Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

28.09.2015 року до суду із позовною заявою звернулася [PERSON] з позовом до ТзОВ «Дністрові роси» про розірвання договору оренди землі. Просить суд розірвати договір оренди землі, укладеного між нею та ТОВ «Дністрові роси» 27 березня 2013 року, зареєстрованого 16.05.2014 року за № 21730445. В обґрунтування позовної заяви посилається на те, згідно договору оренди землі від 27.03.2013 року, зареєстрованого 16.05.2014 року за № 21730445, вона надала в оренду свою земельну ділянку розміром 1,44 га товариству з обмеженою відповідальністю «Дністрові роси» строком на пять років. Зазначає, що відповідно до абзацу 3 ч.1 ст. 24 ЗУ «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил». Одним із обов'язкових заходів із забезпечення збереження родючості ґрунтів, які має здійснити землекористувач, є розробка і дотримання проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь. Вказаний обов'язок встановлений у ч. 4 ст. 22 ЗК України, згідно з якою: «земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва використовуються відповідно до розроблених та затверджених в установленому порядку проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель». В той же час передбачений зазначеними законодавчими актами обовязок відповідач не виконав і проект землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь щодо земельної ділянки не розроблений до цього часу. В судове засідання позивач не зявився, суду надіслав заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач - представник ТОВ «Дністрові роси» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти позову заперечив з підстав, що вказані в письмових запереченнях, які долучено до матеріалів цивільної справи. Оцінивши повідомлені сторонами обставини, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи, приходжу до висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення позову, з таких підстав. Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторін в цивільному процесі. Так, судом встановлено, що відповідно до договору оренди землі від 27.03.2013 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Дністрові роси», орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,66 га, договір укладено на 5 років. Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі є ЗУ «Про оренду землі». Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Частиною 1 ст. 32 даного Закону визначено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Згідно ст. 25 ЗУ «Про оренду землі» орендар земельної ділянки зобов'язаний: приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку; виконувати встановлені щодо об'єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; у п'ятиденний строк після державної реєстрації договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності надати копію договору відповідному органу доходів і зборів. Пунктом 37 укладеного між сторонами по справі договору встановлено, що його дія припиняється шляхом розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Підставами припинення права користування земельною ділянкою, передбаченими ст. 141 ЗК України, є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини. Таким чином, у справі позивач не довів факти невиконання відповідачем обов'язків, покладених на нього, як орендаря, ст. 25 ЗУ «Про оренду землі» або умовами договору чи інші передбачені законом підстави для дострокового розірвання договору оренди земельної ділянки. Згідно ч. 4 ст. 22 ЗК України (в редакції станом на момент укладання договору) земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва використовуються відповідно до розроблених та затверджених в установленому порядку проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель. Однак, пунктом 18 Перехідних положень ЗК України передбачено, що на період до 1 січня 2015 року вимоги частини четвертої статті 22 цього Кодексу поширюються лише на тих власників та користувачів, які використовують земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею більш як 100 гектарів. Механізм розроблення проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь визначено Порядком розроблення проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1134 від 2 листопада 2011 року. Під час розгляду справи в суді, позивачем не було надано доказів факту умисного порушення відповідачем умов договору. Посилання позивача на використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва без проекту землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, як на підставу для розірвання договору оренди є безпідставними, оскільки на період до 1 січня 2015 року вимоги частини четвертої статті 22 ЗК України поширюються лише на тих власників та користувачів, які використовують земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею більш як 100 гектарів. Крім того, Законом України від 02.02.2015 року №191-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)» частину ч. стаття 22 ЗК України виключено. Також, суд вважає, що в судовому засіданні не зібрано безспірних доказів, що ТОВ «Дністрові роси» недбало ставиться до використання земельної ділянки, погіршуючи її родючість. Крім того, повноваженнями для здійснення державного контролю за використанням та охороною земель наділений лише спеціально уповноважений орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Таким чином, оскільки при вирішенні питання про розірвання договору оренди на вимогу позивача, судом не встановлено факту умисного порушення відповідачем умов договору, істотності цього порушення, на що саме розраховувала постраждала сторона при укладенні договору, яка саме шкода завдана позивачу, наскільки позивач позбавлений того, на що він розраховував при укладенні договору, то відсутні підстави для задоволення вимог позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed