового кодексу України житлово-експлуатаційна організація, а при їх відсутності підприємство, установа, організація, як наймодавець, можуть бути стороною у спорах, що виникають з договорів найму житлового приміщення. Встановлено, що 31 грудня 2013 року між Новомосковською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «КомЕнерго-Новомосковськ» був укладений договір на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «КомЕнерго-Новомосковськ» є житлово-експлуатаційною організацією, яка надає житлово-комунальні послуги жителям в тому числі й будинку №1 по вул.З.Білої в м. Новомосковську Дніпропетровської області, в якому розташована спірна квартира. В звязку з вищенаведеним, саме житлово-експлуатаційна організація має право бути стороною у спорах, що виникають з договорів найму житлового приміщення в звязку з чим, позовні вимоги Новомосковської міської ради про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням є необґрунтованими. Суд приходить до переконання, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «КомЕнерго-Новомосковськ» підлягають задоволенню з наступного. Відповідач [PERSON] посилався на те, що до теперішнього часу [PERSON] не передала ключі від квартири та не надала можливості вселитися в спірне житло. У відповідності до ст.ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна надати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. Відповідачем [PERSON] суду не надано жодного доказу того, що в нього були перешкоди в користуванні спірним житловим приміщенням, а також доказів того, яким саме чином [PERSON], [PERSON], [PERSON] чинять зазначені перешкоди. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він знайомий з [PERSON] по роботі, йому відомо, що [PERSON] проживає з дружиною в м. Новомосковськ по вул.. Сучкова, номеру будинку не памятає. Із слів [PERSON] йому відомо, що він зареєстрований [INFO], але колишня дружина його не пускає до квартири, в звязку з конфліктами. На прохання [PERSON] наприкінці 2015 року з останнім він ходив до квартири, де мешкає колишня дружина [PERSON], але остання не пустила їх до квартири. Також 02 квітня 2016 року він разом з [PERSON] приходили до квартири, оскільки йому були передані ключі від квартири, [PERSON] побув в квартирі деякий час, після чого вийшов та повідомив, що його колишня дружина не перешкоджає вселенню, також, йому відомо, що [PERSON] в зазначену квартиру не вселився. Суд, оцінюючи пояснення свідка, не бере їх до уваги як доказ того, що [PERSON] чинилися перешкоди в користування спірним житлом, оскільки зазначені обставини відбувалися після предявлення позову до [PERSON] Як зазначалося вище, сам [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він з 2007 року проживає в квартирі дружини по вул. Сучкова 18/11 м. Новомосковськ Дніпропетровської області, зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи. Судом встановлено, що після винесення 07 квітня 2009 року рішення апеляційним судом Дніпропетровської області про вселення [PERSON] в квартиру, останній в період з 07 квітня 2009 року до 22 травня 2014 року не вчинив жодної дії щодо вселення в спірну квартиру. Так, виконавчий лист на виконання рішення суду від 07 квітня 2009 року був отриманий [PERSON] тільки 22 травня 2014 року, тобто, після предявлення до нього позову про визнання втратившим право користування житловим приміщенням, але зазначений виконавчий лист не був предявлений до примусового виконання. Згідно акту від 01.11.2013 року, складеного за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «КомЕнерго-Новомосковськ», [PERSON] не проживає в спірному житловому приміщенні з 2007 року. (а.с.16), ці обставини не заперечувалися сторонами у справі. В звязку з наведеним, суд приходить до переконання, що з 07 квітня 2009 року (з дати винесення апеляційним судом Дніпропетровської області рішення про вселення) по теперішній час відповідач [PERSON] не користувався спірним житловим приміщенням без поважних причин, в звязку з чим, у відповідності до ст.ст. 71,72 ЖК України, може бути визнаний таким, що втратив право користування квартирою. Суд вважає посилання Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «КомЕнерго-Новомосковськ», як на підставу позову, на вимоги ст. 107 ЖК України необґрунтованими, з наступного. У відповідності до ст.107 ЖК України, наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму юго приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Згідно вимог законодавства, для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може бути лише одна підстава, або ст.ст. 71,72 ЖК України або ст. 107 ЖК України. Сторонами не надано суду доказів того, що [PERSON] вибув на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше приміщення, та оскільки судом встановлено, що [PERSON] не проживає в спірному житловому приміщення понад встановлені ст.ст. 71, 72 ЖК України строки, тому, до спірних правовідносин підлягають застосуванню зазначені норми житлового законодавства. У відповідності до ст. 104 ЖК України, член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім і дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку. В той же час, аналогічні позовні вимоги [PERSON] розглядалися судом, рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2009 року було залишено без змін рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2009 року в частині відмови [PERSON] в задоволенні вимог про визначення порядку користування житловим приміщенням, укладення окремого договору найму житлового приміщення, з посиланням на те, що жила площа спірної квартири становить 39,84 кв.м., тобто, на кожного із тих, хто має право нею користуватись припадає по 9, 96 кв.м. (39,84:4) та відсутність в квартирі кімнати такої площі, яку можливо було б виділити в користування [PERSON] без порушення інтересів інших осіб, апеляційний суд вважає необхідне рішення суду в частині відмови в задоволенні позову [PERSON] залишити без змін. З вищенаведених обставин в задоволенні зустрічного позову [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом, вселення, зобовязання вчинити певні дії, визначення порядку користування житловим приміщенням, укладення окремого договору найму житлового приміщення належить відмовити. Враховуючи викладене,

Outcome: approved