Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

26 лютого 2021 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом. Згідно автоматизованого розподілу, зазначена справа розподілена на суддю Бурдинюк О.С. 09 березня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. 29 березня 2021 року проведено повторний авторозподіл зазначеної справи, у зв`язку з тривалим (понад 14 днів) перебуванням судді Бурдинюк О.С. у відпустці. Згідно повторного автоматизованого розподілу, справа розподілена на суддю Чеботаренко О.Л. Ухвалою суду від 30 березня 2021 року суддею Чеботаренко О.Л. справа прийняття до провадження. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 09 листопада 1991 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя із відповідачем не склалося через те, що у них з відповідачем різні характери, різні погляди на ведення домашнього господарства, організацію відпочинку та інше. У листопаді 2020 року відповідач зібрав свої речі та пішов із сім`ї. З того часу вони з відповідачем припинили стосунки, не проживають однією сім`єю, не ведуть спільного господарства, будь-які відносини між ними відсутні.\~ Як стверджує позивач, їх сім`я із відповідачем фактично розпалася, у кожного із них власне життя, та, на думку позивача, примирення між ними неможливе, тому їх шлюб підлягає розірванню. Розірвати шлюб через органи РАЦСу позивач не має можливості, оскільки відповідач відмовляється з`являтися до РАЦСу. У зв`язку із вищезазначеним, позивач звернулася до суду із даним позовом та просила суд розірвати шлюб, укладений із відповідачем. Крім того, вона просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище, набуте при реєстрації шлюбу - « [PERSON] ». Позивач у судове засідання не з`явилася, однак\~ подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позову наполягала та не заперечувала проти заочного розгляду справи /а.с.9/. Тому справа розглянута у відсутність позивача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Відповідачу направлялася судова повістка про виклик у судове засідання за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, як передбачено п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, однак до суду повернувся конверт з довідкою Укрпошти: «адресат відсутній за вказаною адресою» /а.с.23/. При цьому ч.1 ст.131 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Тому суд визнає причини неявки відповідача неповажними і тому справа розглянута у його відсутність в порядку п.1 ч.3 ст.223, ст.280 ЦПК України з постановленням заочного рішення. Судом були\~ встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 09 листопада 1991 року Ставрівською сільською радою Красноокнянського району Одеської області, актовий запис №9 /а.с.4/. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання\~\~ шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей,\~\~ що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 1 статті 110 СК України встановлено право одного з подружжя на пред`явлення позову про розірвання шлюбу. Таким чином забезпечується принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження та під час\~ розірвання шлюбу. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Судом встановлено, що протягом часу сторони не намагалися відновити сімейні стосунки, з листопада 2020 року проживають окремо. На думку позивача, примирення та збереження сім`ї неможливе. Тому суд прийшов до висновку, що збереження сім`ї суперечить інтересам позивача та, згідно зі ст.112 СК України, позов підлягає задоволенню і шлюб слід розірвати. При цьому, згідно зі ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати.

Outcome: approved