Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

28 грудня 2015 року [PERSON] звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що з 15 квітня 2012 року вони з відповідачем перебували у фактичних шлюбних відносинах. У серпні 2012 року вона дізналася про вагітність про, що повідомила відповідача, який припинив з нею будь-які стосунки та покинув її. [INFO] вона народила дитину: сина - [PERSON]. Оскільки відповідач не визнавав своє батьківство, вона вимушена була звернутися до суду із позовом до відповідача про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини. Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2015 року відповідач [PERSON] був визнаний батьком малолітнього [PERSON], [INFO]. Однак з дня набрання рішенням законної сили і до теперішнього часу, відповідач нехтує своїми батьківськими обов*язками, дитиною не цікавиться та не приймає будь-якої участі в її утриманні. Малолітня дитина проживає разом з нею і знаходиться на повному її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини у добровільному порядку не надає, хоча має можливість таку надавати, оскільки працює в КЗ «Марганецька міська лікарня», має постійний заробіток, також являється пенсіонером і отримує пенсію. Інших стягнень з відповідача не вчиняється осіб, що знаходяться на його утриманні не має. Просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO] в розмірі 1\\4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 25 липня 2013 року і до повноліття дитини. Представник позивача - [PERSON] надала суду заяву в якій просить розглянути справу за її відсутністю, позовні вимоги позивачки підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутністю та письмові заперечення, в яких позов визнає частково: не заперечує проти стягнення з нього ліментів на утримання дитини в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку, але з дня пред*явлення позову до суду та з урахуванням утримуваних із нього коштів за його заявами, які він подав до бухгалтерії лікарні, де він працює та до управління пенсійного фонду України в м. Марганець, після отримання ним позовної заяви, про утримання з нього аліментів на користь позивачки на утримання сина. Також просить врахувати, що йому 59 років, він хворіє і багато коштів витрачає на своє лікування. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] у позивачки народився син - [PERSON]. Згідно рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2015року відповідача [PERSON] визнано батьком малолітного [PERSON], [INFO], що підтверджується копією рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2015 року та копією рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2015 року ( а.с. а.с. 8-9, 10-11). Малолітня дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на пов-ному її утриманні, що підтверджується копією домової книги для реєстрації громадян, проживаючих у квартирі [ADDRESS] ( а.с. 4-5). У добровільному порядку відповідач кошти на утримання дитини не надає. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифіко-ваної Постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, ч.ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На підставі ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні роз-міру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника алі-ментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Частиною 1 статті 183 Сімейного Кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і ( або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 статті 191 Сімейеного Кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судом встановлено, що відповідач є працездатним, отримує пенсію, ним не надано доказів наявності на утриманні інших дітей або непрацездатних членів сім'ї, наявності інших обставини, що мають істотне значення. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що розмір аліментів на утримання дитини повинен становити 1\\4 частку доходів відповідача, у зв'язку з чим, вимоги позивачки в цій частині є такими, що підлягають задо-воленню. Позовні вимоги позивачки в частині стягнення аліментів з 25.07.2013 року задоволенню не підлягають, оскільки позивачкою не надано суду належних доказів, якіб слугували підставою для стягнення аліментів за минулий час. Посилання відповідача на його вік, хворобу та значне витрачання коштів на своє лікування на думку суду не можуть бути підставою для стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку. На підставі вищевикладеного, враховуючи матеріальний стан позивача, обставини справи та той факт, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши аліменти з відповідача на користь позивача у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення із позовом до суду і до повноліття дитини, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення аліментів за минулий час слід відмовити. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 551 гривня 20 копійок.

Outcome: partial