Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

28.08.2018 позивач звернулася до суду з уточненим в ході судового розгляду позовом, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 18.06.2002 року помер її батько [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку № 4 по пров. Побєди с. Олександрівка Слов'янського району Донецької області. Вона фактично прийняла спадщину, оскільки мешкала разом з батьком на момент його смерті. 04.07.2018 року вона звернулася до Державного нотаріуса Другої Слов'янської нотаріальної контори Донецької області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вищезазначений житловий будинок, але 06.07.2018 їй було відмовлено у видачі свідоцтва у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Спірний будинок був збудований її батьком, але своє право власності на будинок останній не зареєстрував. В звязку з цим вона змушена звертатись до суду за захистом своїх прав. Просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування на вказаний житловий будинок. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, але надала заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволені позову. Представник позивачки, адвокат [PERSON], позовні вимоги підтримав, просив справу розглянути без його участі, про що повідомив суд письмовою заявою. Представник відповідача до суду не зявився, надав заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача, проти задоволення позовної заяви не заперечував. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. У 1959 році був побудований житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: Донецька область, Словянський район, с. Олександрівка, пров. Побєди, буд. 4, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок (а.с.35-42). З довідки Черкаської селищної ради Словянського району № 02-19/2928\~від 30.07.2018 вбачається, що згідно погосподарській книзі № 6, користувачем вказаного житлового будинку був [PERSON] (а.с.23). З довідки № 02-19/2927 від 30.07.2018, виданої Черкаською селищною радою, підтверджується, що [PERSON] був зареєстрований в спірному будинку з 28.07.1959 року по день своєї смерті, яка сталася 18.06.2002 року. За вказаною адресою також зареєстрована позивач - [PERSON] з 09.07.1993 (а.с.22). З відповіді Черкаської селищної ради від 15.01.2019 вбачається, що згідно погосподарської книги обліку № 2, особовий рахунок 166 за 1986-1990 роки за адресою провулок Побєди 4, с. Олександрівка Слов'янського району Донецької області значився голова домогосподарства [PERSON] (а.с.85) З свідоцтва про смерть серії І-НО № 623414, виданого 20.06.2002 виконкомом Олександрівської сільської ради, вбачається, що [PERSON] помер 18.06.2002 року (а.с.9). Згідно з свідоцтвом про народження серії ІІІ-УР № 558794, виданого 02.11.1961, [PERSON] є донькою [PERSON] (а.с.6). Відповідно до довідки про реєстрацію шлюбу виданої Арташатським територіальним відділом Агенства ЗАЦС міністерства юстиції Республіки Вірменія, [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та здобула прізвище [PERSON] (а.с.7). Постановою державного нотаріуса Другої словянської державної нотаріальної контори [PERSON] від 06.07.2018 було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] на спірний житловий будинок, у звязку з відсутністю документа, який посвідчує право власності на вищезазначений житловий будинок на імя спадкодавця (а.с.25). При цьому в 1959 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26.08.1948 року), який втратив чинність відповідно до Указу Президії Верховної Ради СРСР від 22.02.1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26.08.1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26.08.1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26.08.1948 кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26.08.1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Таким чином, відповідно до зазначених нормативних актів, підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок на той час був сам факт збудування або купівлі ним будинку з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. 31.07.2018 року КП «Бюро технічної інвентаризації» було виготовлено технічний паспорт на вищевказаний житловий будинок з господарськими спорудами, згідно якого вбачається, що за адресою: Донецька обл., Словянський р-н, с. Олександрівка, пров. Побєди, буд. 4, розташовані житловий будинок «А-1» 1959 року будування; літня кухня «Б» - 1975 р.б., сараї «В,Е» 1959 р.б., вбиральня, душ «Г,Д», погріб з шийкою «Ж» - 1959 р.б., навіс «З» - 1975 р.б., огорожа, водопровід, колодязь питний без зазначення року будування (а.с.35-42). Таким чином, аналізуючи наведені докази, суд приходить до висновку, що [PERSON] побудував зазначений будинок, однак за свого життя не оформив належним чином право власності на нього, не провівши його реєстрацію в органах БТІ та помер. Тобто [PERSON], побудувавши в 1959 році житловий будинок набув статусу власника житлового будинку та набув право, в межах, установлених законом, володіння, користування та розпорядження цим майном. Спадкоємиця за законом після померлого [PERSON], - [PERSON] відмовилася від спадщини на користь дочки померлого - [PERSON] (а.с.66). Як вбачається з матеріалів спадкової справи, [PERSON], як єдиний спадкоємець померлого [PERSON], звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але свідоцтво про право на спадщину на вказаний будинок не отримала через відсутність документа, який посвідчує право власності на вищезазначений житловий будинок на імя спадкодавця. Наявність інших спадкоємців судом не встановлено. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У відповідності до ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (1950 р.) кожен має право на повагу до його приватного, сімейного життя та до житла. З огляду на зазначене, приймаючи до уваги факт визнання позову відповідачем та, враховуючи, що позивачка прийняла спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість її вимог, а тому, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved