Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

29.01.2016 р. позивачі звернулись до суду з позовом про визнання за ними права власності на прибудову літ. А-1, розташовану по вул. Леніна,37-А в с. Красна Поляна Великоновосілківського району Донецької області, по ? частині за кожним, посилаючись на наступне. Вони є власниками магазину-кафе, розташованого по вул. Леніна,37-А в с. Красна Поляна Великоновосілківського району Донецької області. Крім того, на підставі договору купівлі-продажу від 21.04.2005 р. їм також належить на праві власності в рівних частинах земельна ділянка несільськогосподарського призначення, на якій розташований магазин-кафе. На належній їм земельні ділянці позивачами до магазину-кафе була збудована прибудова літ. А-1 та виготовлений технічний паспорт, в якому зазначено, що прибудова відноситься до самочинного будівництва. Конструкція прибудови виконана без істотного відхилення від норм та стандартів, не порушує права інших осіб. Тому просять визнати за ними права власності в рівних частинах на прибудову літ. А-1. В судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали. Пояснили, що прибудова збудована ними на власній земельній ділянці, без виготовлення проекту, оскільки вона є тимчасовою спорудою. До компетентних органів з приводу оформлення права власності на прибудову вони не звертались. Представник відповідача в судове засідання повторно не зявився, будучи належним чином оповіщеним про день та час розгляду справи. Причини неявки суду не повідомив. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за його відсутності. Суд, вислухавши позивачів, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив наступне. Відповідно до\~\~ч.1\~ст. 11\~\~ЦПК України\~\~суд\~\~розглядає цивільні справи\~\~не інакше як за зверненням фізичних\~\~чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть\~\~участь у справі.\~\~ Згідно\~ст. 60 ЦПК України\~\~кожна сторона\~\~зобовязана довести\~\~ті обставини,\~\~на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до положень\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до частини 1\~статті 376 ЦК України\~житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно ч.5\~ст. 376 цього ж Кодексу\~на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.09.2006 р., виданого на підставі рішення Краснополянської сільської ради від 29.08.2006 р. №43, є власниками магазину-кафе, розташованого по вул. Леніна,37-А в с. Красна Поляна Великоновосілківського району Донецької області (а.с. 19, 20). Як вбачається з матеріалів справи, позивачам на підставі договору купівлі-продажу від 21.04.2005 р. також належить на праві власності в рівних частинах земельна ділянка несільськогосподарського призначення, розташована по вул. Леніна,37-А в с. Красна Поляна Великоновосілківського району Донецької області (а.с. 21-23). На належній їм земельні ділянці позивачами до магазину-кафе була збудована прибудова літ. А-1. Відповідно до ст.ст.9,\~28 Закону України від 20.05.1999 року № 687-Х1V «Про архітектурну діяльність», ст.34,\~37 Закону України від 17.02.2011 року № 3038-V1 «Про регулювання містобудівної діяльності»\~(далі Закон України № 3038-У1 від 12 лютого 2011 року) та Порядку виконання будівельних робіт, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466, будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) обєктів архітектури здійснюється відповідно до затвердженої документації, державних стандартів, норм і правил у порядку визначеному Законом. Власники та користувачі обєктів архітектури зобовязані отримувати в установленому\~законом\~порядку дозвіл на виконання робіт, повязаних із реконструкцією, реставрацією чи капітальним ремонтом обєкта архітектури; Замовник має право виконувати будівельні роботи після направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт Державній архітектурно-будівельній інспекції України або її територіального органу або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком обєктів будівництва, затверджених КМ України. Дозвіл на виконання будівельних робіт видається відповідними інспекціями державного архітектурно - будівельного контролю на безоплатній основі. Дозвіл на виконання будівельних робіт з нового будівництва є документом, що посвідчує право забудовника (замовника) та генерального підрядника на виконання будівельних робіт, у відповідності до затвердженої проектної документації; Дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю, які одночасно ведуть реєстр наданих дозволів. Виконання будівельних робіт без вищезазначеного дозволу забороняється. Основні вимоги та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів визначені\~Законом України № 3038\~VІ від 17.02.2011 року\~та Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, відповідно до якого прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, залежно від категорії складності, полягає у реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами (далі Інспекція) поданої замовником декларації про готовність обєкта до експлуатації або на підставі акта готовності обєкта до експлуатації шляхом видачі Інспекцією сертифіката. Рішення про відмову у видачі сертифіката може бути оскаржено до суду. Однак позивачами не надано суду належних та допустимих доказів того, чи видавався інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Донецькій області дозвіл на виконання будівельних робіт, чи приймався збудований обєкт нерухомості згідно діючого законодавства в експлуатацію, чи є затверджена в установленому порядку проектна документація. Позивачами також не надано висновків відповідних державних органів: органів пожежного та санітарного нагляду, органів енергонагляду тощо з питань відповідності самочинно переобладнаного та збудованого майна державним нормам та стандартам, вимогам пожежної безпеки, санітарним та іншим нормам. Крім того, відповідно до п.7 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 р. не може бути застосовано правила статті 376 ЦК при вирішенні справ за позовами: про визнання права власності на самочинно збудовані тимчасові споруди; про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності до основної речі (ганок, веранда, мансарда тощо). Відповідно до п. 9 зазначеної Постанови за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання. У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Як пояснили в судовому засіданні позивачі, збудована ними прибудова є не капітальною, а тимчасовою спорудою. Також позивачі зазначили, що до компетентних державних органів з приводу реєстрації права власності на збудовану ними прибудову вони не звертались. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України у звязку з відмовою сторонам у задоволенні позовних вимог понесені ними витрати по оплаті судового збору відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed