Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

28 серпня 2015 року [PERSON] звернулася до Словянського міськрайонного суду з дійсним позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 27 листопада 1993 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі запису актів громадянського стану м. Краматорська Донецької області, актовий запис №1482. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] яка проживає із позивачем. Позивач зазначила, що сімейне життя з відповідачем не склалося через різні характери та погляди на сімейне життя, у звязку із чим, в сімї стали виникати непорозуміння та сварки, які призвели до розпаду родини. Спільне життя сторони припинили з літа 2012 року. Позивач вважає, що примирення між нею та відповідачем є неможливим, а збереження шлюбу недоцільним. До судового засідання позивач [PERSON] не зявилась, надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, зазначила, що наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 19). Відповідач [PERSON] в залу суду не зявився, про час, дату і місце судового засідання був повідомлений через оголошення про виклик до суду опубліковане у газеті «Урядовий Курєр» №195 від 21 жовтня 2015 року на сторінці №12 (а.с. 22) про причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Як було встановлено в судовому засіданні 27 листопада 1993 року [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі запису актів громадянського стану м. Краматорська Донецької області, актовий запис №1482, згідно свідоцтва про укладення шлюбу VI-НО № 307856 (а.с.8). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до положень ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають спільні права та обовязки. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою ст. 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] і [PERSON] не проживають спільно однією сімєю з літа 2012 року та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснило спроб зберегти родинні стосунки. Сторони не мають наміру зберегти свій шлюб. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку є недоцільним. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку вимог ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] і [PERSON], збереження їх сімї є неможливим та суперечить їх інтересам, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд ухвалює рішення на користь позивача, то відповідно витрати позивача по сплаті судового збору у сумі 243 грн. 60 коп. підлягають стягненню з відповідача на її користь. Згідно викладеного,

Outcome: approved