Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

28 липня 2020 року [PERSON] звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до [PERSON] та просить суд стягнути з останнього на його користь суму основного боргу - 730 675,00 гривень та 600 доларів США, що еквівалентно на 23.06.2020 року - 15 996,00 гривень, 3% річних від простроченої суми - 46 894,96 гривень та 38,51 доларів США, що еквівалентно на 23.06.2020 року - 1 026,68 гривень, суму інфляційних втрат - 83 484,75 гривень, а всього: 861 054,71 гривень та 638,51 доларів США, що еквівалентно на 23.06.2020 року - 17 022,68 гривень та понесені судові витрати. Заявлені позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 29.09.2017 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики за яким [PERSON] позичив [PERSON] безвідсоткову позику у сумі 730 675,00 гривень, що було еквівалентно 27 500 доларів США, а останній зобов`язався повернути їх до 28.02.2018 року. У встановлений день [PERSON] позичені кошти не повернув та в той же день, 28.02.2018 року сторонами було укладено додаткову угоду за умовами якої сторони вирішили продовжити термін дії основного договору до 01.05.2018 року включно та збільшити суму позики на 600 доларів США. Однак [PERSON] умови договору не виконав до 01.05.2018 року та станом на день звернення [PERSON] з даним позовом до суду, борг не повернув. Тому [PERSON] був змушений звернутися до суду за захистом своїх майнових прав. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.08.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, оскільки ціна позову становить 878 077,39 гривень (ч.4 ст. 274 ЦПК). Ухвалою суду від 15.09.2020 року розгляд справи відкладено через неявку відповідача. Ухвалою суду 26.10.2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання 01.12.2020 року сторони не з`явились. Позивач [PERSON] подав до канцелярії суду заяву з проханням справу розглянути без його участі в судовому засіданні, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач повідомлявся про час та місце слухання справи шляхом надання відповідного оголошення, причини неявки суду не відомі. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини і дійшов наступних висновків. Наявні у матеріалах справи письмові докази свідчать про те, що 29 вересня 2017 року між позивачем (позикодавець) та відповідачем (позичальник) був укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти в розмірі 730 675,00 гривень, що становило 27 500 доларів США (п.1.1 Договору позики) з терміном повернення до 28.02.2018 року (п.2.1 Договору). Про фактичне отримання від [PERSON] позичених коштів у розмірі 730 675,00 гривень [PERSON] власноручно склав розписку, оригінал якої зберігається у позивача. Відсотки за користування позикою сторонами не обумовлювались та договором позики не передбачені. У відповідності до п. 5.1. Договору цей договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і являється дійсним до моменту його остаточного виконання, однак в будь-якому випадку до 28.02.2018 року. Згідно п. 5.2. Договору умови договору можуть бути змінені за взаємною згодою сторін з обов`язковим складенням відповідного документу додаткової угоди. 28 лютого 2018 року між позивачем та відповідачем була укладена Додаткова угода № 1 до Договору, згідно якої позивач та відповідач домовилися, що Сторони вирішили подовжити термін дії основного договору до 01.05.2018 року включно та збільшити суму позики на 600 доларів США. Таким чином, позивач виконав перед відповідачем договірні зобов`язання та надав відповідачу позику, проте відповідач не повернув позивачу позику у встановлений строк - 01.05.2018 року, тому з 02.05.2018 року договірні зобов`язання вважаються порушені відповідачем. 23.06.2020 року позивач надіслав на адресу відповідача письмову вимогу про повернення суми боргу. Однак відповідач вказаної вимоги не виконав та грошові кошти не повернув. Станом на день розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем становить 730 675,00 гривень та 600 доларів США (15 996,00 грн.). Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлено договором. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованими вимоги [PERSON] щодо стягнення з відповідача на його користь суму заборгованості у розмірі 730 675,00 гривень та 15 996,00 гривень - 600 доларів США за додатковою угодою. Отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Частина 1 ст. 1050 ЦК України: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Щодо стягнення з відповідача 3% річних відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України, суд враховує позицію Великої Палати ВС від 16.01.2019 року. Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення (з 02.05.2018 року по 01.12.2020 року), помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). В своїй позовній заяві [PERSON] зробив розрахунок 3% річних відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК станом на 23 червня 2020 року, а не по день ухвалення рішення. Проте суд не може виходити за межі позовних вимог та з власної ініціативи збільшувати їх збільшуючи кількість днів, тому суд приймає ту суму коштів, яка становить 3% річних станом на 23.06.2020 року, а саме 46 894,96 гривень з суми боргу за договором від 29.09. 2017 року та 38,51 доларів США за договором від 28.02.2018 року. Крім того, обґрунтованими та правомірними суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача суму інфляційних втрат, яка складає 83 484,75 гривень з індексом інфляції за весь період 1.11425702. За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши наявні у справі докази, з урахуванням того, що відповідно до ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити. Щодо судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених судових вимог. Згідно з ч.1 статті 4 ЗУ «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Частина 2: за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (10 510 грн.). При поданні позовної заяви [PERSON] додав до її матеріалів квитанцію про сплату судового збору у розмірі 8780,80 гривень. Відтак, з урахуванням вищенаведеного суд вважає, що понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 8780,80 гривень підлягають стягненню з відповідача на користь [PERSON] . Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved