Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

29.03. 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» (далі - Банк), звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення сум заборгованості за кредитним договором у сумі 59\~049,94 грн. (а.с.22). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 06.02.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 669/05-310. 14 червня 2010 року найменування банку було змінено на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк». Відповідно до умов кредитного договору Банк надав відповідачу кредит у сумі 25\~000,00 грн. зі сплатою 28,00% річних та кінцевим строком погашення заборгованості до 05.02.2010 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит і сплатити за його користування відсотки та комісійну винагороду в сумі, в строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. У порушення умов Договору, відповідач [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 07.12.2015 року має заборгованість за кредитним договором у сумі 59\~049,94 грн., яку до теперішнього часу не погашено. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлен належним чином. Подавав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив у задоволенні позову відмовити, просив суд застосувати строк позовної давності. Крім того, звернув увагу суду на те, що сума в загальному розмірі 2\~035 грн. ним була внесена у касу Банку 08.01.2009 р., з якої 1\~609,63 грн. було проведено Банком 08.01.2009 р., а 409, 52 грн., взагалі 08.01 2011 р., а внесені ним кошти 18.07.2008 р. в сумі 500 грн. не проведені Банком взагалі, з внесених ним коштів 14.02.2009 р., 1041, 18 грн. проведено Банком 16.09.2009 р., а відсотки в сумі 314,18 грн. лише у березні 2013 р. (а.с.31, 34, 35, 36-39, 76-78, 187). Заслухавши відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно ст.1054 ЦК України по кредитному договору банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 та 3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Судом встановлено, що 06.02.2008 року року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 669/05-310, за яким останньому було надано кредит в сумі 25\~000,00 строком до 05.02.2010 року зі сплатою 28 процентів річних (п. 1.1. договору кредиту). Погашення кредиту здійснюється, як передбачено п.2.4 Договору щомісячними платежами до 05 числа кожного місяця в розмірах, визначених Договором (а.с.6). За п. 7.3 Договору, - Договір набирає чинності з дати його укладання та діє до виконання Сторонами належним чином і у повному обсязі всіх своїх зобов`язань за Договором (а.с.8). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання (ст.ст.530, 631 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України). Разом з тим, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, відповідно до ст. 256 ЦК України. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України \~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З матеріалів справи вбачається, що Банк надіслав позовну заяву з додатками до суду 29.03.2016 року, про що свідчить штамп «Укрпошти» (а.с.22). З наданих відповідачем копій квитанцій про внесення оплати за кредитним договором судом вбачається, що 08.01.2009 р. відповідачем внесено до каси Банку 2\~035 грн., з якої 1609, 63 грн. на погашення суми кредиту, 409, 52 грн. відсотків (а.с.35). Проте, як вбачається з розрахунку суми заборгованості, 1\~609, 63 грн. у погашення тіла кредиту було проведено Банком 08.01.2009 р., а 409,52 грн. 08.01.2011 р. (а.с.4-5, 35). 314, 18 грн., які було внесено позивальником 14.02.2009 р. у рахунок погашення відсотків, банком було проведено 16.06.2013 р. (а.с.4 зв., 34). Пояснень з вказаних обставин позивач суду не надав. На роз`яснення головуючим суддею відповідачу право заявити клопотання про призначення по справі судової економічної експертизи, останнім такого суду заявлено не було. На підставі вказаного, суд приходить до висновку щодо неможливості за таких обставин, вважати внесення позичальником вказаних грошових коштів (409,52 грн., 314, 18 грн.) датами, якими було їх проведено Банком, а не датами фактичного внесення, з урахуванням 3-х банківських днів. Згідно копії квитанції 18.07.2008 р. позичальником було внесено до каси Банку 500 грн. (а.с.34). Проте, не може суд погодитись із заявою відповідача, що вказана сума Банком взагалі не була проведена за вказаним кредитним Договором, оскільки, як вбачається з наданого розрахунку, 500 грн. було проведено Банком 05.08.2008 р., у погашення відсотків (а.с.4 зв). Таким чином, суд приходить до висновку щодо необхідності стягнення з відповідача суми заборгованості, з урахуванням строку позовної давності, починаючи з 29.03.2013 р. Та, з урахуванням вказаного стягненню з відповідача підлягає сума заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, виходячи з такого розрахунку: 10\~519, 41 грн./ 1082 дня = 9,72219 грн. за 1 день; 365 днів +2 дні=367; 367 х 9, 72219 = 3\~568, 04 грн. А у задоволенні іншої частини позову про стягнення заборгованості слід відмовити за пропуском строку позовної давності. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст.141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог (6,042 % х 1\~378 грн./100=83, 26 грн.).

Outcome: partial