Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-14 00:00:00

27 січня 2014 р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому просила визнати, що інформації в публікації друкованого видання «Сегодня» в № [NUMBER] ([NUMBER]) від [INFO] р. під назвою «[INFO]» не відповідає дійсності, шкодить її діловій репутації наносить шкоду інтересам, а також принижує її честь і гідність; зобов'язати кореспондента газети «Сегодня» [PERSON] і редакцію газети «Сегодня» в місячний термін помістити спростування інформації про позивача, викладену у зазначеній статті, набравши його тим же шрифтом під заголовком «[INFO]», на тій же сторінці і в такому ж обсязі друкованого тексту у номері газети «Сегодня»; стягнути з відповідачів на її користь моральну шкоду у розмірі 50000 грн. та сплачену суму судового збору 500 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що [INFO] р. на шпальтах друкованого видання «Сегодня» в № [NUMBER] ([NUMBER]) розміщена стаття під назвою «[INFO]». В даній статті наведені матеріали, які є неправдивими і шкодять честі, гідності та її діловій репутації. Зазначає, що в цій статті наводиться неправдива інформація щодо того, що позивач , будучи директором фірми, (мовою оригіналу) «обещала людям помочь устроиться на работу за границей, брала деньги за услуги, но люди оставались ни с чем. В суд обратились шестеро харьковчан, которые требовали вернуть в общей сложности 150 тыс. долларов», що не підтверджено жодними фактичними даними і не відповідає дійсності. Крім того, в цій статті вказано, що [PERSON] звернувся до позивача з питанням працевлаштування до Канади. Віза йому була відкрита, а потім анульована з причини неправильності наданого запрошення. Вказує, що ці відомості принижують її честь, гідність і ділову репутацію, тому що висловлювання щодо злочинних дій з її боку не відповідає дійсності, оскільки не доведені судовим вироком, а характер висловлювань в статті створює негативне враження і відношення до позивача як до злочинця. Посилаючись на ст.. 62 Конституції України, ч. 1,2 ст. 11 ЗУ «Про інформацію» зазначала, що у вказаній статті чітко зазначені відомості про особу, яка ідентифікована як особа, яка нібито вчинила злочин та інші протиправні діянні-прізвище та ім'я особи «[PERSON]». Вказує, що вона згоди на збирання, зберігання, використання та поширення інформації про себе не давала. Більше того, вона повідомила журналісту газети «Сегодня» [PERSON] про те, що вона категорично заперечує проти збирання, зберігання, використання та поширення інформації про себе. Повідомлені у статті відомості не відповідають дійсності: вона в зазначених у статті правовідносинах як директор фірми не виступала, послуги з працевлаштування за кордоном не надавала. [PERSON] до неї з питанням працевлаштування в Канаді не звертався, йому надано консультаційні послуги і відкрита гостьова віза. Віза [PERSON] анульована з незалежних від неї причин, які [PERSON] ретельно приховує, у суд він надав підроблений лист з посольства Канади про причини анулювання візи. Після того, як позивач заявила клопотання про призначення криміналістичної експертизи на предмет достовірності зазначеного листа та дослідженні закордонного паспорта [PERSON], останній заявив про втрату листа і закордонного паспорта і неможливості надання їх суду для проведення експертизи. Однак при цьому на фото в газеті він продемонстрував наявність у нього зазначеного «втраченого» закордонного паспорта. Вказує, про те, що викладені у статті факти не відповідають дійсності,повідомляла журналіста [PERSON], у підтвердження чого пропонувала їй ознайомитися з наявними у неї документами, однак вона з документами знайомитися відмовилась і заявила, що їй це не потрібно. Крім того, в абзаці 2 цієї статті сказано : «недавно [PERSON] продал свою иномарку «Тойота», которая находится под арестом, выходит, еще один человек-покупатель авто- стал жертвой обмана». Цей вислів є таким, що не відповідає дійсності, він формує негативне уявлення у громадян і у клієнтському середовищі про те, що вона вчиняє щось протиправне, також шкодить її діловій репутації, а також принижує честь і гідність. Зазначає, що на її автомобіль накладено заборону на відчуження, він перебуває у віданні державних виконавців, його місцезнаходження їй не відомо і розпоряджатися ним вона не має можливості. Автомобіль вона не продавала і нікому згоди на його реалізацію не давала, у неї навіть є оригінал технічного паспорта на вказаний автомобіль. Наприкінці абзацу 2 цієї статті вказано: «Нынешние решения заставляют задуматься о том, что от правосудия она ([PERSON]) откупится». Такі відомості принижують її честь, гідність і ділову репутацію, оскільки характер таких висловлювань створює негативне враження і відношення до позивача як до правопорушника. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні вищевикладеним і просили їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в.о. директора Харківської філії ПРаТ «Сьогодні мультімедіа» проти заявлених вимог заперечував, вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки у своїй роботі редакція керується вимогами ЗУ «Про друковані засоби масової інформації» та ЗУ «Про інформацію». Суду пояснив, що у листопаді 2013 року до редакції звернувся харків,янин [PERSON], який повідомив, що апеляційний суд Харківської області скасував вирок Дзержинського районного суду м. Харкова, що позбавило потерпілих права на отримання відшкодування і розповів, що звернувся до [PERSON] з приводу працевлаштування за кордоном. За його словами [PERSON] обіцяла знайти роботу у Канаді та допомогти з оформленням робочої візи.За послуги агенції він нібито заплатив 5000 доларів США, проте омріяної роботи не отримав, бо працівники консульства Канади видану візу анулювали і на п,ять років йому було відмовлено у поданні запитів на отримання візи для відвідування Канади. Розповідь[PERSON] підтверджується аудіо записом. У публікації використані цитати героїв, які несуть самостійну відповідальність за вказану інформацію. У матеріалі подана точка зору на події обох сторін,які мають конфлікт, вважає, що редакцією підготовлено об,єктивний матеріал. Відповідач кореспондент газети [PERSON] - позовні вимоги не визнала, проти їх задоволення заперечувала зазначає, що у статті використана інформація, яка є оціночним судженням. Вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані суду письмові докази , прослухавши аудіо запис інтерв,ю, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Згідно ч. 4 ст. 34 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, ( далі - Конвенція), кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до ч.ч. 1 і 3 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Статтею 30 Закону України «Про інформацію» встановлено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема, вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснив судам, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (ст. 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Крім того, згідно роз'яснення п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. За змістом ст. 47 - 1 Закону України « Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Згідно ч.2 ст. 47 - 1 Закону України « Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Суд вважає, що відомості зазначені в публікації не містять недостовірної інформації, а за висловлювання оціночних суджень редакція та кореспондент газети не можуть бути притягнуті до цивільно-правової відповідальності, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо спростування інформації зазначеної у статті. До того ж судом встановлено, що в публікації мають місце посилання (у вигляді прямої мови) на висловлювання які наведені особою, що давала інтерв,ю. Судом не встановлено підстав для зобов,язання редакції друкованого видання спростувати інформацію викладену на її шпальтах, яка стосується позивача. Приймаючи до уваги, що вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про спростування інформації, підстав для їх задоволення не вбачається. Питання про судові витрати вирішено відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України,- На підставі викладеного та

Outcome: dismissed