Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

28.11.2018 р. позивач звернулася до суду з позовом до Відділу з питань надання адміністративних послуг та державної реєстрації Гайсинської районної державної адміністрації Вінницької області, вказуючи, що [INFO] померла його дружина [PERSON] в м. Гайсин Вінницької області, внаслідок її смерті відкрилась спадщина, що складається з 53/100 частини житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, що розташований по [ADDRESS], при зверненні до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини було встановлено, що згідно Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна був накладений арешт на вищевказаний житловий будинок за Ухвалою Гайсинського районного суду від 16.03.1999 року та за постановою відділу державної виконавчої служби Гайсинського районного управління юстиції Вінницької області від 21.04.2003 року, відповідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження, [PERSON], станом на 08.11.2018 року боржником не значиться, однак скасування накладеного арешту в позасудовому порядку неможливе. Представник позивача адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явився, письмово вимоги позову підтримав, справу просив розглядати у його відсутність (а.с.23). Представник відповідача Відділу з питань надання адміністративних послуг та державної реєстрації Гайсинської районної державної адміністрації Вінницької області в судове засідання не з`явився, позовні вимоги визнав повністю, проти задоволення позовних вимог не заперечував. (а.с.24). З`ясувавши позиції сторін, вививши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких міркувань. Встановлено, що [INFO] померла його дружина [PERSON] в м. Гайсин Вінницької області, внаслідок її смерті відкрилась спадщина, що складається з 53/100 частини житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, що розташований по [ADDRESS], при зверненні до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини було встановлено, що згідно Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна був накладений арешт на вищевказаний житловий будинок за Ухвалою Гайсинського районного суду від 16.03.1999 р. та за постановою відділу державної виконавчої служби Гайсинського районного управління юстиції Вінницької області від 21.04.2003 р., відповідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження, [PERSON], станом на 08.11.2018 року боржником не значиться, позивач в іншій спосіб, крім скасування арешту в судовому порядку захистити своє порушене право на майно не може. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно дост. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Згідно п.9.9 «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 № 2274/5, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. У матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна. На час розгляду справи виконавчі провадження знищені в зв'язку із закінченням терміну зберігання відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 25.12.2008 № 2274/5 «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби», що вказує на незаконність перебування майна під арештом, однак унеможливлює звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку. Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку, позивач в іншій спосіб, крім скасування арешту в судовому порядку захистити своє порушене право на майно не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, а відтак і про задоволення позову. На підставі наведеного,

Outcome: approved