Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

27 липня 2016 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідачів солідарно заборгованість з орендної плати в сумі 44500грн., 3 % річних за прострочку виплати орендної плати - 1882,50 грн., компенсацію з врахуванням індексу інфляції за прострочку виплати орендної плати 1684,00грн., заборгованість з оплати комунальних послуг - 5123,60 грн. та судові витрати. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилалася на те, що 15.10.2012 року між нею та відповідачами був укладений договір оренди житла: квартири за адресою: м.Запоріжжя, вул Магістральна, 80/10. Строк договору був встановлений до травня 2013року. Згідно договору орендарі повинні були щомісяця платити позивачу орендну плату у розмірі 1000 грн., а також сплачувати за комунальні послуги. Фактично відповідачі проживали в квартирі до 29.06.2016року включно. Але за цей час взагалі не виконували обов'язки по внесенню орендної плати, по оплаті комунальних послуг нерегулярно та не в повному обсязі, внаслідок чого у відповідачів виникла заборгованість. Позивач в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяви, відповідно до яких просила розглянути справу за її відсутності. Крім того, просила стягнути з відповідачів моральну шкоду, розмір якої просила визначити судом, та надала письмове пояснення на заперечення відповідачів. Відповідачі в судове засідання не з'явились, подали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, скориставшись своїм правом на розгляд справи через представника. Представник відповідачів подав до суду заперечення на позов, згідно з яким не погоджується із заявленим позовом, оскільки обставини, викладені в позовній заяві, не відповідають дійсності, а твердження позивача про наявність заборгованості абсолютно абсурдними, оскільки орендна плата вносилась вчасно і в повному обсязі. До того ж жодних претензій про наявність заборгованості відповідно до даного договору відповідачі не отримували. Крім того, укладений договір є короткостроковим, і з травня 2013року ніяких договірних відносин між позивачем та відповідачами не існує. Тому просить залишити позов без задоволення. Крім того, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, а ч.2 вказаної статті встановлено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Пунктом 1 ч.2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст. 810 ЦК України за договором найму ( оренди) житла одна сторона - власник житла ( наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні ( наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Судом встановлені наступні фактичні обставини по справі. Позивач [PERSON] є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] (а.с. 13-15). 15.10.2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], до складу сім'ї якого входять повнолітні [PERSON] та [PERSON], був укладений договір оренди, за яким позивач передала відповідачам в оренду квартиру [ADDRESS], строком до травня 2013 року (а.с.7). Відповідно до вказаного договору оренди розмір орендної плати складає 1000 грн. щомісяця. Також орендар повинен оплачувати комунальні послуги. Уклавши договір оренди та домовившись про розмір орендної плати, сторони домовились про передачу плати за користування житлом через уповноважену особу [PERSON], однак не обумовили, яким чином буде оформлена передача коштів від орендаря орендодавцю. Судом також встановлено і не заперечується сторонами, що після закінчення терміну дії договору оренди в травні 2013 року, сторони нового договору оренди в письмовій формі не укладали, проте відповідачі фактично продовжували проживати в орендованій квартирі. Факт проживання відповідачів підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою від 29.06.2016 року, якою [PERSON] попереджається про звільнення квартири (а.с.8). Статтею 764 ЦК України встановлено, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Частиною першою статті 822 ЦК України також передбачено, що не пізніше ніж за три місяці до спливу строку договору найму житла наймодавець може запропонувати наймачеві укласти договір на таких самих або інших умовах чи попередити наймача про відмову від укладення договору на новий строк. Якщо наймодавець не попередив наймача, а наймач не звільнив помешкання, договір вважається укладеним на таких самих умовах і на такий самий строк. Однак, відповідно до частини другої статті 821 ЦК України, до договору найму житла, укладеного на строк до одного року (короткостроковий найм), не застосовуються положення частини першої статті 816, положення статті 818 та статей 822-824 цього Кодексу. Згідно ст.811 ЦК України, договір найму житла укладається у письмовій формі. Тобто, по закінченню терміну дії договору, після травня 2013року договірні відносини між позивачем та відповідачами перестали існувати. В даний період між сторонами існував усний договір оренди житла, який не породжує для сторін жодних прав та не створює ніяких обовязків. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов'язок доказування обставин покладається на ту сторону, яка доводить ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, в даному випадку на позивача. В порушення цих вимог позивачем не надані докази щодо існування у відповідачів заборгованості по орендній платі, а саме, що позивачем на адресу відповідачів надсилалися претензії або листи з вимогою сплатити заборгованість за оренду квартири. Докази не виконання відповідачем зобов'язань по сплаті орендної плати в матеріалах справи відсутні. Більше того, по закінченню терміну дії укладеного між сторонами договору оренди, відповідачі продовжували користуватися житлом, це свідчить про те, що орендаря все влаштовувало і заборгованості по оплаті у відповідачів не було. Тому враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги щодо орендної плати не підлягають задоволенню, а позовні вимоги щодо 3% річних та компенсації не підлягають задоволенню, як похідні. Вимоги про стягнення заборгованості за комунальні послуги також не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано жодного доказу про існування у неї заборгованості по комунальним платежам, яка утворилась за час проживання відповідачів у квартирі. Докази, які надав суду позивач на підтвердження розміру заборгованості по сплаті комунальних платежів в розмірі 5123,60 грн., є неналежними, оскільки видані на імя [PERSON], який не є стороною по справі. Крім того, відповідачами долучена до матеріалів справи копія розписки про отримання [PERSON] 24 червня 2014року від відповідача [PERSON] грошових коштів в сумі 8500грн. в рахунок заборгованості по сплаті комунальних послуг. Цей факт позивачем не оспорюється. Таким чином, відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості по оплаті за комунальні послуги. Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, то вони не підлягають задоволенню, оскільки між сторонами виникли договірні правовідносини, які не передбачають стягнення моральної шкоди. Давши оцінку поясненням сторін по справі та на підставі сукупності зібраних по справі доказів, суд прийшов до висновку, що твердження позивача є не доведеними та не підтвердженими, у зв'язку з чим задоволенню не підлягяють. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed