Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

26 лютого 2019 року [PERSON] звернулася до Розівського районного суду Запорізької області з вищезазначеним позовом, в якому просить суд розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 03 жовтня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Розівського районного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 22. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що сторони від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], що народився [INFO] шлюбні відносини між сторонами припинились з 01 вересня 2018 року та з 10 лютого 2019 року сторони почали проживати окремо один від одного. Позивач вважає одруження з відповідачем невдалим через те, що сторони мають різні характери та різні погляди на життя. За таких обставин, позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Відповідно до ухвали Розівського районного суду Запорізької області від 18 березня 2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до підготовчого судового засідання (а.с. 16). В підготовче судове засідання позивач не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 19,21), до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, обставини, викладені в позовній заяві, підтвердила та просила задовольнити у повному обсязі, проти надання строку для примирення категорично заперечує (а.с. 22). Відповідач в підготовче судове засідання також не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 18), надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність, проти розірвання шлюбу не заперечує, позовні вимоги визнає в повному обсязі, обставини, викладені в позовній заяві, підтверджує та не оспорює. Проти надання строку на примирення заперечує (а.с. 20). Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч. 3 ст. 211, ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, з'ясувавши позицію сторін, викладену в письмових заявах, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], шлюб між сторонами зареєстровано 03 жовтня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Розівського районного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 22 (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають спільну дитину: сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 5). З матеріалів справи та письмових пояснень сторін вбачається, що причиною розірвання шлюбу стало те, що сторони мають різні погляди на життя та несумісність характерів. За таких обставин, позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Сторони зазначені обставини у справі не заперечували, фактично їх визнали, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню. Згідно положень ст. 111 Сімейного кодексу України (далі СК України) суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Сторони не виявили бажання зберегти подружні відносини, у поданих до суду письмових заявах заперечували проти надання подружжю строку для примирення (а.с.20,22). Спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами на час розгляду даної справи немає. За такої сукупності обставин суд дійшов висновку, що причини, які спонукали позивача [PERSON] на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим та таким, що суперечить інтересам кожного з них. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Позивач, як особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, у поданій суду позовній заяві просила суд залишити їй після розірвання шлюбу дівоче прізвище «[PERSON]». Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу [PERSON] залишити дівоче прізвище «[PERSON]». Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч. 3 ст. 200 ЦПК України). Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved