Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

27 вересня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про зняття арешту з квартири № 66, що розташована в будинку № 8-а по вулиці Єськова в м. Чернігові. Обгрунтовано позов тим, що при виконанні виконавчого листа № 2-2150/09 постановою головного державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції від 16 листопада 2009 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно позивача, в тому числі і на вказану квартиру. 18 квітня 2012 року вказаний виконавчий лист було повернуто стягувачу. На даний час виконавчий документ на виконанні не перебуває, а наявний арешт перешкоджає позивачу у здійсненні права власності, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на відсутність підстав для зняття арешту за рішенням суду, адже борг за виконавчим документом не погашено, не погашені витрати виконавчого провадження, і у разі погашення боргу арешт буде знято державним виконавцем. Представник третьої особи Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 липня 2009 року у справі № 2-2150/09 стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» заборгованість по кредиту в розмірі 348387 грн. 68 коп. На виконання вказаного рішення суду стягувачу було видано виконавчий лист. Постановою головного державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції [PERSON] від 16 листопада 2009 року було відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа. Цією ж постановою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить [PERSON], в тому числі і на квартиру (а/с 5). Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 грудня 2010 року замінено стягувача у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа, виданого Деснянським районним судом м. Чернігова 14.10.2009 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» заборгованості у розмірі 348387 грн. 68 коп. з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» на правонаступника - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (а/с 6). Постановою державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції від 18 квітня 2012 року, виконавчий лист № 2-2150/09 було повернуто стягувачу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», який діяв на момент винесення постанови, у звязку з тим, що стягувач не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій (а/с 7). Позивач зазначає, що у постанові державного виконавця від 18 квітня 2012 року вказано, що виконавчий лист може бути предявлено до виконання в строк до 18.04.2013, проте стягувач не скористався таким правом, до цього часу не предявив його до виконання, на даний час виконавчий документ на виконанні в органах державної виконавчої служби не перебуває, а тому відсутні підстави для існування арешту. Також, позивач вказує, що арешт, який накладений на майно, що належить йому на праві власності, перешкоджає йому у здійсненні права власності, а тому він звернувся до суду за захистом своїх прав. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частина 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Також, у ч. 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у звязку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Згідно ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Суд враховує, що рішення суду про стягнення з позивача заборгованості у повному обсязі не виконано, повернення виконавчого документа стягувачу і не предявлення його до виконання не є підставою для зняття арешту з майна. Крім того, підстав, передбачених ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» для зняття арешту з нерухомого майна позивачем не зазначено, а тому вимоги позивача про зняття арешту з квартири, з підстав, заявлених позивачем у позові, задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed