Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

27.08.2020 року позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за розпискою та просить стягнути з [PERSON] ( [INFO] , паспорт [NUMBER] , виданий Портофранківським ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, адреса: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) суму заборгованості у розмірі 10 288 доларів США (десять тисяч двісті вісімдесят вісім дол. США), яка складається з заборгованості за договором позики 10 000 доларів США та 3% річних у розмірі 288 доларів США. Свої позовні вимоги мотивує тим, що після укладення договору позики від 28.08.2006 року між ним та відповідачем, останній не виконав свій обов`язок щодо повернення боргу, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутися до суду з вказаним позовом по відновлення порушених прав. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідач в судове засідання двічі не з`являлася, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Станом на 11.11.2020 року відповідачем відзиву до суду не подано. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами ( ч.8 ст.178 ЦПК України). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] 28.08.2006 року була надана позика грошових коштів у розмірі 10 000 доларів США [PERSON] , що підтверджується розпискою наданою [PERSON] від 28 серпня 2996 року, згідно якої [PERSON] зобов`язується повернути займані кошти до 01.09.2019 року. Видана [PERSON] розписка від 28.08.2006 року підтверджує укладання між останнім та [PERSON] договору позики, за якою відповідачем отримано грошову суму еквівалентну 10000 доларів США із зобов`язанням повернути зазначену суму грошових коштів. Зобов`язання відповідачем не було виконане. На час звернення позивачем до суду, позичених грошових коштів від [PERSON] в рахунок погашення, наданої позики позивач не отримував. Позивачем своєчасно та, належним чином виконано покладені на нього договором обов`язки щодо передання грошових коштів, що підтверджується підписом відповідача. Після спливу строку повернення грошових коштів, встановленого за домовленістю сторін умовами договору, відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав. Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно-безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором. Згідно ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до положень ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Отже, якщо кошти були передані в іноземній валюті, то і нарахування процентів та штрафних санкцій також нараховується в іноземній валюті. Однак, грошове зобов`язання необхідно виконувати у гривнях, а тому необхідно провести еквівалент з іноземної валюти у гривні за офіційним курсом НБУ відповідної валюти на ухвалення рішення. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що в порушення вищезазначених приписів закону та договором позики (розпискою), відповідачем не було повернуто борг, в строк після пред`явлення вимоги про повернення коштів, що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором позики (розпискою) є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Позивачем наданий до суду розрахунок заборгованості, відповідно до якого загальна сума заборгованості відповідача складається з наступного: сума боргу = 10 000 $ США, 3% річних за несвоєчасну сплату = 288 $ США, а загалом = 10 000 + 288 = 10 288 $ США. Як вбачається офіційний курс НБУ станом на 27.08.2020 року становить за 100 дол. США - 2728,41 грн. Таким чином, станом на 27.08.2020 року борг [PERSON] перед [PERSON] становить 10288 дол. США, станом на дату подання позову складає 280 699 грн. 00 коп. Зазначена сума заборгованості не спростована належними та допустимими доказами, а тому з урахуванням викладеного суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Суд вбачає, що не сплачуючи заборгованість відповідач порушує вимоги діючого законодавства України, а саме: ст. 526 ЦК України, яка передбачає, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства; ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ст. 629 ЦК України, згідно якої, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 524 ЦК зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Разом з тим, незалежно від фіксації еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, згідно з частинами 1 та 2 ст. 533 ЦК грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Виходячи з положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином позовні вимоги знаходять своє підтвердження матеріалами справи. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved