Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

29.03.2017 року позивач звернулась в суд з позовом, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1500,00 грн. щомісячно до повноліття дочки, починаючи з дня подання заяви, стягувати з відповідача кошти на її утриманя до досягнення дочкою 3-річного віку, в розмірі 1500,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подання заяви. На обґрунтування позову послалася на те, що 21.11.2015 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від подружнього життя мають дочку [PERSON], [INFO]. Стверджує, що відповідач фактично не допомагає їй утримувати дочку. Позивач в судове засідання не зявилася, подала 13.04.2017 року до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у порядку, у судові засідання двічі підряд не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Згідно з частиною 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин наявні підстави для заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21.11.2015 року (а.с. 5). Від подружнього життя у сторін є дочка [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Відповідач у добровільному порядку коштів на утримання дочки не дає. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положення статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповіднимпозовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК. Виходячи з наведеного та враховуючи обовязок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей, а також вимоги статті 182 СК України, враховуючи вимоги справедливості, добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України), суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на користь позивача в твердій грошовій сумі 850,00 грн. щомісячно на утримання дочки [PERSON], [INFO], починаючи від дня предявлення позову 29.03.2017 року до досягнення дочкою повноліття. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача коштів на її утримання, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Ураховуючи незадовільний майновий стан позивача, яка здійснює догляд за дочкою, беручи до уваги те, що дочка сторін [PERSON], проживає з позивачем, відповідач є особою молодого віку, доказів непрацездатності останнього та неможливості його сплачувати на користь позивача коштів на її утримання у суду немає, так як відповідач таких не подав, суд дійшов висновку про можливість останнього надавати позивачеві матеріальну допомогу до досягнення їхньою дочкою [PERSON] трирічного віку у розмірі 450,00 грн. щомісячно. Отже, позов задовольняється частково в межах, визначених вище.

Outcome: partial