Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

27 травня 2020 року представник [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Донецької міської ради, в якій просить визначити додатковий строк тривалістю три місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позов мотивовано тим, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Інших спадкоємців, крім позивача, не має, спадкова справа не заводилась. Пропустила строк подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, оскільки після смерті спадкодавця помер син позивача, переживала тягар втрати, спочатку позивач отримала рішення про встановлення факту смерті, а згодом свідоцтво про смерть українського зразка. В судове засідання позивач, представник позивача не з`явились, згідно письмової заяви позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суду не повідомив. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2020 року закрито підготовче судове засідання у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 23 листопада 2020 року позов було залишено без руху ухвалою суду, 14 січня 2021 року продовжено розгляд даної цивільної справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, враховуючи думку представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [INFO] у селі Времівка Великоновосілківського району Донецької області померла [PERSON] згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , про що складений відповідний актовий запис 22 лютого 2020 року № 140. 29 березня 2005 року [PERSON] склала заповіт та заповіла все своє майно [PERSON] . 24 червня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання, згідно якого [PERSON] передала у власність [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] зобов`язалась довічно утримувати [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно з спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини, встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно частин 1,2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46\~цього Кодексу). Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що при розгляді справ про визначення додаткового строку для прийняття спадщини слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Положеннями Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини 1,5 ст.81 ЦПК України). В частині 3 статті 12 ЦПК України вказано , що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тобто нормами Цивільного процесуального кодексу України передбачено обов`язок позивача довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог, шляхом подання до суду належних та допустимих доказів. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч.2 ст.83 ЦПК України). Також ЦПК України передбачено можливість для позивача заявити клопотання про витребування доказів у разі неможливості самостійно надати докази відповідно до статті 84 ЦПК України. Для вирішення даної цивільної справи, з`ясування обставин справи в повній мірі, перевірки обґрунтованості доводів позивача у справі, суду необхідно встановити наступні обставини: коло спадкоємців після смерті [PERSON] , наявність спадкової справи, звернення позивача до нотаріусу з заявою про прийняття спадщини та наявність відмови нотаріусу у прийнятті заяви про прийняття спадщини, наявність спадкового майна на час смерті, з огляду на склад спадщини суд може визначити розгляд справи з урахуванням виключної підсудності. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Невчинення позивачем необхідних процесуальних дій унеможливлює встановлення обставин справи, перевірки їх доказами, в той час як суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, що визначено в частині 7 ст.81 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю.

Outcome: dismissed