Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

28.08.2015 [PERSON] звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього - [PERSON] 1998 року народження, мотивуючи тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо утримання та виховання дитини, допомоги на утримання не надає, дитиною не цікавиться, участі у вихованні не приймає. До судового засідання позивач не з'явився, суду надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, хоча про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, шляхом надання оголошення в газету «Рідне Прибужжя» редакції № 44 від 29 жовтня 2015 року, причину неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Служби у справах дітей Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради до судового засідання не з'явився, суду надав висновок, в якому з заявленими позовними вимогами згоден, вважає що позов підлягає задоволенню. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є дитиною від шлюбу між [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 травня 2005 року шлюб між ними було розірвано. Згодом рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва у справі про стягнення аліментів, постановив стягнути аліменти з відповідача. Проте відповідач ухиляється від виконання свого обов'язку. З відповідачем позивач проживає окремо. Суперечок стосовно місця проживання [PERSON] не було, відповідач не заперечував проти того, що позивач проживає разом з матір'ю. За увесь час здоров'ям позивача [PERSON] не цікавився, не телефонував, жодної участі у його вихованні не приймав. Частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності з ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Враховуючи те, що відповідач по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця перебування [PERSON], вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати батьківські обов'язки, покладені на відповідача законом. У відповідності з ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності з ч. 4 ст. 155 СК України ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, суд вважає, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт ухилення відповідача від виконання обов'язку по вихованню своєї дитини, а тому суд дійшов висновку про позбавлення відповідача батьківських прав. Одночасно суд роз'яснює, що відповідно до ст. 166 СК особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Окрім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved