Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

27.09.2021р. позивачка [PERSON] в інтересах неповнолітнього онука [PERSON] , [INFO] , звернулася до суду з позовом до відповідачки [PERSON] , мотивуючи його тим, що відповідачка є її донькою та матір`ю неповнолітнього [PERSON] , який з березня 2020р. постійно проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS] та перебуває на її повному утриманні. Відповідачка належним чином не виконує свої батьківські обов`язки щодо утримання свого неповнолітнього сина, матеріальної допомоги дитині не надає. Онук навчається на денному відділенні Економіко-правничого фахового коледжу ЗНУ, стипендію не отримує. Вона є інвалідом 3 групи, отримує пенсію по інвалідності, яка не дозволяє в повній мірі забезпечити потреби дитини. Просить стягнути з відповідачки на її користь аліменти на утримання неповнолітнього онука [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) відповідачки, але не менше 50% від розміру прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.04.2020р. і до його повноліття. Ухвалою суду від 28.09.2021р. відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено відкрите судове засідання. 11.10.2021р. до суду надійшов відзив відповідачки [PERSON] на вказаний позов, в якому вона позовні вимоги не визнала та зазначила, що з 01.04.2020р. її неповнолітній син [PERSON] за власним рішенням дійсно проживає разом з її матір`ю та бабусею дитини [PERSON] . Проти цього вона не заперечувала. Після переїзду син періодично приходив до неї, вони спілкувались і вона давала безпосередньо йому грошові кошти на його потреби. Також вона перераховувала кошти йому на картковий рахунок. Вона бере активну участь у вихованні та утриманні сина, піклується про його стан здоров`я. Зокрема, у червні 2020р. він зламав ногу, а в жовтні 2020р. - руку і вона несла усі витрати на його лікування. Крім того, вона не позбавлена батьківських прав щодо неповнолітнього сина, є його законним представником. Позивачка законним представником дитини не є, тому не має права звертатись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та вимагати стягнення аліментів на свою користь. Просить в задоволенні позову відмовити. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Федько О.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві, просили позов задовольнити повністю. Неповнолітній [PERSON] , в інтересах якого подано позов, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та пояснив, що дійсно з квітня 2020р. зі згоди матері [PERSON] постійно проживає зі своєю бабусею [PERSON] . Остання несе усі витрати на його утримання, купує продукти, одяг, взуття, канцелярські приладдя, комп`ютерну техніку. Він навчається в коледжі на денному відділенні, стипендію не отримує. Його мати періодично надавала йому гроші, але нерегулярно та не в тому розмірі, який би забезпечував усі його потреби. Коли він потрапив до лікарні, мати оплатила перший день лікування, потім ліки купувала бабуся за свої кошти. Він не заперечує, щоб з неї були стягнуті аліменти на користь бабусі, в зазначеному розмірі. Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат Нікітіна Т.Г. в судовому засіданні позов не визнали повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідачка додатково суду пояснила, що вона надавала сину матеріальну допомогу, коли він просив, а також коли потрапив до лікарні. Крім того, вона давала гроші позивачці. З батька дитини на її користь стягнуті аліменти судовим рішенням, але він аліменти платить нерегулярно, має значну заборгованість. Коли вона отримувала від нього аліменти, гроші давала сину, коли він просив. Вона не відмовляється від утримання сина. Вона офіційно працює за сумісництвом в трьох ТОВ, середньомісячний її дохід становить десь 16тис.грн. Вона на даний час перебуває у шлюбі, інших неповнолітніх дітей та утриманців не має. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Відповідно до ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Суд встановив, що батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Остання є донькою позивачки [PERSON] . З квітня 2020р. неповнолітній [PERSON] , [INFO] , постійно проживає разом з бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Неповнолітній [PERSON] , [INFO] , є студентом 2 курсу денного відділення ВСП «Економіко-правничого фахового коледжу ЗНУ», спеціальність «Облік та оподаткування», форма навчання - бюджетна, має середній бал академічної успішності - 9, стипендію не отримує. Відповідачка [PERSON] з 14.02.2014р. по теперішній час перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , інших неповнолітніх дітей немає, офіційно працевлаштована, має середньомісячний дохід у вигляді заробітної плати 16 тис.грн.. З 23.12.2015р. в Шевченківському ВДВС м.Запоріжжя перебуває на примусовому виконанні виконавчий лист №2-1527/2007, виданий 07.06.2007р. Хортицьким районним судом м.Запоріжжя, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19.04.2007р. і до повноліття. Станом на 31.07.2021р. заборгованість за цим виконавчим листом становить 97290,84грн. Вказані обставини сторонами визнаються повністю, у суду відсутні сумніви в їх достовірності та добровільності визнання, у зв`язку з чим вони не підлягають доказуванню відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України. Згідно з Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.8-10 ст.7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно з ч.1 ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Згідно з ст.180 СК України на батьків покладений обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Згідно з ст.258 СК України баба і дід мають право на самозахист внуків. Баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає встановленим та доведеним, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , який проживає окремо від своїх батьків, в т.ч. матері (відповідачки у цій справі) [PERSON] , потребує з їх боку матеріальної допомоги. Однак відповідачка [PERSON] свій батьківський обов`язок щодо утримання неповнолітнього сина належним чином не виконує, матеріальну допомогу надає нерегулярно та у невизначеному розмірі. У зв`язку з цим, з метою захисту прав та якнайкращого забезпечення інтересів неповнолітнього [PERSON] , суд вважає необхідним стягнути з відповідачки аліменти на його утримання саме на його користь. Стягнення аліментів безпосередньо на користь неповнолітньої дитини кореспондується з положеннями ст.179 СК України, відповідно до якої аліменти є власністю дитини. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Зокрема, відповідно до ст.32 ЦК України неповнолітня особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років має право самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами. Підстав для стягнення аліментів на користь позивачки [PERSON] , як просить остання, суд не знаходить, оскільки вона не є законним представником неповнолітнього [PERSON] і, незважаючи на те, що він проживає разом з нею, за змістом ст.180,181 СК України не має права вимагати стягнення аліментів на свою користь. В той же час, вона має право звернутись до суду в інтересах неповнолітнього онука, в т.ч. з цим позовом, без спеціальних на те повноважень, що відповідає вимогам ст.258 СК України. При цьому, неповнолітній [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені бабусею [PERSON] в його інтересах позовні вимоги і просив їх задовольнити. Доводи відповідачки та її представника про відсутність у позивачки [PERSON] повноважень на звернення до суду з цим позовом, суд відхиляє з вищевикладених підстав. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з вимог ст.181,182 СК України, зокрема, враховує вік дитини - 16 років, дитина здорова, є студентом денного відділення коледжу, стипендію не отримує, власних джерел доходів не має, проживає разом з бабусею, яка є інвалідом 3 групи та отримує пенсію по інвалідності, а також стан здоров`я і матеріальне становище відповідачки, яка є здоровою, працездатною, офіційно працевлаштована, має стабільний дохід у вигляді заробітної плати, одружена, інших неповнолітніх дітей та утриманців не має. За таких обставин, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає можливим стягнути з відповідачки аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно і до повноліття дитини. Враховуючи вимоги ст.191 СК України, суд вважає необхідним стягнути аліменти з дня подання до суду цього позову - 27.09.2021р., а не з 01.04.2020р., як просить позивачка [PERSON] . Обставин, визначених ч.2 ст.191 СК України, для стягнення аліментів за минулий час, позивачка не зазначила і суду не довела. На підставі вищевикладеного, позов [PERSON] , який поданий в інтересах неповнолітнього [PERSON] , слід задовольнити частково. Згідно з ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачки [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 908,00грн. Згідно із ст.430 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial