Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

27 травня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого, з урахуванням уточнених позовних вимог, посилалася на те, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно - земельна ділянка площею 0,9987 га, кадастровий номер 12:250:810:00:02:333:0007, з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства, що розташована на території Башмачанської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області та на земельна ділянка площею 1,0000 га, кадастровий номер 12:250:810:00:02:333:0006, з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства, що розташована на території Башмачанської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області. За життя, 10 грудня 2015 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Солонянського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Нестеровою Т.В. за реєстровим № 1406, згідно якого на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті, і на що він за законом матиме право, заповів [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] зазначила, що 14 вересня 2017 року вона звернулася до приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Спіренкової Н.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , проте постановою нотаріуса від 14 вересня 2017 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю факту прийняття нею спадщини, оскільки вона не була зареєстрована за одним місцем проживання з померлим чоловіком та пропуском неюстроку на прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . [PERSON] зазначає, що пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, а саме: на момент смерті чоловіка [PERSON] та до теперішнього часу вона проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] , 1946 р.н., дочкою [PERSON] , 1989 р.н. та онуками [PERSON] , 2009 р.н., [PERSON] , 2016 р.н. і [PERSON] , 2007 р.н., займалась лікуванням своєї дочки, у якої після народження дитини [PERSON] , 2016 року погіршився стан здоров`я, у зв`язку з чим, вона змушена була постійно доглядати за нею та новонародженим онуком; на час прийняття спадщини вона також займалась лікуванням своєї онуки [PERSON] , 2009 р.н., яка з 10.09.2016 року по 29.09.2016 року знаходилась на стаціонарному лікуванні; крім того, про наявність заповіту, складеного чоловіком на її ім`я, її відомо не було. Позивач знайшла заповіт у будинку чоловіка вже після того, як строку для прийняття спадщини був нею пропущений. У зв`язку з наведеним, [PERSON] , посилаючись на приписи ч. 3 ст. 1272 ЦК України, просила суд: визнати поважною причину пропуску нею строку для прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті чоловіка терміном в два місяці. Ухвалою суду від 28 травня 2019 року відкрите провадження у справі. Ухвалою суду від 13 вересня 2019 року зобов`язано приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Спіренкову Н.В. надати на адресу суду належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою суду від 03 червня 2020 року зобов`язано Восьму дніпровську державну нотаріальну контору Південно-Східного міжрегіонального Управління міністерства юстиції (м. Дніпро) надати на адресу суду належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою суду від 08 лютого 2021 року підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 30 березня 2021 року залучено до участі у справі в якості правонаступника третьої особи - приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального Управління міністерства юстиції (м. Дніпро) Спіренкову Наталію Володимирівну. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник не з`явилися, згідно заяви представника позивача, останній просив розглядати справу без його участі, позов підтримує в повному обсязі, просить суд задовольнити вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву суду не подавав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Третя особа - приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального Управління міністерства юстиції (м. Дніпро) Спіренкова Н.В. в судове засідання не з`явилася, згідно заяви просила проводити розгляд справи без її участі. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши надані сторонами письмові докази, суд приходить до наступного. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , про що 31 травня 2016 року Солонянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області складено відповідний актовий запис № 188, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02 червня 2016 року. Спадкодавець [PERSON] був чоловіком позивача [PERSON] , актовий запис про реєстрацію шлюбу № 32 від 12 квітня 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 12 квітня 2008 року. Після смерті [PERSON] , померлого [INFO] залишилось спадкове майно, а саме: земельна ділянка площею 0,9987 га, кадастровий номер 12:250:810:00:02:333:0007, з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства, що розташована на території Башмачанської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області (належала померлому на підставі Державного акту серії ЯД № 922878, виданого 15 лютого 2008 року Солонянською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження голови Солонянської районної державної адміністрації від 29 грудня 2007 року № 835-р-07, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01-08-132-00-255) та земельна ділянка площею 1,0000 га, кадастровий номер 12:250:810:00:02:333:0006, з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства, що розташована на території Башмачанської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області (належала померлому на підставі Державного акту серії ЯД № 922879, виданого 15 лютого 2008 року Солонянською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження голови Солонянської районної державної адміністрації від 29 грудня 2007 року № 835-р-07, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01-08-132-00-256). За життя, 10 грудня 2015 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Солонянського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Нестеровою Т.В. за реєстровим № 1406, згідно якого на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті, і на що він за законом матиме право, заповів позивачу [PERSON] , [INFO] , що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 457720881 від 14 листопада 2016 року (заповіт чинний; номер у Спадковому реєстрі 58342706). Спадкова справа № 42 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] заведена 14 листопада 2016 року приватним нотаріусом Новомосковського районного округу Дніпропетровської області Спіренковою Н.В., що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 45772070 від 14 листопада 2016 року (номер у спадковому реєстрі: 59801797), а також інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 57763548 від 02 жовтня 2019 року. Зі спадкової справи № 42/2016 вбачається, що з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] звернувся батько померлого - [PERSON] , [INFO] , як спадкоємець за законом на обов`язкову частку, який згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України незалежно від змісту заповіту, спадкує половину частки спадкового майна, яка належала б йому у разі спадкування за законом та позивач [PERSON] (дружина спадкодавця). В той же час, [PERSON] , [INFO] помер [INFO] , про що 03 березня 2017 року Самарським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області складено відповідний актовий запис № 296, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 03 березня 2017 року. Після смерті [PERSON] , померлого [INFO] Восьмою дніпровською державною нотаріальною конторою 24 листопада 2017 заведено спадкову справу № 698, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 50016272 від 24 листопада 2017 року (номер у Спадковому реєстрі: 61621650). Зі спадкової справи вбачається, що єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є його син - [PERSON] (відповідач), який прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] та отримав свідоцтва про право на спадщину за законом серії ННС № 200020 від 11.05.2018 року за р. № 1-600 та серії ННС № 200021 від 11.05.2018 року за р. № 1-601, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 51874656 від 11 травня 2018 року (номер у Спадковому реєстрі: 62401235) та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 52443208 від 11 травня 2018 року (номер у Спадковому реєстрі: 62401203). Таким чином, спадкоємцем після смерті [PERSON] , померлого [INFO] є: його дружина спадкодавця [PERSON] та батько спадкодавця [PERSON] , який прийняв спадщину, але помер [INFO] , а тому після його смерті належну йому частку у спадщині спадкує син [PERSON] (відповідач), який у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] . Судом встановлено, що постановою приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Спіренкової Н.В. від 14 вересня 2017 року позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку з відсутністю факту прийняття нею спадщини, оскільки вона не була зареєстрована за одним місцем проживання з померлим чоловіком та пропуском нею строку на прийняття спадщини. Вирішуючи питання по суті заявлених вимог, суд застосовує наступні норми права. Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держав Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У відповідності до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Згідно зі ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Доказів спільного проживання позивача із спадкодавцем станом на час відкриття спадщини матеріали справи не містять. Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Враховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. За диспозицією вказаної норми закону у разі встановлення поважності причини пропуску строку для прийняття спадщини, суд визначає додатковий строк спадкоємцю, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до абз. 1,3,6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судовий порядок продовження даного строку застосовується у випадках, коли інші спадкоємці, які прийняли спадщину, або хоча б один із них, заперечують проти вступу у спадщину особи, що пропустила вказаний строк; якщо спадщина перейшла до територіальної громади і немає інших спадкоємців; або усі спадкоємці, крім позивача, відмовилися від спадщини. Підставою для прийняття судом рішення про визначення спадкоємцеві, який пропустив строк для прийняття спадщини, додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, є визнання причин пропуску строку на прийняття спадщини поважними. Узагальнення судової практики розгляду судами справ про надання спадкоємцеві додаткового строку для прийняття спадщини свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Судом встановлено, що позивач не зверталася з заявою прийняття спадщини, оскільки займалась лікуванням своєї дочки [PERSON] , 1989 р.н., у якої після народження сина [PERSON] , 2016 року погіршився стан здоров`я, позивач [PERSON] змушена була постійно доглядати за нею та новонародженим онуком. Крім того, з 10.09.2016 року по 29.09.2016 року позивач займалась лікуванням своєї онуки [PERSON] , 2009 р.н., яка знаходилась на стаціонарному лікуванні. Зазначені позивачем обставини підтверджується належними та допустими доказами, що містяться в матеріалах справи. Судом також встановлено, що на момент смерті спадкодавця [PERSON] та до теперішнього часу позивач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом зі своєю матір`ю [PERSON] , 1946 р.н., дочкою [PERSON] , 1989 р.н. та онуками [PERSON] , 2009 р.н., [PERSON] , 2016 р.н. і [PERSON] , 2007 р.н., що підтверджується довідкою про склад сім`ї № 11815 від 06 травня 2019 року, виданої головою квартального комітету № 16. Факт родинних відносин позивача з наведеними вище особами підтверджується відповідними свідоцтвами про народження. Також, як зазначалося вище, позивач посилалася на те, що про наявність заповіту, складеного на її ім`я чоловіком [PERSON] їй відомо не було. Вона знайшла заповіт у будинку свого померлого чоловіка вже після пропущення нею строку для прийняття спадщини. Правова позиція суду про необізнаність спадкоємця про наявність заповіту висловлена в постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, та правова позиція,де знайшовся заповіт, викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2017 року у справі № 306/27/15-ц. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази, які беруться до уваги судом при визначенні поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України є переважно письмові докази, а саме: довідки медичних установ про стан здоров`я та проходження курсу лікування, довідки про перебування особи у відрядженні чи за межами України, інші довідки, акти, листування, що містять відомості щодо обставин, які перешкоджали зверненню спадкоємця до нотаріальної контори в строки встановлені ст. 1270 ЦК України. Отже, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що позивач з поважної причини пропустив строк для прийняття спадщини. Доводи, викладені позивачем у позові розцінюються судом, як поважні причини, пов`язані з істотними для позивача труднощами на вчинення такої дії. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що що позивачем пропущено строк для прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] з поважних причин, а тому є підстави для застосування приписів ч. 3 ст. 1272 ЦК України до спірних правовідносин, у зв`язку з чим позивачу належить визначити додатковий строк для прийняття спадщини терміном два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. У відповідності до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати. В тому числі на професійну правничу допомогу. На підставі ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. В той же час, враховуючи відсутність вини відповідача [PERSON] в пропущенні позивачем строку для прийняття спадщини, суд приходить до висновку, що судові витрати повинні бути покладені на позивача [PERSON] .

Outcome: approved