Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

28 вересня 2020 року представник позивача адвокат Кашуба Н.О., від імені та в інтересах [PERSON] звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із позовом до відповідача [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним. В обґрунтування позову зазначила, що 30 жовтня 1999 року на Донбаській товарній біржі вона придбала у [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Під час підписання угоди позивач передала [PERSON] повну вартість\~ квартири 9914.00 гривень. Після продажу [PERSON] звільнила квартиру, передала позивачу документи на квартиру та ключі від неї. У свою чергу позивач почав користуватися квартирою. Оскільки договір купівлі-продажу квартири не був посвідчений нотаріально, на даний час позивач позбавлена можливості розпорядитися майном. [INFO] [PERSON] померла. Спадкоємцем за закон після смерті [PERSON] стала її онука [PERSON] . В сенсі наведених обставин просила суд визнати договір купівлі-продажу від 30 жовтня 1999 року укладений між позивачем та [PERSON] на Донбаській товарній біржі дійсним. Відповідно до ухвали суду від 07 жовтня 2020 року справа розглядається у спрощеному провадження із викликом сторін у судове засідання. 10 березня 2021 року від представника позивача адвоката Кашуби Н.О. надійшла заява про слухання справи за її відсутності, на задоволені позову наполягає, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлялась належним чином та своєчасно. В сенсі наведених обставин суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів та ухвали заочне рішення, що відповідає положенням ст. 178, 223, 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріалами справи встановлено, що 30 жовтня 1999 року на Донбаській товарній біржі між продавцем [PERSON] , з одного боку, та покупцями [PERSON] , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах [PERSON] , з іншого, було укладено договір міни № 1308 (договір купівлі-продажу), за умовами якого Продавець передав у власність Покупцям квартиру [ADDRESS] , які прийняли майно та виплатили за нього певну грошову суму. Згідно технічного паспорту виданого ККП «Міське бюро технічної інвентаризації Маріупольська нерухомість» загальна площа квартири [ADDRESS] складає 60,8 кв.м., житлова площа. 44,3 кв.м. З паспорту громадянина України серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] з 07.12.1999 року постійно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Жовтневим віддам державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області [PERSON] померла [INFO] . Актовий запис № 1914. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] успадкувала після смерті бабусі [PERSON] квартиру [ADDRESS] . На підставі ст. ст.\~1216,\~1218 ЦК\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). При цьому до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст.1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1223 ЦК\~право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Тобто після смерті [PERSON] , [PERSON] прийняла всі права та обов`язки померлої. Відповідно до ст. 5 ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у квітні 1999 року, для їх врегулювання слід застосовувати ЦК УРСР в редакції 1963 року. Згідно зі статтею 227 ЦК УРСР, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору стаття 47 цього Кодексу. За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Частиною 2 ст.47 ЦК УРСР (1963 р.) передбачено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Право позивача, як власника майна, на звернення до суду за захистом своїх майнових прав пов`язаних з правом володіння власністю не може бути обмежено позовною давністю. Як вбачається з матеріалів справи, реєстрація права власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Донбаською товарною біржею від 30 жовтня 1999 року, а не нотаріусом, станом на жовтень 1999 року не суперечило чинному законодавству. Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету України будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року №121, передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих на біржі. Оскільки, сторони договору купівлі-продажу досягли згоди щодо всіх умов договору, що підтверджується підписами сторін, всі зобов`язання за договором сторонами виконанні в повному обсязі, договір зареєстрований 30 жовтня 1999 року, тому позивач на підставі статей 128, 153 ЦК УРСР і статті 49 Закону України «Про власність», який діяв на той час, набув право власності на спірну квартиру і правомірно володіє нею. З огляду на зазначені обставини суд вважає, що позивачем надані належні докази на підтвердження факту укладення вищевказаного договору купівлі-продажу квартири, її виконання та обставини, які свідчать про неможливість подальшого нотаріального посвідчення угоди, а відтак приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання в судовому порядку дійсним договору купівлі-продажу спірної квартири. Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про визнання дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладеного 30 жовтня 1999 року\~між [PERSON] та [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах [PERSON] зареєстрованого Донбаською товарною біржою. На підставі наведеного,

Outcome: approved