Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

27.03.2019 [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Національного університету «Чернігівський колегіум імені Т. Г. Шевченка» (далі - відповідач) про стягнення з відповідача надбавки за особливі умови роботи, за період з серпня 2014 року по жовтень 2018 року включно в сумі 73277 грн, а також 1026 грн 68 коп. в якості компенсації у зв`язку з інфляцією, середній заробіток за час затримки виплати надбавки за особливі умови роботи в сумі 7619 грн у та 7000 грн у відшкодування витрат на правову допомогу адвоката. В обґрунтування позову зазначила, що у відповідача не було правових підстав для не виплати надбавки за особливі умови роботи, що потягнуло до виникнення заборгованості по оплаті праці та порушення трудових прав. У судовому засіданні позивач пред`явлений позов підтримала та наполягала на задоволенні; представники відповідача позов не визнали вказуючи на те, що чинне законодавство України надає відповідачу право самостійно визначати розмір надбавки за особливі умови роботи, тому її скасування, на думку представників відповідача, не порушує трудові права позивача. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач працювала у відповідача на посаді завідувача відділу наукової бібліотеки та була звільнена з роботи 29.12.2018 за власним бажанням (а.с. 4-6). Постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.3009 № 1073 «Про підвищення заробітної плати працівникам бібліотек» в редакції від 25.03.2014 (далі - Постанова), працівникам державних і комунальних бібліотек, які провадять культурну, освітню, інформаційну, науково-дослідну, методичну діяльність та займають посади, включені до переліку посад згідно з додатком до Порядку виплати доплати за вислугу років працівникам державних і комунальних бібліотек, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.2005 № 84, встановлено надбавку за особливі умови роботи у граничному розмірі 50 відсотків посадового окладу; конкретний розмір надбавки встановлюється керівником установи, закладу, організації у межах фонду оплати праці. Таким чином, позивач має право на отримання надбавки за особливі умови роботи у граничному розмірі 50 відсотків, при цьому визначення конкретного розміру цієї надбавки Постановою віднесено до компетенції ректора Національного університету «Чернігівський колегіум імені Т. Г . Шевченка ». Наказом відповідача від 21.05.2014 № 100 вк/ІІ всім працівникам наукової бібліотеки, в тому числі й позивачеві, знято 50% надбавки за особливі умови роботи, починаючи з 01.08.2014 (а.с. 55-57). Наказом відповідача від 15.02.2019 № 28 вк/ІІ всім працівникам наукової бібліотеки, в тому числі й позивачеві, на період з 01.08.2014 по 31.10.2018 встановлено надбавку за особливі умови роботи в розмірі 5% і фактично виплачено за вказаний вище період 6085 грн 09 коп. (а.с. 25, 26). Позивач з такими діями відповідача не погоджується і вважає, що у відповідача не було правових підстав для зняття надбавки за особливі умов роботи, а в подальшому для її відновлення в розмірі меншому 50% посадового окладу. При вирішенні спору суд виходить з такого. Як випливає із самої назви, Постановою здійснено підвищення заробітної плати за особливі умови роботи у граничному розмірі 50% посадового окладу виключно працівникам бібліотек. Отже, встановивши Постановою надбавку, Кабінет Міністрів України визначив цільове використання державних коштів - підвищення заробітної плати бібліотекарів, що виключає можливість використання цих коштів на інші потреби, зокрема, на виплату підвищення до заробітної плати іншим категоріям працівників; наділення Постановою керівника закладу вищої освіти правом визначати граничний розмір надбавки означає, що останній має право самостійно визначати розмір надбавки працівникам наукової бібліотеки виходячи з фактичного її фінансування державою, а також трудових досягнень конкретного працівника бібліотеки. Як випливає з матеріалів справи (а.с. 33-39, 49), в період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2018 року Міністерство освіти України в повному обсязі профінансувало відповідачу виплату надбавки, передбаченої Постановою, в розмірі 50% посадового окладу. За таких обставин, відповідач мав фінансову можливість виплачувати позивачеві надбавку за особливі умови роботи в розмірі 50% посадового окладу, при цьому суд констатує, що в справі відсутні докази того, що фактичний стан виконання позивачем своїх трудових обов`язків надавав відповідачу обґрунтоване право зменшувати розмір цієї надбавки або позбавляти права її отримання в якості заходу дисциплінарного впливу. Виходячи з цього, у відповідача не було правових підстав для зняття виплати позивачеві надбавки згідно з Постановою, починаючи з 01.08.2014, а також для відновлення її виплати в розмірі 5% посадового окладу наказом від 15.02.2019 № 28 вк/ІІ починаючи з 01.08.2014. Водночас, суд вважає, що у відповідача не було підстав для фактичної реалізації наказу від 21.05.2014 № 100 вк/ІІ про зняття надбавки за особливі умови роботи, тому як вказаний наказ прив`язує виплату надбавки до штатного розпису, а в самому штатному розписі змін не вносилося і розмір надбавки не зменшувався. Тому, вказаний наказ не впливає на вирішення спору. Зазначене є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з виплати надбавки за особливі умови роботи за період з 01.08.2014 по 30.10.2018 включно, за відрахуванням фактично отриманої позивачем суми надбавки (6085 грн 09 коп.) в розмірі 67191 грн 91 коп. /73277 - 6085.09/. Крім того, з відповідача підлягає стягненню 747 грн 40 коп. у відшкодування компенсації, виплата якої передбачена Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», а розмір - підтверджено розрахунком відповідача (а.с. 66), правильність якого позивачем не спростовано. Таким чином, пред`явлений позов підлягає частковому задоволенню. Вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (період з січня по лютий 2019 року) ґрунтується на приписах статей 116, 117 КЗпП України, при цьому правильність наданого позивачем розрахунку (а.с. 10) відповідачем не спростовано. Водночас, статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі частково задоволення спору на користь працівника, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. За таких обставин, суд вважає необхідним визначити суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягенню з відповідача, в розмірі 5000 грн. Позивач просить суд відшкодувати за рахунок відповідача витрати з оплати послуг адвоката в сумі 7000 грн. Втім, позивачем не надано належних доказів на підтвердження фактичної оплати вказаних коштів адвокату Роговець В. Д., а приєднаний до справи попередній розрахунок витрат (а.с. 8) є явно необґрунтованим і не підтверджує вчинення адвокатом таких дій як написання відповіді на відзив, письмових пояснень позивача та запиту до Міністерства освіти і науки України загальною вартістю 2000 грн; крім того, оцінка адвокатом вартості послуг по складанню позовної заяви в 2000 грн є значно завищеною з урахуванням того, що 27.03.2019 адвокатом Роговець В. Д. подано до суду понад 10 однотипних позовних заяв до відповідача в інтересах різних позивачів. З урахуванням викладеного, вимога про відшкодування витрат на правову допомогу адвоката не підлягає задоволенню.

Outcome: partial