Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

28.08.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що шлюбні відносини між сторонами припинені в кінці 2016 року, спільне господарство не ведеться. Подальше сумісне життя і збереження сімї між сторонами неможливе і суперечить інтересам позивача. Вказані вище обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] до судового засідання не зявилася, суду надала заяву про слухання справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на задоволенні позову, після розірвання шлюбу просила залишити їй шлюбне прізвище «Змушко». Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01 березня 2016 року Заводським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (виданим повторно) серії І-ФП № 139354 від 18.02.2017 року, актовий запис № 54. Спільних дітей від шлюбу у сторін немає. На утриманні позивачки знаходиться малолітня дитина [PERSON], [INFO]. Вказана дитина народилася до укладання шлюбу і не є сином відповідача, про що свідчить свідоцтво про народження серії І-ФП №234903 від 15.09.2015 року, де в графі «батько» вказаний [PERSON]. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Вище викладені вимоги законодавства регламентовані також ст.112 СК України. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Шлюбні відносини між сторонами припинені в кінці 2016 року, спільне господарство не ведеться. Спору про розподіл майна, що є сумісною власністю у сторін не виникає. Подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, так як це суперечить інтересам позивача. Шлюбні стосунки фактично припинилися. Примирення між сторонами неможливе. За такого, суд вважає, що їх сімя розпалася остаточно і зберегти її неможливо, тому згідно зі ст. ст. 110, 112 СК України позов підлягає задоволенню. Позивачка виявила бажання після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище «Змушко». Відповідно до ст. 88 ЦПК з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved