Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

27.05.2019 позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач, який зареєстрований у даному будинку, фактично не проживає в ньому більше шістнадцяти років. Таким чином, не проживаючи в жилому приміщенні понад один рік він втратив право користування вказаним будинком. Реєстрація відповідача в належному позивачу будинку перешкоджає позивачеві вільно володіти, користуватись та розпоряджатись ним, користуватись пільгами, а також позивач несе зайві витрати по сплаті комунальних послуг та інших платежів. Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши про те, що позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом публікації оголошення про виклик відповідача на офіційному веб-сайті Чуднівського районного суду Житомирської області, у встановлений судом строк відповідач відзив не надав. На підставі статей 211, 223, 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності учасників справи та ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам у їх сукупності, встановив наступне. Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №163521428 від 15.04.2019, житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить позивачу (а.с.5). Відповідно до довідки №516 від 16.05.2019, виданої виконкомом Вільшанської сільської ради Чуднівського району Житомирської області про те, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але на території Вільшанської сільської ради не проживає з 2002 року (а.с.6). У заяві, поданій до суду 18.07.2019, відповідач [PERSON] визнав той факт, що він з 2002 року не проживає за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 19). Відповідно до вимог ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України (надалі по тексту - ЦК України), член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.163 Житлового кодексу УРСР (№ 5464-X від 30.06.1983 року) у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім`ї не звільняє їх від виконання обов`язків за договором найму жилого приміщення. Згідно ст.71 Житлового кодексу УРСР (№ 5464-X від 30.06.1983 року) при тимчасовій відсутності без поважних причин наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 Житлового кодексу УРСР (№ 5464-X від 30.06.1983 року) визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідач, будучи зареєстрованим в будинку в ньому не проживає більше шістнадцяти років, тому, в силу закону, коли відповідач без поважних причин не проживає в будинку більше шести останніх місяців, його необхідно визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням, що є також одним із способів захисту права приватної власності позивача у справі. Виходячи з наведеного вище суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved