Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

28 вересня 2018 року представник позивача звернувся до суду із зазначеною позовною заявою та в обґрунтування позовних вимог вказував на те, що 22 березня 2011 року між сторонами укладений договір про надання банківських послуг №б/н, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 5000,00 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Вказаний договір складається із анкети-заяви, Умов і правил надання банківських послуг, а також Правил користування платіжною карткою та фактично є договором приєднання до умов встановлених банком, згоду на укладення якого відповідач підтвердив своїм підписом у Заяві. В порушення умов зазначеного договору та ст.ст.526, 530 ЦК України відповідач належним чином не виконав покладених на нього зобов'язань по погашенню кредиту, у зв'язку з чим, станом на 09 вересня 2018 року утворилася заборгованість в загальному розмірі 12259,81 гривень, яку представник позивача просив стягнути з відповідача, а також витрати по оплаті судового збору в розмірі 1762,00 гривні. Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 16 січня 2019 року ухвалено заочне рішення, яким задоволено позов в повному обсязі (а.с.18, 49). Ухвалою суду від 05 березня 2019 року заочне рішення скасовано на підставі заяви відповідача про перегляд заочного рішення, справу призначено до судового розгляду (а.с.53). Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України судове засідання не проводиться. Відповідач подав 16 квітня 2019 року відзив на позовну заяву, в якій заперечував проти позову, оскільки анкета-заява не містить ані процентної ставки, ані кінцевого терміну повернення кредиту, розміру кредитного ліміту; не надано доказів оформлення та укладення між сторонами та відповідно отримання позичальником Умов та правил надання банківських послуг та Тарифами банку, щоб у сукупності із заявою свідчило про укладення у належній формі договору між сторонами про надання банківських послуг. Доданий до позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містить підпису позичальника та не містять відомостей про дату їх прийняття /затвердження. Матеріали справи не містять відомостей, що підтверджують факт наявності його заборгованості за кредитним договором в сумі 12259,81грн. Також, рахунок заборгованості починається не з 2011 року, а з 2014 року; позивачем не надано доказів відкриття на його ім'я рахунку. Просив у задоволенні позову відмовити. Відзив надіслано на адресу позивача рекомендованим листом 08 квітня 2019 року, отримано АТ КБ «ПриватБанк» 17 квітня 2019 року, представником позивача 12 квітня 2019 року. Правом надання відповіді на відзив позивач не скористався. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 22 березня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 5000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.8, 9, 10-24). Анкета-заява містить підпис відповідача, підписання заяви ним не заперечується. Також, його підписом підтверджено, що він згодний з тим, що заява разом із Пам'яткою клієнта та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Відповідачем зазначено, що він ознайомлений та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які надані його уу письмовому вигляді (а.с.8, 8 зворот). Таким чином, зауваження відповідача щодо непідписання ним Умов та правил надання банківських послуг, не заслуговують на увагу, оскільки таке підписання не передбачено умовами договору та відповідач поставив свій підпис, яким підтвердив їх отримання та згоду з цими Умовами та Тарифами банку. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Відповідно до п.1.1.7.11 договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично пролонгується на такий же період (а.с.16). У матеріалах справи відсутні докази про те, що дія договору була припинена за ініціативою однієї із сторін у спосіб, передбачений п.1.1.7.11 Умов. Суд також не бере до уваги посилання відповідача на те, що анкета-заява не містить ані процентної ставки, ані кінцевого терміну повернення кредиту, розміру кредитного ліміту, оскільки позивачем не заявлено вимогу про стягнення відсотків за користування кредитом, тобто це не є предметом позову. Крім того, Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», який входить до складу Договору про надання банківських послуг, містить таку інформацію. Також, безпідставними є інші заперечення відповідача, оскільки не обґрунтовані та не доведені належним чином. Крім того, часткове виконання відповідачем умов договору свідчить про його згоду з Умовами договору та іншими його складовими. Таким чином договір від 22 березня 2011 року, укладений між сторонами, діє з часу його укладення по теперішній час. Строк, у межах якого банк міг звертатися до суду з вимогами до відповідача не порушений. Умовами і правилами надання банком послуг, які разом із заявою відповідача є договором, передбачено винагороду банку, яка складається з: 1) процентів за користування кредитом, в тому числі за користування простроченим кредитом і овердрафтом, 2) плати за випуск та обслуговування платіжної карти, 3) інших комісій і штрафних санкцій, - якщо такі будуть (а.с.10-24). Договір є зобов'язанням і, відповідно, підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків (ст.11 Цивільного кодексу України). Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України). Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054 ЦК є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. У порушення вищевказаних норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки. Позичальник зобов'язується повернути суму кредиту, відсотків, винагороди, комісії відповідно до Заяви та Умов. Згідно з п.2.1.1.5.5 Умов та правил, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором (а.с.19 зворот). Умовами і правилами надання банківських послуг передбачено, що для надання послуг Банк відкриває клієнту картковий рахунок, його вид і строк дії визначений в заяві і в пам'ятці клієнта, підписанням якої клієнт і Банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору являється дата відкриття рахунку, зазначена в розділі відмітки Банку. Погашення кредиту здійснюється шляхом поповнення рахунку готівкою або у безготівковому порядку. При порушенні строків платежів позичальник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 500 гривень і 5% від суми позову. Картковий рахунок відкритий на невизначений строк. Строк дії картки зазначений на лицьовій стороні Карти. По закінченню строку дії картки відповідна картка продовжується Банком на новий строк, якщо раніше (до початку місяця закінчення строку її дії) не надійшла письмова заява Держателя про закриття карткового рахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картковому рахунку для оплати послуг з виконання розрахункових операцій з карткового рахунку і при дотриманні інших умов, передбачених договором. Відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав і станом на 09 вересня 2018 року має заборгованість за кредитом в сумі 12259,81 гривень, яка за розрахунком банку складається з наступного: нараховано відсотків за користування кредитом, - 3804,76 гривні, нараховано пені, - 7642,78 гривні, а також заборгованість по штрафам, - 500,00 гривень (фіксована частина), 559,99 гривень (процентна складова). Враховуючи правову природу зобов'язань, які виникли між сторонами у справі, їх неналежне виконання відповідачем, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача тіла кредиту 3804,76 гривні. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача пені та штрафів, суд виходить з наступного. Суд зазначає, що цивільно-правова відповідальність, - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків, як заходу цивільно-правової відповідальності, має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Конституційний Суд України в рішенні від 10 листопада 2011 року N15-рп/2011 зазначає, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (п.1 ч.2 ст.92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже вбачається, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, - порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15. Відповідно до ст.129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права. Згідно п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є (зокрема) справедливість, добросовісність та розумність. Тлумачення статей 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, слід враховувати справедливість і розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому необхідно визначити стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є нерозумним і несправедливим, з урахуванням їх розміру. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у Постанові від 19 вересня 2018 року по справі №664/2784/15-ц. Так, при вирішення даного питання суд враховує, що розмір пені перевищує у двічі розмір тіла кредиту, з чого слідує, що розмір пені є нерозумним та несправедливим. Тому суд, враховуючи, що заявлена позивачем неустойка складається з пені та штрафів, уникаючи подвійної відповідальності за порушення зобов'язань за договором, стягує з відповідача лише штрафи, - 500,00 гривень (фіксована частина) та 190,24 гривень (процентна складова) (5% від суми заборгованості 3804,76 гривні) та відмовляє в задоволенні вимоги про стягнення пені. Таким чином, загальна заборгованість, яку суд стягує з відповідача на користь позивача становить: 4495,00 гривень, яка розраховується судом наступним чином: 3804,76 гривні (тіло кредиту) + 500,00 гривень штрафу (фіксована частина), штрафу, - 190,24 гривень (процентна складова), в іншій частині позову, - відмовити. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по оплаті судового збору в сумі 1762,00 гривні. З урахуванням викладеного,

Outcome: partial