Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-22 00:00:00

28.10.2019 позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову вказує, що з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.08.2012 року по 06.10.2017. Мають спільних дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюб розірвано рішенням Оболонського районного суду міста Києва 06.10.2017 року. З 10.08.2012 року по 17.08.2018 року з відповідачем проживали разом однією родиною за адресою : [ADDRESS] . З травня 2019 разом не проживають. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин діти проживають разом з нею в квартирі, що належить її матері на праві приватної власності за адресою : [ADDRESS] . Відповідач вчиняв непоодинокі скандали у зв`язку з чим вимушена була звертатися до правоохоронних органів та до психолога. На даний час в Оболонському районному суді м.Києва знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод власнику нерухомого майна шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. До сьогодні діти зареєстровані разом з нею за місцем реєстрації [PERSON] . Відповідач в суді ставить питання про втрату права на користування цим житловим приміщенням. Зазначає, що не буде претендувати на його житло при умові, що місце проживання дітей буде визначено судом з нею. Просить суд визначити місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] з матір`ю дітей, [PERSON] за місцем її проживання та стягнути з відповідача судові витрати, що складається з судового збору в розмірі 768 грн.40 коп. та оплата діагностики дітей в сумі 3800 грн. Ухвалою від 25.11.2019 року позовна заява була залишена без руху. Ухвалою від 10.01.2020 року по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання по справі на 07.02.2020 на 10 год. 15 хв. 07.02.2020 року за клопотанням позивача відкладено підготовче засідання. В підготовче судове засідання 23.04.2020 р. позивач та її представник не з`явилися, подали заяву про розгляд справи без участі позивача та просили суд позов задовольнити враховуючи подану відповідачем заяву про визнання позову. Відповідач та його представник в підготовче засідання не з`явилися, направили заяву про визнання позову та розгляд справи без їх участі. Третя особа також в підготовче судове засідання не з`явилася, подали висновок Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації від 28.02.2020 № 104-1923 відповідно до якого рекомендують визначити місце проживання дітей з матір`ю, також просили суд проводити розгляд справи без участі їх представника. Суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі сторін за наявними матеріалами справи та відповідно до ст.200 ЦПК України постановити рішення у підготовчому судовому засіданні. Вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.08.2012 року. В період шлюбу у подружжя [PERSON] народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюб розірвано рішенням Оболонського районного суду міста Києва 06.10.2017 року. В своєму позові позивач посилається на наявність спору щодо місця проживання дітей, оскільки в позасудовому порядку не врегулювали спір самостійно. Відповідач направив суду заяву про визнання позову стосовно визначення місця проживання дітей з позивачем, суд вважає, що визнання позову не порушує нічиїх прав та охоронюваних законом інтересів. Відповідно до статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Як убачається з висновку про визначення місця проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , обоє батьки та діти зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 10.09.2002, 1/3 частина даної квартири належить батьку дітей. Під час обстеження умов проживання від 03.12.2019, складеного службою у справах дітей та сім`ї Оболонської районної державної адміністрації, встановлено, що дана квартира здається в оренду. Діти проживають разом з матір`ю за адресою : [ADDRESS] , у квартирі бабусі по лінії матері дітей. Спеціалістами служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації неодноразово було обстежено умови проживання у даній квартирі та складено акти, відповідно до яких у даній квартирі створені належні умови для проживання, виховання та навчання дітей. Оболонська районна у м.Києві державна адміністрація, як орган опіку ти піклування рекомендувала суду визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю, [PERSON] . Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). З огляду на викладене, беручи до уваги вік та інтереси дітей , визнання позову відповідачем, суд доходить до висновку, що позов підлягає задоволенню . Враховуючи визнання відповідачем позову на стадії підготовчого судового засідання відповідно до ст.142 ч.1 ЦПК України суд повертає з державного бюджету позивачу 50 відсотків судового збору, а саме 385 грн. сплаченого при поданні позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 385 грн. та 3800 грн. за психологічну діагностику дітей. Заперечень стосовно судових витрат відповідач не подавав. (а.с.19-20)

Outcome: approved