Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

27 квітня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом про позбавлення права користування житловим приміщенням [PERSON], обґрунтувавши свої вимоги тим, що вона є власницею ? частки житлового будинку, розташованого в [ADDRESS]. У своїй частині будинку вона зареєструвала свого чоловіка [PERSON] Однак, з 15 грудня 2011 року у зв'язку з переїздом на інше місце проживання відповідач в будинку не проживає, власних речей у будинку не має, його місце знаходження їй не відомо. Відповідач здійснює перешкоди в користуванні та розпорядженні належною їй часткою будинку. Посилаючись на наведене, просить суд позбавити [PERSON] права користування житловим будинком [ADDRESS]. У судове засідання позивач не з'явилася, надавши суду заяву в якій просить позовні вимоги задовольнити повністю, розгляд справи провести без її участі. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового розгляду, через оголошення у друкованих засобах масової інформації, у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, з заявою про розгляд справи у його відсутності не звертався, у зв'язку з чим, суд відповідно до ст. 224 ЦПК України дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечував. Суд, дослідивши надані докази і вивчивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Першої Слов'янської державної нотаріальної контори 13 січня 1995 року та зареєстрованого в КП «БТІ м. Слов'янська» 20 лютого 1995 року, позивачу належить ? частка будинку [ADDRESS]. (а.с. 3) Згідно будинкової книги, зареєстрованої в КП «БТІ м. Слов'янська», за адресою: [ADDRESS], прописані: [PERSON], 1969 року народження, [PERSON], 1998 року народження, [PERSON], 1975 року народження, [PERSON], 1941 року народження. (а.с. 5-6). Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями статті 405 Цивільного кодексу України, відповідно до якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положення статті 405 ЦК України та статті 71 ЖК України однаково регулюють правовідносини щодо визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме не проживання без поважної причини в приміщенні понад встановлений законом строк. За правилами статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК). У підтвердження відсутності відповідача в будинку понад рік суду надано акт від 21 квітня 2015 року, складений керівником комітету мікрорайону «Лиман» м. Слов'янська, зі змісту якого убачається, що [PERSON] не проживає в будинку [ADDRESS] з 15 грудня 2011 року по теперішній час. Даний факт в акті підтверджено свідками - сусідами вказаного житлового будинку: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17). У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] перешкоджає проживанню відповідачу в будинку, а також, будь-якої домовленості між сторонами щодо користування вказаним житлом. Відповідач не надав доказів поважності причин його відсутності у будинку понад однин рік. У статті 6 Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянин України, а також, іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, у судовому засіданні належними доказами встановлено, що відповідач за власною ініціативою і у добровільному порядку залишив будинок. На протязі тривалого часу - більше одного року за даною адресою не проживає, тому втратив право користування ним, у зв'язку з чим вимоги позивача підлягають задоволенню. Статтею 7 закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Зі змісту нормативно-правового акта убачається, що рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням за законом є самостійною підставою для зняття особи з реєстраційного обліку місця проживання. Позивач не просить стягнути понесені по справі судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved