Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

27.10.2015 позивач [PERSON], яка діє в інтересах малолітніх: [PERSON], [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання заповіту, складеного [PERSON] та посвідченого секретарем Текучанської сільської ради Уманського району Черкаської області, зареєстрованого у спадковому реєстрі 19.12.2013 за № 89 на ім'я [PERSON], недійсним. Позивач зазначає, що [PERSON] зловживав спиртними напоями, у зв'язку з чим потрапив у залежність від [PERSON], який використовував його як наймита, використовував земельну ділянку без сплати орендної плати. Використовуючи залежність [PERSON] від себе, а також те, що секретар сільради [PERSON] є його приятелькою, [PERSON], за її підозрою, примусив [PERSON] скласти заповіт на його користь. Заповіт був складений майже відразу після ухвалення рішення про стягнення аліментів. Вважає, що заповіт був складений на сторонню особу, тому це ущемляє майнові права їхніх дітей, а тому суперечить чинному законодавству - ч. 6 ст. 203 ЦК України. Відповідач подав суду письмові заперечення проти позову, в яких посилається на те, що позов є необгрунтованим, обставини вказані в позовній заяві, не підтверджуються належними доказами. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені нею позовні вимоги, дала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві обставинам та просила визнати заповіт складений [PERSON] на ім'я [PERSON] недійсним. Додатково пояснила, що на дітей оформила пенсію по втраті годувальника; подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини в інтересах дітей. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не визнав пред'явлені до нього позовні вимоги. З [PERSON] він був знайомий та неодноразово допомагав йому продуктами харчування та паливом, коли після непорозумінь з дружиною та розпаду сім'ї той пішов проживати до батьківської хати. Про існування оспорюваного заповіту йому стало відомо лише у березні 2014 року, коли [PERSON] мобілізували для проходження військової служби в зоні АТО, і саме тоді останній повідомив, що на випадок смерті склав на нього заповіт на належну йому земельну ділянку. На прийняття даного рішення він ніяким чином не впливав. Про те, що діти [PERSON] мають успадкувати обов'язкову частку у спадщині йому відомо і він проти цього не заперечує, тому подав заяву до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва на належну йому частку у спадщині за заповітом. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог пояснивши, що даний правочин був вчинений відповідно до вимог та норм чинного законодавства, інтересів дітей не порушує, оскільки для них передбачена обов'язкова частка в спадщині, і заповіт складений не на все майно [PERSON]; документального підтвердження психічних чи інших розладів здоров'я [PERSON], які б перешкодили йому усвідомлено скласти заповіт, або інших обставин, що могли б бути підставою для визнання заповіту недійсним позивач не надала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона перебувала на посаді секретаря Текучанської сільської ради Уманського району Черкаської області з 2.12.2010 до 17.11.2015. У силу своїх повноважень вона посвідчила заповіт, складений [PERSON] 19.12.2013, яким він належну йому земельну ділянку заповів [PERSON]. Цей заповіт був посвідчений відповідно до норм чинного законодавства, з дотриманням всіх передбачених правил. Вона встановила особу [PERSON], який особисто звернувся до неї, приніс всі необхідні документи - паспорт, державний акт на земельну ділянку, роз'яснила йому наслідки складання такого заповіту, уточнила, на кого саме він бажає його скласти, він був тверезий, все розумів, чітко і однозначно висловив свою волю щодо особи спадкоємця, після складення заповіту прочитав його і поставив свій підпис. При складенні заповіту ніяких інших осіб не було. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що з [PERSON] знайомий з самого дитинства, оскільки вони проживали на одній вулиці. Йому відомо, що спиртні напої він вживав зрідка, на свята, але в стані сильного алкогольного сп'яніння бачив його не доводилось. Після сварки з дружиною та розпаду сім'ї [PERSON] перейшов проживати до батьківської хати, але там не було нормальних побутових умов для проживання, тому [PERSON], з якими вони були знайомі, неодноразово допомагав [PERSON] В той період, як він мав намір йти на військову службу до зони АТО, то розповідав, що склав заповіт на [PERSON], яким заповів йому земельну ділянку, оскільки хотів хоча б якимось чином віддячити йому за ту допомогу, яку отримав від того. Дослідивши подані сторонами письмові докази, допитавши свідків, суд встановив такі фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. З 10.12.2004 по 16.12.2013 позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], в якому в них народилося двоє дітей: донька [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO], що підтверджено рішенням суду та свідоцтвами про народження дітей. За рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16.12.2013, яке набрало законної сили 27.12.2013, шлюб між нею і [PERSON] був розірваний. При розірванні шлюбу позивач [PERSON] вказувала як причину розпаду сім'ї несумісність характерів та поглядів на сімейне життя. Відомості про те, що [PERSON] зловживав спиртним у рішенні суду чи в її позовній заяві про розірвання шлюбу, відсутні. Згідно з довідкою Уманської центральної районної лікарні від 09.12.2015 за № 01-03/2170 [PERSON] на диспансерному обліку у лікаря нарколога з приводу алкогольної залежності в період з 01.01.2013 по 19.12.2013 не перебував. [INFO] [PERSON] помер, про що Виконавчим комітетом Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області 25.04.2015 зроблений актовий запис за № 18 та видане свідоцтво про смерть. На теперішній час винуватість відповідача у справі [PERSON] в умисному заподіянні смерті [PERSON] вироком суду не встановлена. Як визнали сторони на цей час [PERSON] лише обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 19.12.2013 секретарем Текучанської сільської ради Уманського району Черкаської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 89. Згідно із заповітом [PERSON] на випадок своєї смерті належну йому земельну ділянку площею 3,9229 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в адмінмежах Текучанської сільської ради Уманського району Черкаської області, заповів [PERSON]. Відповідно до ст. 1233, 1234 та 1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи з повною цивільною дієздатністю на випадок своєї смерті, яке здійснюється особисто; і призначити своїми спадкоємцями заповідач може одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. При цьому статтею 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Підстави для визнання заповіту недійсним передбачені статтею 1257 ЦК України. Так, відповідно до частин 1, 2 цієї статті нікчемним є заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення; суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Під час судового розгляду встановлено, що заповіт [PERSON] від 19.12.2013 був складений самим заповідачем - [PERSON], [INFO], який на час його складення мав повну цивільну дієздатність. Заповіт складений у письмовій формі - написаний за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, підписаний особисто заповідачем, що відповідає вимогам ст. 1247 ЦК України, та посвідчений вповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування - секретарем Текучанської сільської ради Уманського району Черкаської області [PERSON]., що свідчить про дотримання вимог ст. 1251 ЦК України. Доказів того, що [PERSON] зловживав спиртними напоями і внаслідок цього не усвідомлював чи не в повній мірі усвідомлював значення своїх дій чи не міг керувати ними під час складання заповіту позивач суду не надала. Тобто даних, які б підтверджували, що волевиявлення заповідача [PERSON] не було вільним і не відповідало його волі, під час судового розгляду встановлено не було. Посилання позивача на те, що оспорюваний заповіт був складений на сторонню особу, тому це ущемляє майнові права дітей [PERSON] і, відповідно, суперечить вимогам ч. 6 ст. 203 ЦК України, суд вважає необгрунтованим. У ч. 1 ст. 1241 ЦК України закріплене право на обов'язкову частку у спадщині для дітей заповідача, а саме: малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Отже, наявність вказаної норми ст. 1241 ЦК України, а також положення статей 319, 1235 ЦК України, вказують на те, що майнові інтереси дітей заповідача є захищеними на законодавчому рівні, і тому складення батьком заповіту щодо частини належного йому на праві приватної власності майна не може вважатися таким, що суперечить правам та інтересам його малолітніх чи неповнолітніх дітей в розумінні ч. 6 ст. 203 ЦК України. Наявність виконавчого провадження щодо стягнення з [PERSON] аліментів на дітей та заборгованості по аліментам на день складення заповіту чинним законодавством України не передбачена як підстава для визнання правочину (заповіту) недійсним. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Також статті 15, 16 ЦК України містять норми про те, що особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі статтями 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. При цьому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що частина обставин, якими обґрунтовувались позовні вимоги [PERSON], в суді не були доведені позивачем належними і допустимими доказами, а доведені обставини відповідно до норм діючого законодавства України не є підставою для визнання заповіту недійсним, тому позов не підлягає задоволенню повністю.

Outcome: dismissed