Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

27 квітня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS], з підстав, передбачених ст.ст. 71, 72 ЖК України. Обгрунтовано позов тим, що відповідач не сплачує комунальні послуги в квартирі, хоча зареєстрований у ній, а тому позивач несе всі витрати по утриманню житла. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги уточнив та просив визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS], з підстав, передбачених ч. 2 ст. 405 Цивільного Кодексу України. Уточнені позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що відповідач жодним чином не порушив прав позивача, оскільки дійсно не проживав за місцем своєї реєстрації з 2012 року, речей його у квартирі немає, а також з 21.05.2015 року він знятий з реєстрації місця проживання в [INFO], а тому правових підстав на проживання в квартирі у нього немає, у зв'язку з чим відсутній предмет спору. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем розірвано 30 серпня 1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Чернігівського міськвиконкому, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис за № 1083 (а/с 38). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 лютого 1997 року визнано за [PERSON] право власності на 7/25, а за [PERSON] право власності на 18/25 частин квартири [ADDRESS] (а/с 2-3). 30 серпня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу частки квартири, відповідно до якого [PERSON] передав у власність [PERSON] 18/25 частин квартири [ADDRESS] (а/с 6-10). Таким чином, на даний час позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 лютого 1997 року та договору купівлі-продажу частки квартири від 30 серпня 2012 року. В даній квартирі, крім позивача, на день пред'явлення позову були зареєстровані також: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], про що свідчить довідка від 24 квітня 2015 року, видана Обєднанням житлово-будівельних кооперативів м. Чернігова (а/с 17). Проте, представник відповідача в судове засідання надав докази на підтвердження того, що відповідач з 21.05.2015 року знятий з реєстрації місця проживання в [INFO], тобто у нього на час розгляду справи в суді відсутні правові підстави для користування житловим приміщенням за вказаною вище адресою. Представники сторін у судовому засіданні стверджували, що відповідач у спірному житлі на час розгляду справи судом не проживає, речей його у квартирі немає, за вказаною адресою його місце проживання не зареєстроване, а отже жодних перешкод позивачу, як власнику житла, відповідач не створює. Згідно ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Представник позивача, підтримуючи заявлений позов про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням зазначає, що відповідач може у майбутньому відстоювати своє право на користування житлом, у звязку з чим просить позов задовольнити. Згідно ст. ст. 1, 3 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З вказаних правових норм випливає, що суд здійснює захист порушених прав, а не тих, що можуть бути порушені у майбутньому. Оскільки на час розгляду справи відповідач визнав, що він дійсно не проживав за місцем своєї реєстрації, речей його у квартирі немає, а тому він в добровільному порядку знявся з реєстрації місця проживання в квартирі позивача, у звязку з чим відсутні підстави для визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed