Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

27 жовтня 2016 року [PERSON] звернулась до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та коштів на утримання. На обгрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що вона з кінця лютого 2015 року проживала з відповідачем [PERSON], а з червня місяця 2016 року вони разом проживали у м.Бердянську. Від спільного проживання 19 липня 2016 року народилася донька [PERSON], батьком якої є відповідач [PERSON]. При реєстрації народження доньки у відділі РАЦСу, відповідач добровільно писав заяву, в якій визнавав своє батьківство та в свідоцтві про народження доньки відповідач записаний батьком. З 01.10.2016 року між ними стосунки погіршали та вона вимушена була з донькою поїхати до батьків, де проживає на теперішній час. Добровільно матеріальної допомоги [PERSON] не надає, мешкає за іншою адресою та не бажає приймати участь в матеріальному забезпеченні доньки, хоча працює у відділі національної поліції м.Бердянська та має постійний заробіток і можливість виплачувати аліменти на утримання малолітньої доньки. На даний час вона опинилася у скрутному матеріальному становищі, угоду про добровільну сплату аліментів на утримання доньки між ними не досягнуто, тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання доньки: [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, а також стягнути з відповідача на свою користь кошти на її утримання в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), посилаючись на те, що на її повному утриманні знаходиться малолітня донька [PERSON], [INFO], а відповідач [PERSON] тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, проте надала суду заяви (а.с.28,33), в яких просить розглянути справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити у повному обсязі за підставами, викладеними у позовній заяві. Також надано суду письмові пояснення позивачки [PERSON], в яких позивачка також зазначає, що разом з відповідачем вони почали проживати з червня 2016 року по кінець серпня 2016 року. На теперішній час вона, також як і відповідач, є студентом заочної форми навчання, оплачує навчання та витрачає кошти на навчальний процес. На теперішній час вона не працює, оскільки доглядає за новонародженою дитиною та інших джерел доходу, окрім соціальної допомоги держави по народженню дитини в сумі 860,00 грн., вона немає. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на її утримання та утримання їх дитини не надає, хоча має таку можливість, так як знаходиься у працездатному віці та може працювати. Раніше заявлені нею позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні за викладеними у позові підставами. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не зявився, про день, час і місце слухання справи повідомлявся судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, що підтверджується поштовим повідомленням про отримання судової повістки, проте надав суду письмові заперечення проти заявлених [PERSON] позовних вимог (а.с.37-38) та і яких зазначає, що він не згодний з обгрунтуваннями позовних вимог в частині стягнення з нього на утримання дружини в розмірі ? частки його доходів щомісячно, оскільки він є студентом заочної форми навчання, несе грошові витрати на навчальний процес, також сплачує кредит за придбану побутову техніку, у розмірі 656 грн. 18 коп. щомісячно, проживає у гуртожитку, додатково несе витрати на оплату комунальних послуг в сумі 300-350 грн. Позивачка отримує допомогу держави по народженню дитини до трьох років в сумі 860,00 грн. На даний час він працює та є співробітником правоохороних органів, має середньомісячний дохід в сумі 3500 грн., додаткових доходів немає, тому з урахуванням викладених обставин відповідач просить суд визначити розмір аліментів на утримання матері дитини в розмірі 1/10 частки від його доходу, оскільки немає можливості надавати допомогу у більшому розмірі. Дослідивши письмові матеріали справи, обгрунтування заявлених позовних вимог та письмові пояснення позивача, також письмові заперечення відповідача проти позову, всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цивільної справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 статті 16 ЦК України визначено загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів. Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.59 ч.2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів). У відповідності до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Відповідно до вимог ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. В силу вимог ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] проживали у цивільному шлюбі та знаходилися у фактичних шлюбних відносинах. Від спільного життя у сторін 19 липня 2016 року народилася донька: [PERSON], у свідоцтві про народження якої матірю записана [PERSON], а батьком записаний [PERSON], відповідач по справі (а.с.3). Батьківство відносно малолітньої дитини [PERSON] відповідачем не оспорюється. Малолітня дитина [PERSON], [INFO], зареєстрована та фактично проживає з позивачкою за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області за № 2765 від 13.10.2016 року та відповідачем не оспорюється (а.с.10). Згідно довідки № 360 від 11.10.2016 року, виданої КЗ Дніпрорудненська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів «Світоч» Василівської районної ради Запорізької області, [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку (а.с.8). Як вбачається з довідки, виданої Управлінням соціального захисту населення Василівського району Запорізької області за № 107 від 19.01.2017 року, [PERSON] знаходиться на обліку в Дніпрорудненському РУСЗН та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини, в сумі 860,00 грн. щомісячно, загальний розмір якої за період з 01.07.2016 року по 01.01.2017 року склав - 4300,00 грн., оригінал якої міститься в матеріалах справи (а.с.35). Згідно договору про надання освітніх послуг навчальними закладами, укладеного Бердянським державним педагогічним університетом за № 7935 від 20.08.2015 року, [PERSON] здійснює навчання за заочною формою навчання, період якого становить з 01.09.2015 року по 30.06.2018 року, вартість за семестр навчання складає 1700,00 грн., загальна вартість освітньої послуги становить 10200,00 грн., копія якого є в матеріалах справи (а.с.36). З інформації, наданої Дніпропетровським державним університетом внутрішніх справ за № 111 від 13.01.2017 року вбачається, що [PERSON] дійсно навчається у даному навчальному закладі з 01.09.2015 року по теперішній час на заочній формі навчання (а.с.40). Згідно довідки про доходи, виданої Управлінням поліції охорони в Запорізькій області Національної поліції України № 433 від 28.12.2016 року, відповідач [PERSON] працює у вказаному Управлінні та займає посаду поліцейського ОО, має постійне джерело прибутку та регулярний дохід, що підтверджується даною довідкою про його заробітну плату, загальний розмір якої за період з 01.06.2016 року по 01.01.2017 року становить 24494,32 грн. (а.с.39), проте належним чином малолітню доньку відповідач не утримує, хоча має таку можливість. Згідно з положень статті 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою мешкає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини, до досягнення дитиною трьох років (частина 2). Право на утримання дружина, з якою мешкає дитина, має незалежно від того, працює вона та незалежно від матеріального становища за умови, якщо чоловік може надавати матеріальну допомогу (частина 4). Як вбачається з положень ст.3 СК України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Згідно ч.2 ст.91 Сімейного кодексу України жінка та чоловік, які перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частини другої статті 84 та статей 86 і ст.88 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно положень статті 181 Сімейного кодексу України способами виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно ч.4 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу батька (матері) та/чи в твердій грошовій сумі. Згідно до положень ст.182 Сімейного кодексу України та п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров»я та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього кодексу. Відповідно до положень ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно положень ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, непостійний дохід, частину якого отримує в натурі, а також при наявності інших обставин, які мають суттєве значення, суд за заявою платника чи отримувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно вимог статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. З урахуванням вищевикладеного, повно і всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню частково, та з урахуванням матеріального та сімейного становища відповідача, розміру його щомісячних доходів, а також матеріального становища позивачки, яка має на утриманні малолітню дитину [PERSON], [INFO], на теперішній час не працює, постійного та регулярний заробітку немає та у неї відсутнє самостійне джерело існування, оскільки перебуває у відпустці по догляду за донькою [PERSON], яка не досягла трирічного віку. Крім того, заявлені позивачкою [PERSON] позовні вимоги в частині стягнення аліментів на її користь на утримання дочки [PERSON] до досягнення дитиною повноліття - відповідачем [PERSON] визнані у повному обсязі, тому відповідно до вимог ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню, також враховуючи матеріальне становище відповідача, який є фізично здоровою та працездатною особою, на теперішній час офіційно працевлаштований, має регулярний дохід та постійне джерело прибутку, достатню заробітну плату, на обліку у вузьких спеціалістів медичних закладів не перебуває, непрацездатних батьків та інших неповнолітніх дітей на утриманні немає, оскільки вищевикладені обставини належними та допустимими доказами відповідачем не спростовані та в суді не доведені, тому суд приходить до висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на користь позивачки [PERSON] у визначеній нею частці, а саме в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача [PERSON], але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня предявлення позову до суду, тобто з 27.10.2016 та до досягнення дитиною [PERSON] повноліття, оскільки належної матеріальної допомоги на утримання малолітньої доньки та утримання дружини відповідач не надає, хоча має таку можливість, домовленості щодо порядку утримання малолітньої дитини сторони не дійшли, угоди про утримання дитини між сторонами не досягнуто, внаслідок чого позивачка опинилася у скрутному матеріальному становищі та самостійно матеріально утримувати малолітню доньку та забезпечувати їй належний матеріальний рівень для гідного розвитку та існування, позивачка самостійно не в змозі, тому заявлені [PERSON] позовні вимоги в частині стягнення аліментів на її користь на утримання малолітньої [PERSON], [INFO] у визначеному позивачкою розмірі суд вважає законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі та вважає за необхідне визначити аліменти до стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання малолітньої [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що буде відповідати об'єктивним можливостям відповідача [PERSON] та забезпечить мінімальні потреби дитини. Доводи відповідача у наданих ним запереченнях проти позову про те, що на користь позивачки [PERSON] та на її утримання належить визначити розмір аліментів саме в розмірі 1/10 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, з тих підстав, що відповідач немає можливості надавати допомогу у більшому розмірі, суд вважає необґрунтованими та належними та допустимими доказами не доведеними, крім того посилання відповідача на понесення витрат по оплаті житлово-комунальних послуг за проживання у гуртожитку жодними документами не підтверджено, а також на обґрунтування заперечень проти позову щодо необхідності погашення щомісячно кредиту за придбану побутову техніку, відповідачем не додано жодних документальних підтверджень наявності кредитного договору та його укладення під час спільного сумісного проживання з позивачкою [PERSON] та отримання кредитних коштів саме в інтересах сімї, копію кредитного договору відповідачем не додано, тому заперечення відповідача про необхідність визначення розміру аліментів на утримання позивачки [PERSON] саме в розмірі 1/10 частини від його доходу (заробітку) суд вважає необгрунтованими та під час судового розгляду належними та допустимими доказами не доведеними. Разом з тим, заявлені позивачкою [PERSON] позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на її утримання до досягнення малолітньою дочкою [PERSON], [INFO] трирічного віку, підлягають задоволенню частково, оскільки позовні вимоги в цій частині суд вважає завищеними та, враховуючи матеріальне становище відповідача [PERSON], який на теперішній час офіційно працевлаштований, має регулярний дохід та постійне джерело прибутку та разом з тим, з урахуванням розміру його щомісячних доходів (заробітної плати), розмір якої в середньому становить 3500 грн., що підтверджено наданою відповідачем довідкою з місця роботи та з урахуванням навчання відповідача на теперішній час у вищому навчальному закладі та, відповідно, понесення ним додаткових витрати на навчальний процес, тому, з урахуванням вищевикладених обставин суд вважає, що відповідач [PERSON] не спроможний сплачувати на користь та на утримання [PERSON] кошти у визначеному позивачкою розмірі (1/4 частина) та враховуючи матеріальне становище відповідача [PERSON] на теперішній час за наданими відповідачем документами, суд вважає необхідним та достатнім стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання саме в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача [PERSON] щомісячно, починаючи стягнення з дня предявлення позову до суду і до досягнення малолітньою [PERSON], [INFO] трирічного віку, тобто до 19 липня 2019 року. При цьому загальний розмір стягнутих з відповідача аліментів не перевищує 50% від його заробітку (доходу). .Крім того, відповідно до положень ст.ст.79,88 ЦПК України, суд розподіляє судові витрати, а саме: з відповідача [PERSON] підлягають стягненню в дохід держави судовий збір за предявлення до суду позову майнового характеру, розмір якого з 01.01.2016 року становить 551,20 грн., оскільки позивачка [PERSON] при предявленні позову до суду по даній категорії справ про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору.

Outcome: partial