Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

28 лютого 2019 року позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення боргу, просить суд: стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 3 340, 00 грн, штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 365% річних у розмірі 1 432, 27 грн, штрафні санкції у розмірі 33 400, 00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 8 557, 00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 08.12.2018 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики /у вигляді розписки/, відповідно до якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 3340 грн, які зобов`язався повернути в термін до 31.12.2018 року. Станом на 12.02.2019 року отримані грошові кошти відповідачем не повернуті. В розписці відповідач зазначив, що у разі прострочення платежу, згоден відшкодувати відповідачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення за кожен день невиконання зобов`язань, від суми боргу та суму річних, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України в розмірі 365 %. Окрім того, відповідно договору позики, у випадку прострочення повернення коштів більше як на 30 календарних днів, додатково відповідач зобов`язався сплатити штраф в десятикратному розмірі від суми боргу. Враховуючи усе вищевикладене, він і звернувся до суду з даним позовом. 04 березня 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду по справі відкрито загальне позовне провадження та справа призначена до підготовчого судового розгляду. 04 квітня 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. Позивач в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи у відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. Зі згоди представника позивача про що свідчить заява представника про розгляд справи у його відсутність, суд Ухвалою від 04 серпня 2020 року перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України. Суд розглядає справу за відсутність учасників справи, належним чином повідомлених про день та час судового розгляду справи, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та ретельно перевіривши всі надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що дійсно 08.12.2018 року між [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі був укладений договір позики, за яким [PERSON] отримав від [PERSON] на власні потреби кошти в сумі 3340 грн. Вказану суму коштів зобов`язався повернути до 31.12.2018 року. Умовами договору сторони обумовили, що в разі порушення зобов`язання в частині повернення кожної окремої суми коштів та/або повернення всієї суми до кінцевої дати, [PERSON] , [PERSON] зобов`язується додатково сплатити суму неустойки, а саме: пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення, за кожен день невиконання зобов`язань, від суми боргу; суму річних, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України визначену у розмірі 365 %; суму інфляційних, відповідно до законодавства України. Також у договорі позики зазначено, що у випадку прострочення повернення коштів більше як на 30 календарних днів, [PERSON] додатково зобов`язався сплатити штраф в десятикратному розмірі від суми боргу. Штраф, у зазначеному розмірі зобов`язався сплачувати за кожні прострочені 30 календарних днів. /л.с.13/. Станом на час звернення з позовом до суду, борг відповідачем остаточно повернуто не було. Досудовою вимогою про повернення грошових коштів від 05.02.2019 року за вих. № 0502/1 повідомлено [PERSON] про наявність заборгованості та необхідність її відшкодування. /л.с.11-12/ Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, суд дійшов висновку про можливість стягнення з відповідача суми, отриманої у позику за договором від 08.12.2018 року у сумі 3340 грн. Ст. 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У договорі позики від 08.12.2018 року сторони розмір процентів визначали посилаючись на положення ч.2 ст. 625 ЦК, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так само сторони договору вказали, що пеня, сума річних /відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України в розмірі 365%/, сума інфляційних є неустойкою в разі порушення зобов`язання в частині повернення кожної окремої суми коштів та/або повернення всієї суми до кінцевої дати. Окрім того, у випадку прострочення повернення коштів на позичальника умовами договору було покладено додаткову сплату штрафу в десятикратному розмірі суми боргу. Позивач обраховує згідно його розрахунків пеню у розмірі 144,95 грн, суму річних, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України у розмірі 1432,27 грн та штраф у розмірі 33400 грн. Разом з тим, суд не погоджується з даними підрахунками, вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на порушника невигідних правових наслідків, що ґрунтуються на умовах договору або на законі, та, які полягають у позбавленні його певних прав або у заміні невиконання обов`язку новим, або у покладенні на цю особу нового додаткового обов`язку. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно зі статтею 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором - свідчить про недотримання імперативних положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Отже, чинним законодавством запроваджено заборону одночасного застосування подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відповідальність боржників, яка запроваджена двома різними умовами договору, але водночас надає підстави для її застосування за одне й те саме правопорушення, що полягає у сплаті неустойки (окремо й штрафу, й пені) у випадку прострочення зобов`язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та штрафних санкцій у строки, визначені цим договором. Дана позиція (однак різними формулюваннями) висловлена в рішеннях суду касаційної інстанції, зареєстрованих під №72044204, 72102583, 73304582, 73660797, 73565246, 73598519, 71825959, 72587580, 74659862, 74409264, 74659896, 74809280, 74926919, 76166033, 75099208, 74188286, 76746207, 76672989, 76972343, 77589973, 77607463, 78715191, 72151045, 72348943, 74536700, 72459822, 80224182, 73157257, 73157036, 73598756, 74550231, 74505823, 74598821, 74809296, 75690098, 75580877, 75528573, 76166241, 76350131, 76441940, 76350200, 76614824, 77009365, 77136360, 77607553, 77653955, 77473905, 77286362, 77557982, 79957919, 78267809, 78297037, 78297149, 78297080, 78297366, 78470006, 78529873, 78627654, 78978268, 78529522, 78589290, 78589262, 78715500, 79475575, 79543574, 79957473, 80115400, 80178492 у ЄДРСР. Окрім цього, у рішенні №76596860 у ЄДРСР, Верховний суд встановив, що в жодному нормативно-правовому акті та акті судової практики не закріплено висновку про те, який же вид неустойки (штраф чи пеня) підлягає стягненню, у разі посилання суду на ст. 61 Конституції України, та який критерій має бути застосовано для його вибору. Водночас, суд приходить до висновку, що тлумачення ст. 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, слід враховувати справедливість і розумність (п. 6 ст. 3 ЦК України). Тому в кожному випадку окремо необхідно визначати, стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є нерозумним і несправедливим, в тому числі, з урахуванням їх розміру. Договором позики від 08.12.2018 року визначено додаткову відповідальність позичальника у вигляді неустойки аж трьох видів, та штраф, що є не припустим, суперечить Основному Закону України та нормам чинного законодавства, а тому враховуючи розумність та справедливість, виходячи із того, що дійсно відповідач неналежно виконує свої зобов`язання за договором, у зв`язку із чим порушив строк повернення позики, тому покладення на нього відповідальності у вигляді неустойки є цілком обґрунтованим, проте суд вважає за необхідне стягнути з позичальника лише один із видів неустойки у формі пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення, за кожен день невиконання зобов`язань, від суми боргу, що обумовлено умовами договору. Разом з тим, у відповідності до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач просив стягнути неустойку станом на 12.02.2019 року, що становить 43 дні прострочки, починаючи з 01.01.2019 року по 12.02.2019 року. Ставка НБУ у вказаний період за офіційними даними НБУ становила 18%. Таким чином, пеня за цей період становить: 3340 грн/сума позики/*2*18%/365 /днів у році/*43/дні прострочки/=141,65 грн Враховуючи вищевикладене, на основі повно та всебічно досліджених доказів, з урахуванням фактичних обставин справи та у сенсі правого розуміння вимог чинного законодавства, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, а саме в частині стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 3340 грн та неустойки у формі пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення, за кожен день невиконання зобов`язань, від суми боргу, що обумовлено умовами договору, що дорівнює 141,65 грн. В задоволенні решти позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Виходячи із вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача половину вартості оплачених ним судових витрат /згідно квитанції № 0.0.1265633793.1 у розмірі 384,20 грн.

Outcome: partial