overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

27 січня 2017 року до суду звернувся [PERSON] з заявою, в якій просить встановити факт належності йому дублікату заповіту його батька [PERSON], посвідченого 18.11.2010 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Катюхою О.В. В обґрунтування заяви зазначає, що 24.01.2017 року йому був виданий дублікат заповіту та при ознайомленні з ним з'ясувалося, що його дата народження написано невірно і це є перешкодою для оформлення спадкових прав. В судове засідання заявник не з'явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій він зазначив, що вимоги заяви підтримує повністю і просить їх задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. За таких обставин суд має можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.6 ч. 1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; Згідно п.12 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31 березня 1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вбачається, що при розгляді справи про встановлення належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому. Суд, дослідивши письмові докази по факту належності дублікату заповіту [PERSON], [INFO], посвідченого 18.11.2010 року, приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу, [PERSON] і вважає, що заява є законною та обгунтовано, оскільки заявник дійсно є спадкоємцем майна померлого [PERSON]. Встановлено, що в дублікаті заповіту [PERSON] від 18.11.2010 року (батька заявника), а саме: у відомостях про особу, якій його видано, внесено дату народження спадкоємця ([PERSON]) - [INFO] року. Факт належності заявнику зазначеного вище правовстановлюючого документу підтверджується наявними у справі доказами, а саме: копією свідоцтва про народження [PERSON], копією паспорта [PERSON], копією ідентифікаційного номеру, де дата народження [PERSON] - [INFO] року співпадають. За таких обставин, у суду не виникає сумнівів в доведеності факту належності правовстановлюючого документу [PERSON], встановлення якого йому необхідно для оформлення своїх законних спадкових справ.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

\~27 січня 2017 року заявник, [PERSON], звернулась до Київського районного суду м.Полтави із заявою про встановлення факту \~родинних \~відносин. Посилалась на те, що \~ вона народилась 30.04.1944 року в с.Комишня Миргородського району Полтавської області. Її батьки відповідно до свідоцтва про народження: [PERSON] та [PERSON]. На час її народження її батьки не перебували у шлюбі. В 1960 році її мати, [PERSON], офіційно зареєструвала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] 10.04.2016 року її мати, [PERSON] померла. Відповідно до заповіту складеного 20.02.1982 року в с.Комишня Миргородського району, її мати залишила їй все своє майно. Вона у встановлені терміни звернулась до приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу [PERSON] з приводу оформлення спадкового майна після смерті матері. Під час збору документів, на запит приватного нотаріуса надійшов витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб її матері з чоловіком у якому прізвище матері помилково зазначено як «Верещагенко Мотрона Степанівна». Просила, встановити факт родинних відносин, а саме що вона, [PERSON], [INFO] є донькою померлої 10 квітня 2016 року [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) [PERSON]. \~ У судовому засіданні заявник [PERSON] заявлені вимоги підтримала у повному обсязі. Заінтересована особа приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву про можливість розгляду заяви у її відсутність, не заперечували проти задоволення заяви. Факт, який просить встановити заявник, \~необхідний їй для прийняття спадщини, а тому \~встановлення факту родинних стосунків між нею та [PERSON]\~має для заявника \~юридичні наслідки та\~\~\~може бути встановлений судом. Заслухавши заявника, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення заяви. Установлено, що \~10 квітня 2016 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.7). Відповідно до заповіту складеного 20.02.1982 року в с.Комишня Миргородського району, мати заявника [PERSON] залишила їй все своє майно. [PERSON] у встановлені терміни звернулась до приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу [PERSON] з приводу оформлення спадкового майна після смерті матері. Під час збору документів, на запит приватного нотаріуса надійшов витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб її матері з чоловіком у якому прізвище матері помилково зазначено як «Верещагенко Мотрона Степанівна». Оскільки \~\~в іншому порядку заявник не може встановити вказаний факт, він\~ підлягає встановленню у судовому порядку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

27 січня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпро, вул. Калинова, 72/81. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 26.01.2017р. о 17 год. 30 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 26.01.2017р. о 17 год. 30 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради без направлення (за заявою брата). При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворої критика знижена. Дисфорічна. Намагається кудись іти. Мова не по суті. Мислення різнопланове, паралогічне. Звучать маячні ідеї збитку, побутового плану на адресу брата. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

27 січня 2017 року Оболонським районним судом м. Києва ухвалено заочне рішення по цивільній справі №756/11335/16-ц, яким стягнуто з [PERSON] на користь ПрАТ «СТ «Іллічівське» шкоди в розмірі 5661,70 грн. та 1378 грн. судових витрат. На підставі заяви представника позивача йому 06.03.2017 року на адресу позивача було направлено виконавчий лист №756/11335/16-ц за вказаним рішенням суду. В липні 2017 року до суду звернулося ПрАТ «СТ «Іллічівське» з заявою про заміну сторони виконавчого провадження, посилаючись на те, що 06.02.2017 року між ПрАТ «СТ «Іллічівське» та ТОВ «ФК «Факторинг Про» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу, згідно з яким ТОВ «ФК «Факторинг Про» набуло право вимоги боргу з [PERSON] Представник заявника, боржник, представник ПАТ «ФК «Факторинг Про» до суду не з'явились, про день, час та місце розгляду заяви повідомлялися належним чином, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази, їхня неявка не перешкоджає розгляду заяви. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 378 ЦПК України та ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Як вбачається з договору про надання фінансових послуг факторингу №02/06.02.17 від 06.02.2017 року, укладеного між ПрАТ «СТ «Іллічівське» та ТОВ «ФК «Факторинг Про», останнє набуло права вимоги за грошовими зобов'язаннями, що перейшли до клієнта як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договорами страхування, зокрема право вимоги боргу з [PERSON]В, що підтверджується додатком №1 до договору про надання фінансових послуг факторингу №02/06.02.17 від 06.02.2017 року. Оскільки право вимоги до боржника [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «Факторинг Про» на підставі договору про надання фінансових послуг факторингу №02/06.02.17 від 06.02.2017року, укладеного між ПрАТ «СТ «Іллічівське» та ТОВ «ФК «Факторинг Про», суд вважає, що заява про заміну сторони виконавчого провадження підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

27 січня 2017 року Оболонським районним судом м. Києва ухвалено заочне рішення по цивільній справі №756/11335/16-ц, яким стягнуто з [PERSON] на користь ПрАТ «СТ «Іллічівське» шкоди в розмірі 5661,70 грн. та 1378 грн. судових витрат. На підставі заяви представника позивача йому 06.03.2017 року на адресу позивача було направлено виконавчий лист №756/11335/16-ц за вказаним рішенням суду. В липні 2017 року до суду звернулося ПрАТ «СТ «Іллічівське» з заявою про заміну сторони виконавчого провадження, посилаючись на те, що 06.02.2017 року між ПрАТ «СТ «Іллічівське» та ТОВ «ФК «Факторинг Про» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу, згідно з яким ТОВ «ФК «Факторинг Про» набуло право вимоги боргу з [PERSON] Представник заявника, боржник, представник ПАТ «ФК «Факторинг Про» до суду не з'явились, про день, час та місце розгляду заяви повідомлялися належним чином, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази, їхня неявка не перешкоджає розгляду заяви. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 378 ЦПК України та ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Як вбачається з договору про надання фінансових послуг факторингу №02/06.02.17 від 06.02.2017 року, укладеного між ПрАТ «СТ «Іллічівське» та ТОВ «ФК «Факторинг Про», останнє набуло права вимоги за грошовими зобов'язаннями, що перейшли до клієнта як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договорами страхування, зокрема право вимоги боргу з [PERSON], що підтверджується додатком №1 до договору про надання фінансових послуг факторингу №02/06.02.17 від 06.02.2017 року. Оскільки право вимоги до боржника [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «Факторинг Про» на підставі договору про надання фінансових послуг факторингу №02/06.02.17 від 06.02.2017року, укладеного між ПрАТ «СТ «Іллічівське» та ТОВ «ФК «Факторинг Про», суд вважає, що заява про заміну сторони виконавчого провадження підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

