Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

28 липня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, мотивуючи вимоги тим, що від шлюбу з відповідачем 27 червня 2012 року народився син [PERSON]. З часом стосунки погіршилися, втратилось почуття любові та гідності, подальше спільне життя стало неможливим, а збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Неповнолітня дитина проживає з позивачкою. Відповідач добровільно аліменти не сплачує, участі у вихованні та догляді неповнолітньої дитини не приймає, чим порушує її права на достатній рівень життя. Позивачка [PERSON] в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні та не повідомив про причини неявки, у звязку з чим за згодою позивача суд відповідно до правил частини 1 статті 224 ЦПК України розглядає справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) встановив наступне. 10 лютого 2012 року Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, за актовим записом № 35, був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] Від цього шлюбу 27 червня 2012 року народився син [PERSON]. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27.04.2016 шлюб між сторонами розірвано. Неповнолітня дитина проживає з позивачкою. Відповідач добровільно аліменти не сплачує, участі у вихованні та догляді неповнолітньої дитини не приймає. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість потребує спеціального захисту та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обовязок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст.180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обовязку, за рішенням суду аліменти на утримання дитини присуджуються в частині від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ст. 181 Сімейного кодексу України). Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обовязку утримання малолітньої дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дитини не досягнуто. Оцінивши надані докази по справі, суд дійшов висновку, що [PERSON] не в повному обсязі виконує у відношенні свого малолітнього сина передбачені сімейним законодавством батьківські обовязки з його утримання, чим порушує право дитини на достатній рівень життя, тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів визнає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує вищенаведені обставини майнового і сімейного стану відповідача і визначає аліменти на утримання дитини у відсотковому співвідношенні - у розмірі однієї четвертої частини від заробітку (доходу) її батька [PERSON] Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України, оскільки позивачка звільнена від сплати судових витрат при звернені з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 грн. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць згідно із положеннями статті 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved