Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

27.08.2019 відкрито провадження в даній справі. Позивач свої вимоги мотивує тим, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] , в якому з 05.04.2007 зареєстровані, але з 2014 року фактично не проживають його син [PERSON] , невістка [PERSON] та онука [PERSON] , які за комунальні послуги не сплачують, участі в утриманні житла не беруть, особистих речей в будинку не мають. Оскільки реєстрація відповідачів перешкоджає у реалізації права на володіння та користування будинком, просить усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні майном, а саме житловим будинком, шляхом визнання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням. Судові витрати просить залишити за ним. Позивач та його представник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку, заяв про відкладення розгляду справи не надходило, правом на надання відзиву на позовну заяву не скористалися. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позовних вимог, в якій зазначено, що він особисто та члени його сім`ї - дружина [PERSON] та донька [PERSON] визнають позовні вимоги [PERSON] Також зазначено, що він ( [PERSON] ) разом з дружиною та донькою останні роки проживають в Канаді, де мають постійне житло та роботу. Вони повністю втратили будь-який інтерес до проживання в будинку позивача по [ADDRESS] . На даний час він перебуває на території України у зв`язку з відпусткою, а його сім`я залишилася в Канаді. Просить задовольнити позовні вимоги. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач є її батьком, відповідач [PERSON] - братом. [PERSON] більше десяти років не проживає у будинку батька, так як виїхав до Канади, має там своє житло, будь-якої матеріальної участі в утриманні батькового будинку не приймає. Суд, проаналізував матеріали справи, врахував позицію сторін, покази свідка, дослідив письмові докази, дійшов наступного висновку. Спірні правовідносини підлягають врегулюванню відповідно до норм цивільного законодавства, що регулюють право власності та право користування чужим майном. Позивач являється власником жилого будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок від 06.02.1989. З інформації Кардашівського старостинського округу Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області від 22.08.2019 №02-27/320, №02-27/321, №02-27/322 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 05.04.2007 зареєстровані в [ADDRESS] , однак за місцем реєстрації не проживають, перебувають за кордоном. Згідно довідки Кардашівського старостинського округу Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області від 24.07.2019, в домогосподарстві [PERSON] по [ADDRESS] дійсно зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які фактично не проживають за місцем реєстрації з 2014 року по теперішній час. Частинами 1, 4 ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені, зокрема, нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. За приписами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною 1 ст. 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом передбачені ч. 2 ст. 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що відповідачами не оспорено, що вони понад один рік не проживають в зазначеному будинку без поважних причин, не несуть витрат на його утримання, наявні підстави для задоволення вимог позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved