Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

28 квітня 2014 року до Малиновського районного суду міста [PERSON] звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький», за участю третіх осіб: Дільниця №1 Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький», Одеська міська рада, в якому просила суд зобовязати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні сараєм, що розташований на подвірї будинку за адресою: м. Одеса, вул. Адм. Лазарева, 17/19 та закріплений за належною їй квартирою № 8-А цього ж будинку. Позов [PERSON] обґрунтовувала тим, що є власницею квартири за адресою: м. Одеса, вул. Адм. Лазарева, 17/19, кв. 8а. У багатоквартирному будинку, де знаходиться квартира №8а не передбачені допоміжні приміщення, такі як колясочні, підвали, тощо, у звязку з чим на подвірї вказаного будинку були побудовані сараї для господарських потреб жителів будинку. Приналежністю квартири №8а, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Адм. Лазарева, 17/19 є сарай, що розташований на прибудинковій території домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Адм. Лазарева, 17/19, який перебуває у її користуванні та за який позивачка здійснювала відповідну оплату отримувачем якої є КП «ЖКС «Хмельницький». Раніше даний сарай перебував у користуванні попередньої власниці квартири за адресою: м. Одеса, вул. Адм. Лазарева, 17/19, кв. 8а [PERSON]. Під впливом тяжкої обставини, смерті єдиного сина, позивачка в усному порядку не заперечувала у користуванні певний час вказаним сараєм [PERSON], яка встановила свій замок та у сараї знаходяться її речі. На теперішній час у позивачки є потреба у користуванні даним сараєм особисто, у звязку із чим вона звернулась до відповідачки [PERSON] з проханням повернути їй у користування сарай, яка їй відмовила. Відповідачка сарай добровільно не звільняє та відмовляється це зробити і в подальшому, чим чинить перешкоди у користуванні її сараєм, як жителя будинку за адресою: м. Одеса, вул. Адм. Лазарева, 17/19. 07 липня 2016 року до суду звернувся [PERSON], як третя особа з самостійними вимогами з позовом до [PERSON], КП ЖКС «Хмельницький», за участю третіх осіб Дільниці № 1 КП ЖКС «Хмельницький», Одеської міської Ради, в якому просить суд усунути перешкоди у користуванні сараєм, що розташований у дворі будинку 17/19 по вул. Адм. Лазарева у м. Одесі та є приналежністю до квартири за адресою: м. Одеса, вул. Адм. Лазарева, 17/19, кв. 8-А, зобовязати [PERSON] звільнити сарай від своїх речей та не чинити перешкоди у користуванні сараєм у дворі будинку 17/19 по вул. Адм. Лазарева у м. Одесі. [PERSON] обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що 09.02.2015 року між ним та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Адм. Лазарева, 17/19, кв. 8-А. На підставі даного договору він, [PERSON] став власником вказаної квартири №8-А, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Адм. Лазарева, 17/19. Від [PERSON] дізнався, що за придбаною ним квартирою закріплений сарай, що призначений для обслуговування даної квартири, сарай розташований у дворі будинку №17/19 по вул. Адм. Лазарева у м. Одесі, де знаходиться його квартира. [PERSON] вказує, що коли спробував потрапити до сараю, зясувалось, що сараєм користується далека родичка [PERSON] [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. На його неодноразові вимоги звільнити спірний сарай [PERSON] відповідала відмовами. З врахуванням вищенаведених обставин [PERSON] вважає, що його права мають бути захищені, оскільки [PERSON] своїми незаконними діями перешкоджає йому користуватись майном, яке на протязі всього часу існування квартири № 8-А завжди було закріплено за цією квартирою і використовувалося для її обслуговування. 15.08.2016 року [PERSON] помер, до участі у справи в якості його правонаступника вступила [PERSON], яка до початку розгляду справи по суті збільшила позовні вимоги, просила суд визнати недійсним договір № 67 від 07.08.2013 року укладений між КП ЖКС «Хмельницький» та [PERSON] згідно з яким [PERSON] набула всі права та обовязки користувача нежитлового приміщення сараю площею15 кв.м, зобовязати [PERSON] звільнити від своїх речей сарай площею 15 кв.м, та не чинити перешкод у користуванні сараєм. В судовому засіданні [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги викладені у позові [PERSON] та заяві [PERSON]В про збільшення позовних вимог повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судові засідання призначені до розгляду на 23.03.2017 року 24.04.2017 року на 30.05.2017 року на 27 червня 2017 року не зявлялася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Будучи присутньою в судовому засіданні 23.06.2016 року [PERSON] категорично заперечувала проти позовних вимог, заявила клопотання про допит свідків. У матеріалах справи є письмові заперечення в яких [PERSON] вказувала, що вимоги заявлені до неї необґрунтовані та не відповідають дійсності та вимогам чинного законодавства. Ще позивачка [PERSON] необґрунтовано вказувала, що сарай є приналежністю квартири №8а, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Адм. Лазарева, 17/19, але згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.03.2011 року та [PERSON] про державну реєстрацію №29814894 від 28.04.2011 року за даною квартирою ніякі допоміжні приміщення, а саме сарай за [PERSON] не закріплені. Також в технічному паспорті, який був оформлений в КП «ОМБТІ та РОН» від 25.11.2010 року ніякі допоміжні приміщення, а саме сарай не зазначені. На підтвердження цього факту є офіційний лист від КП «ЖКС «Хмельницький» №04 від 14.04.2014 року, де зазначено, що сарай за адресою: м. Одеса, вул. Адм. Лазарева, 17/19 знаходиться в її користуванні на підставі договору №67 від 07.08.2013 року. Крім того, є письмова заява [PERSON] від 05.08.2013 року з проханням передати сарай, який знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Адм. Лазарева, 17/19 у користування їй, [PERSON], на підставі якої спірний сарай був переданий у її, [PERSON] користування та укладений відповідний договір №67 від 07.08.2013 року між КП «ЖКС «Хмельницький» та нею, [PERSON] На підтвердження факту законного користування нею, [PERSON] сараєм за адресою: м. Одеса. вул. [PERSON]. Лазарева, 17/19 є також письмові заяви свідків [PERSON], [PERSON] З зазначених вище є всі підстав и відмовити у позові заявленому до неї [PERSON] Відповідач представник Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький» в судові засідання не зявлявся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник Третьої особи Дільниці №1 КП «Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький», в судові засідання не зявлявся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник Третьої особи Одеської міської радив судові засідання не зявлявся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 березня 2011 року, виданого та посвідченого державним нотаріусом Пятої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] була власницею квартири [ADDRESS]. Відповідно до технічного паспорту квартира № 8-А складається з двох житлових кімнати,загальною житловою площею 24,9 кв.м, кухні 4,6 кв.м, санвузлу 7,6 кв.м, коридору 7,6 кв.м. Як вбачається з довідки № 2172 від 09 червня 2016 року підписаної начальником ділянки № КП ЖКС «Хмельницький» [PERSON], майстром [PERSON] та бухгалтером [PERSON], даним документом підтверджується, що раніше власницею квартири [ADDRESS] була [PERSON], яка померла 14.03.2004 року. На даний період відповідно до свідоцтва на спадщину власницею квартири є [PERSON], [INFO]. За квартирою № 8-А був закріплений сарай для зберігання, для господарських потреб. З метою укладення договору на дане нежитлове приміщення (сарай) у дільницю № 1 КП ЖКС «Хмельницький» ніхто не звертався. Відповідно до статті 186 ЦК України річ призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. В контексті даної правової норми поділ речі на головну і приналежність є традиційним для цивільного права. Юридичне значення такого поділу полягає насамперед у тому, що приналежність слідує за головною річчю, якщо в договорі або в законі не встановлено інше. Головна річ завжди має самостійне значення, а її приналежність залежне, допоміжне та слугує найкращому використанню головної речі. Приналежність головної речі вказується у стандартах, технічних умовах, визначається в договорі. Головна річ може використовуватися за призначенням без приналежності, оскільки остання лише сприяє функціонуванню головної речі і не має сама по собі самостійного господарського значення. З відсутності таких підстав при розгляді цього питання слід керуватися звичаями ділового обороту. Звертаючись з позовом до суду [PERSON] вказувала, що за проханням своєї родички [PERSON] дозволила їй тимчасово зайняти нежитлове приміщення сараю, що розташовано у дворі будинку № 17/19 по вулиці Лазарева в місті Одесі і завжди використовувалося для обслуговування її квартири, тобто мало статус допоміжного приміщення, однак ніяких заяв, де б вона погоджувалася на передачу у користування сараю [PERSON] не підписувала. У підтвердження тієї обставини що допоміжне приміщення сарай площею 15,00 кв.м, було закріплене за її квартирою, позивачка надала рахунки-повідомлення на імя [PERSON] на оплату комунальних послуг, в яких значиться приміщення сараю за користування якого також нараховується оплата у 2014, 2015 роках. Представник КП ЖКС «Хмельницький» надали суду документи які стали підставою для укладення договору № 67 між КП ЖКС «Хмельницький» та [PERSON] згідно з яким вона стала користувачем спірного нежитлового приміщення, зокрема: заяву [PERSON] на адресу директора КП ЖКС «Хмельницький» від 05 серпня 2013 року, в якій вона просить дозволу віддати свій сарай в користування племінниці [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO]; заяву [PERSON] від 05.08.2013 року директора КП ЖКС «Хмельницький» якій [PERSON] просить дозволити нарахування та оплату за користування сараєм, який розташований за адресою вулиця Ад. Лазарева, 17/19, даний сарай займає з 08.2013 року; договір № 67 від 07 серпня 2013 року між КП ЖКС в особі директора [PERSON] діючого на підставі Статуту та користувачем [PERSON], згідно з яким [PERSON] зобовязується щомісячно з 10 числа поточного місяця здійснювати оплату за користування сараєм площею 15,00 кв.м та утримувати сарай у задовільному стані. Проаналізувавши дві заяви та договір № 67 від 07.08.2013 року, суд прийшов до висновку, що саме заява [PERSON] про надання дозволу на передачу свого сараю у користування [PERSON] стала підставою для укладення договору № 67 від 07.08.2013 року. В ході розгляду справи за позовом [PERSON], сторона позивачів категорично заперечували проти підписання заяви від імені [PERSON], тому за їх клопотанням, судом двічі призначалася судово-почеркознавча експертиза по матеріалам цивільної справи № 521/6105/14-ц. Згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи № 4053/02 складеної 15грудня 2014 року, рукописний текст заяви від 05.08.2013 року на імя директора КП ЖКС «Хмельницький» виконаний від імені [PERSON], який починається та закінчується словами: Директору КП ЖКС «05.08.2013 [PERSON] виконаний не [PERSON], не [PERSON],а іншою особою. Відповідно до висновку № 6426/02 судово-почеркознавчої експертизи по матеріалам цивільної справи № 521/6105/14-ц від 14 січня 2016 року, підпис від імені [PERSON] у наданій на експертизу заяві від 05.08.2013 року на імя директора КП ЖКС «Хмельницький» розміщений в середній частині документу ліворуч від запису «[PERSON]И.», виконаний не самою [PERSON],а іншою особою. Цей підпис виконаний з наслідуванням підпису (підписам) [PERSON] Матеріалами справи підтверджується, що в ході розгляду справи за позовом [PERSON]І до [PERSON] про усунення перешкоду користуванні сараєм, 09 лютого 2015 року [PERSON] уклала договір купівлі-продажу квартири № 8-А по вулиці Адмірала Лазарева в місті Одесі з [PERSON], згідно з яким квартира № 8-А по вулиці Адмірала Лазарева в місті Одесі перейшла у власність [PERSON]. 15 січня 2017 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серія 1-ЖД № 480123 виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Ухвалою суду від 30.05.2017 року закрито провадження за позовом [PERSON] до [PERSON], Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький», за участю третіх осіб: Дільниця №1 Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький», Одеська міська рада про усунення перешкод у користуванні майном, зобовязання звільнити приміщення сараю, за правилами ч.6 статті 205 ЦПК України. 07.07.2016 року [PERSON] подав заяву про вступ до справи в якості третьої особи з самостійними вимогами щодо предмету спору, вказуючи що саме він як власник квартири має право вимагати усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням сараєм площею 15,0 кв.м, яке вибуло із користування попередньої власниці квартири [PERSON] без її згоди і це підтверджується висновками двох почеркознавчих експертиз. [PERSON] з посиланням на правила ст. 186, 321,391 ЦК України просив суд усунути йому перешкоди у користуванні сараєм, який знаходиться у дворі будинку 17/19 по вулиці Лазарева Адмірала у місті Одесі та є приналежністю його квартири розташованої за адресою: [ADDRESS], зобовязавши [PERSON] звільнити сарай від своїх речей та не чинити перешкод у користуванні вказаним сараєм. 15 серпня 2016 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серія 1-ЖД № 462537, виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Ухвалою суду від 27 лютого 2017 року до участі у справі в якості правонаступника [PERSON] залучено [PERSON] за її клопотанням. Відповідно до наданих документів [PERSON] вдова померлого [PERSON] Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за законом, від 22 лютого 2017 року виданого [PERSON], державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори, на підставі статті 1261 ЦК України спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON], [INFO], який помер 15 серпня 2016 року є його дружина [PERSON], [INFO]. Спадщина на яку видано це свідоцтво складається з квартири № 8-А, що знаходиться в місті Одесі вулиця Адмірала Лазарева у будинку № 17/19. Вступивши до участі у справі в якості правонаступника [PERSON], [PERSON] збільшила позовні вимоги та за результатами розгляду справи просила суд ухвалити рішення про визнання недійсним договору № 67 від 07 серпня 2013 року укладеного між КП ЖКС «Хмельницький» та [PERSON] згідно з яким [PERSON] стала користувачем спірного нежитлового приміщення, як такого що укладений внаслідок помилки тобто на підставі ч.1 ст.229 ЦК України, а позовні вимоги що заявлялися [PERSON] підтримувала в повному обсязі. В судовому засіданні [PERSON] та її представник наголошували, що спірне приміщення сараю, завжди було закріплено за квартирою 8-А, а тому усі власники цієї квартири мають пріоритетне право на укладення договору користування цим приміщенням. Оскільки на теперішній час є договір між КП ЖКС «Хмельницький» та [PERSON] № 67 від 07.08.2013 року, то [PERSON] позбавлена можливості укласти відповідний договір з КП ЖКС «Хмельницький» стосовно спірного обєкту, а тому для повного відновлення її порушених прав, суд має прийняти рішення про визнання договору недійсним, прийнявши до уваги і те,що до КП ЖКС «Хмельницький» була надана заява колишньої власниці квартири [PERSON], яку [PERSON] не підписувала. Для підтвердження своєї правової позиції, [PERSON] заявляла клопотання про допит свідків [PERSON] та [PERSON], які розповіли суду, що з 1970 року мешкають у будинку № 17/19 по вулиці Адмірала Лазарева в місті Одесі, за кожною з квартир цього будинку закріплено сарай, де раніше мешканці зберігали вугілля та дрова, коли у квартирах було пічне опалення. У теперішній час власники квартир використовують підсобні приміщення для господарських потреб. Суд проаналізувавши пояснення сторін, свідків, надані документи, прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання недійсним договору № 67 від 07 серпня 2013 року укладеного між КП ЖКС «Хмельницький» та [PERSON] згідно з яким [PERSON] стала користувачем спірного нежитлового приміщення, як такого що укладений внаслідок помилки тобто на підставі ч.1 ст.229 ЦК України, з огляду на наступне. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що правочин вчинений під впливом помилки,обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також, що вона мала місце, а також, що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Враховуючи вимоги закону з позовом про визнання правочину недійсним з підстав викладених у ст.229 ЦК України може звертатися тільки сторона правочину, або її правонаступник, оскільки ні [PERSON], ні КП ЖКС «Хмельницький» такі вимоги не заявляли, договір не може бути визнано недійсним за правилами ст.229 ЦК України. Щодо даного договору № 67 від 07 серпня 2013 року суд дійшов наступних висновків. Відповідно до листа за № 04 від 14.04.2014 року адресованого [PERSON] директор КП ЖКС «Хмельницький» повідомляє заявницю, що відносно питання спірного сараю, розташованого за адресою: м. Одеса, вулиця Лазарева, 17/19 з виходом на місце за вищевказаною адресою комісією дільниці № 1 встановлено, що даний сарай має статус капітального гаражу. На даний час на вказане приміщення укладено договір № 67 від 07.08.2013 року з гр. [PERSON], на підставі заяви [PERSON] яка раніше була користувачем даного гаражу. На ухвалу суду від 23 березня 2017 року директор КП ЖКС «Хмельницький» повідомляє, що сараєм, розташованим за адресою: м. Одеса вулиця адмірала Лазарева, 17/19 який раніше був закріплений за квартирою № 8-А по вказаній адресі користується [PERSON]. Додатково повідомляє, що договір на користування вказаним сараєм з гр. [PERSON] було укладено на підставі письмової заяви [PERSON] та [PERSON] Таким чином з вищенаведених документів, підписаних начальником КП ЖКС «Хмельницький», випливає, що спірний сарай має статус капітального гаражу, а з [PERSON] укладено договір оренди (користування) цього обєкту. Відповідно до ст.759 ЦК України за договором найму (оренди ) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майн у користування за плату на певний строк. Відповідно доч.1 ст.760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальним ознаками. Невідємною частиною договору оренди обєкту нерухомого майна має бути план або схема обєкту, який передається у користування, однак на порушення цієї норми Закону до підписаного сторонами документу не долучено ні плану ні схеми розташування обєкту. Суд також звертає увагу, що зі змісту оспорю вального договору, випливає що КП ЖКС «Хмельницький» дозволяє [PERSON] вносити плату за користування нежитловим приміщенням за адресою вулиця Болгарська, 48. Тобто договір № 67 від 07.08.2013 року не є договором оренди, ні будь-яким іншим договором, а взагалі є дозвільним документом на внесення плати за приміщення, розташоване у дворі будинку № 68 по вулиці Болгарській, стосовно якого в даному провадженні відсутній будь-який спір. Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України нікчемним (абсолютно недійсним) є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом. Визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно з частиною 1 ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору та умови, що визначені законодавством як істотні. Разом з тим інформація про обєкт оренди (місце розташування сараю або капітального гаражу, його розмір), як зазначено вище є однією з істотних умов договору оренди нерухомого майна. Отже підписаний КП ЖКС «Хмельницький» та [PERSON] Договір № 67 від 07.08.2013 року не містить необхідної інформації про обєкт договору оренди, як одну з істотних умов договору, договір є неукладеним. Неукладений договір не породжує для його сторін прав та обовязків, на досягнення яких було спрямоване їх волевиявлення при його документальному оформленні. У разі передчасної передачі на виконання юридично ще неукладеного договору майна, право на це майно у набувача не виникає. З цих підстав суд приходить до висновку, що власниця квартири [ADDRESS] [PERSON], з врахуванням тієї обставини, що за квартирою № 8-А, весь час було закріплено нежитлове приміщення сараю площею 15,00 кв.м розташоване дворі будинку № 17/19 по вул. Лазарева в місті Одесі, має право вимагати від відповідачки [PERSON], яка без правових підстав займає цей обєкт, звільнити спірне приміщення та не чинити перешкод у його користуванні. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. З цих підстав суд приходить до висновку, що питання про усунення перешкод шляхом звільнення нежитлових приміщень, які належать державі (державний житловий фонд) регулюються нормами ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України. Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Право користування це юридично закріплена можливість щодо використання майна. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема можуть бути припинення дії, яка порушує право, примусове виконання обов'язку, або іншим способом. На підставі викладеного та

Outcome: partial