Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

27.02.2019 року [PERSON] звернулася до суду з з позовом до [PERSON], про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] до досягнення ним 16 річного віку. Ухвалою суду від 11.03.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду. Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження. Інтереси позивача представляє [PERSON], за довіреністю від 23.10.2017 року, реєстровий № 4708. Обгрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] вказує, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] Під час спільного проживання у них 13 грудня 2006 року народився син [PERSON]. В серпні 2012 року шлюб між подружжям [PERSON] розірвано, син проживає з позивачкою, перебуває на її вихованні та утриманні. Батько дитини життям та розвитком сина не цікавиться, участі у його вихованні не приймає. Надати дозвіл на виїзд неповнолітнього сина для оздоровлення за кордон [PERSON] не має можливості, так як нелегально перебуває на території Російської Федерації. Дитина потребує оздоровлення, так як має астматичне захворювання. З метою покращення здоровя дитини позивачка має намір повезти сина на море за кордон. Просить позов задовольнити, надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу батька [PERSON] до повноліття дитини до країн: Туреччини, Російської Федерації, Грузії, Франції та Єгипту. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно, належним чином. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних матеріалів. \~ \~ \~ \~ Заслухавши представника позивачки [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи в повному обсязі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 29 січня 2006 року до 27 серпня 2012 року, що підтверджується копією рішення суду про розірвання шлюбу від 27.08.2012 року. Від шлюбу 13 грудня 2006 року у них народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-БВ № 031684, актовий запис № 12.В якому батьком вказано відповідача. Після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] припинили подружні відносини і ведення спільного господарства. Проживють окремо. Неповнолітній [PERSON] проживає з матірю, перебуває на її утриманні та вихованні. Батько дитини життям та розвитком сина не цікавиться, участі у його вихованні не приймає. Надати дозвіл на виїзд неповнолітнього сина [PERSON] за кордон для його відпочинку та оздоровлення не має можливості. Так як на протязі тривалого часу нелегально перебуває на території Російської Федерації. Дитина хворіє, потребує лікування. З метою покращення здоровя сина позивачка має намір повезти його на море за кордон, однак без згоди батька цього зробити не може. Законодавство України передбачає можливість судового вирішення спору щодо виїзду дітей з одним з батьків (або з іншою особою) за межі України, без дозволу іншого, який безпідставно не дає згоду на виїзд дитини з одним з батьків або іншою уповноваженою особою. Відповідно до п.2 ст.4 Закону України Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України, оформлення візи для дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду за кордон неповнолітнього громадянина України. За відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Виходячи із вимог ст.12 Закону України Про охорону дитинства та вимог ст. 3 Конвенції про права дитини, згідно з якою, при здійсненні дій щодо дітей, необхідно приділяти першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, суд вважає, що відповідач безпідставно відмовляється надати згоду на тимчасову поїздку за межі України дитини з метою оздоровлення та розширення світогляду, розвитку дитини. Постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України № 923 від 11 липня 2007 року, затверджені Правила перетинання державного кордону громадянами України (далі Правила). З п.2-2 Правил, вбачається, що виїзд за межі України громадян України, які не досягли 16 - річного віку у супроводі одного з батьків здійснюється у разі предявлення оригіналу або нотаріального посвідчення згоди батька, або копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16- річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Отже, для виїзду дітей разом з одним із батьків (або з іншою уповноваженою особою) за межі України у випадках, коли другий не дає згоди на це, суд вирішує питання виїзду дитини без згоди батька та без його супроводу на строк, на який видається проїзний документ дитини. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що [PERSON] слід надати дозвіл на виїзду за межі України до країн Туреччини,\~Російської Федерації,\~Грузії,\~Франції,\~Єгипту неповнолітнього\~сина [PERSON], [INFO], без згоди батька [PERSON], яка буде забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та повернення його в Україну, до досягнення сином\~16\~річного віку,\~тобто до\~13.12.2022\~року. На підставі ст.ст. 21, 33 Конституції України, ст. 4,8 Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України, п.18 Постанови Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 923 від 11 липня 2007 року Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України та

Outcome: approved