Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

28 грудня 2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області про встановлення юридичного факту та визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що [INFO] в с. Миколаїв Радехівського району Львівської області помер її батько [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 18 липня 1997 року. [INFO] в с. Миколаїв Радехівського району Львівської області померла її мати [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим повторно 31 жовтня 2017 року. Згідно свідоцтва про народження, серія [NUMBER] виданого повторно Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Львівській області від 31.10.2017 року вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] . Батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Згідно свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] видане повторно Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Львівській області від 31.10.2017 року вбачається, що [PERSON] одружився з [PERSON] та після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища « [PERSON] ». Після смерті Спадкодавця, окрім іншого майна, залишилося спадкове майно, що складається із земельних ділянок на території Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області. Маючи намір оформити спадщину після смерті батька та мами, позивач звернулася до Державної нотаріальної контори нотаріуса Луців І.П., однак нотаріусом було в усній формі відмовлено у оформленні спадщини, у зв`язку з пропущеним терміном прийняття спадщини та відсутністю правовстановлюючих документів на земельні ділянки. Крім позивача, інших осіб, які б претендували на майно ні за законом ні за заповітом немає. Позивач після смерті Спадкодавця, вступила у володіння спадщиною та фактично прийняла її, надалі продовжує користуватись та розпоряджається майном, а саме будинком, городом, садом, земельною ділянкою загальною площею 2,0079 гектарів, які відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, серії ІІІ- ЛВ №011202 та земельною ділянкою загальною площею 2,0050 гектарів, які відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, серії ІІІ-ЛВ №011203 належать Спадкодавцю. Проте, на даний час з метою отримання свідоцтва про право на спадщину в установленому законом порядку позивач звернулася до нотаріуса, який в свою чергу повідомив що, у зв`язку з пропущеним терміном прийняття спадщини та відсутністю оригіналів Державних актів на право приватної власності на землю, прийняття спадщини є неможливим. Просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт спільного проживання [PERSON] на час відкриття спадщини із Спадкодавцем - своїм батьком [PERSON] , який помер [INFO] . Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт спільного проживання [PERSON] на час відкриття спадщини із Спадкодавцем - своєю мамою [PERSON] , яка померла [INFO] . Визнати за [PERSON] право власності на земельні ділянки в порядку спадкування після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] , які належали Спадкодавцю на праві приватної власності відповідно до зареєстрованого Державного акту на право приватної власності на землю, серії III-ЛВ № 011202 зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 11870 від 24.01.2001 року, а саме земельна ділянка загальною площею 1,7873 га (рілля), земельна ділянка загальною площею 0,2206 га (кормові угіддя). Визнати за [PERSON] право власності на земельні ділянки в порядку спадкування після смерті її мами [PERSON] , яка померла [INFO] , які належали Спадкодавцю на праві приватної власності відповідно до зареєстрованого Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ № 011203 зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 11871 від 24.01.2001 року, а саме земельна ділянка загальною площею 1,7845 га (рілля), земельна ділянка загальною площею 0,2205 га (кормові угіддя). Представник позивач в підготовчому судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Просив ухвалити рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі . Представник відповідача Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, клопотав про розгляд справи за його відсутності (а.с.34). У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] в с. Миколаїв Радехівського району Львівської області помер батько позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 18 липня 1997 року (а.с.10). [INFO] в с. Миколаїв Радехівського району Львівської області померла мати позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим повторно 31 жовтня 2017 року (а.с.11). Згідно свідоцтва про народження, серія [NUMBER] виданого повторно Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 31.10.2017 року, вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] . Батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.12). Згідно свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] видане повторно Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 31.10.2017 року, вбачається, що [PERSON] одружився з [PERSON] та після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища « [PERSON] » (а.с.13). Відповідно до довідки №306 від 29.03.2017 року виконкомом Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, гр. [PERSON] , який помер [INFO] , до дня смерті проживав і був зареєстрований в с. Миколаїв Радехівського району Львівської області. Разом з ним на день його смерті в житловому будинку проживала без реєстрації його дочка - [PERSON] (а.с.16). Відповідно до довідки № 307 від 29.03.2017 року виконкомом Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, вбачається, що гр. [PERSON] , яка померла [INFO] , до дня смерті проживала і була зареєстрована в с. Миколаїв Радехівського району Львівської області. Разом з нею на день її смерті в житловому будинку проживала без реєстрації її дочка - [PERSON] (а.с.17). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №011202, виданого 24.01.2001 року головою Радехівської районної Ради народних депутатів на підставі рішення ХІІ сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної Ради народних депутатів від 23.06.2000 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №11870, вбачається, що земельна ділянка, площею 2,0079 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, належала [PERSON] (а.с.18-зворот). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №011203, виданого 24.01.2001 року головою Радехівської районної Ради народних депутатів на підставі рішення ХІІ сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної Ради народних депутатів від 23.06.2000 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №11871, вбачається, що земельна ділянка, площею 2,0050 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, належала [PERSON] (а.с.19-зворот). Вказані вище обставини учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Згідно ст. 524 ЦК УРСР, Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно з ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Факт спільного проживання [PERSON] на час відкриття спадщини із спадкодавцем - батьком [PERSON] , який помер [INFO] в судовому засіданні підтвердив [PERSON] , недовіряти показам якого у суду немає підстав. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України із відповідача слід стягнути судові витрати.

Outcome: approved