Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

26 травня 2015 року представник позивача звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про виселення. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що між позивачем та відповідачем [PERSON] 23.08.2007 року було укладено кредитний договір №DNU0G108661516 відповідно до якого банк зобов'язався надати відповідачу [PERSON] кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 49000 долари США строком до 23.08.2027 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами 23.08.2007 року було укладено договір іпотеки №DNU0G108661516, згідно якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, квартиру загальною площею 42,00 житловою площею 26,60 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу. Відповідач зобов'язання за кредитним договором не виконав. Відповідно до рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.03.2014 року на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS], було звернено стягнення шляхом її продажу ПАТ КБ «Приватбанк». Рішення набрало законної сили. Позивачем було направлено відповідачам письмову претензію про добровільне звільнення приміщення та зняття з реєстраційного обліку, однак останнім законні вимоги позивача були проігноровані. Представник позивача просив ухвалити рішення, яким виселити відповідача зареєстрованого у [ADDRESS]. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити на підставі обставин, викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з тих підстав що в спірній квартирі проживає дитина, крім того, позивачем не було направлено вимогу щодо звільнення помешкання, а останній відповідно її не отримував. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору іпотеки від №DNU0G108661516 від 23.08.2007 року, відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, квартиру загальною площею 42,00 кв.м., житловою площею 26,60 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6-8). Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.03.2014 року на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS], було звернено стягнення шляхом її продажу ПАТ КБ «Приватбанк». Рішення набрало законної сили (а.с. 9-11). Відповідач [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS], що підтверджується довідкою КП «ЖГ Самарського району» Дніпропетровської міської ради №595 від 05.05.2015 року (а.с. 51). Відповідно до ч.3 ст.109 ЖК УРСР звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками встановленими законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільнять житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ст.40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Таким чином, законодавцем чітко визначено обов'язок іпотекодержателя письмово повідомити боржника про необхідність добровільного звільнення житлового приміщення протягом одного місяця з дня отримання вимоги або інший погоджений строк. Згідно п. 43 Роз'яснень постанови Пленуму ВССУ №5 від 30.03.2012 року примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотеко держателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, в матеріалах справи міститься письмова вимога щодо добровільного звільнення жилого приміщення квартири [ADDRESS] (а.с. 12), однак в матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем зазначеної вимоги. Надана позивачем копія реєстру поштових відправлень не може служити належним доказом отримання відповідачем такої вимоги, оскільки з нього не вбачається на яку саме адресу було направлено письмову вимогу (а.с.13-14). Таким чином, позивачем не було доведено, що ними було дотримано процедуру досудового врегулювання спору, у зв'язку з чим звернення до суду з цим позовом є передчасним, що є підставою для відмови в його задоволенні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed