Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

29.03.2016 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, у своїй позовній заяві вказує, що 15.04.2014 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики. Згідно п.1 договору позики, позивачка надала відповідачу в власність 50000,00 грн. Пунктом 2 договору було зазначено про обовязок позичальника повернути суму позики в строк до 15.04.2015 року. Станом на сьогоднішній день, вказана сума боргу позичальником не повернута, таким чином сума боргу за договором позики становить 50000,00 грн. Позивачка просить стягнути з відповідача на її користь за договором позики борг у сумі 50000,00 грн., та судові витрати в розмірі 551,20 грн., які були сплачені при подачі позову до суду. Позивачка в судове засідання не зявилась, згідно заяви, яка надійшла від неї, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі, підтримує заявлені позовні вимоги (а.с.28). Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання (04.05.2016 року, 23.05.2016 року та 15.06.2016 року) повідомлявся належним чином за адресою реєстрації, підтвердженою безпосередньо перед відкриттям провадження у справі, що вбачається з матеріалів справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв, клопотань та заперечень проти позову не надав (а.с.26, 32). В зв'язку із чим, причина неявки відповідача визнана судом неповажною. У відповідності до ч.4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд, враховуючи думку представника позивача, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних в справі доказів. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов заявлено на законних підставах, він достатньо обґрунтований письмовими доказами і підлягає задоволенню у повному обсязі. Статтею 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Оскільки відповідач не надав суду інформації щодо його адреси, відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із копіями відповідних документів була надіслана відповідачу поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Визначення поняття «угода» надане ст.41 Цивільного кодексу України, далі ЦК України, згідно з якою угодами визнаються дії громадян, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ст.153 КЦ України договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди за всіма істотними умовами, а згідно зі ст.154 ЦК України договір може бути укладено як шляхом складання єдиного документа, підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, телеграмами, телефонограмами тощо, підписаними стороною, яка їх надсилає. Відповідно до ч.1 та 2 ст.205 ЦК України правочин може вчинятись усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обовязкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно зі ст. 1046 ЦК України Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до п. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 254 ЦК України, строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Строк виконання був прострочений 15.04.2015 року. Відповідно до ст. 254 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У вищевказаний строк Відповідач на порушення своїх договірних зобов'язань позику не повернув. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що 15.04.2014 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики (а.с.2). Згідно п.1 договору позики, позивачка надала відповідачу в власність 50000,00 грн. Пунктом 2 договору було зазначено про обовязок позичальника повернути суму позики в строк до 15.04.2015 року. Станом на сьогоднішній день, вказана сума боргу позичальником не повернута, таким чином сума боргу за договором позики становить 50000,00 грн. Відповідно до позовної заяви, відповідач не виконав свого зобов'язання та не повернув позивачу позику - отримані ним за договором грошові кошти у строк, що встановлений договором. Повернення суми позики має бути підтверджене письмово, проте суду не було надано жодних доказів того, що відповідач вчинив дії, що могли б свідчити про виконання ним своїх зобов'язань за договором позики. З викладеного суд приходить до обґрунтованого висновку, що стягненню підлягають 50000,00 грн. За змістом ст. 88 ЦПК України, на користь позивача, як сторони по справі, чиї позовні вимоги задовольняються в повному обсязі, із відповідача слід стягнути судові витрати у вигляді оплати судового збору у розмірі 551,20 грн., що підтверджено платіжним дорученням в матеріалах справи (а.с.12). На підставі викладеного і

Outcome: approved