Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

28 квітня 2015 року [PERSON] звернувся в Миргородський міськрайонний суд Полтавської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В своїй заяві позивач вказував, що 21 травня 2014 року між ним і відповідачем було укладено договір позики грошей в сумі 200000 грн., посвідчений приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу [PERSON] Згідно цього договору відповідач зобов'язувався повернути йому всю суму позики до 15 вересня 2014 року, але відповідач повернув тільки частину боргу в сумі 100000 грн., а суму боргу 100000 грн. до цього часу безпідставно не повернув, в звязку з чим позивач вимушений звертатися до суду. Посилаючись на ст.ст. 529, 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України позивач просив стягнути з відповідача 100000 грн. боргу та 1000 грн. судових витрат. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про час і місце розгляду справи відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України повідомлений належним чином (а.с.16, 21). Позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, тому відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних доказів, постановивши заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності з ст. 1047 ЦК України, якщо сума позики не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, договір позики укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що 21 травня 2014 року між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] було укладено договір позики на суму 200000 гривень, який був посвідчений приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно умов договору позики відповідач повинен був повернути борг в сумі 200000 гривень до 15 вересня 2014 року. У відповідності з ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ч.2 ст.59 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.3 ст.545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Пунктом 7 договору позики, укладеного між позивачем і відповідачем, також встановлено, що наявність у позикодавця після спливу терміну повернення грошей примірника цього договору є свідченням прострочення виконання позичальником свого зобовязання. Оскільки борговий документ примірник договору позики від 21.05.2014 р., знаходиться у позивача, що підтверджується його оглядом у судовому засіданні, суд вважає, що твердження позивача про те що відповідач не повністю повернув позику відповідає дійсності, отже позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, в сумі 1000,00 грн. (а.с. 1), підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі.

Outcome: approved