Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

28.02.2017 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ПАТ «КЗРК»), в якому просить стягнути відповідно до ст.ст. 23, 1167 ЦК України, ст.237-1 КЗпП України 921\~600,00 грн. моральної шкоди, у зв'язку нещасним випадком, який стався на виробництві та отриманих професійних захворювань. В обґрунтування вказує, що з 09.12.1992 року по 08.01.1997 р. він працював на ПАТ «КЗРК» підземним прохідником з повним робочим днем у підземних умовах на шахті ім. Леніна та шахті «Гвардійська» підземним прохідником з повним робочим днем у підземних умовах та з 04.08.2004 року по 07.02.2017 р. підземним прохідником з повним робочим днем у підземних умовах на шахті ім. Леніна, в подальшому шахта «Тернівська», а всього на підприємстві відповідача пропрацював 16 років 7 місяців. 11.06.2012 року о 12 годині 30 хвилин позивач, попрямував на східну частину клітьового руд двору за буровою сталлю. Не доходячи приблизно 50 метрів до комори [PERSON] оступився та впав, травмувавши при цьому стопу лівої ноги. В результаті нещасного випадку на виробництві йому було поставлено діагноз: закритий трьох кісточковий переломовивих в лівому гомілково-ступеневому суглобі. Закритий перелом малогомілкової кісточки на межі в/3 та с/3 лівої гомілки. Згідно з актом №5 від 14.06.2012 року нещасний випадок вважається пов'язаним з виробництвом та стався внаслідок невиконання [PERSON], який працював підземним прохідником дільниці № 1 ШБУ ПАТ «Кривбасзалізрудком», вимог п.1.13 Інструкції з охорони праці №3 для прохідника (підземного), оскільки він не подбав про особисту безпеку та здоровя під час пересування. Згідно висновку МСЕК від 16.01.2013 р. вперше позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 20 % . Згідно висновку МСЕК від 27.10.2016 р. позивачу при повторному огляді встановлена з 03.10.2016 р. третя група інвалідності та 60% втрати професійної працездатності, з них: первинно 40 % , з яких - 30% радикулопатія, 10% - по ХОЗЛ та 20% - трудове каліцтво (3 2012 р). Оскільки позивач протягом тривалого часу працював на підприємстві із несприятливими умовами праці, він отримав дві професійні хвороби: радикулопатія попереково-крижова L5, S1 і шийна С6, С7 з помірно вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і мязово-тонічним синдромами, перифирічний нейросудинний синдром, часто рецедивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолопаткового пері артрозу (ПФ першого-другого ст.); хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), група «А». Легенева недостатність першого ступеня. Внаслідок отриманих професійних захворювань та травми, отриманої на підприємстві під час виконання трудових обов'язків, у позивача з`явився біль у шийному та поперековому крижовому відділах хребта з іррадіацією у ліву ногу, який посилюється при рухах, оніміння у ній, біль та оніміння в руках, відчуття «викручування» у колінних суглобах, утруднення при ході, загальна слабкість, задишка при фізичному навантаженні, періодичний кашель із утрудненим відходженням слизового харкотиння, періодичний головний біль, запаморочення. Крім того, позивач зазначає, що внаслідок отримання трудової травми та професійного захворювання у нього порушений звичайний спосіб життя: його частину домашньої роботи за нього виконує дружина, він обмежений в активному способі життя, оскільки не може разом зі своїми друзями займатися рибальством, грати у футбол та займатися бігом для підтримання свого здоровя. Все зазначене порушує його нормальні життєві зв'язки, просить стягнути з ПАТ «КЗРК» 921 600 грн. моральної шкоди, розрахованої відповідно до Методики встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань ([PERSON] «Компенсация морального вреда: анализ и комментарий законодательства и судебной практики». 3-е изд., испр. и доп.- Москва: [PERSON], 2004.-320 с.). Позивач [PERSON]\~\~у судове засідання не з'явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду клопотання про розгляд справи без своєї участі в звязку з важким станом здоровя, але за участю свого представника. Представник позивача у судових засіданнях підтвердив обставини викладені у позові, на задоволенні позову наполягає. Представник відповідача ПАТ «КЗРК» позов не визнав, надав письмові заперечення, які в судовому засіданні підтримав. Вказав, що у період із 23.06.1999 р. по 09.04.2003 р. позивач працював на іншому підприємстві, тому відповідач не може відповідати за шкоду, заподіяну здоровю позивача за цей час роботи. Крім того, нещасний випадок на підприємстві стався внаслідок невиконання позивачем професійних обов'язків, вина підприємства у настанні нещасного випадку відсутня. Щодо відповідальності за наявні у позивача хронічні професійні захворювання, то відповідач вважає, що тільки [PERSON] розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання не може бути доказом моральних страждань потерпілого, оскільки він не підтверджує виявлення у позивача професійного захворювання для встановлення у звязку з цим стійкої професійної непрацездатності. При укладанні з позивачем трудового договору, він був повідомлений про наявність на робочому місці шкідливих умов праці, був забезпечений відповідачем засобами колективного та індивідуального захисту, відповідач скорочував час дії шкідливих виробничих факторів. Крім того, позивач отримував пільги та компенсації за роботу у важких та шкідливих умовах праці. Відповідач не приховував від позивача важкість і шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував, а тому протиправних дій щодо позивача, які б знаходилися у причинному звязку з настанням професійного захворювання не вчиняв, і не може нести відповідальність у вигляді відшкодування моральної шкоди, тому просить із цих підстав відмовити в задоволенні позову. Також відповідач зазначає, що заявлена до стягнення сума моральної шкоди не відповідає вимогам, визначеним у ч.3 ст. 23 ЦК України. Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 09.12.1992 р. по 08.01.1997 р. та з 04.08.2004 р. по 07.02.2017 р. позивач працював на підприємстві відповідача підземним прохідником, був звільнений за власним бажанням, у зв'язку із виходом на пенсію (а. с.38, 40-42). Згідно з актом №5 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 11.06.2012 р., нещасний випадок стався внаслідок невиконання [PERSON] вимог інструкції з охорони праці (а.с.11-14). Відповідно до акту проведення розслідування нещасного випадку, що стався 11.06.2012 р. від 14.06.2012 р. причиною нещасного випадку є невиконання вимог інструкції з охорони праці, яке виявилось у тому, що [PERSON] не подбав про особисту безпеку під час виконання трудових обов'язків, оступився і впав, чим порушив вимоги п.1.13 «Инструкции по охране труда №3 для проходчика (подземного)». Нещасний випадок, що стався із позивачем вважається таким, що пов'язаний із виробництвом (а.с.15-18). З медичного висновку ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 07.07.2016 р. вбачається, що йому встановлені наступні професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова L5, S1 і шийна С6, С7 з помірно вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і мязово-тонічним синдромами, перифирічний нейросудинний синдром, часто рецедивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолопаткового пері артрозу (ПФ першого-другого ст.); хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), група «А». Легенева недостатність першого ступеня (а.с. 19-20). У висновку про умови праці працівника відповідно до гігієнічної класифікації, викладеному у санітарно-гігієнічній характеристиці умов праці, затвердженої Головним державним санітарним лікарем міста [PERSON], Криворізького та Широківського районів Криворізького міськрайонного управління Головного управління Держсанепідслужби у Дніпропетровській області за №2/2.11.3/3846 від 08.09.2015 р., зазначено, що умови праці [PERSON] за період роботи з 25.08.1991 по 29.11.1992, з 09.12.1992 по 08.01.1997, з 23.06.1999 по 09.01.2003, з 04.08.2004 по даний час підземним прохідником на проході шахт імені Леніна, «Гвардійська» ПАТ «Кривбасзалізрудком» (правонаступник ВАТ «Кривбасзалізрудком», трест «Кривбасшахтобуд») за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за важкістю праці до 3 класу 2 ступеня шкідливості (а.с.21-24). Криворізьке міськрайонне управління Головного управління Держсанепідслужби у Дніпропетровській області листом вих. №2/2-11-3/1321 від 12.05.2016 р. про умови праці [PERSON] за періоди роботи з 09.12.1992 по 08.01.1997, з 04.08.2004 р. по теперішній час підземним прохідником на проходці шахт імені Леніна, «Гвардійська» ПАТ «Кривбасзалізрудком» (правонаступник ВАТ «Кривбасзалізрудком», трест «Кривбасшахтобуд») надало висновок про умови праці відповідно до гігієнічної класифікації праці, відповідно до якого умови праці позивача за вказаний період на зазначеній посаді у даному підприємстві за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за рівнем виробничої локальної вібрації до 3 класу 1 ступеня шкідливості, за важкістю праці до 3 класу 2 ступеня шкідливості (а.с.25). Згідно з актом розслідування причин хронічного професійного захворювання від 02.08.2016 р. позивачу встановлені хронічні професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова L5, S1 і шийна С6, С7 з помірно вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і мязово-тонічним синдромами, перифирічний нейросудинний синдром, часто рецедивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолопаткового пері артрозу (ПФ першого-другого ст.); хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), група «А». Легенева недостатність першого ступеня. На момент розслідування [PERSON] не здатний працювати за професією, переведений на іншу роботу (легку працю). Професійне захворювання виникло за таких обставин: тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого, недосконалість технології, механізмів, робочого інструменту. Осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи не встановлено, через тривалий час роботи в умовах дії шкідливих факторів та зміною керівників структурних підрозділів та керівників дільниць (а.с.26-30). Позивачу вперше встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 20 % згідно з довідкою МСЕК серії ААА №083532 від 16.01.2013 р. (а.с.31). При повторному огляді 27.10.2016 р. згідно з довідкою МСЕК серії 12 ААА №043273 позивачу встановлено 60 % втрати професійної працездатності, в тому числі: первинно 30% - радиколупатія, 10% - ХОЗЛ; повторно 20% - трудове каліцтво 2012 р. із 03.10.2016 р. до 01.11.2017 р., а також третю групу інвалідності первинно. Зазначена потреба у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, ВМП, санаторно-курортне лікування (а.с.33). Тобто, за час проведення первинного та повторного оглядів ступінь втрати професійної працездатності у позивача по отриманій виробничій травмі не змінився. У медичному висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання Українського НДІ промислової медицини від 07.07.2016 р. в анамнезі хвороби [PERSON] зазначено, що останній з 2008 року перебував на лікуванні у невролога, а після отриманої у 2012 р. виробничої травми також у лікаря-травматолога. Стаття 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобовязаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередньо відповідальність за порушення зазначених вимог. Підприємство, на якому позивач був травмований, є обєктом підвищеної небезпеки, тому відповідно до ст. 16 Закону України «Про обєкти підвищеної небезпеки» від 18.01.2001 р. №2245-ІІІ шкода (в тому числі моральна), заподіяна фізичним чи юридичним особам внаслідок аварії, що сталася на об'єкті підвищеної небезпеки, незалежно від вини суб'єкта господарської діяльності, у власності або у користуванні якого перебуває об'єкт підвищеної небезпеки, відшкодовується суб'єктом господарської діяльності цим особам у повному обсязі, крім випадків, коли аварія виникла внаслідок непереборної сили або з умислу потерпілого. Крім того, відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Доводи відповідача про те,що травмування позивача відбулося саме внаслідок його дій, а також щодо відсутності правових підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди, безпідставні, оскільки нещасний випадок з позивачем стався під час виконання ним трудових обовязків. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обовязку відповідач не виконав. Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач ПАТ «КЗРК» повинен виплатити позивачеві моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої трудовим каліцтвом та хронічними професійними захворюваннями, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п.13 згаданої Постанови Пленуму Верховного суду України судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Враховуючи, що дії, а саме виконання трудових обовязків [PERSON] є такими, що виконувалися в інтересах відповідача, суд розцінює їх як такі, що виконувалися потерпілим внаслідок сумлінного ставлення до своєї роботи та здійснювалися внаслідок добросовісної помилки щодо сприймання потерпілим в першу чергу інтересів виробництва та своїх обов'язків, ніж своєї безпеки. Факт заподіяння позивачу моральних страждань і обставини, якими вони заподіяні, підтверджено тим, що позивач у звязку з отриманими профзахворюваннями та тяжкою травмою від нещасного випадку на виробництві тривалий час змушений проходити чисельні медичні огляди і обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування. З врахуванням вищевикладених обставин справи суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди, яку повинен відшкодувати саме відповідач, як власник підприємства, який не створив працівнику безпечні умови праці, що призвело до ушкодження його здоров'я на виробництві, виникнення хронічних професійних захворювань та моральних страждань потерпілого. За таких обставин, вимоги позивача до ПАТ «КЗРК» є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує вимоги п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., а саме: обставини справи, зокрема того, що нещасний випадок на виробництві стався із причин порушення позивачем інструкції з охорони праці, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності в звязку з трудовим каліцтвом та отриманими хронічними професійними захворюваннями, істотність вимушених змін в його життєвих стосунках. Так, судом враховано, що нещасний випадок з позивачем стався саме з його вини в наслідок невиконання ним п.1.16 «Інструкції з охорони праці № 1 для електрослюсаря (слюсаря) чергового та по ремонту устаткування» та п. 1.13 «Інструкції з охорони праці №3 для прохідника (підземного)», а також наслідки отриманої травми закритий трьох кісточковий переломовивих в лівому гомілково-ступеневому суглобі. Закритий перелом малогомілкової кісточки на межі в/3 та с/3 лівої гомілки, нещасний випадок вважається пов'язаним з виробництвом. При встановленні розміру моральної шкоди суд враховує, що позивачем крім травми ноги на підприємстві, було отримано ще й два хронічні професійні захворювання в період роботи на підприємстві відповідача, тому суд враховує характер захворювань, які проявляються у болях, утрудненням при ході, загальній слабкості, задишці при фізичному навантаженні, періодичному кашлі з утрудненим відходженням слизового харкотиння, періодичному головному болі, запамороченнях. Крім того, у позивача внаслідок отримання трудової травми та професійних захворювань порушений звичайний спосіб життя: його частину домашньої роботи за нього виконує дружина, він обмежений в активному способі життя, оскільки не може разом зі своїми друзями займатися рибальством, грати у футбол та займатися бігом для підтримання свого здоровя. Вказані обставини свідчать про заподіяння позивачу моральних страждань, які позбавляють його нормальних життєвих звязків та потребують додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач при визначенні суми відшкодування моральної шкоди посилався на розрахунки, здійснені ним відповідно до Методики встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань ([PERSON] «Компенсация морального вреда: анализ и комментарий законодательства и судебной практики». 3-е изд., испр. и доп.- Москва: [PERSON], 2004.-320 с.). Листом №6103-0-26-10-36 від 04.06.2010 року Міністерства юстиції України відповідно до Порядку атестації та державної реєстрації методик проведення судових експертиз, затвердженого Постановою КМУ №595 від 02.07.2008 р. рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції від 03.03.2010 року «Методика встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань» (розробник [PERSON]М.) внесена до Реєстру методик проведення судових експертиз. Проте, розрахунок моральної шкоди, здійснений позивачем на підставі даної методики, не може бути ним застосований, оскільки останній не є експертом, а дана методика рекомендована для використання саме в експертній практиці, а не для самостійного застосування фізичними особами для визначення розміру завданої моральної шкоди. Обґрунтовуючи розмір відшкодування позивачу [PERSON] моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, із врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди позивачу та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним стягнути на його користь з відповідача 35 000 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ч. 1 ст. 1167 ЦК України та

Outcome: partial