Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

28 січня 2016 року позивачка звернулася до суду із позовом, відповідно до вимог якого просить стягувати аліменти із відповідача на її користь на утримання сина - [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 900 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви та до повноліття дитини. В обґрунтування позову посилається на те, що 04.10.2011р. між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, від якого у них народився син [PERSON]. [PERSON] - відповідач у справі, протягом останніх трьох років не працює, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає та не отримує регулярного доходу. Вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 900грн. на дитину. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Просить позов задоволити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечив щодо розміру аліментів, оскільки вважає, що у майбутньому позивачка буде використовувати дані кошти на власні потреби. Крім цього, допускає можливість сплачувати аліменти в середньому 600-700 гривень. У задоволенні позову просить відмовити. Суд, вислухавши пояснення позивачки, заперечення відповідача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов слід задоволити частково, виходячи із наступних міркувань. Так, судом встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі (а.с.3), у них [INFO] народився син [PERSON] (а.с.4), який проживає із позивачкою та перебуває на її утриманні (а.с.5). Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, обов'язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. Виходячи з норм вказаної статті, приймаючи до уваги, що неповнолітня дитина позивачки проживає разом із останньою та перебуває на повному її матеріальному утриманні і домовленості між нею та відповідачем про способи виконання обов'язку утримувати дитини не досягнуто, суд вважає вимогу позивачки про стягнення із відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] правомірною, а заперечення [PERSON] щодо відмови виплачувати аліменти у зв'язку із використанням позивачкою даних коштів не за призначенням, як підставу для відмови у задоволенні позову, не обґрунтованими. Так, [PERSON] жодним доказом не доведено розмір доходів відповідача, або ж їх джерел. Відповідно до статті 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має не регулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Виходячи із принципу диспозитивності, закладеному у ст.ст.11,60 ЦПК України, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Піддавши аналізу матеріали справи, суд приходить до висновку, що стан здоров'я [PERSON] задовільний, йому не заподіяне каліцтво та джерел самостійного доходу він не має. Також, судом приймається до уваги і те, що і стан здоров'я відповідача, про що ним озвучено у судовому засіданні, задовільний. Дані обставини судом враховані при визначенні розміру аліментів. Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене та рекомендації, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір таких на думку суду, підлягає до зменшення. У відповідності до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, слід зауважити, що при наявності у позивачки доказів про одержання відповідачем доходів у більшому розмірі, а також документального підтвердження додаткових витрат на особливі потреби дитини, вона не позбавлена у майбутньому заявити вимогу про збільшення розміру аліментів. Також, у свою чергу, при наявності у відповідача доказів щодо погіршення стану його здоров'я, а також документального підтвердження зміни свого матеріального становища, він не позбавлений у майбутньому заявити вимогу про зменшення розміру аліментів. У відповідності із вимогами ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне із відповідача стягнути судові витрати.

Outcome: approved