Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

27.11.2020 позивачка звернулася у суд з позовом до відповідача, у якому просить змінити спосіб стягнення аліментів на дочку з ј частини доходу відповідача та тверду грошову суму у розмірі 3500 грн. в місяць. В обґрунтування позову вказала, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 24.10.2013 присуджено до стягнення в її користь з відповідача аліменти на доньку [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини його заробітку ( доходу ) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць, починаючи з 15.08.2013 року до повноліття дитини. Щомісячно вона витрачає на утримання дитини 7000-8000 грн.. Відповідач працює не офіційно. Тому просить позов задовольнити. 14.12.2020 у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд на 14.01.2021 з повідомленням сторін. 14.01.2021 сторони подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позивачка зазначила, що позовні вимоги підтримує. Відповідач вказав, що позовні вимоги визнає. У відповідності положень ст.247, ч.5 ст.279 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши заяви сторін, оцінивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Сторони перебували у шлюбі, від якого у них є донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення суду від 18.03.2013. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 24.10.2013 з відповідача в користь позивача стягнуто аліменти на доньку в розмірі 1/4 частини його заробітку ( доходу ) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць, починаючи з 15.08.2013 року до повноліття дитини Статтею 61 ЦПК України\~ передбачено, що обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Згідно із ст.141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частин 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. \~\~За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька (ст.183 СК України) і (або) у твердій грошовій сумі (ст.181 СК України). Частина перша статті 192\~СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із п.23 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року №3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справи щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову відповідачу відомі та зрозумілі. Виходячи з\~вимог розумності\~та справедливості,беручи до уваги матеріальний стан сторін, інтереси дитини,

Outcome: approved