Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

28 лютого 2018 року [PERSON] звернулась до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до [PERSON], за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем перебувала у фактичних шлюбних відносинах з липня 1998 року по січень 2003 року. Від цих відносин сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Відповідач записаний батьком дитини у свідоцтві про народження, однак у вихованні сина, його житті та матеріальному забезпеченні відповідач участі не приймає. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 13.09.2002 року з відповідача були стягнуті аліменти на користь позивача на утримання сина до досягнення ним повноліття. Позивач зазначає, що відповідач аліменти на утримання сина не сплачує та станом на 01 березня 2018 року існує заборгованість в розмірі 55013 грн. 50 коп., що підтверджується довідкою Слов'янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області від 27.02.2018 року за № АСВП - 8945665. Батько дитини самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, долею дитини не цікавиться, ухиляється від участі у вихованні дитини, не піклується про неї, долею та здоров'ям дитини не цікавиться, матеріальної та моральної допомоги не надає, крім того 28.02.2018 року подав нотаріально завірену заяву до компетентних органів згідно якої добровільно відмовився від утримання та виховання свого сина, у зв'язку із чим позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно його сина [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, до судового засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та розгляд справипросила провести без її участі (а.с.23). Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак до судового засідання не з'явився, вказавши в нотаріально завіреній заяві до компетентних органів від 28.02.2018 року, що просить судові органи проводити розгляд справи без його присутності (а.с. 16) . Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області Щука О.В. про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, до судового засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без її участі. При винесенні рішення просила врахувати Висновок Органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача (а.с.24). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні до них правовідносини. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 165 Сімейного Кодексу України « Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина…» та п. 18 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріалами справи встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 23 червня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 566 (а.с. 3). Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 13.09.2002 року з відповідача були стягнуті аліменти на користь позивача на утримання сина до досягнення ним повноліття. Станом на 01 березня 2018 року існує заборгованість в розмірі 55013 грн. 50 коп., що підтверджується довідкою Слов'янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області від 27.02.2018 року за № АСВП - 8945665 (а.с. 5). Згідно довідки Слов'янської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 5 вбачається, що [PERSON] навчається в 10-А класі Слов'янської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 5. Батько [PERSON] не відвідував батьківські збори, в шкільному житті сина не брав участі. Згідно нотаріально завіреної заяви до компетентних органів від 28.02.2018 року - [PERSON] добровільно відмовився від утримання та виховання свого неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 16). Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради - позбавлення [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно його сина - [PERSON], [INFO], є доцільним та відповідатиме інтересам дитини, оскільки відповідач самоусунувся від виховання сина, не цікавиться його здоров'ям, матеріальної та моральної допомоги не надає (а.с. 19) . Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» «Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу України». Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України. Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, що принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства», кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сім'ї мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно з ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, а крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як було встановлено у судовому засіданні, відповідач по справі - [PERSON], [INFO] проживає окремо від свого сина, матеріальну допомогу дитині не надає, має заборгованість по сплаті аліментів, не виявляє до сина батьківського піклування, фактично самоусунувшись від виконання своїх батьківських обов'язків. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача, що підтверджено в судовому засіданні об'єктивними доказами. Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Проте, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач свої обов'язки по утриманню неповнолітнього сина не виконує, повністю самоусунувся від виховання сина, ніякої участі у його житті не приймає, у зв`язку з чим, приймаючи до уваги встановлені судом обставини та відповідні ним спірні правовідносини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 704 гривень 80 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved