Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

28.04.2021 року до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська звернувся [PERSON] до Головного сервісного центра МВС Регіонального сервісного центра ГСЦ МВС в Дніпропетровській області (філія ГСЦ МВС) Територіальний сервісний сервіс МВС № 1249, Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес», в якому просить суд: - визнати за [PERSON] право власності на мотоцикл 2007 року випуску, марки KEEWAY, моделі MATRIX 125, рама № [NUMBER] , двигун [NUMBER] , придбаний 27.05.2014 року на підставі довідки-рахунку серії [NUMBER] , виданій ТОВ «Авто Бізнес» 27.05.2014 року. І. Стислий виклад позиції учасників справи. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначив, що 27.05.2014 року він придбав мотоцикл 2007 року випуску, марки KEEWAY, моделі MATRIX 125, рама № [NUMBER] , двигун [NUMBER] , на підставі довідки-рахунку, серії [NUMBER] , виданій ТОВ «Авто Бізнес», та отримав від продавця технічний паспорт. На час придбання мотоцикла у нього було відсутнє посвідчення водія, внаслідок чого він не керував мотоциклом та не здійснив своєчасно державну реєстрацію права власності у відповідності до вимог Закону України «Про дорожній рух» протягом 10-ти діб після придбання. Проте в МРЕВ йому повідомили, що згідно з довідкою-рахунком він є власником мотоцикла та в будь-який час зможе зареєструвати за собою право власності. Як зазначив позивач, 25.07.2020 року, коли він звернувся до відповідача-1 з заявою про реєстрацію (перереєстрацію) права власності на транспортний засіб на підставі довідки-рахунку від 27.05.2014 року, серії [NUMBER] , виданій ТОВ «Авто Бізнес» 27.05.2014 року, йому було відмовлено з тих підстав, що з 18.11.2015 року довідку-рахунок було виключено з переліку документів, що підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів. Позивач, вважаючи себе власником мотоцикла, для захисту своїх прав та для реєстрації права власності звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на вказаний мотоцикл. Відповідач-1 Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області (філія Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ) в особі Територіального сервісного центру № 1249 Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області, заперечуючи проти позовних вимог, надав відзив на позов від 03.06.2021 року, в якому зазначив, що вимоги позивача є безпідставними, незаконними та необґрунтованими. Як зазначив відповідач-1, з 18.11.2015 року довідка-рахунок не визначена в якості документа, що підтверджує правомірність придбання транспортного засобу, не підтверджує право власності та сервісні центри правомірно відмовляють у реєстрації права власності з цих підстав. При цьому, за поясненнями відповідача-1, з моменту придбання транспортного засобу позивачем у 2014 році і до його звернення до сервісного центру минуло 6 років, що перевищує загальну позовну давність у три роки. Також відповідач-1 звертає увагу щодо неналежності його як відповідача у справі, бо він є суб`єктом владних повноважень та виконує вимоги закону при здійсненні державної реєстрації транспортних засобів. Тому відповідач-1 просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач-2 Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес», заперечуючи проти задоволення позовних вимог, надав суду відзив на позов від 04.06.2021 року, в якому зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес» (далі - ТОВ «Авто Бізнес») станом на 27.05.2014 року і станом на сьогодні є суб`єктом господарювання, діяльність якого пов`язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. У зв`язку з бажанням позивача придбати мотоцикл 27.05.2014 року ТОВ «Авто Бізнес» сформував необхідний пакет документів, у тому числі довідку-рахунок від 27.05.2014 року, серії ВІА № 187448, яка була передана йому для вчинення подальших дій для реєстрації транспортного засобу. Тобто ТОВ «Авто Бізнес» виконало всі необхідні дії, передбачені законодавством, для реєстрації (перереєстрації) транспортного засобу на позивача. Тому ТОВ «Авто Бізнес» вважає, що воно є неналежним відповідачем у справі та позовна заява не містить позовних вимог до нього в частині будь-яких порушень прав позивача. Тому відповідач-2 просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі, підстави звернення до суду з позовом пояснили таким чином, як про це зазначено вище, просили суд задовольнити їх повністю. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 07.05.2021 року було відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Представники відповідачів у судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, проте надали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. З урахуванням письмових заяв відповідачів про розгляд справи за їх відсутності, суд на підставі положень ч. 3 ст. 211, ч. 1 ст. 223 ЦПК України, розглянув цивільну справу за відсутності представників відповідачів. Під час судового розгляду справи судом були заслухані пояснення позивача та його представника, досліджені письмові докази, наявні в матеріалах справи. 21.07.2021 року у судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 27.05.2014 року позивач придбав мотоцикл 2007 року випуску, марки KEEWAY, моделі MATRIX 125, рама № [NUMBER] , двигун [NUMBER] , на підставі довідки-рахунку серії [NUMBER] , виданій ТОВ «Авто Бізнес», отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Це підтверджується довідкою-рахунком від 27.05.2014 року серії [NUMBER] , свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, серії [NUMBER] від 28.11.2013 року, власник [PERSON] , [INFO] , обліковою карткою № [NUMBER] від 14.05.2014 року про зняття з обліку для реалізації, власник [PERSON] , [INFO] (а.с.5-7). Листом Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області (філія Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ) в особі Територіального сервісного центру № 1249 Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області від 30.07.2020 року № 31/4-1249-20/П [PERSON] було відмовлено в проведення державної реєстрації права власності на транспортний засіб: мотоцикл 2007 року випуску, марки KEEWAY, моделі MATRIX 125, рама № [NUMBER] , двигун [NUMBER] , що придбаний 27.05.2014 року на підставі довідки-рахунку серії ВІА № 187448, виданій ТОВ «Авто Бізнес» 27.05.2014 року, з огляду на те, що з 18.11.2015 року довідка-рахунок не є документом, що підтверджує правомірність придбання транспортних засобів (а.с.8). На підтвердження того факту, що ТОВ «Авто Бізнес» здійснює підприємницьку діяльність, пов`язану з реалізацією транспортних засобів, що підлягають реєстрації та обліку в органах внутрішніх справ, товариство надало суду лист Департаменту державної автомобільної інспекції від 29.06.2010 року № 4/8-5957 про реєстрацію на обліку в ДДАІ МВС України за номером 5666 (а.с.31). Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу визнання за [PERSON] право власності на мотоцикл 2007 року випуску, марки KEEWAY, моделі MATRIX 125, рама № [NUMBER] , двигун [NUMBER] , придбаний 27.05.2014 року на підставі довідки-рахунку серії [NUMBER] , виданій ТОВ «Авто Бізнес» 27.05.2014 року. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується і розпоряджається належним йому майном на свій розсуд (ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України). Відповідно до частин 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 5 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст. 16 ЦК України, згідно з якою способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, визнання права. Згідно з частинами 2 - 4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до частин 1- 3 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України, з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353-ХІІ та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (далі - Порядок), які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. У статті 34 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. Процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків встановлена Порядком. Згідно з пунктом 3 Порядку (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій. Відповідно до пункту 7 Порядку, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється. Згідно із пунктом 8 Порядку, державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів. Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, зокрема, укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб. Згідно з пунктом 8 Порядку, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника, а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку: договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; договори купівлі-продажу транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС, за якими продавцями виступають суб`єкти господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені таких суб`єктів уповноваженою особою і скріплені печаткою; свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом або консульською установою, чи їх дублікати; рішення про закріплення транспортних засобів на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняті власниками транспортних засобів особами, уповноваженими управляти таким майном; рішення власників майна, уповноважених ними органів про передачу транспортних засобів з державної в комунальну власність чи з комунальної власності в державну власність; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу конкретного одержувача; митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу; акт про проведений аукціон або постанова та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби; інші засвідчені та оформлені в установленому порядку документи, що підтверджують набуття, перехід та припинення права власності на транспортний засіб відповідно до закону. Відповідно до п. 8 Порядку (в редакції, чинній станом на 17.01.2014 року, тобто станом на момент видачі позивачу довідки-рахунку серії ВІА № 187448 від 27.05.2014 року), державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, у тому числі довідка рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб`єктом господарювання, діяльність якого пов`язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. З системного аналізу наведених вище норм чинного законодавства слідує, що державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків та проводиться з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів). Крім того, суд зазначає, що на момент придбання позивачем мотоциклу довідка-рахунок вважалася документом, що підтверджує правомірність придбання транспортних засобів. Так, ЄСПЛ у справі «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та № 37943/06, п. 50?56) зазначив, зокрема, що верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції; відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення…, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника. Так само уніфіковано ЄСПЛ інтерпретував «якість законодавства» і в іншому своєму рішенні, а саме, у справі «Сєрков проти України» (заява № 39766/05, п. 51; державні органи неправомірно зобов`язали заявника сплатити податок) «… якість законодавства … - доступне для зацікавлених осіб, чітке і передбачуване у застосуванні»; відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з важливого питання, що призводило до його суперечливого тлумачення судом, стала причиною порушення вимог положень Конвенції щодо «якості закону». Предметом регулювання ст. 1 Першого протоколу є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям. Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм. Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що ставиться для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Таким чином, з огляду на викладене вище, з урахуванням положень ст. 334 ЦК України, позивач набув право власності на мотоцикл 27.05.2014 року, проте у встановлений строк не зареєстрував його у встановленому законом порядку. При цьому, як було встановлено судом, вказаний транспортний засіб було знято з обліку, колишній власник - [PERSON] . Проте, як пояснив позивач, з тих чи інших причин, він своєчасно не зареєстрував право власності на транспортний засіб та не може його зареєструвати наразі, бо з 18.11.2015 року та на момент звернення до сервісного центру МВС довідка-рахунок вже не вважається документом, що підтверджує правомірність придбання транспортного засобу. Водночас позивач має право на визнання цього права в судовому порядку за ст. 392 ЦК України. При цьому спору між сторонами щодо визнання права власності за позивачем немає, інших власників транспортного засобу немає, а довідку-рахунок від 27.05.2014 року було видано ТОВ «Авто Бізнес». Своєю чергою, відповідач-1 Головний сервісний центру Міністерства внутрішніх справ Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області (філія Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ) в особі Територіального сервісного центру № 1249 Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області проводить державну реєстрацію (перереєстрацію) та зняття з обліку транспортних засобів, а між позивачем та відповідачем-1 не виникло будь-яких приватноправових відносин, у зв`язку з чим сервісний центр не може бути особою, яка не визнає, порушує або оспорює право позивача на транспортний засіб. Оскільки позовні вимоги [PERSON] мають приватноправовий характер. При цьому у разі незгоди з діями працівників сервісного центру під час виконання ними своїх повноважень як суб`єкта владних повноважень позивач не позбавлений права звернутися до суду з адміністративним позовом в порядку адміністративного судочинства. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.01.2021 року, справа № 161/19385/19, яка на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом. З огляду на викладене вище, позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес» в частині визнання за ним права власності на мотоцикл 2007 року випуску, марки KEEWAY, моделі MATRIX 125, номер шасі (рами) № [NUMBER] , двигун № [NUMBER] , придбаний 27 травня 2014 року на підставі довідки-рахунку серії [NUMBER] , виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес» 27 травня 2014 року, є такими, що підлягають задоволенню, а в іншій частині позовні вимоги до Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області (філія Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ) в особі Територіального сервісного центру № 1249 Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області - слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат. З огляду на викладене, з метою захисту прав та інтересів позивача, який у встановленому на момент придбання мотоциклу законом порядку набув право власності на вказаний транспортний засіб, дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а саме: в частині визнання за ним права власності на мотоцикл 2007 року випуску, марки KEEWAY, моделі MATRIX 125, номер шасі (рами) № [NUMBER] , двигун № [NUMBER] , придбаний 27 травня 2014 року на підставі довідки-рахунку серії ВІА № 187448, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес» 27 травня 2014 року - підлягає задоволенню, а у задоволенні іншої частини позовних вимог до Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області (філія Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ) в особі Територіального сервісного центру № 1249 Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області - слід відмовити. З приводу вирішення питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що з урахування рішення суду про часткове задоволення позовних вимог на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача-2 на користь позивача слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 454,00 грн.

Outcome: partial