Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

27.12.2016 року до суду звернулась [PERSON] із позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів з [PERSON], посилаючись на те, що після розірвання шлюбу їх спільна дитина [PERSON], [INFO], проживає разом з нею, батько ж з 2010 року жодного разу матеріальної допомоги на його утримання не надав, не приймає участі у вихованні. В судове засідання позивачка не з'явилася, але надала заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просила розглянути позов за її відсутності. Її представник [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач до суду не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи до суду не з'явився, надав заяву в якій просить розглянути справу за його відсутності, позов визнає. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, свідків судом встановлено наступне. Відповідно до Свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого виконкомом Краснополянської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. Зі свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER], виданого 11.02.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Великоновосілківського районного управління юстиції Донецької області вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі Реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 11 від 11 лютого 2010 року. Після розірвання шлюбу дружині присвоєно прізвище - [PERSON]. Згідно довідки № 1581 виданої 05.10.2016 року виконкомом Краснополянської сільської ради [PERSON], [INFO], проживає разом з дитиною [PERSON], [INFO], та батьками [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO]. Довідкою № 1582 від 05.10.2016 року підтверджено факт перебування [PERSON] на утриманні матері. За Актом обстеження матеріально-побутових умов, складеного Краснополянською сільською радою Великоновосілківського району Донецької області 05 жовтня 2016 року, [PERSON] проживає з дитиною та своїми батьками в будинку що відповідає всім вимогам житла, в якому створені необхідні умови проживання дитини. Характеристикою, виданою виконкомом Краснополянської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області № 1583 від 05.10.2016 року, позивач [PERSON] характеризується позитивно. Згідно дослідженої в судовому засіданні характеристики на учня 4 класу Краснополянської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Великоновосілківського районного суду Донецької області [PERSON], № 102 від 12.09.2016 року, батько хлопчика за період з вересня 2014 року по день видачі довідки жодного разу не цікавився навчанням та вихованням сина. Не підтримував його морально під час переїзду та адаптації у новій школі, не спілкується з дитиною. Всі питання навчання, виховання, матеріального забезпечення здійснюються матір'ю. Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Краснополянської сільської ради, затвердженого рішенням Краснополянської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області № 46 від 30.08.2016 року, визнано за доцільне позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно дитини - [PERSON], [INFO] в зв'язку з невиконанням батьківських обов'язків. Опитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт тривалого (більше 6 місяців) ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов'язків по відношенню до малолітнього сина [PERSON] Зокрема [PERSON] зазначив, що його онук [PERSON] часто хворіє, а відсутність батька, його ухилення від виконання батьківських обов'язків, перешкоджає врегулюванню ряду питань, вирішення яких здійснюється з письмового (нотаріально посвідченого) дозволу батька. Аналізуючи надані до суду документи, суд зазначає, що вони є об'єктивними, відображають істинне положення речей, не були спростовані відповідачем. Відповідно до ч.1 ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відносно своїх дітей батьки мають як права так і обов'язки стосовно її виховання. Так відповідно до приписів ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно зі ст. 164 СК України батьки можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли до нього батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, засуджені за вчинення умисного злочину проти дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що в судовому засіданні достовірно встановлений і підтверджений належними доказами той факт, що відповідач протягом тривалого періоду часу свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно сина, не займається його вихованням, не спілкується з ним в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не утримує матеріально, довгий час не цікавиться його станом здоров'я, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не проявляє до сина щонайменшої батьківської турботи та уваги, хоча має таку можливість, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не опікується духовним розвитком та підготовкою до самостійного життя, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не забезпечує необхідного і належного харчування та медичного догляду. Доказів, які б спростовували такі доводи позивача відповідач не надав. З огляду на вищевикладене, позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того згідно ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно позовної заяви, позивач просить стягувати з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу (заробітку), але не меньш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Суд, враховуючи законність та обгрунтованість цих вимог також задовольняє їх в межах заявленого. В порядку ч. 1 ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, а в частині призначення аліментів, стягненню з відповідача в дохід держбюджету.

Outcome: approved