Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

28 лютого 2020 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову, представник позивача зазначав, що 08 квітня 2019 року сторони уклали попередній договір купівлі-продажу ј квартири [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом нотаріального округу м. Києва Бригідою В.О. Пунктом 2.1 договору передбачено, що вартість частини квартири становить еквівалент 10458 доларів США. Пунктом 7.1 договору встановлено, що з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу квартири позивач перерахувала, а відповідач отримав суму грошового забезпечення у розмірі 70 000 грн, що буде зараховано у належний з покупця платіж за придбаний об`єкт майна. Відповідно до пункту 6.1 договору, укладення та нотаріальне посвідчення основного договору здійснюватиметься 16 грудня 2019 року, включно, в приміщенні нотаріальної контори за адресою: [ADDRESS] . Також сторони домовились розраховуватись в повному обсязі щомісячно позивачем за купівлю 1/4 квартири до підписання основного договору, про що [PERSON] надала своєму чоловікові [PERSON] довіреність від 02 серпня 2019 року, якою він мав право від її імені вирішувати питання щодо майна, передавати грошові кошти за квартиру. У зв`язку з чим [PERSON] передав до підписання основного договору представнику [PERSON] (дружині відповідача), яка діє від його імені на підставі довіреності від 10 січня 2017 року грошові кошти в повному обсязі за купівлю ј частини вказаної квартири: 70 000 грн були передані 08 квітня 2019 року; 20 000 грн - 10 травня 2019 року; 60 000 грн - 06 липня 2019 року; 23 000 грн - 25 червня 2019 року; 5000 грн - 23 липня 2019 року; 2000 грн - 28 липня 2019 року; 101000 грн - 30 серпня 2019 року. Загальна сума, яка була сплачена позивачем відповідачу становить 28 1000 грн. що еквівалентно 10458 доларів США. Незважаючи на те, що позивачем були виконані в повному обсязі всі умови попереднього договору купівлі-продажу, відповідач у встановлений договором час до нотаріуса не з`явився. При цьому з`явилась його представник - [PERSON] , яка повідомила про односторонню відмову її довірителя від підписання основного договору. У зв`язку з чим, відповідач не виконав умови попереднього договору та відмовився від виконання зобов`язання, що є порушенням умов попереднього договору. 21 грудня 2019 року на адресу місця проживання та реєстрації відповідача були направлені вимоги про укладення основного договору купівлі-продажу ј частин и вказаної квартири та в разі відмови від укладення основного договору - повернути грошові кошти у подвійному розмірі в сумі 140 000 грн, відповідно до умов попереднього договору від 08 квітня 2019 року та грошові кошти, що були отримані до підписання договору в сумі 211 000 грн за розписками на загальну суму, яка підлягає сплаті покупцю [PERSON] , що становить 351000 грн. Станом на день подання позову до суду від відповідача за місцем реєстрації та проживання не надійшла відповідь на вказану вимогу а повернувся конверт з відмуткою «за закінченням терміну зберігання». Таким чином, з відповідача підлягають стягненню грошові кошти в сумі 351000 грн. Крім того, за невиконання грошового зобов`язання з відповідача підлягає стягненню три проценти річних за 72 дні прострочення, що складає 2077,15 грн. Крім того, такими діями відповідача, позивачу завдано моральну шкоду, яку позивач оцінює в сумі 30000 грн. У зв`язку з підготовкою позову до суду, позивач звернулася до фахівця у галузі права та понесла витрати на професійні послуги адвоката в сумі 10 000 грн, які просить стягнути з відповідача на її користь. На підставі викладеного, представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 140 000 грн як аванс в подвійному розмірі, 211 000 грн коштів отриманих відповідачем до підписання основного договору купівлі-продажу ј частини спірної квартири, 2077 грн як три проценти річних, 30 000 моральної шкоди, 4372 грн витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви, 420 грн витрати по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову, 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката. До позовної заяви представник позивача подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на ј частину квартири [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13 березня 2020 року справу передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15 червня 2020 року суддею Волковою С.Я. прийнято справу до свого провадження. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15 червня 2020 року у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову відмовлено. 28 серпня 2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано про те, що позивач направляв вимогу про укладення основного договору за адресою: [ADDRESS] хоча достовірно знала, що відповідач за вказаною адресою не проживає. Отже позивач намагається створити штучні докази щодо відмови відповідача укласти основний договір купівлі-продажу 1/4 частини квартири. Щодо стягнення з відповідача 70 000 грн авансового внеску на підставі п 5.2 попереднього договору в подвійному розмірі, то слід зазначити, що така вимога суперечить нормам чинного законодавства, оскільки Законом передбачено стягнення подвійної суми лише внесення завдатку. Крім того, три проценти річних на підставі статті 625 ЦК України передбачає стягнення у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, а не укладення договору купівлі-продажу. Відносно вимоги позивача стосовно стягнення з відповідача моральної шкоди, то в даних відносинах чинним законодавством не передбачено стягнення моральної шкоди. Крім того, позивач не надав будь-яких належних та допустимих доказів заподіяння їй моральної шкоди. Отже, підстави для задоволення позову - відсутні. Ухвалою суду від 04 грудня 2020 року зазначену справу об`єднано в одне провадження зі справою за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації (757/2612/16-ц) присвоївши справі номер 757/2612/16-ц. 29 грудня 2020 року справу передано судді Остапчук Т.В. Ухвалою суду від 29 березня 2021 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] про стягнення коштів виділено в окреме провадження. Роз`єднані матеріали передано до канцелярії Печерського районного суду м. Києва для здійснення реєстрації в автоматизованій системі документообігу. 07 квітня 2021 року роз`єднані матеріали справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] про стягнення коштів передано судді Остапчук Т.В. Ухвалою суду від 07 квітня 2021 року суддя Остапчук Т.В. заявила у справі самовідвід. 16 квітня 2021 року справу передано для розгляду судді Бусик О.Л. Ухвалою суду від 22 квітня 2021 року справу прийнято до провадження судді Бусик О.Л. Постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила задовольнити з викладених у позові підстав. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Суд установив, що на підставі договору дарування від 05 квітня 2012 року [PERSON] є власником ѕ частин квартири [ADDRESS] , а відповідач, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району м. Києва згідно з розпорядженням (наказом) від 17 липня 1995 року №1427 є власником 1/3 частини квартири, на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 11 червня 2003 року [PERSON] є власником 1/4 та 1/6 частин вказаної квартири. 08 квітня 2019 року сторони уклали попередній договір про укладення договору купівлі-продажу ј частини квартири [ADDRESS] . Пунктом 2.1 договору передбачено, що вартість частини квартири становить еквівалент 10458 доларів США. Пунктом 7.1 договору встановлено, що з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу квартири позивач перерахувала, а відповідач отримав суму грошового забезпечення у розмірі 70 000 грн, що буде зараховано у належний з покупця платіж за придбаний об`єкт майна. Відповідно до пункту 6.1 договору укладення та нотаріальне посвідчення основного договору здійснюватиметься 16 грудня 2019 року включно в приміщенні нотаріальної контори за адресою: [ADDRESS] . 10 січня 2017 року [PERSON] видав довіреність [PERSON] на розпорядження усього його майна, якою зокрема уповноважив останню отримувати належне йому майно, гроші (вклади)та інші виплати від всіх осіб, установ, підприємств, організацій. Термін дії довіреності - три роки. Згідно з розписками від 10 травня 2019 року, 06 липня 2019 року; 25 червня 2019 року; 23 липня 2019 року; 28 липня 2019 року; 30 серпня 2019 року в рахунок сплати за ј частину квартири за попереднім договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS] [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти на загальну суму 211000 грн. Згідно зі свідоцтвом, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою О.В., [PERSON] 16 грудня 2019 року о 17:00 годині знаходилась у приміщенні за адресою: м. Київ, пр-т Григоренка Петра, 17, прим. №13 (робоче місце приватного нотаріуса). Доказів того, що відповідач в цей день прибув до в приміщення нотаріальної контори за адресою: [ADDRESS] в матеріалах справи відсутні. 21 грудня 2019 року представник позивача надіслав на адреси відповідача, а саме: [ADDRESS] ; [ADDRESS] вимоги про укладення основного договору купівлі-продажу ј частини квартири [ADDRESS] . Заперечуючи проти позову, відповідач вказував на те, що не отримував вимогу про укладення основного договору купівлі-продажу ј частини квартири [ADDRESS] , оскільки не проживає за адресою [ADDRESS] , а за адресою: [ADDRESS] він вказаної вимоги не отримував, на підтвердження чого надав акт, складений заступником начальника ВПЗ 02055 Лещинським В.О. про те, що в період з 21 грудня 2019 року до 21 січня 2020 року жодних відправлень на ім`я [PERSON] за адресою [ADDRESS] від [PERSON] до ВПЗ 02055 не надходили. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 статті 530 ЦК України). Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом статей 610-612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 ЦК України). Згідно частинами 1-3 статті 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Суд установив, що умовами попереднього договору від 08 квітня 2019 року, який укладений сторонами, визначено строк укладення основного договору «до 16 грудня 2019 року включно». Відповідно, зобов`язання, встановлене попереднім договором від 08 квітня 2019 року припинилося з 17 грудня 2019 року. Основний договір купівлі-продажу ј частини квартири [ADDRESS] так і не було укладено. Як установлено судом, в рахунок оплати вартості ј частини квартири за попереднім договором [PERSON] сплатила [PERSON] 70 000 грн Оскільки вказана сума не визначена договором як завдаток, вона відповідно до положень ч. 2 ст. 570 ЦК України вважається авансом. Відтак, вимоги представника позивача про повернення авансу в подвійному розмірі не можна визнати законними і обґрунтованими, а тому підлягає поверненню сума авансу в розмірі 70000 грн. Повернення авансу за попереднім договором зводиться до сплати коштів, тому зобов`язання є грошовим. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. [PERSON] після припинення зобов`язань за попереднім договором сплачені йому в рахунок оплати вартості квартири кошти не повернув. Таким чином, він зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до наданих представником позивача розрахунків сума трьох процентів річних за період з 17 грудня 2019 року до 26 лютого 2020 року становить 2077,15 грн. Відповідач [PERSON] розрахунок трьох процентів річних від простроченої суми не спростовував. Відтак, на підставі положень ст. 625 ЦК України з [PERSON] на користь [PERSON] також підлягає стягненню три проценти річних в сумі 2077,15 грн. Крім того, в рахунок сплати вартості квартири [PERSON] особисто та через свого представника [PERSON] передала [PERSON] кошти в сумі 211000 грн, що підтверджено розписками, виданими представником [PERSON] - [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Разом з тим, відповідно до змісту ст. 623 ЦК розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Вирішуючи вимоги про відшкодування збитків, суд має виходити із документально підтверджених витрат, які позивач зробив або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами 2,4 цієї статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. За змістом статті 1166 ЦК України для застосування такої міри відповідальності як відшкодування майнової шкоди необхідною умовою є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, збитки, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками та вини. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 21 січня 2013 року в справі № 3-72гс12. При цьому, на позивача покладається обов`язок доведення факту розміру завданої шкоди та прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язання та шкодою. Звертаючись до суду з позовом, представник позивача вказував про те, що внаслідок неправомірних дій відповідача, який ухиляється від укладення основного договору, при цьому на вимоги повернути сплачені за частину квартири кошти не реагує. У зв`язку з наведеним, слід дійти висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача коштів за ј частину квартири [ADDRESS] , сплачених [PERSON] особисто та через свого представника відповідачу в сумі 211 000 грн. Ураховуючи те, що позивач виконала свої зобов`язання за попереднім договором, сплатила повну суму вартості частини квартири, а відповідач не з`явився до нотаріальної контори для підписання основного договору купівлі-продажу, чим порушив умови укладеного з позивачем попереднього договору, наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] . Що стосується вимог представника позивача про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначаєтьсястаттею 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Сам по собі факт порушення права, за відсутності доведеної наявності вищезазначених втрат немайнового характеру, не є підставою для відшкодування моральної шкоди, а її наявність відповідно до загальних засад змагальності цивільного процесу підлягає доведенню особою, яка порушує питання про її відшкодування. Таким чином, сторона позивача не надала належних та допустимих доказів того, що внаслідок неправомірних дій відповідача щодо ухилення від підписання основного договору купівлі-продажу частини квартири позивачу завдано моральних чи фізичних страждань. Відповідно дочастини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Звертаючись до суду з позовом, представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача 140 000 грн грошового забезпечення (авансу), кошти в сумі 211000 грн, передані до підписання основного договору купівлі-продажу частини квартири, 2077,15 грн як три проценти річних та 30000 грн на відшкодування моральної шкоди, а всього - 383077,15 грн. Враховуючи встановлені обставини, до задоволення підлягають позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 70 000 грн грошового забезпечення (авансу), 211000 грн коштів, переданих до підписання основного договору купівлі-продажу частини квартири, 2077,15 грн як три проценти річних, а всього - 283077,15 грн, що складає 73,89 %. Звертаючись до суду з позовом, позивач сплатила 4372 грн за подання позовної заяви та 420 грн за подання заяви про забезпечення позову, а всього - 4792 грн. Отже, сума судового збору що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 73,89 % х 4792 грн = 3540,80 грн. Крім того представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати за професійну правничу допомогу адвоката в сумі 10 000 грн. На підтвердження понесених витрат, представник позивача до позовної заяви подав договір про надання правової допомоги адвоката від 17 вересня 2019 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Семашко Д.М., пунктом 4.1 якого передбачена сплата клієнтом за послуги адвоката 10 000 грн; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордер, квитанцію до прибуткового касового ордера №436 про сплату [PERSON] адвокату Семашко Д.М. коштів за договором про надання правової допомоги в сумі 10 000 грн, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи та детальний опис робіт, затраченого часу та їх вартості. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Таким чином, розподіляючи витрати, понесені [PERSON] на професійну правничу допомогу, слід дійти висновку про те, що наявні в матеріалах справи документи, надані позивачем є підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу, адже цей розмір доведений стороною позивача та документально підтверджений.

Outcome: partial