27 січня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через протилежні погляди на шлюб і сім'ю, постійні сварки, шлюбні стосунки припинені з січня 2015 року, спільне господарство не ведеться. Посилаючись на неможливість подальшого спільного проживання, позивач просить розірвати шлюб. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, при цьому 16.03.2017 подав до суду заяву, в якій повідомив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просив розглядати справу без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, при цьому 16.03.2017 також подала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі, просила розглядати справу без її участі, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Дослідивши в судовому засіданні наявні у справі письмові докази, суд дійшов такого. 19 вересня 2006 року сторони уклали шлюб (а. с. 4). У подружжя є малолітня дитина дочка [PERSON], [INFO] (а.с.7). Через розбіжності у поглядах на характер сімейних стосунків і життя в цілому сторони шлюбні стосунки фактично припинили з січня 2015 року. Спільне господарство ними не ведеться. Примирення та поновлення сімейних стосунків між сторонами не можливе, а подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України (далі - СК України) позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо визнання позову відповідачем викладено в адресованій суду письмовій заяві, ця заява приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на викладене, суд вважає, що примирення сторін та поновлення сімейних стосунків між ними не можливе, а подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, інтересам їх малолітньої дитини. Враховуючи наведене вище, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

27 січня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що з відповідачем вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 серпня 2010 року, актовий запис № 817, від спільного проживання мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO] Впродовж восьми місяців сімейно-шлюбні відносини між сторонами припинено, у звязку з відсутністю розуміння один одного, постійними суперечками, які викликані різницею характерів та різними поглядами на життя. Ведення спільного господарства та спільне проживання сторін остаточно припинено. Відповідач не бере матеріальної участі в житті сім*ї, яка фактично розпалась та існує лише формально. Спору про спільне майно між сторонами немає. Позивачка вважає неможливим примирення і подальше збереження сімї, просила розірвати шлюб з відповідачем, залишивши за нею право іменуватися шлюбним прізвищем. У судове засідання позивачка не з*явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги (а.с. 28). Відповідач у судове засідання не з*явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, визнає позовні вимоги та не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачкою (а.с. 27). З*ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі 27 серпня 2010 року зареєстрували шлюб (а.с. 8), від спільного проживання мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO] (а.с. 9), який проживає з позивачкою, та перебуває на сумісному утриманні сторін, що не заперечувалось відповідачем. Впродовж восьми місяців сімейно-шлюбні відносини сторін припинені у звязку з відсутністю розуміння один одного, постійними суперечками, які викликані різницею їх характерів та різними поглядами на життя. Ведення спільного господарства та спільне проживання сторін остаточно припинено. Спору про спільне майно між сторонами немає. Відповідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, тривалість припинення шлюбно-сімейних відносин, тощо, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження сімї [PERSON] суперечить інтересам сторін, інтересам їх дитини, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

27 січня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи позовні вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. У судове засідання сторони не зявилися, у поданих письмових заявах представник позивача та відповідач просили справу слухати за їхньої відсутності, а позов задовольнити. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 30 липня 1983 року (а.с. 7). Від шлюбу сторони не повнолітніх дітей не мають. Через несумісність характерів спільне подружнє життя у сторін не склалося, спільне господарство не ведеться, шлюбні стосунки не підтримують з 2008 року, поновлювати їх наміру не мають, примирення та збереження сімї вважають неможливим. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписом ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи визнання відповідачем позову, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

27 січня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 02 листопада 2011 року у міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 1216, від спільного проживання дітей не мають, також зазначив, що шлюбно-сімейні відносини припинили з березня 2016 року через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками. Позивач вважає, що сімю зберегти неможливо, в позовній заяві просила шлюб між ним та відповідачкою розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с.9). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала, після розірвання шлюбу просила залишити за нею прізвище [PERSON] (а.с.10). Суд, зясувавши позицію сторін, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 02 листопада 2011 року сторони зареєстрували шлюб у міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 1216, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії 1-НО № 270665 (а.с.8). Сторони від спільного проживання дітей не мають. З березня 2016 року сторони припинили шлюбно-сімейні відносини через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками, неможливістю знайти спільний погляд на життя. Сторони до примирення не прийшли, поновлювати сімейні відносини не мають наміру. Вказані обставини мають істотне значення, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. На підставі викладеного,

Outcome: approved