Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

28 березня 2018 року позивач [PERSON]звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON]про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 08 червня 2012 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб у Орджонікідзевському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 131. Від шлюбу подружжя має малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між ними припинені з вересня 2016 року, у зв'язку відсутністю взаємопорозуміння, відсутності взаємопов'язаності характерів, розходженням поглядів, внаслідок чого втратився інтерес один до одного. Просила шлюб розірвати, оскільки можливості примирення немає та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити. Відповідач на розгляд справи не з'явився, подав відзив на позовну заяву, згідно якого позов про розірвання шлюбу визнає у повному обсязі, заперечень не має. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши відзив відповідача, дослідивши матеріали в справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Так, відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 131, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08 червня 2012 року. Шлюбні відносини між сторонами припинені з вересня 2016 року, у зв'язку відсутністю взаємопорозуміння, відсутності взаємопов'язаності характерів, розходженням поглядів, внаслідок чого втратився інтерес один до одного. Майнового спору між сторонами немає, до примирення не прагнуть. З вказаних підстав суд вважає, що сім'я розпалася остаточно і не може бути збережена. Відповідно до ст.ст. 110, 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст. 109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин подружжя є відсутність взаємопорозуміння, відсутність взаємопов'язаності характерів, розходження поглядів, внаслідок чого втратився інтерес один до одного. Сім'я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та відповідача, суд вважає, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач при реєстрації шлюбу змінювала прізвище, та в судовому засіданні просила суд після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved