Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

29.05.2015 року [PERSON] звернулася до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про визнання права власності на автомобіль та звільнення його з-під арешту. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що у жовтні 2010 року вона придбала у [PERSON] автомобіль 3A3-DAEWOO Т13110, сірого кольору, державний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER]. У звязку з тим, що автомобіль перебував у кредиті, між ними було укладено договір про забезпечення зобовязань від 15.10.2010 року. Так як на момент придбання автомобіля діяли кредитні зобовязання, зняття та постанову транспортного засобу на облік в органах ДАІ, вони відклали. Відповідно до договору вона сплатила відповідні грошові кошти за кредитним договором відповідача та повністю розрахувалася з кредитним договором та відповідачем. Сума виплат за вказаний транспортний засіб склала 52000 грн. та відповідно до п.2.2 Договору про забезпечення зобовязань від 15.10.2010 року було досягнуто згоди щодо вартості автомобіля. Вважає, що відповідач продав належний йому автомобіль їй, уклавши вищевказаний договір у відповідності до положень ст.ст.205,208,639 ЦК України та вважає, що вона набула право власності на автомобіль марки 3A3-DAEWOO Т13110, сірого кольору, державний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], який з 2010 року фактично знаходиться у її володінні. При спробі зняти з обліку автомобіль, їй стало відомо, що на вказаний автомобіль постановою головного державного виконавця Куроєд ОО. відділу державної виконавчої служби Василівського районного управління юстиції накладено арешт на вище вказаний транспортний засіб. Відповідний арешт накладено на підставі виконавчого листа № 2-37-7 про стягнення аліментів з відповідача на користь [PERSON], та вважає, що з вини [PERSON] вона на даний час не може зняти з реєстрації вказаний транспортний засіб. Накладений арешт перешкоджає їй користуватися автомобілем, оскільки на момент накладення арешту, автомобіль знаходився у її користуванні та розпорядженні, вона збиралася зняти його з обліку та зареєструвати на себе, а тому арешт порушує її права як власника даного автомобіля, у звязку з чим вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на автомобіль марки 3A3-DAEWOO Т13110, сірого кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], що придбаний у [PERSON]; зобов'язати [PERSON] державної виконавчої служби Василівського районного управління юстиції зняти арешт з автомобіля марки 3A3-DAEWOO Т13110, сірого кольору, державний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER]; стягнути з відповідача на її користь судові витрати у розмірі 763,60 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені [PERSON] позовні вимоги підтримав, наполягає на їх задоволенні у повному обсязі за підставами та обґрунтуваннями, які викладені у позовній заяві. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заявлені позивачкою [PERSON] позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечує проти задоволенні позову за підставами, викладеними у позовній заяві. Суду пояснив, що в 2007 році він взяв у банківській установі КБ «Надра» кредит та оскільки у нього виникла заборгованість по виконанню кредитних зобовязань, у жовтні 2010 року між ним та [PERSON] був укладений договір, відповідно до якого він передає [PERSON] у користування та в подальшому у власність належний йому автомобіль 3A3-DAEWOO Т13110, сірого кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER], а [PERSON] протягом дії цього договору зобовязується погасити наявну у нього заборгованість за кредитним договором. На виконання умов укладеного з [PERSON] договору, остання свої зобовязання виконала повністю та погасила його заборгованість по кредиту, однак передати [PERSON] вищевказаний автомобіль на теперішній час не представилося можливим, оскільки з»ясувалося, що на автомобіль накладений арешт державним виконавцем ВДВС Василівського РУЮ у звязку з наявністю у нього заборгованості по сплаті аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON]. Позовні вимоги [PERSON] визнає та не заперечує проти їх задоволення за підставами, які викладені у позовній заяві. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] позовні вимоги визнала, проти задоволення позову за підставами, викладеними у позовній заяві, не заперечує, самостійних вимог щодо предмета спору не заявляє. Суду пояснила, що [PERSON] дійсно на праві власності належить автомобіль [NUMBER], на який державним виконавцем раніше вже накладався арешт та він оголошувався у розшук з метою забезпечення наелжного виконання у [PERSON] аліментних зобов»язань по утриманню їх неповнолітньої доньки [PERSON] та у звязку з наявністю у відповідача заборгованістю по сплаті аліментів. Однак в подальшому, з метою зняття арешту з вказаного автомобілю, на прохання [PERSON], нею була написана відповідна заява державному виконавцю про відзив виконавчого листа, арешт з належного [PERSON] автомобіля був знятий та автомобіль йому повернутий. На теперішній час спору немає, оскільки станом на 01.06.2015 року заборгованості по аліментам відсутня. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] позовні вимоги визнав, проти їх задоволення за підставами, викладеними у позовній заяві, не заперечує, самостійних вимог щодо предмета спору не заявляє. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] державної виконавчої служби Василівського районного управління юстиції Запорізької області в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, що підтверджується розпискою в отриманні судової повісток, про причини неявки не повідомив, самостійних вимог щодо предмета спору не заявив. Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON] та третіх осіб [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, повно та всебічно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими доказами, які містяться в матеріалах справи, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у\~сукупності, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до положень ст.ст.10,11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів. Згідно вимог ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст.61 ЦПК України,з врахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України. У відповідності зі ст.57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. При цьому дані докази повинні бути належними і допустимими, як це передбачено ст.ст.58-59 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ч.4 ст.60 ЦПК України. Відповідно до положень ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно вимог статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Положеннями статті 346 ЦК України визначені підстави припинення права власності, зокрема: право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам'яток культурної спадщини; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. В приписах статті 347 ЦК України зазначено, що особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке не підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту вчинення дії, яка свідчить про таку відмову. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. Судом встановлено, що 15.10.2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір про забезпечення зобовязань,відповідно до умов якого сторони договору узгодили, що період дії даного договору з 15.10.2010 року по дату укладення ними нотаріально посвідченого Договору по відчуженню автомобіля марки 3A3-DAEWOO Т13110, сірого кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], але не пізніше дати 01.01.2015 року (п.1.1 Договору). Вартість відчужуваного обєкта складає 6550,00 доларів США, що еквівалентно сумі 52000,00 гривень (п.2.2 Договору). У відповідності з п.1 ст.655 ЦК України за основним договором Продавець зобовязується передати обєкт у власність Покупця, а покупець зобовязується прийняти вказаний обєкт та сплатити за нього узгоджену сторонами грошову суму. Повний розрахунок за обєкт повинен бути проведений на момент нотаріального оформлення Договору по відчуженню обєкта (п.п.3.3, 3.4 Договору). Як вбачається з п.4.1.2. вказаного Договору, обєкт знаходиться під залогом ТОВ КБ «Надра» до виконання стоку дії кредитного договору «Автопакет» № 07/2007/0960 Фан від 21.06.2007 року (а.с.6). Згідно виконавчого листа № 2-3707/2010, виданого Василівським районним судом Запорізької області 19.10.2010 року, з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи стягнення з 03.09.2010 та до досягнення дитиною повноліття (а.с.20-21). Відповідно до [PERSON] з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, виданого 01.04.2015 року Запорізькою філією ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, старшим державним виконавцем ВДВС Василівського РУЮ Запорізької області Куроєд О.О. у виконавчому провадженні ЄДРВП № 22906234 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-3707/2010, 19.09.2011 року накладений арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження (а.с.22). Згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого РЕВ МРВ ДАІ № 5 при УМВС України в Запорізькій області серії АРС №026427, автомобіль 3A3-DAEWOO Т13110, сірого кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER] на праві власності належить [PERSON], відповідачу по справі (а.с.23). На обґрунтування позовних вимог позивачка [PERSON] зазначає, що у жовтня 2010 року нею був придбаний автомобіль 3A3-DAEWOO Т13110, сірого кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], при цьому посилаючись на набуття права власності на вищевказаний автомобіль на підставі укладеного 15.10.2010 року з [PERSON] договору про забезпечення зобовязань. Разом з тим, будь-яких документів на підтвердження набуття [PERSON] права власності на вказаний вище автомобіль, як зазначено позивачкою у позовній заяві, відповідно до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, затвердженого постановою КМУ від 07.09.1998 року № 1388 (зі змінами та доповненнями), які б дозволяли [PERSON] з 2010 року безперешкодно володіти, користуватися та розпоряджатися вказаним транспортним засобом - автомобілем марки 3A3-DAEWOO Т13110, державний номер [NUMBER], як зазначено у змісті заявлених позовних вимог, в судовому засіданні представником позивача не надано та під час розгляду справи в суді не доведено. Разом з тим, зазначений у позові та долучений до матеріалів справи Договір про забезпечення зобовязань від 15.10.2010 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], за своїм змістом є попереднім договором, за яким сторони зобовязалися протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах встановлених Договором (стаття 625 ЦК України). Крім того, посилання [PERSON] на обґрунтування позовних вимог в частині виконання умов Договору про забезпечення зобовязань від 15.10.2010 року (п.3.5 Договору) щодо виконання нею зобовязань по платежам згідно кредитного договору «Автопакет» №07/2007/0960Фап від 21.06.2007 року суд вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки як вбачається з наданих суду квитанцій, погашення за кредитним договором №07/2007/0960 Фап-2967619314-0000599191-590854 в період часу з 03.03.2011 року по 17.08.2013 року здійснювалося безпосередньо позичальником [PERSON] (а.с.24-38), а не [PERSON], як зазначалося також її представником в судовому засіданні. Також на підтвердження наявності у [PERSON] будь-яких кредитних зобовязань, в судовому засіданні належних та допустимих доказів суду не надано та під час розгляду справи в суді сторонами не доведено. Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги про визнання права власності на автомобіль та звільнення його з-під арешту задоволенню не підлягають, оскільки в судовому засіданні позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження правомірності набуття позивачем права власності на автомобіль марки 3A3-DAEWOO Т13110, державний реєстраційний номер [NUMBER] на законних підставах, а також сторонами не доведено в судовому засіданні вчинення власником вказаного майна [PERSON] будь-яких дій, які свідчать про його відчуження у відповідності до вимог чинного законодавства України у передбаченому Законом Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, затвердженого постановою КМУ від 07.09.1998 року № 1388. Крім того, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] предявлені до [PERSON] виключно з метою звільнення спірного транспортного засобу з-під арешту з метою уникнення в подальшому виконання наявних у відповідача [PERSON] аліментних зобовязань перед [PERSON] Тому, суд приходить до переконання, що заявлені позивачем [PERSON] позовні вимоги задоволенню не підлягають у повному обсязі з вищевикладених підстав. У звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог, суд також відмовляє позивачу [PERSON] у відшкодуванні понесених нею судових витрат по справі, відповідно до положень ст.88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed