Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

27.03.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Ізмаїльської міської ради Одеської області про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме, квартири №21 по вул.Свято-Нікольській (колишня назва Дзержинського),54 в м.Ізмаїлі Одеської області, укладеного 21.06.1994 за №202 між [PERSON], яка діяла за довіреністю №3-2417 від 21.06.1994 року від імені [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Дар′ї Анатоліївни, як продавцем, та [PERSON], яка діяла за довіреністю №3-2414 від 21.06.1994 року від імені [PERSON], як покупцем, який зареєстрований\~Одеською товарною біржею в м.Ізмаїлі Одеської області, у відповідності до ст.15 ЗУ «Про товарні біржі», який діяв на момент укладення договору. З моменту укладання договору позивач відкрито володіє та користується житлом, проте фактично являючись власником житла, позбавлений можливості реалізувати своє право власності на свій розсуд, оскільки укладений договір потребує нотаріального посвідчення. Позивач просить визнати договір\~купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнати права власності на квартиру [ADDRESS]. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Представник Ізмаїльської міської ради в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував щодо задоволення позовних вимог. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставою їх виникнення, поряд з іншими, є договори та інші правочини. Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003 р. передбачено, що положення зазначеного Кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003 року, положення цього Кодексу застосовується до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. \~ Оскільки правовідносини виникли до набрання новим Кодексом чинності, так як договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений до вступу в законну силу Цивільного Кодексу України в редакції 2003 року, і не мають подовжувального характеру, тому суд при розгляді справи керується положеннями ЦК України 1963 року. Відповідно до роз'яснень, даних в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.78 р., із змінами від 25.05.98 р. «Про судову практику у справах про визнання угод недійсними» угоди купівлі-продажу (зокрема при придбанні на біржових торгах) житлового будинку (квартири) або його (її) частини підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. При цьому, якщо така угода виконана повністю або частково одною із сторін, а інша сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК України 1963 р. на вимогу сторони, що виконала угоду має право визнати її дійсною. На час укладення зазначеного договору діяла ст.15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якої не вимагалось подальше нотаріальне посвідчення угоди, укладеної на біржі. Відповідно до п.49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року і чинної на момент укладення договору між сторонами - договір купівлі - продажу, зареєстрований на біржі є документом, що підтверджує право власності на жилий будинок (квартиру), що відчужується. В судовому засіданні встановлено, що 21.06.1996 року між [PERSON], яка діяла за довіреністю №3-2417 від 21.06.1994 року від імені [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Дар′ї Анатоліївни, як продавцем, та [PERSON], яка діяла за довіреністю №3-2414 від 21.06.1994 року від імені [PERSON], як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна за №202, який зареєстрований на Одеській товарній біржі в м.Ізмаїлі Одеської області, згідно якого [PERSON] стала власницею квартири №21, яка розташована в м.Ізмаїлі Одеської області по вул.Свято-Нікольській (колишня Дзержинського),54. Відповідно до розпорядження Ізмаїльського міського голови від 19.02.2016 року №57р «Про перейменування вулиць, провулків та проспекту в м.Ізмаїл Одеської області», вулиця Дзержинського перейменована у вулицю Свято-Нікольську. Укладений між сторонами договір зареєстрований на Одеській товарній біржі в м.Ізмаїлі Одеської області 21.06.1994 року за №202. Всі істотні умови договору до його реєстрації на товарній біржі сторонами виконані, грошовий розрахунок по даному договору здійснений позивачем, про що свідчить п.6 договору. Протягом всього часу з моменту укладення договору позивач відкрито володіє та користується придбаним житлом, однак на підставі укладеного договору позбавлена можливості проводити відчуження придбаного житла та укладати будь-які правочини, оскільки договір нотаріально не посвідчений. Суд вважає, що 21.06.1994 року сторони уклали договір, який не порушує нічиїх прав та інтересів. Позивач, як покупець, свої обовязки за договором виконала, і за її вимогою, суд має право визнати таку угоду дійсною. Позивач [PERSON] зареєстрована в [INFO], що підтверджено записом про реєстрацію у паспорті громадянина України (стор.11). Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що всі зобовязання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі, тому договір купівлі-продажу повинен бути визнаний дійсним. На теперішній час вказаний договір не оскаржений та не скасований. Згідно до вимог ст.47 ЦК УРСР (1963 року), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Таким чином, оскільки при укладенні договору всі вимоги передбачені ст.15 ЗУ «Про товарні біржі» між сторонами виконано належним чином, про що свідчить сам договір, однак договір не відповідає вимогам ст.657 ЦК України чинного законодавства, що позбавляє можливості проводити його відчуження, суд вважає за необхідне визнати укладений між сторонами договір купівлі-продажу дійсним.

Outcome: approved