Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

28.05.2020 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що йому на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим [PERSON] , державним нотаріусом Другої синельниківської державної нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за № 2-1254, а також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 165020115 від 25.04.2019 року. За згодою позивача у вказаному будинку була зареєстрована дружини його сина. З 2014 року відповідач за вказаною адресою не проживає. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.06.2016 року шлюб між сином позивача - [PERSON] та відповідачем розірвано. Посилаючись на ст. 405 ЦК України, позивач просить суд визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . До початку проведення судового засідання позивач [PERSON] надав суду заяву про підтримання позовних вимог, відсутність заперечення проти заочного розгляду справи та можливість розгляду справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи без її присутності, відзиву на позов не надала, хоча була належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. Згідно умов та порядку, визначених ст.ст. 280, 281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, встановив наступне. Згідно копії Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.04.2019 року, виданого державним нотаріусом Другої синельниківськрої державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1254, та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 165020115 від 25.04.2019 року встановлено належність [PERSON] на праві приватної власності житлового будинку [ADDRESS] (а.с.6,7). У вказаному будинку є зареєстрованою відповідач [PERSON] , яка з 2014 року фактично не проживає за вказаною адресою, що встановлено із довідки № 703 від 19.08.2019 року виданої Виконавчим комітетом Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області (а.с.10). Згідно ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Згідно ст. 7 Закону України від 11. 12. 2003 року №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», питання про зняття з реєстрації колишніх членів сім`ї власника залежить від вирішення питання про їх право проживання в цьому будинку (відсутність такого права, втрата права користування), яке регулюється ст. ст. 71, 72, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України. Таким чином, з огляду на вищевикладене, судом встановлено, що позивач є власником зазначеного вище будинку, реєстрація відповідачки в ньому створює позивачу перешкоди у користуванні ним, відповідачка протягом більше одного року в будинку не проживає, у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання відповідачки [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір сплачений ним під час звернення з позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved