Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

28 грудня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики від 17 грудня 2014 року у 65018, 81 грн., а також пеню у розмірі 65018, 81 грн. Позов обґрунтований тим, що 17 грудня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В., зареєстрований в реєстрі за № 1073, у відповідності до якого позивач передав відповідачеві грошові кошти в сумі 2300 доларів США, що станом на дату укладення Договору позики по комерційному курсу складало 50600 грн. Факт отримання коштів також посвідчувався власноручною розпискою відповідача. Договір позики укладався на строк до 17 березня 2015 року. Позивач взяті на себе зобов`язання виконав та передав відповідачу зазначену грошову суму при посвідченні договору позики. Однак, у зазначений в договорі строк відповідач борг не повернув, чим порушив права та інтереси позивача. Крім того, позивач зазначає, що умовами підписаного договору сторонами передбачено, що у разі порушення строку позиченої суми, або її частки Позичальник повинен сплатити позикодавцеві пеню у розмірі 1% від суми займу за кожен день прострочення. За розрахунками позивача сума штрафних санкцій значно перевищує основну суму боргу за договором позики, тому позивач наполягає на стягненні пені у розмірі суми боргу, тобто у розмірі 2300 доларів США, що на момент пред`явлення позову складало 65018, 81 грн. Позивачем вживалися заходи щодо повернення позики, відповідач ухилявся від виконання своїх зобов`язань, тому [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом. 28 січня 2019 року ухвалою суду відкрите провадження у справі. Представник позивача до початку розгляду справи по суті звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явився без поважних причин, вважається таким, що повідомлений належним чином про дату, час і місце судового засідання, відзив на позовну заяву не подав, тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Суду надано копію договору позики від 17 грудня 2014 року, у відповідності до якого [PERSON] (надалі Позикодавець) передав, а [PERSON] (надалі Позичальник) прийняв у власність 2300 доларів США, що на момент укладення договору складало 50600 грн. за комерційним курсом валют. Договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В., зареєстровано в реєстрі за № 1073 (а.с. 5). На підтвердження отримання відповідачем коштів, позивачем надана розписка про отримання [PERSON] від [PERSON] зазначеної у договорі грошової суми (а.с. 6). Відповідно до п.2 Договору позики отриману відповідачем суму позики він зобов`язується повертати частками щомісяця з 17 грудня 2014 року по 17 лютого 2015 року, останній внесок повинен бути здійснений 17 березня 2015 року. Пунктом 5.1 Договору сторонами визначено, що у разі порушення строку повернення позиченої суми або її частки Позичальник повинен сплатити Позикодавцеві пенею додатково до суми займу у розмірі 1% від суми займу за кожен день прострочення. До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми закону, а саме. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зазначений вище договір, відповідно до вимог ч.1 ст. 1047 ЦК України є договором, що укладений в письмовій формі, оскільки його сума більш, ніж у 10 разів перевищує розмір неоподаткованого мінімуму громадян. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. У відповідності до вимог ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що в порушення умов договору, відповідач взятих на себе зобов`язань за договором позики не виконав, у зазначений договором строк та до часу розгляду даної справи суму позики не повернув, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення основної суми позики у розмірі 2300 доларів США підлягають задоволенню та з урахуванням вимог ст. 524 ЦК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики у розмірі 53978, 93 грн. Такий розрахунок боргу був здійснений судом, з урахуванням офіційного курсу валют, встановлених на момент прийняття рішення. (2300 доларів США х 23,4691). Вирішуючи питання про стягнення пені суд виходить з наступних норм закону. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком пені, однак з урахуванням вимог ч.3 ст. 551 ЦК України, а також не виходячи за межі позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача пеню за Договором позики від 17 грудня 2014 року у розмірі суми основного боргу, тобто у розмірі 53978, 93 грн. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у розмірі 1300,39 грн. (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved