Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

29.07.2015 року [PERSON] звернулася в інтересах малолітньої доньки [PERSON] до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. Зазначає, що 26 квітня 2015 року близько о 17 год. 00 хв. відповідач керуючи мотоциклом [NUMBER] по вул. Баранова рухаючись в напрямку вул. Тарасова в м. Луцьку, здійснив наїзд на дитячий візок, який попереду себе вела малолітня [PERSON], [INFO], яка рухалась по вул. Баранова та здійснювала захід на вул. Потапа. Внаслідок наїзду малолітня [PERSON] отримала тілесні ушкодження, а саме забійних саден волосяної ділянки голови, спини, обох колін, які відносяться за ступенем тяжкості до категорії легких тілесних ушкоджень. Оскільки у діях відповідача не було встановлено складу кримінального правопорушення, останній за постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.05.2015 року був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП та щодо нього було застосовано адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців. Окрім того, вказує, що після ДТМ стан малолітньої доньки був не такий як завжди, а перенесена ситуація негативно вплинула на останньому. Своїми неправомірними діями відповідач спричинив малолітній [PERSON] моральну шкоду, яка полягає: у високому рівні тривожності, емоційного стану дискомфорту, зниженню рівня стресостійкості, суттєво порушеній здатності до соціальної адаптації, наявності страхів до транспортних засобів, переходу дороги у дитини. Враховуючи вищевикладене, просить стягнути із відповідача в її користь в інтересах малолітньої доньки [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10000 грн., а також покласти на відповідача судові витрати. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги заперечив, зазначив, що у заподіянні моральних страждань малолітній [PERSON] є його вина, але частково, оскільки відповідальність також повинна нести особа, яка здійснювала догляд за дитиною на момент скоєння ДТП, та повинна була дивитися за діями дитини, і куди остання рухалася. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, покази свідків, проаналізувавши у сукупності подані суду докази, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково із врахуванням наступного. Так, згідно\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Із розяснень викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України у п.9\~Постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вбачається, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Судом встановлено, що 26.04.2015 року о 17.00 год. відповідач керуючи мотоциклом [NUMBER] по вул. Баранова м. Луцька, при об їзді пішоходів не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного інтервалу, в результаті чого зачіпив дитячий візок, за який трималася малолітня [PERSON], [INFO], чим порушив пункти 12.1., 12.3, 13.1., 13.3 Правил дорожнього руху України. Після чого залишив місце ДТП, не повідомивши працівників міліції, чим порушив п. 2.10 (а) Правил дорожнього руху України. Внаслідок ДТП, пішохід [PERSON] отримала тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта № 468 від 28.04.2015 року за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 травня 2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. ст. 124, 122-4 КУпАП (а.с.11-12). Вищевказана постанова Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.05.2015 року не оскаржувалась відповідачем та набула законної сили, що підтверджується матеріалами адміністративної справи № 161/7742/15-п відносно [PERSON] за вчинення правопорушення, передбаченого ст.ст. 124, 122-4 КУпАП. Відповідно до ч.3\~ст. 61 ЦПК України\~обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, суд вважає доведеною вину відповідача у завданні малолітній [PERSON] моральної шкоди. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд, у відповідності до ст. 23 ЦК України, враховує, що малолітня [PERSON], [INFO] після ДТП перебувала в стані емоційного дискомфорту, мала високий рівень тривожності, знижений рівень стресостійкості, в останньої порушилася здатність до соціальної адаптації, зявилися страхи, зокрема до транспортних засобів та переходу дороги, що вбачається із пояснень позивача, свідка [PERSON], висновку психолога ДНЗ № 12 (а.с.7-8), в той же час, дитина зазнала легких тілесних ушкоджень, що підтверджується висновком експерта № 468 від 28.04.2015 року, а тому суд вважає що з відповідача на користь позивача слід стягнути 3000 грн. компенсації на відшкодування моральної шкоди, розмір якої співрозмірний із завданими малолітній [PERSON] душевними та фізичними стражданнями. В той же час, суд вважає, що твердження відповідача про те, що ДТП трапилася з його вини та вини свідка [PERSON] не підтверджена належними та допустимими доказами у порядку ст.ст. 10, 60 ЦПК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України із відповідача в доход держави слід стягнути 243,60 грн. судового збору.

Outcome: partial