Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

26 січня 2016 року [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 29 грудня 2015 року, у м. Горлівка, помер її цивільний чоловік і батько двох їх дітей [PERSON]. Заявник звернулась до ВДРАЦС м. Словянська, щодо реєстрації факту смерті чоловіка, проте у звязку із тим, що державні органи на території України не визнають документів наданих на непідконтрольній владі України території, у реєстрації смерті чоловіка їй було відмовлено. Оскільки документи, які свідчать про смерть її чоловіка, було видано у м. Горлівка, вони не визнаються такими, на підставі яких проводиться державна реєстрація смерті. Для встановлення вищевказаного факту, їй було рекомендовано звернутьсь до суду. У звязку із викладеним, заявник просила суд винести рішення яким встановити факт, що [PERSON], [INFO], помер 29 грудня 2015 року за місцем свого проживання: [INFO]. Заявника [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON], у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні, пояснення надала аналогічні викладеним у заяві. Зазначила, що під час спроби зареєструвати у встановленому законом порядку факт смерті чоловіка, у ВДРАЦС м. Словянська, їй було повідомлено, що для належної реєстрації смерті в органах РАЦС, отримання чинного витягу та свідоцтва про смерть, [PERSON] необхідно надати документи передбачені ст. 17 ЗУ «Про акти цивільного стану», а саме, документи встановленої форми про смерть, видані закладом охорони здоровя, або рішення суду про оголошення особи померлою чи про встановлення факту її смерті. У звязку з тим, що отримати у м. Горлівка відповідні медичні документи неможливо, оскільки медичних установ підконтрольних уряду України у місті не має, заявник змушена була звернутися до суду із даною заявою. Представник заявниці [PERSON] у судовому засіданні заяву своєї довірительниці підтримав з підстав, наведених у заяві. Представник заінтересованої особи ВДРАЦС по м. Словянську\~ будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, до судового засідання не зявився, надав суду клопотання\~ з проханням розглянути справу без участі представника заінтересованої особи, рішення винести згідно із вимогами діючого законодавства. Крім того, зазначив, що єдиною підставою для державної реєстрації смерті в даному випадку є рішення суду про встановлення факту смерті особи. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона перебуває у приятельських стосунках із заявницею, та також приятелювала із [PERSON] Вони разом займалися підприємницькою діяльністю. У звязку із проведенням АТО на території м. Горлівки, [PERSON] разом із [PERSON]юВ. та неповнолініми дітьми перемістилися у м. Словянськ. [PERSON] проживала із [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах. Вони мали двох спільних дітей. З червня по жовтень 2015 року проживали у [INFO]. У м. Горлівка вони проживали [INFO], а зареєстровані [INFO]. У звязку із необхідністю [PERSON] виїхав до м. Горлівка. 29 грудня 2015 року подзвонила його мати [PERSON] та повідомила заявниці, що [PERSON] помер. Щодо причини смерті, то у неї є сумніви, однак вона може ствердити, що була присутня на похованні [PERSON], і що [PERSON] був похований у с. Михайлівка на кладовищі. Суд, заслухавши пояснення заявника, допитавши свідка, дослідивши надані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до висновку, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з таких встановлених у судовому засіданні обставин та відповідних ним доказів. Як видно із свідоцтв про народження: серії І-НО №450349, виданого 11 квітня 2012 року та серії: І-НО №614124 виданого 01 серпня 2014 року міським відділом РАЦС Горлівського міського управління юстиції у Донецької області, заявник має двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Батьком у свідоцтвах про народження записаний [PERSON], а мати [PERSON]. Судом встановлено, що заявник [PERSON], зверталась до Відділу ДРАЦС по м. Словянську із заявою про державну реєстрацію смерті, однак, у реєстрації їй було відмовлено. Так, як вбачається зі змісту клопотання ВДРАЦС по м. Словянську № 335/03.2-38, від 05 лютого 2016 року, провести реєстрацію смерті та видати свідоцтво про смерть неможливо, оскільки підставою для реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоровя чи судово-медичною установою або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Згідно із представленою суду копією лікарського свідоцтва про смерть №2451 від 29 грудня 2015 року, [PERSON], [INFO] помер 29 грудня 2015 року у Центрально-Міському районі м. Горлівка Донецької області по вул. Зуєва, буд. 1, (а.с. 8, 8 зб.). Відповідно копії довідки про причину смерті, [PERSON]. помер у віці 39 років, причиною смерті стала механічна асфіксія від здавлювання органів шиї петлею повішання (а.с. 7). Відповідно свідоцтва про смерть ДНР №015559, виданого Горлівським міським відділом запису актів цивільного стану Державної Реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки 04 січня 2016 року, [PERSON], [INFO], уродженець селища Ново-Александрівська, Анивського району, Сахалинської області Російської Федерації помер 29 грудня 2015 року у віці 39 років. Згідно із довідкою Озерянівської селищної адміністрації м. Горлівки про надання місця для поховання №361 від 29 грудня 2015 року, Озерянівською селищною адміністрацією було виділено місце під поховання померлого 29 грудня 2015 року [PERSON], на сільському кладовищі у селі Михайлівка (а.с. 7). Судом оглянуті фотознімки із зображенням могили [PERSON] Згідно із ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно п. 8 ч.1ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Зі змісту Наказу міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року №953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, зокрема Державного реєстру актів цивільного стану громадян, на території Донецької області, зокрема м. Горлівка Донецької області, тимчасово припинено, до закінчення антитерористичної операції на сході України. Тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться, зокрема, на території м. Горлівка Донецької області. Як видно з наданих заявником медичних документів, як то, лікарського свідоцтва про смерть, довідки про причину смерті, свідоцтво про смерть їх було сформовано на території м. Горлівка Донецької області після припинення доступу до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, зокрема Державного реєстру актів цивільного стану громадян, на території Донецької області, зокрема м. Горлівка Донецької області. Відповідно ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа, встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою. Розділом 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими Наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18.10.2000 року, з із змінами, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена\~наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена\~наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб. Відповідно п. 1 Постанови ПВС України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно роз'яснень п. 13 Постанови ПВС України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Встановлення такого факту в даному випадку необхідне заявниці з метою визначення соціального статусу її неповнолітніх дітей. Заявниця не має можливості отримати свідоцтво про смерть батька її дітей [PERSON], оскільки у неї на даний час відсутнє лікарське свідоцтво про смерть, форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть), у звязку з тим, що смерть батька її дітей [PERSON] відбулася на території, де безпосередньо проводиться АТО, та дана територія не підконтрольна владі України. Відповідно роз'яснень, даних в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. З урахуванням положень ст. 57 ЦПКУкраїни, за якими, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги, та зокрема можуть бути встановлені на підставі письмових доказів. Суд зазначає, що згідно із статтею 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозвязок доказів у їх сукупності. Вирішуючи питання щодо допустимості та належності доказів у сенсі глави 5 ЦПК України, суд приймає до уваги досліджені у судовому засіданні медичні документи та свідоцтво про смерть, котрі хоч і не є державними актами та/або офіційними документами, які створюють самі по собі правові наслідки, однак, на думку суду, можуть слугувати джерелом тих фактичних даних, які у сукупності із показаннями свідка [PERSON], яка у судовому засіданні під присягою ствердила, що дійсно [PERSON] помер 29 грудня 2015 року, і вона була присутня при його похованні, довідкою № 361 від 29 грудня 2015 року, за якою виділене місце для поховання [PERSON], фотозображеннями могили [PERSON], дають можливість суду дійти висновку, що смерть [PERSON] настала 29 грудня 2015 року за вказаних у заяві обставин. Суд також зазначає, що приймаючи до уваги вказані письмові докази, суд виходить з того, що незважаючи на ситуацію, яка склалася у країні, медичні заклади у звязку із специфікою роботи, повинні надавати медичну допомогу будь-яким особам, і у будь-якій ситуації, отже у тому становищі, у якому опинилася заявниця, вона була позбавлена можливості отримати офіційні документи щодо смерті [PERSON], а тому звертаючись до суду, надала всі можливі письмові документи, які могла надати у цій ситуації. Суд також зазначає, що вищенаведені медичні документи, документи відносно виділення земельної ділянки під поховання [PERSON], на кладовищі, свідоцтво про смерть, фотозображення могили [PERSON], показання свідка у судовому засіданні, на думку суду є узгодженими між собою, не містять внутрішніх протиріч і у своїй сукупності є достатніми, для того щоб дійти висновку, про те, що [PERSON] [INFO], помер 29 грудня 2015 року у Центрально-Міському районі м. Горлівка, у с. Михайлівка, вул. Зуєва, буд. 1. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно ч. 2 ст. 259 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в державних органах, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а лише є підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі\~\~\~\~ст. 14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. З огляду на викладене, з метою захисту прав неповнолітніх дітей, виходячи з аналізу чинного законодавства та встановлених відповідно його обставин справи, оцінивши представлені в силу положень ст. 60 ЦПК України докази в їхній сукупності, суд приходить до висновку, що факт смерті [PERSON] знайшов своє підтвердження у ході судового засідання. За наведених обставин, враховуючі досліджені судом докази, а також те, що визнання вказаного факту породжує юридичні наслідки, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved