Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

26 лютого 2020 року позивач Шевченківська загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів Вітовського району Миколаївської обласної ради звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області, Мішково-Погорілівська сільська рада Миколаївської області, в якій просить суд позбавити відповідачів батьківських прав відносно їх малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідачів аліменти на їх утримання. 12 червня 2020 року позивач уточнив позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів аліментів та просив стягнути з відповідачів аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з кожного, щомісячно до досягнення дітьми повноліття на користь особи чи закладу, де будуть знаходитись діти. В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідачі є батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , відносно яких не виявляють належної батьківської уваги та турботи, не підтримують їх матеріально, ухиляються від виконання батьківських обов`язків. На час звернення до суду діти навчаються в Шевченківській загальноосвітній школі-інтернат І-ІІ ступенів Вітовського району Миколаївської обласної ради. Батьки дітей звільнені від сплати коштів за утримання в школі-інтернаті як багатодітна сім`я. Під час навчання дітей в школі-інтернаті батьки не забирають їх на вихідні та канікулярні дні, не приймають участі в їх вихованні, не виявляють по відношенню до дітей батьківської уваги та піклування. З часу перебування дітей у школі-інтернаті умови проживання в будинку [ADDRESS] , де зареєстровані діти, не змінились, зокрема відсутнє опалення, в кімнатах брудно, розкидані речі, неприємних запах в приміщенні, відсутня постільна білизна. Так само, незадовільний стан має будинок, де зараз мешкає відповідач [PERSON] . Указані обставини є підставою для позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їх малолітніх дітей та стягнення з них аліментів. У судовому засіданні представник позивача Шайнога С.Д. позов підтримала, з підстав, викладених в ньому, просила його задовольнити в повному обсязі. У вступному слові крім обставин зазначених в позові, представник зазначила, що на даний час поведінка відповідачів та їх ставлення до дітей не змінились, дітей не відвідують у школі-інтернаті, не цікавляться їх справами та успіхами в навчанні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, місце та час судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомив, відзив не подав. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що на даний час не офіційно працює реалізатором шпалер на Центральному ринку в м. Миколаєві та намагається заробити кошти для того, щоб відремонтувати будинок та забрати доньок додому. По можливості приїжджає до них в інтернат, привозить деякі речі та солодощі, але частіше спілкується з ними по телефону. Цим літом вона відвідувала їх в дитячому таборі в с. Рибаківка Миколаївської області, однак тривалий час побути з дітьми їй не дозволили через введенні карантинні заходи в країні. До цього вона відвідувала дітей в інтернаті в січні 2020 року. З чоловіком вона давно не проживає разом, однак йому відомо про розгляд справи про позбавлення батьківських прав, однак з`являтись він не бажає, вважає що це його не стосується. Представник третьої особи - служби у справах дітей Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області Зелинська Р.Б. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача. Суду пояснила, що з 2018 року діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за заявою відповідача [PERSON] влаштовані до Шевченківської загальноосвітньої школи-інтернат І-ІІ ступенів Вітовського району Миколаївської області в зв`язку із її складними життєвими обставинами. Молодшу доньку [PERSON] , після її перебування у комунальному закладі «Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації» Миколаївської обласної ради забрав батько та залишив на свою матір, яка у зв`язку із похилим віком не мала змоги самостійно утримувати дитину. За весь час перебування дітей в школі-інтернаті батько дітей - відповідач [PERSON] один раз забирав їх на осінні канікули, потім повертав їх матері. Відповідач [PERSON] за час перебування дітей в школі-інтернаті приїжджала до них декілька разів, привозила деякі речі, однак станом на сьогоднішній день умови проживання в будинку не поліпшила, будинок перебуває в аварійному стані. Також зазначила, що Вітовською районною державною адміністрацією Миколаївської області, як органом опіки та піклування, надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їх доньок, що відповідає інтересам дітей. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона працює соціальним інспектором в Коларівській сільській раді Вітовського Миколаївської області та під її соціальним супроводом перебуває сім`я [PERSON] з 2013 року після госпіталізації дітей до медичного закладу. Сім`я має статус багатодітної, належні умови проживання відсутні, будинок потребує ремонту, опалення відсутнє, речей в достатній кількості немає та станом на сьогоднішній день ситуація не поліпшилась, з матір`ю неодноразово проводились профілактичні бесіди, однак більш ніж за сім років нічого не змінилось. На даний час відповідач [PERSON] проживає в будинку своєї матері, кімната у неї невелика, через борги відсутнє електропостачання, умов для проживання дітей не створено, запасів продуктів не має, присадибна ділянка не оброблена, подвір`я не прибране. За час всього соціального супроводу родини соціально-побутові умови не змінились, під час бесід [PERSON] поводить себе агресивно та постійно обіцяє створити належні умови для проживання дітей та забрати їх зі школи-інтернату. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Відповідно до частини шостої статті 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Складання повного рішення судом відкладено до 13 жовтня 2020 року. Заслухавши вступні слова представника позивача Шайноги С.Д. , відповідача [PERSON] , представника третьої особи Зелинської Р.Б., пояснення свідка [PERSON] , дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд установив наступне. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с.5, 6, 7, 8). У відповідності до приписів частини 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно роз`яснень, що містяться в пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від свої обов`язків має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до довідки виконавчого комітету Мішково-Погорілівської сільської ради Вітовського раойну Миколаївської області від 06 лютого 2020 року №207/01-24 в [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] та її доньки - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.27). В судовому засіданні, відповідач [PERSON] суду повідомила, що проживає в будинку її матері, який розташований в [ADDRESS] , оскільки будинок, в якому вона зареєстрована за місцем проживання разом з дітьми потребує капітального ремонту та не придатний для проживання. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання відповідача [PERSON] від 06 серпня 2018 року №83, на час проведення обстеження в [ADDRESS] , встановлено, що сім`я багатодітна зі складними життєвими обставинами. [PERSON] перебуває у шлюбі із [PERSON] , який разом із сім`єю не проживає, вихованням дітей не займається, матеріально не підтримує. Мати займається збором документів для влаштування трьох дівчаток до Шевченківської загальноосвітньої школи-інтернат І-ІІ ступенів Вітовського району Миколаївської обласної ради. Молодша донька [PERSON] буде відвідувати дошкільний навчальний заклад, в сім`ї тяжке матеріальне становище (а.с.34). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання відповідача [PERSON] від 28 січня 2019 року №10, на час проведення обстеження в [ADDRESS] , що вона перебуває у шлюбі із [PERSON] , який є батьком дітей та з родиною не проживає і не підтримує їх. [PERSON] не працює, отримує соціальну допомогу при народженні дитини до шести років у розмірі 1400 грн, молодша донька [PERSON] відвідує дошкільний навчальний заклад, де у матері є борг перед закладом за харчування дитини. [PERSON] повідомила, що через фінансові труднощі не взмозі часто відвідувати своїх трьох доньок в Шевченківській загальноосвітній школі-інтернат Вітовського району Миколаївської обласної ради. [PERSON] попереджена про належні санітарні умови проживання у будинку та батьківську відповідальність. Родина перебуває під соціальним супроводом та на контролі соціальної служби (а.с.33). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 30 січня 2020 року №11, на час проведення обстеження за місцем проживання в [ADDRESS] , встановлено, що [PERSON] мешкає в будинку матері одна, будинок без зручностей, електропостачання відсутнє, кімнати сирі, темні та не обжиті. Вона вдома майже не перебуває, не намагається облаштувати житло для своїх доньок, які перебувають в Шевченківській загальноосвітній школі-інтернат І-ІІ ступенів Вітовського району Миколаївської обласної ради, ні мати, ні батько не займаються вихованням дітей. Подружжя разом не проживає та має намір офіційно розірвати шлюб. У батька дітей відсутня батьківська відповідальність, родина не благонадійна та безвідповідальна (а.с.30). Протягом 2018 року відповідач [PERSON] відвідувала дітей у Шевченківській загальноосвітній школі-інтернат І-ІІ ступенів Вітовського району Миколаївської обласної ради 16 листопада та 11 грудня, що підтверджується актами про відвідування дитини за №3, №4, відповідно до яких мати передала зарядний пристрій до телефону, одні вживані колготи, сім пар вживаних шкарпеток, кулькові ручки, олівці, зошити, шампунь, зубну пасту та вушні палички (а.с.37, 38). Відповідно до актів про відвідування дитини від 25 січня 2019 року №5, від 01 лютого 2019 №6, від 20 лютого 2019 року №7, від 17 квітня 2019 року №8 та від 02 вересня 2019 року №9 відповідач [PERSON] за викликом класного керівника, відвідувала доньок та привозила деякі вживані речі, резинки для волосся, цукерки та печиво (а.с.39, 40, 41, 42, 43). Батько дітей - відповідач [PERSON] відвідував дітей у жовтні місяці 2018 року, з собою привіз та передав дітям 1 кг бананів, 1,5 кг печива та вживаний одяг (колготи, труси, футболки та кофти), що підтверджується актом про відвідування дитини від 20 жовтня 2018 року №2 (а.с.36). Згідно акту про невідвідування дитини від 18 жовтня 2019 року, складеного працівниками Шевченківської загальноосвітньої школи-інтернат Вітовського району Миколаївської обласної ради, батько [PERSON] з 31 березня 2019 року не відвідував доньок [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , не цікавиться їх долею, життям, здоров`ям, матеріальної допомоги не надає (а.с.47). Рішенням виконавчого комітету Коларівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 11 лютого 2019 року №20 «Про тимчасове влаштування малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] до державного закладу», через неналежне ставлення до виховання доньки, влаштовано дитину до комунального закладу «Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Миколаївської обласної ради, матір дитини - відповідач [PERSON] попереджена про неналежне виконання батьківських обов`язків та можливе порушення питання про позбавлення її батьківських прав (а.с.50). Згідно акту Шевченківської загальноосвітньої школи-інтернат І-ІІ ступенів Вітовського району Миколаївської обласної ради від 22 січня 2020 року [PERSON] привезла на навчання до 1 класу доньку [PERSON] без відповідних документів, які в подальшому не надала через зайнятість на роботі, тому зроблено висновок, що дитина фактично покинута батьками, які самоусунулись від виконання своїх батьківських обов`язків (а.с.48). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] згідно характеристик Мішково-Погорілівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 30 січня 2020 року №01/02-30 та від 06 лютого 2020 року №03/02-30 Каравелівським старостинським округом сільської ради характеризуються посередньо, як особи, які не виконують на достатньому рівні свої батьківські обов`язки відносно чотирьох малолітніх дітей (а.с.23, 25). Аналізуючи відомості щодо відвідування дітей у інтернатному закладі, соціально-побутові умови проживання відповідача [PERSON] , які зафіксовані у відповідних актах, а також ураховуючи пояснення відповідача [PERSON] надані нею під час судового розгляду суд дійшов висновку, що відповідач з часу пред`явлення позову до суду та до ухвалення судом рішення, не змінила своєї поведінки відносно дітей та жодним чином не поліпшила умови свого проживання. Відповідно до висновку Вітовської районної державної адміністрації від 11 червня 2002 року №1948/01.01-28/27-20 у зв`язку з невиконанням батьками своїх батьківських обов`язків визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх малолітніх дітей - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.103-104). Згідно приписів статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 №789-ХІІ, яка є частиною національного законодавства України у відповідності до статті 9 Конституції України, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини, а також дитинi забезпечується такий захист i піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків. У відповідності до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейський суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Савіни проти України», яке 18 березня 2009 року набуло статусу остаточного, вказав, в тому числі, на необхідності з`ясовувати, чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів; чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини; чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження та чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки; чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я; чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки); чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Пленум Верховного Суду України в Постанові від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини, інших осіб, які незаконно їх утримують та інше) є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В ході судового розгляду судом встановлено, що ні позивач, ні будь-яка інша особа не чинила перешкод відповідачам у реалізації їх батьківських прав. Таким чином суд дійшов висновку, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не піклуються про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, ухиляються від обов`язку по їх вихованню, свідомо нехтуючи своїми батьківськими обов`язками. Згідно частини шостої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, згідно частини четвертої статті 155 СК України, є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини або якщо є хронічними алкоголіками чи наркоманами. Згідно частини другої статті 171 СК України суд за участі представника органу опіки та піклування, яка є одночасно практичним психологом, заслухав думки малолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Однак, суд дійшов висновку про неврахування цих думок через психо-фізіологічні особливості даної вікової категорії дітей, оскільки вони, в силу свого малолітнього віку, не досягли того рівня розвитку, при якому можуть із розумінням та правовими наслідками висловити їх. Ухвалюючи рішення в частині позбавлення батьківських прав судом також ураховано, що відповідач [PERSON] особисто не з`являвся в судові засідання, про які повідомлений належним чином, що свідчить про його байдужість до батьківства та небажання особисто висловити своє ставлення до дітей. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для позбавлення відповідачів батьківських прав та вважає, що такий крайній захід впливу на відповідачів, як позбавлення їх батьківських прав, є необхідним та відповідає інтересам їх малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Разом з тим, суд уважає за необхідне роз`яснити відповідачам положення статті 169 СК України щодо права матері та батька, позбавлених батьківських прав, на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни їх поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачів аліментів на утримання дітей суд зазначає наступне. У відповідності до частини третьої статті 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (частина друга статті 166 СК України). Згідно частини шостої статті 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Мати і батько, відповідно до частини першої статті 141 СК України мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Відповідно до вимог частини другої статті 51 Конституції України, статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Визначаючи розмір аліментів, суд ураховував обставини, передбачені статтею 182 СК України з урахуванням наявних у справі доказів та заявленої вимоги, через призму диспозитивності процесу. Ураховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідачів на користь особи або закладу, де буде знаходитись дитина, підлягають задоволенню. Крім цього, відповідно до частини третьої статті 15 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Процесуальні права та обов`язки сторін визначено статтею 49 ЦПК України, зокрема, пунктом 1 частини першої передбачено право відповідача на визнання позову (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до частини першої статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно письмової заяви від 05 жовтня 2020 року відповідач [PERSON] визнала позов повністю. Згідно частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. На думку суду, визнання відповідачем [PERSON] позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб а тому таке визнання судом приймається. Судові витрати розподілити у відповідності до статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved