Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

28 жовтня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом вселення. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що йому на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.08.2019 року, виданого Восьмою дніпровською державною нотаріальною конторою, належить ј частина квартири [ADDRESS] . Спірна квартира є однокімнатною, загальна площа 25,7 кв.м., а житлова - 12,8 кв.м. Відповідачу [PERSON] належить ѕ частки квартири [ADDRESS] : Ѕ частина на підставі свідоцтва у праві спільної сумісної власності на майно від 09.11.2011 року та ј частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.11.2011 року. Відповідач була дружиною батька позивача, який помер [INFO] . Частка спірної квартири була ним успадкована після смерті батька. Для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спірної квартири він звернувся до нотаріальної контори в листопаді 2018 року, але постановою нотаріуса йому було відмовлено у видачі свідоцтва, у зв`язку з тим, що на відповідача було помилково зареєстровано право власності на спірну квартиру в цілому. Внести зміни до реєстрації права власності на моє прохання [PERSON] відмовилася, тому позивач звернувся до суду із позовом про скасування реєстрації права власності. В процесі розгляду справи відповідачка [PERSON] тільки 12.06.2019 року внесла зміни до запису про реєстрацію права власності на спірну квартиру, тому справу було закрито. З моменту відкриття спадщини відповідачка розпоряджається квартирою на власний розсуд. Позивач до квартири доступу не має. Відповідач проживає та зареєстрована в житловому будинку [ADDRESS] , в якому їй належить ѕ його частки. ј частка цього будинку належить позивачу. Просив суд ухвалити рішення, який вселити його в квартиру [ADDRESS] , стягнути на його користь понесені судові витрати. 07 листопада 2019 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська по справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження (а.с.17). Від представника позивача до початку судового засідання надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, в якій підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Від відповідача відзиву на позовну заяву на адресу суду не надходило, у зв`язку з чим суд вважає можливим застосувати положення ст.280 ЦПК України та розглянути справу заочно. Приймаючи до уваги письмові пояснення позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.155 ЖК УРСР жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Судом встановлено, що позивач є власником ј частини квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] від 02.08.2019 року (а.с.4). Відповідач [PERSON] є власником ѕ частки квартири [ADDRESS] : Ѕ частина на підставі свідоцтва у праві спільної сумісної власності на майно від 09.11.2011 року та ј частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] від 09.11.2011 року (а.с. 6-9). Позивач посилається на ті обставини, що відповідач перешкоджає йому проживати у спірній квартирі, в той же час дозвіл позивача на одноособове розпорядження нею на власний розсуд не отримувала. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, а також ст. Протоколу №1 до неї передбачають право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватись своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи, що позивач [PERSON] є власником ј частини квартири [ADDRESS] та має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, його право має бути захищено судом шляхом вселення його до спірної квартири. Відповідно до ст.. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача [PERSON] у розмірі 768,40 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved