Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

28 лютого 2019 року до Нижньосірогозького районного суду Херсонської області з позовною заявою звернулася мешканка села Першопокровка Нижньосірогозького району Херсонської області Лазукова Олена [PERSON] до громадянина республіки [PERSON] [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу. Позивач мотивує свою вимогу тим, що з 28 жовтня 2008 року зареєструвала шлюб з [PERSON] в Херсонському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 906. Після реєстрації шлюбу своє прізвище не змінювала. Однак подружнє життя не склалося через несумісність характерів, фактично шлюбні відносини припинені з березня 2011 року. Неповнолітніх дітей від шлюбу сторони не мають, майнові спори відсутні. Подальше збереження шлюбу на думку позивача є недоцільним, тому термін на примирення не потрібен, оскільки шлюб розпався. Позивач вказала, що відповідач не бажає розірвати шлюб добровільно, що є підставою для звернення з позовом до суду, прохає шлюб з відповідачем розірвати. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву по розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, прохала шлюб розірвати. Проти заочного рішення не заперечує. Відповідач був повідомлений належним чином про час та місце судового засідання - судовою повісткою за адресою реєстрації, про що в матеріалах справи є відповідні докази, проте будь-яких пояснень, заперечень та жодних доказів не надав. За вказаних обставин, з підстав передбачених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 1,2,3 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або повідомлення причин; відповідач не подав відзиву.(ухвалює заочне рішення). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 280 ЦПК України. Вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що справа підлягає заочному розгляду, а позовні вимоги - задоволенню за наступних підстав. Згідно матеріалів справи, шлюб між позивачем [PERSON] , [INFO] , та відповідачем [PERSON] , [INFO] , - був зареєстрований 28 жовтня 2008 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області (а.с.4). Статтею 1 Закону України «Про правовий статус іноземців» іноземцями визнаються громадяни - особи, які належать до громадянства іноземних держав і не є громадянами України, та особи без громадянства - особи, які не належать до громадянства будь-якої держави. Іноземцям надані ті ж права та свободи і на них покладені ті ж обов`язки, що мають громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, іншими законами України, а також міжнародними договорами нашої держави (ч.2 і ч.4 ст.2 Закону). Іноземці мають право на звернення до суду, інших державних органів з метою захисту їх особистих, майнових та інших прав. Як учасники судового процесу вони користуються такими ж правами, що і громадяни України (ст. 22 Закону). З частини першої статті 55 Конституції України вбачається, що нею гарантується захист прав і свобод у судовому порядку кожного. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене. Частину другу статті 124 Конституції України необхідно розуміти так, що юрисдикція судів, тобто їх повноваження вирішувати спори про право та інші правові питання, поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997р., справа №9-зп/1997). Позивач вищевказаним позовом стверджує, що від його шлюбу з відповідачем дітей немає, відповідач не з`являється до органу РАЦС для розірвання шлюбу у позасудовому порядку. Матеріали справи містять заяву позивача, якою він просить не надавати йому строку для примирення, бажаючи розірвання шлюбу, просить вимоги позову задовольнити. Відповідно до ст.51 Конституції України, ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. З матеріалів даної справи вбачається, що сторони продовжувати шлюбні відносини не бажають, позивач стверджує у заяві, що сторони фактично не проживають разом, відповідач не надав заперечень на позов, відповідно, відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що потягне за собою неприпустиме порушення права одного з подружжя а обох на вільний вибір. Відповідно до ст.112, її ч.2 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення для розгляду позову про розірвання шлюбу. Таким чином, згідно чинного законодавства, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу, тому, враховуючи вищевикладене, а також те, що спору між сторонами про місце проживаннядитини, з представлених суду відомостей, - не вбачається, а також не вбачається з матеріалів справи спору між сторонами щодо майна, задоволення позовних вимог про розірвання цього шлюбу не суперечить вимогам законодавства України. Беручи до уваги фактичні взаємовідносини сторін, наполягання позивача на задоволенні позову, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам і порушувало б права принаймні позивача, що є недопустимим і незаконним. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд враховує те, що сторонам відомі норми чинного законодавства про наслідки розірвання шлюбу судом, а саме: - згідно ч.2 ст.114 СК України, в разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. - частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, що набрало законної сили.

Outcome: approved