Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

27.05.2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивачка у судове засідання не зявилася, але надала суду заяву про те, що позов підтримує та просить справу розглянути у її відсутність. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Із позову вбачається, що позивачці на праві приватної власності належить квартира яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В квартирі зареєстрований відповідач онук позивачки. Відповідач в червні 2003 року звільнив приміщення та за вказаною адресою не мешкає, особистих речей, що належать відповідачеві в квартирі не має, житлом відповідач за призначенням не користується, послуги за квартиру не сплачує. Комунальні послуги за квартиру сплачує позивачка, також робить поточний ремонт, належним чином користується квартирою та утримує її в належних умов для проживання. На підставі викладеного позивачка просить суд ухвалити рішення яким визнати відповідача [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме [ADDRESS] в місті краматорську Донецької області. Відповідач у судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до вимог ст.ст. 224-225 ЦПК України та враховуючи думку позивача, судом ухвалено про заочний розгляд справи. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до договору купівлі-продажу, позивачка є власником зазначеної вище квартири (а.с.8). Відповідно до довідки з місця мешкання, відповідач зареєстрований у квартирі позивачки (а.с.4). Відповідно до акту КП «СЄЗ» відповідач в зазначеній квартирі не проживає з 2003 року (а.с. 9). Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у скоєнні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ч. 1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.107 Житлового кодексу України, наймач житлового приміщення вправі за згодою членів сімї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та члена його сімї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому же населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Таким чином в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] у квартирі [ADDRESS], тривалий час не проживає, його речей в ньому немає, тому відповідача можливо визнати таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved