Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

28.11.2016 позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів. Вимоги позову мотивувала тим, що 02.06.2016 нею було надано [PERSON] позику в розмірі 9 050 грн., про що остання склала боргову розписку. Дані кошти зобов'язувалася повернути до 05.06.2016. В порушення зобов'язань за договором позики, [PERSON] суму боргу не повернула та прострочила виконання грошового зобов'язання. А тому, позивач просила суд стягнути з відповідача в свою користь суму боргу за договором позики - 9 050 грн., 3% річних за користування коштами - 128,68 грн. та інфляційні нарахування - 416,30 грн., а також понесені судові витрати у справі та витрати на правову допомогу. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] вимоги позову підтримали з викладених у позовній заяві підстав. Просили позов задовольнити. Суду пояснили, що позивач [PERSON] познайомилась з відповідачем [PERSON] під час організації весілля останньої. Між сторонами був укладений договір позики. Договір укладався 02.06.2016 в офісі адвоката, який є представником позивача у даній справі. Договір підряду, виконання робіт між сторонами не укладався. Відповідач повинна була розрахуватися 05.06.2016 за рахунок весільних коштів. Сторони помилково записали слово «Завдаток 4000 грн.». Одночасно обговорювали договір позики і весілля. Після весілля чоловік відповідача відмовився проплачувати кошти, бо був незадоволений якістю весілля. На запитання суду позивач [PERSON] відповіла, що була присутня на весіллі [PERSON], не в якості запрошеної, а в якості позикодавця. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали. Суду пояснили, що між сторонами не існує правовідносин позики, ніяких коштів [PERSON] від [PERSON] не отримувала. Відповідач [PERSON] в Інтернеті знайшла контакти [PERSON], як особи, яка надає послуги з організації і проведення весіль, і зв'язалася з нею, щоб організувати весілля. Позивач займалася організацією і проводила весілля відповідача 05.06.2016. При обговоренні умов співпраці, відповідач [PERSON] поставила перед позивачем питання про договір. [PERSON] сказала, що з договору надання послуг треба платити податок, і запропонувала укласти договір позики. Відмовитись від запропонованого відповідач не змогла, оскільки до весілля залишилось дуже мало часу і не вже не було коли шукати іншого ведучого. Вартість послуги з проведення весілля оцінила в 9 050 грн. На вимогу позивача відповідач сплатила завдаток за організацію весілля в розмірі 4000 грн. Решту коштів повинна була віддати після весілля. Однак, в ході весілля [PERSON] не виконала деяких домовлених обрядів і заходів. Просто на весіллі виник спір, що не будуть більше платити. Заслухавши доводи сторони позивача, заперечення сторони відповідача, пояснення свідків, дослідивши докази в справі, суд дійшов висновку, що позов задоволення не підлягає. Посилаючись на норми ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, позивач вказує, що між ним та відповідачем виникли зобов'язання за договором позики. Згідно зі ст. 1046ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі), що були передані йому у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з положеннями абзацу 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей. Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Отже, у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Таким чином, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За такого, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс13 та від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14. Судом встановлено, що 02.06.2016 в м. Луцьку було складено боргову розписку (ас. 15), відповідно до якої [PERSON] отримала позику в розмірі 9050 грн. від [PERSON] Розпискою встановлено обов'язок позичальника повернути позикодавцю суму позики до 05.06.2016. З пояснень сторони позивача в судовому засіданні встановлено, що свідки, які зазначені в розписці, як такі, що підтвердили факт передачі суми позики [PERSON], [PERSON] є, відповідно, сестрою і матір'ю позикодавця [PERSON] На розписці, крім того, міститься напис «Завдаток 4000 грн.» засвідчений підписом [PERSON] Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] суду пояснила, що з [PERSON] познайомилися через світлини в соцмережах. [PERSON] зателефонувала їй, бо побачила її виступи в конкурсних програмах. [PERSON] задавала питання музичного характеру, періодично телефонувала по питаннях різного характеру. Можливо переписувалися в Інтернеті. Можливо надіслала [PERSON] сценарій. 02.06.2016 надала [PERSON] кошти на 3 дні. В день позики оформили розписку. Кошти передавались в офісі. На весіллі у [PERSON] була присутня. Весілля не вела. Напис на розписці про завдаток 4000 грн. пов'язаний з тим, що вона намагалася поспілкуватися з [PERSON] на весіллі 05.06.2016, бо до тієї дати домовлялися. На весіллі чекала, коли [PERSON] зможе нормально підійти і повернути гроші. [PERSON] підійшла, взяла в неї розписку, коли повернулася, запропонувала завдаток. Вона відмовилась. Допитана в якості свідка в судовому засіданні відповідач [PERSON] суду пояснила, що в березні 2016 року шукала в Інтернеті тамаду для проведення власного весілля. Знайшла [PERSON] Зідзвонилися. Прийшли в офіс з свекрухою. На першій зустрічі [PERSON] розповіла, як вона проводить весілля, свої вимоги, сценарій. Обговорили суму послуг 9050 грн. Дали [PERSON] 600 грн. Домовились бути на зв'язку. При наступній зустрічі ближче до 02.02.2016 коригували сценарій. Свекруха видрукувала договір про надання послуг, але [PERSON] відмовилась підписати, бо працює неофіційно, по розписках. Відмовлятися від її послуг вже було пізно. 3400 грн. передали [PERSON], коли вона віддала сценарій. 02.06.2016 біля приміщення «Укрпошти» до них з чоловіком в машину підійшла помічниця [PERSON] -- [PERSON], яка принесла розписку, [PERSON] спитала в [PERSON] чи можна написати на розписці про завдаток 4000 грн., та погодилась. [PERSON] була на весіллі 05.06.2016 в якості тамади. Весілля було проведено жахливо. Після весілля мали їй віддати 5050 грн., але вона швидко поїхала. Потім дзвонила, але чоловік сказав, що неналежна якість послуг. Як вбачається з пояснень в судовому засіданні свідка [PERSON] з позивачем [PERSON] вона познайомилася перед одруженням дітей. Була присутня при обговоренні [PERSON] з [PERSON] послуг з проведення весілля. [PERSON] відмовилась від підписання договору про надання послуг, сказала, що працює без податкової звітності. Була присутня при передачі [PERSON] частини завдатку за послуги в розмірі 600 грн. Пізніше 3 400 грн. завдатку невістка віддала сама. Син був незадоволений якістю проведення весілля. Згідні були заплатити, але не за все, мінус дискотека, мінус деякі конкурси. З відеозапису весілля [PERSON], яке проходило 05.06.2016 в ресторані «Альтаміра» в с. Струмівка Луцького району, вбачається, що позивач [PERSON] була присутньою в ресторані на весіллі в якості ведучої (тамади), вела весілля, надавала слово гостям, оголошувала та проводила конкурси і розваги. Матеріали відеозапису спростовують доводи сторони позивача про те, що [PERSON] не вела весілля відповідача, і навпаки об'єктивно підтверджують доводи сторони відповідача про наявність між сторонами правовідносин з надання [PERSON] [PERSON] послуг з організації та проведення весілля, що мало місце 05.06.2016. За таких обставин суд вважає встановленим, що підставою для підписання боргової розписки 02.06.2016 стало саме те, що відповідач погоджувалася оплатити позивачу [PERSON] послуги з організації та проведення весілля в загальному розмірі, вказаному у розписці як позичена сума, при цьому грошові кошти позивачем [PERSON] відповідачу [PERSON] не передавались. Разом із тим не можна вважати, що даною розпискою відбулася новація боргу, оскільки умовами здійснення новації є, по-перше, двостороння угода (домовленість), по-друге, дотримання форми такого правочину (новаційного договору), тобто у формі, передбаченій для укладання договору позики (ч. 2 ст.1053 ЦК України), а, по-третє, це дійсність первинного зобов'язання. Тобто для новації боргу має бути дійсним і встановленим попереднє зобов'язання -- договір підряду. А укладення такого договору стороною позивача заперечується. Враховуючи дійсність змісту документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов - боргової розписки, в даному випадку має місце зобов'язання, яке виникло без фактичного вчинення особами будь-яких дій, визначених ст.1046 ЦК України і свідчить про те, що вказаний правочин є неукладеним, таким, що не створює будь-яких юридичних прав та обов'язків. Тобто, оскільки дослідженими у справі доказами спростовується факт передачі позивачем коштів у борг відповідачу, то відсутні і правові підстави вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про безпідставність вимог позову в зв'язку з чим в задоволенні вимог позову слід відмовити.

Outcome: dismissed