Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

27 вересня 2017 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулась Рада опіки та піклування при виконкомі Демуринської селищної ради в інтересах малолітнього: [PERSON], з позовом до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про позбавлення [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], та стягнення 1/4 аліментів з усіх видів доходів та заробітної плати. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] від шлюбу з [PERSON] мають спільних дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. В 2015 році [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб. [PERSON] забрав старших дітей: [PERSON] та [PERSON] до своєї родини на постійне проживання та виховання. Меншого сина [PERSON] залишив проживати з матір'ю оскільки має сумніви, що народжений [PERSON] не його син. В даний час [PERSON] виховує та забезпечує потреби двох старших дітей належним чином. Проте малолітнім сином [PERSON] не цікавиться, матеріально не підтримує, та взагалі не вважає за необхідне відвідувати його. Цілком і повністю ухиляється від його утримання та виховання понад двох років. З [PERSON] постійно проводилися профілактичні бесіди щодо відповідальності за ухилення від батьківських обов'язків, роз'яснювальна робота, але результату не дала. Батькові рекомендовано звернутися до Межівського районного суду Дніпропетровської області, щодо скасування факту батьківства, проте [PERSON] нехтує рекомендаціями. На даний час на співпрацю не йде, на телефонні дзвінки не відповідає. Позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно дитини: [PERSON], [INFO], та стягнути з [PERSON] аліменти з усіх видів доходів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення малолітньою дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з дня звернення до суду. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. На задоволенні позову наполягають. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позов визнає повністю. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність. Проти позову не заперечують. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом досліджені та надана оцінка таким доказам: Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON], серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Демуринської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області, матір'ю малолітнього записано [PERSON], а батьком - [PERSON] (а.с.5) У судовому засіданні встановлено, що окрім малолітнього [PERSON], [PERSON] та [PERSON] мають ще двох спільних дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] Відповідно до довідки-характеристики №1189 виданої 26.09.2017 року виконкомом Демуринської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області, [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та фактичне місце проживання, якого на даний час не відоме, має наступний склад сім'ї: сина - [PERSON], [INFO] та доньку - [PERSON], [INFO]. [PERSON] має постійну позмінну роботу, у тому числі у нічну зміну, веде здоровий спосіб життя , задовольняє потреби дітей за всіма показниками. За період проживання на території ради зарекомендував себе з позитивної сторони. Користується повагою односельців. (а.с.9) Згідно висновку голови ради опіки та піклування від виконкому Демуринської селищної ради Горячко Н.С. через низький потенціал [PERSON] у відношенні до дітей, аморальний спосіб її життя та злісне невиконання батьківських обов'язків, [PERSON],за усною домовленістю забрав у неї на виховання до своєї родини малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] Сумніваючись у своєму батьківстві по відношенню до [PERSON], [PERSON] залишив його з 2015 року з матір'ю [PERSON] [PERSON] розлучився з [PERSON] та за період з 2015 року по 2017 рік [PERSON] не вважав за необхідне відвідувати [PERSON], проявляти цікавість до його здоров'я, емоційного розвитку та надавати матеріальну підтримку. В даний час [PERSON] має громадянську дружину, з якою разом виховує дітей. Дітям приділяється достатньо уваги та любові, що гарантує їм безпеку та повноцінний розвиток. Батько жоден раз не відвідав сина, не цікавиться його життям, здоров'ям, не забезпечує повноцінним харчуванням, не цікавиться навчанням. [PERSON] ніяких дій не вчинив, щоб довести своє батьківство стосовно сина [PERSON] Не співпрацює з працівниками селищної ради, на телефонні дзвінки не відповідає. (а.с.10-11) Згідно ч.ч.4, 5 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно ст.ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов'язок матері і батька це обов'язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Приписами Конвенції «Про права дитини», Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення прав дітей», ратифікованої Україною 03 серпня 2006 року, Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14 вересня 2006 року, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що відповідач всупереч вимогам закону не додержується зобов'язань, які перераховані вище щодо виховання, піклування та поваги до дітей, тобто [PERSON] самоусунувся від виховання та навчання, матеріального утримання сина, а це в свою чергу є підставою для позбавлення його батьківських прав, що передбачено п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України, яка обумовлює, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Разом з тим, суд вважає за необхідне роз'яснити, що відповідно до ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Суд зважує на те, що відповідно до вимог ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частини 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі . Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд погоджується із висновком, щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки такий висновок вмотивований, містить обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору позитивного впливу на малолітню дитину відповідача. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частина всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення ним повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на користь особи, на утриманні якої буде перебувати малолітня дитина та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] Відповідно ст.ст.80,88 ЦПК України слід стягнути з відповідача судовий збір на користь держави в сумі 640 гривень.

Outcome: approved