overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

28 квітня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Вінницького районного суду із даним позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свій позов позивач мотивував тим, що він із відповідачем зареєстрували шлюб 19 серпня 2002 року в Індійській Адміністративній Службі. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] Яріну Мунешварівну, [INFO]. Вказує, що сімейне життя у них не склалось, більше пів року проживають окремо, спільне господарство не ведуть, на підставі цього наладити нормальні стосунки неможливо. Тому, вважає, що подальше проживання та збереження шлюбу - неможливе, в звязку з чим він звернувся із даним позовом до суду. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, проте надав до суду заяву в якій зазначив, що позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити та розглядати справу у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не зявилася, однак подала до суду заяву в якій зазначила, що позов визнає, просить суд розглянути справу у її відсутність, залишити їй після розірвання шлюбу прізвище «Вохра». Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява обґрунтована та така, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19 серпня 2002 року в Індійській Адміністративній Службі Мунещвар Чандер [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації шлюбів, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, посвідченого 28 серпня 2002 року Генеральним консулом Посольсива України в [PERSON] [PERSON], засвідчено справжність попереднього підпису службовця Консульського Департаменту МЗС [PERSON] Гоша та печатки №665 МЗС [PERSON], зареєстровано в реєстрі № 570-448 (а.с.4-7). В період шлюбу в сторін народилася донька [PERSON] Яріна Мунешварівна, [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії І-АМ №226767 (а.с. 8). Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб\~припиняється\~ внаслідок\~ його\~розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ статті 110 цього Кодексу. З'ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, обставини, викладені у позові, те, що позивач не бажає підтримувати подружні стосунки з відповідачем, їх взаємовідносини, суд вважає, що немає підстав для вжиття заходів для примирення подружжя, спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що мають істотне значення, тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач бажає після розірвання шлюбу залишити прізвище «Вохра», що відповідає вимогам закону.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

28 квітня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що з відповідачкою вони перебувають зареєстрованому шлюбі з 19 вересня 2007 року, актовий запис № 361, від якого мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. З березня 2015 року сімейні відносини та спільне проживання між сторонами припинено у звязку з постійно виникаючими сварками. Спору про спільне майно між сторонами немає. Позивач вважає неможливим примирення і подальше збереження сімї, тому просив розірвати шлюб з відповідачкою. У попереднє судове засідання позивач [PERSON] не з*явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримує позовні вимоги (а.с. 19). Відповідачка [PERSON] у попереднє судове засідання не з*явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала, вважаючи також неможливим збереження сімї та примирення з позивачем та просила залишити за нею право іменуватися шлюбним прізвищем (а.с. 20). Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання зі згоди сторін в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі 19 вересня 2007 року зареєстрували шлюб (а.с. 3), від якого мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], який мешкає з відповідачкою. З березня 2015 року шлюбно-сімейні відносини та спільне проживання між сторонами припинено в звязку із відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на життя, постійно виникаючими сварками. Спору про спільне майно між сторонами немає. Відповідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, тощо, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження сімї [PERSON] суперечить інтересам сторін, інтересам їх дитини, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

28 квітня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до територіальної громади в особі Дружківської міської ради Донецької області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В позові [PERSON] вказав, що 22 березня 2003 року померла його донька [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді 1/3 частини квартири [ADDRESS]. Позивач вчасно не звернувся до нотаріальної контори, оскільки вважав, що може в будь-який час перереєструвати частку квартири доньки на себе, а тому просив визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті доньки [PERSON] Суд прийшов до висновку, що оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилася до 01 січня 2004 року, то застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до ст. 550 Цивільного кодексу Української РСР строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Рішенням Дружківського міського суду Донецької області позов [PERSON] до територіальної громади в особі Дружківської міської ради Донецької області був задоволений, [PERSON] був продовжений строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла 22 березня 2003 року. 20 липня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якому просить зазначити конкретний строк для прийняття ним спадщини. Суд зазначає наступне. Відповідно до абзацу 4 п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджену Наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 р. № 18/5, положення якої застосовувались під час дії норм ЦК УРСР, спадкоємець, якому за рішенням суду строк на прийняття спадщини продовжений, повинен у межах строків, встановлених статтею 549 Цивільного кодексу (а саме протягом шести місяців), одержати свідоцтво про право на спадщину чи прийняти спадщину шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, або шляхом подачі нотаріальному органові за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. Суд вважає, що в рішенні це питання вирішено, але для усунення розбіжностей в трактуванні органами, уповноваженим на вчинення нотаріальних дій, законодавства, чинного на даний момент і на момент смерті спадкодавця, суд вважає за необхідне винести додаткове рішення, в якому детально розяснити порядок виконання рішення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

28 квітня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, у якому вказала, що їй згідно з рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 24 лютого 2016 року належить квартира [ADDRESS]. В квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до довідки, виданої головою територіального комітету [PERSON], [PERSON] з 2000 року не мешкає у спірній квартир, її місце проживання позивачу не відомо. Своїми діями відповідач [PERSON] чинить перешкоди позивачу у користуванні і розпорядженні своєю власністю. Позивач несе витрати по сплаті комунальних послуг за відповідача. Позивач просить суд усунути перешкоди в користуванні її власністю, визнавши відповідача [PERSON], такою, що втратила право користування житловою площею у квартирі [ADDRESS]. У судове засіданні позивач [PERSON] не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином: судовою повісткою. До суду вона надала заяву, в якій просить розглянути цивільну справу без її участі. Надала згоду на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася. Судові повістки відповідачу вручалися комунальним підприємством «Комсервіс» Дружківської міської ради, відповідача за місцем реєстрації виявлено не було, про що був зроблений відповідний запис. Суд, отримавши згоду позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 24 лютого 2016 року № 229/4292/15-ц, № 2/229/31/2016 за [PERSON] в порядку набувальної давності визнано право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 63,9 кв.м. У квартирі зареєстрована відповідач [PERSON] Відповідно до акту б/н 02 квітня 2016 року відповідач [PERSON] в зазначеній квартирі не проживає з 2000 року. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. І власник, згідно зі ст. 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм будинком. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Та обставина, що відповідач зареєстрована у квартирі позивача, порушує її права як власника квартира, а саме: позивач, не отримуючи ніяких доходів відповідача, оплачує за неї комунальні послуги. Крім того, вона не має можливості розпорядитися майном, яке їй належить. Відповідач є членом сім'ї власника квартири - її невісткою, але вона не проживає у квартирі з 2000 року без поважних причин, тобто, відповідно до ст. 405 ЦК України, вона втратила право на користування цим житлом, тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

28 квітня 2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, відзначаючи, що він зі своєю дружиною відповідачем по справі 26 травня 2006 року зареєстрували шлюб, від якого дітей не мають. Вони проживали однією родиною, поки дружина у листопаді 2014 року не залишила родину нібито з приводу скоєння злочину. Причиною припинення шлюбних відносин позивач зазначає ту обставину, що майже за два роки відсутності відповідача вдома, вона не поцікавилася ним як своїм чоловіком, що ставить під сумнів її вірність йому як дружині. На теперішній час позивач співмешкає з другою жінкою, з якою бажає узаконити стосунки. Примирення між ним і відповідачем не можливо, тому просить розірвати шлюб. У судове засідання позивач надав письмову заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність. Позовні вимоги свої підтримує і просить їх задовольнити. Не заперечує проти постановлення у справі заочного рішення відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України (а.с.30). Відповідач до суду не зявилася, про місце, дату і час судового засідання повідомлена відповідно до вимог ч.4,9 ст.74 ЦПК України, про що свідчать поштові повідомлення (а.с.11,18,22) та оголошення, опубліковане в газеті «Урядовий курєр» від 16 серпня 2016 року №153 про її виклик до суду в якості відповідача (а.с.29). На підставі зазначеного суд постановляє заочне рішення у відсутності відповідача за правилами ч.1 ст.224 ЦПК України за наявних у справі доказів, проти чого не заперечує позивач. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглядається судом без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, беручи до уваги наполягання позивача на задоволенні позову, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі ст.112 Сімейного кодексу України, виходячи з наступного. Так, у судовому засіданні судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 травня 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.5). З матеріалів справи вбачається, що сторонами шлюбні відносини не підтримуються майже два останні роки, позивач не має бажання дійти примирення, на розірванні шлюбу наполягає. За таких обставин суд вважає, що сім'я розпалася остаточно і подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

28 квітня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа Пята дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що у вересні 2015 року помер його двоюрідний брат, [PERSON] У встановлений законом строк позивач не прийняв спадщину, оскільки тяжко хворів і проходив лікування. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини тривалістю один місяць (а.с.а.с. 2 4). У судовому засіданні представник позивача підтримав позов у повному обсязі, а представник [PERSON] не заперечувала проти його задоволення. [PERSON] у судовому засіданні позов визнав, і ухвалою суду відповідно до статті 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) таке визнання було прийнято. Представник третьої особи до суду не зявився, звернувшись із заявою про розгляд справи за його відсутністю та відсутність заперечень проти позову. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що позивач та [PERSON] доводяться двоюрідними братами [PERSON] (а.с.а.с. 6 10). 30 вересня 2015 року [PERSON] помер (а.с. 5). Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК) спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з частиною 1 статті 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. У відповідності зі статтею 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За правилами частини 3 статті 1272 ЦК за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, позивач страждає на онкологічне захворювання, з приводу якого постійно проходить лікування (базаліома шкіри правого надпліччя, меланома передньої грудної стінки праворуч, базаліома шкіри обличчя, меланома шкіри спини, базаліома шкіри передньої грудної стінки ліворуч, контрактура правого плечового суглобу). У звязку з тяжким захворюванням позивач має статус інваліда ІІ групи. Викладені обставини підтверджуються медичною документацією, наданою представником позивача у суді (а.с.а.с. 14 19). У період від 16 по 31 березня 2016 року позивач перебував на лікуванні у Великій Британії, про що свідчать надані у суді закордонний паспорт позивача, а також авіаквитки (а.с.а.с. 20, 21). Ураховуючи зміст приведених вище норм та встановлені в засіданні обставини, суд доходить висновку про те, що причина пропуску позивачем визначеного законом строку є поважною, оскільки протягом шестимісячного строку після смерті двоюрідного брата він постійно перебував у тяжкому хворобливому стані та проходив лікування, отже вимоги позивача слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

28 квітня 2016 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 15 листопада 2013 року він уклав із публічним акціонерним товариством «[PERSON] Дніпро» (далі ПАТ «[PERSON] Дніпро») договір банківського строкового вкладу № 26357030669606 «VIP-прибутковий» (далі договір вкладу), відповідно до умов якого вніс 53 тис. євро на 370 днів, дата повернення вкладу 20.11.2014 року. За умовами зазначеного договору банк зобовязався виплатити розмір процентної ставки на вклад 7% річних в кінці строку. 12 червня 2014 року він звернувся до банка з письмовою заявою про дострокове розірвання договору банківського строкового вкладу, повернення суми вкладу та нарахування відсотків на нього, на яку ним, банком, було надано відповідь про те, що вказаний договір між ними не укладався, а сума вкладу перебуває у розпорядженні колишнього начальника Гагарінського відділення ПАТ «[PERSON] Дніпро» [PERSON] (а.с. а.с. 2-9, 15-16, 17, 18). Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2016 року позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Дніпро» про стягнення суми вкладу задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Дніпро» на користь [PERSON] суму вкладу за договором строкового банківського вкладу у розмірі 53\~000 євро, 7% річних у сумі 3 771 євро, 3% річних від суми заборгованості в сумі 6\~968 грн., інфляційні витрати в розмірі 85 267,20 грн., та судовий збір 6\~890 грн., а всього 56\~771 євро та 92\~157 грн. (а.с. 63-65). В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 80-89). Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом І інстанції встановлено, що 15 листопада 2013 року між [PERSON] та ПАТ «[PERSON] Дніпро» було укладено договір банківського строкового вкладу № 26357030669606 «VIP-прибутковий», відповідно до умов якого він вніс 53\~000,00 євро на 370 днів. За умовами зазначеного договору вкладу банк зобовязався виплатити процентну ставку 7% річних в кінці строку 20.11.2014 року. На підставі п. 2.3 договору вкладу, 12.06.2014 року [PERSON] подав до ПАТ «[PERSON] Дніпро» вимогу про дострокове розірвання договору вкладу, повернення суми вкладу та нарахування відсотків на нього. На вказану вимогу, банком надано відповідь про те, що вказаний договір між ними не укладався, а сума вкладу перебуває у розпорядженні колишнього начальника Гагарінського відділення ПАТ «[PERSON] Дніпро» [PERSON]; повідомлено, що по даному факту банк звернувся до правоохоронних органів і 29.11.2013 року Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України відкрито кримінальне провадження; рекомендовано [PERSON] для повернення суми вкладу звернутись до правоохоронних органів. Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

28 квітня 2016 року позивач звернулась з позовом до суду, в якому просить стягнути на її користь аліменти для утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, що становить 1455 грн. та 1167 грн. відповідно з дня подання заяви і до повноліття дітей. Позовні вимоги мотивувала тим, що відповідач - батько дітей - не виконує свого обов'язку по їх вихованню та не утримує матеріально, діти перебувають на утриманні матері. В судовому засідання позивачка позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити. Відповідач та його представник позов визнали частково, пояснивши суду, що його дохід за місяць становить 1378 грн., згоден на стягнення з нього аліментів у розмірі по 350 грн. щомісячно на кожну дитину. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, матеріальне становище сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, від якого мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру утримання, що підлягає стягненню з відповідача, суд враховує ряд обставин, серед яких матеріальне становище відповідача. Оскільки судом встановлено, що діти проживають з позивачкою, дохід відповідач становить 1378 грн. місяць, позивачем не доведено його спроможності сплачувати аліментів в сумі по 1455 грн. та 1167 грн. на місяць на кожну дитину, тому суд вважає за необхідне стягнути з нього аліменти в сумі по 350 грн. на кожну дитину. Крім того, стягненню на користь держави з відповідача підлягають судові витрати по справі, а саме судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial