Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

27.03.2013 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна, що перебуває в спільній сумісній власності подружжя. Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.06.2001р. він з відповідачкою зареєстрували шлюб. Від сумісного життя дітей не мають. 05.08.2011р. рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області шлюб був розірваний. За час шлюбу відповідачка у 2010р. за його згодою уклала два договори банківського вкладу (депозиту): у серпні 2010р. строком на 1 рік були покладені спільні кошти подружжя в ПАТ «Приватбанк» в розмірі 10000 грн., та у вересні 2010р. строком на 1 рік були покладені спільні кошти подружжя в ПАТ «Приватбанк» в розмірі 10000 грн. Після розірвання шлюбу відповідачка повідомила йому, що без його згоди вона зняла кошти та розпорядилась на власний розсуд, на підставі чого просить поділити спільне сумісне майно, шляхом стягнення з відповідачки на його користь грошові кошти в сумі 10000 грн. Заявою від 09.08.2013р. представник позивача за первісним позовом уточнив позовні вимоги та просив поділити спільне сумісне майно позивача та відповідачки, шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 11327,45 грн. (т.1 а.с. 103-104). 20 червня 2013 року відповідач за первісним позовом - [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON]. Зустрічна позовна заява мотивована тим, що крім визначених у первісній позовній заяві грошових коштів за час шлюбу з [PERSON] було набуте таке майно: у серпні 2007р. персональний комп'ютер з периферією в магазині «Ума палата» на суму 6986.28 грн.; у грудні 2008р. пилосос «Самсунг» в магазині «Комфі»», на суму 828.40 грн.; у лютому 2009р. мікрохвильову піч з грилем «LG МН-6387ЕВ» в магазині «Комфі», на суму 800 грн.; у січні 2011р. холодильник «Vestfrost» в магазині «Комфі», на суму 5161.04 грн.; у січні 2011р. пральну машину «LG Electronscs inc.», на суму 2899 грн., плиту газову «Hotpoint-Ariston» на суму 4153.86 грн. в магазині «Комфі», за доставку холодильника, газової плити та пральної машини до с. Новомиколаївка було сплачено 150 грн.; у травні 2011р. килимове покриття розміром 2.5м.х4.5м. на суму 1000грн., килимове покриття розміром 2м.х3м. на суму 950 грн. на центральному ринку м. Дніпродзержинська; всього на суму 22935.58 грн. Незадовго до розірвання шлюбу, у серпні 2011р. все вказане майно відповідачем було вивезено за невідомою адресою з метою уникнення його поділу, на підставі чого просить у задоволенні позову до неї відмовити; прийняти зустрічний позов до [PERSON] до розгляду в одному провадженні з позовом до неї; поділити спільне майно подружжя, яке є об'єктом спільної сумісної власності, визнавши за нею право особистої власності на пилосос «Самсунг» вартістю 828.40 грн.; холодильник «Vestfrost» вартістю 5161.04 грн.; плиту газову «Hotpoint-Ariston» вартістю 4153.86 грн.; килимове покриття розміром 2.5м.х4.5м. вартістю 1000грн., на загальну суму 11143.30 грн. та зобов'язати відповідача повернути їй пилосос «Самсунг», холодильник «Vestfrost», плиту газову «Hotpoint-Ariston» та килимове покриття розміром 2.5м.х4.5м.; а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Заявою від 25.07.2013р. позивачка за зустрічним позовом уточнила позовні вимоги та просила поділити спільне майно подружжя, яке є об'єктом спільної сумісної власності, визнавши за нею право особистої власності на пилосос «Самсунг» вартістю 828.40 грн.; холодильник «Vestfrost» вартістю 5161.04 грн.; плиту газову «Hotpoint-Ariston» вартістю 4153.86 грн.; пральну машину «LG Electronscs inc.», на суму 2899 грн., на загальну суму 13042,30 грн. та зобов'язати відповідача повернути їй пилосос «Самсунг», холодильник «Vestfrost», плиту газову «Hotpoint-Ariston», пральну машину «LG Electronscs inc.»; а також стягнути з відповідача за зустрічним позовом на її користь судові витрати (т.1 а.с. 95-97). Позивач за первісним позовом в судове засідання з'явився, свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Заперечував передачу відповідачкою йому грошових коштів, які вона зняла з депозитного рахунку. Зустрічний позов не визнав, вказував, що усі речі, зокрема що зазначені в зустрічному позові, відповідачка за первісним позовом вивезла із будинку, який розташований в [ADDRESS], ще в серпні 2011 року. Представник позивача за первісним позовом, позовні вимоги з урахуванням змін, підтримала в повному обсязі. Суду пояснила, що кошти, які були розміщені у 2010 році в банківській установі на ім'я [PERSON], були спільними коштами подружжя. Зазначала, що відповідачка за первісним позовом на той час була пенсіонеркою, тобто не мала достатнього власного доходу, щоб заощаджувати таки кошти. Позивач за первісним позовом працював та отримував заробітну плату, яка за розміром значно більше ніж пенсія відповідачки. Також джерелом коштів є результати ведення спільного господарства. Відносно позову її довірителя про розірвання шлюбу в Дніпровському районному суді м. Дніпродзержинська, вказувала, що вона звернулася до голови Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська з клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи та отриманням рішення суду, проте їй письмово повідомлено, що матеріали справи та рішення суду в архіві суду відсутні, тому на її думку є недоведеним факт розірвання шлюбу між сторонами у 2005 році. Зустрічний позов не визнала в повному обсязі, оскільки позивачка за зустрічним позовом усі речи, у тому числі, що зазначені у зустрічному позові, самостійно вивезла із будинку, який розташований в смт. Новомиколаївка, та перевезла в невідоме місце. Відповідачка за первісним позовом, незважаючи на визнання обов'язкової її явки в засідання, в судове засідання не з'явилася, про час, день та місце судового засідання повідомлена належним чином. Надала письмові заперечення в яких зазначала, що за період перебування у шлюбі був придбаний автомобіль «Мазда-6», при цьому позивачем був укладений удаваний правочин дарування. Також за час перебування у шлюбі було придбано домоволодіння [ADDRESS], ? частку якого позивач пізніше подарував відповідачці. Деякий час в зазначеному домоволодінні проживала сестра позивача, яка не сплачувала комунальні послуги, тому вони вимушені були декілька років погашати заборгованість за рахунок коштів сімейного бюджету. Підтвердила, що 30 серпня 2010 року та 15 жовтня 2010 року на її ім'я були відкрити депозитні рахунки та здійснений вклад у сумі 10000 грн. на кожний рахунок у відділенні КБ «Приватбанк». 19 липня 2011 року вона отримала депозитні кошти з відсотками в сумі 11414,92 грн. та 11240,89 грн. відповідно та передала усі гроші позивачеві, оскільки останній погрожував їй та вона сприймала їх як реальну погрозу своєму здоров'ю. Вказувала, що вона віддала гроші позивачеві 19 липня 2011 року, тобто до розірвання шлюбу. Просила відмовити позивачеві в задоволенні первісного позову в повному обсязі (т. 1 а.с. 30-32). В додаткових запереченнях також зазначала, що договори вкладу укладалися та достроково розірвалися в період шлюбу з позивачем за первісним позовом, тому вважає що припинилося право спільної сумісної власності подружжя та це майно не підлягає поділу (т.1 а.с. 119-120). В клопотанні від 03 березня 2014р. зазначала, що шлюб з позивачем за первісним позовом розірвано Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 04.10.2005 року, тому шлюбні відносини припинилися ще у 2005 році, в зв'язку з чим просить відмовити в задоволенні первісного позову (т.1 а.с. 182). Також відповідач за первісним позовом надала заяву в якій прохала розглянути справу без її участі (т.1 а.с. 137-138; 183; 191; 197-198; 229-230; т.2 а.с. 9). Клопотанням від 25 червня 2014 року відповідачка за первісним позовом відмовилася від свого зустрічного позову, також зазначала, що наслідки такої дії їй відомі (т.2 а.с. 8). Представник відповідача за первісним позовом в судове засідання з'явився, первісний позов, з урахуванням змін, не визнав в повному обсязі та просив відмовити в його задоволенні. З початку судового розгляду позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, зазначених в позові. В судовому засіданні 10.06.2014р. представник відповідача за первісним позовом відмовився від зустрічного позову. В судовому засіданні 25.06.2014 р. представник підтримав заяву відповідачки за первісним позовом про відмову від зустрічного позову. Свідок [PERSON], суду показала, що вона проживає в смт. Новомиколаївка Верхньодніпровського району по вул. Молодіжна. По сусідству з її будинком в будинку [ADDRESS] проживали подружжя [PERSON] та [PERSON], яких вона знає з 2005-2006 р. 05 серпня 2011 року [PERSON] приїхала в зазначений будинок приблизно о 22 годині 40 хвилин. Разом зі своїм сином вони погрузили усі речі, що знаходилися у будинку, зокрема, побутову техніку, меблі, килими, стільці та навіть гардини з вікон, в фуру та приблизно о 24 год. уїхали. Після зазначеної події їй стало відомо, що подружжя [PERSON] розлучилися. Свідок [PERSON] суду показала, що вона проживає в смт. Новомиколаївка Верхньодніпровського району по вул. Молодіжна. По сусідству в будинку [ADDRESS] проживали подружжя [PERSON] та [PERSON]. Раніше будинок належав батькам [PERSON]. Наприкінці літа 2011 року вночі, приїхала до зазначеного будинку [PERSON] разом зі своїм сином [PERSON] та вони погрузили усі речі, що знаходилися у будинку, зокрема, побутову техніку, меблі, килими, гардини з вікон у фуру та уїхали. Свідок зателефонувала [PERSON] та повідомила, що його дружина вивозить усі речі з будинку. Через деякий час приїхав [PERSON] та запросив свідка до будинку, де свідок побачила, що в будинку не залишилося будь-яких речей, навіть гардини були зняти з вікон. Зі слів [PERSON] їй стало відомо, що вони розлучилися. Суд, заслухавши позивача за первісним позовом, представника позивача за первісним позовом, представника відповідача за первісним позовом, свідків, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. В силу ст.ст. 31, 174 ЦПК України, позивач має право протягом усього часу розгляду справи відмовитися від позову, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Оскільки позивачка за зустрічним позовом подала до суду заяву про відмову від свого зустрічного позову, яку також підтримав її представник в судовому засіданні, але в справі також розглядаються вимоги позивача за первісним позовом, то суд враховуючи положення ст.ст. 11, 31, 174 ЦПК України, приймає відмову позивачки за зустрічним позовом від свого позову та розглядає справу в межах вимог, заявлених позивачем за первісним позовом. Судом встановлено, що 01.06.2001 року сторони уклали шлюб, що підтверджується відміткою у паспорті позивача за первісним позовом (т. 1 а.с. 5-6), відміткою у паспорті відповідача за первісним позовом (т. 1 а.с. 45-46) та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00013549545 від 04.03.2014р. (т.1 а.с.206). Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05.08.2011 року по цивільній справі №2-761/2011, шлюб зареєстрований 01.06.2001р. відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, актовий запис №259 між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Рішення Верхньодніпровського районного суду, не оскаржувалося сторонами та набрало чинності (т. 1 а.с. 4). Крім того, представником відповідачки за первісним позовом надана суду копія Рішення Дніпровського районного суду с. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04.10.2005р., відповідно до якого розірвано шлюб зареєстрований між [PERSON] і [PERSON] 01 червня 2001 року, у Дніпровському відділі реєстрації актів громадянського стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №259 (т.1 а.с. 185). Одночасно з цим, відповідно до Листа Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 27.03.2014р. за №2740/14 вих., за підписом голови Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Гнєзділова В.Є. та архіваріуса Даценко О.М., при перевірці наявності справи за №2-2763/2005 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в архіві суду справа та рішення відсутні (т.2 а.с. 5). Згідно зі ст. 115 СК України (в редакції що діяла на час ухвалення Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 04.10.2005р.) розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, має бути зареєстроване в державному органі реєстрації актів цивільного стану, за заявою колишньої дружини або чоловіка. Розірвання шлюбу засвідчується Свідоцтвом про розірвання шлюбу, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України. Проте, відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00013549545 від 04.03.2014р., шлюб між [PERSON] та [PERSON], укладений 01 червня 2001р., актовий запис №259, розірваний на підставі Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05.08.2011р. по справі №2-761/2011 (т.1 а.с.206). Крім того, у жовтні 2012 року відповідачка за первісним позовом - [PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів (цивільна справа №406/2708/2012; провадження №2/173/190/2013). В своїй позовній заяві безпосередньо [PERSON] зазначала, зокрема, що перебувала у шлюбі з [PERSON] з 01.06.2001р., та цей шлюб розірвано 05.08.2011р. Також вказувала, що раніше [PERSON] подавав на розлучення у Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська та в суді вона підписала заяву, що не заперечує проти розірвання шлюбу. [PERSON] розлучатися передумав, вона його простила та прийняла назад в сім'ю (т.1 а.с. 173-174). В ході розгляду цивільної справи №406/2708/2012; провадження №2/173/190/2013 про стягнення аліментів сторони також зазначали, що їх шлюб розірвано на підставі Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05.08.2011 року, що знайшло своє відображення в Рішенні Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19.08.2013р. (т.2 а.с.1-4). Відповідно до Ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2013 року апеляційну скаргу [PERSON] відхиллено, а рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2013 року залишено без змін. (т.1 а.с. 127-128). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 листопада 2013 року відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини за касаційною скаргою [PERSON] на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2013 року (т.1 а.с. 237). Враховуючи, що у Дніпровському районному суді м. Дніпродзержинська відсутні матеріали справи та Рішення суду від 04.10.2005р. про розірвання шлюбу між сторонами, який був зареєстрований 01 червня 2001 року; це рішення суду не було зареєстровано в державному органі реєстрації актів цивільного стану; відповідне свідоцтво про розірвання шлюбу у 2005 році не оформлювалося та не видавалося; одночасно з цим Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05.08.2011р. по справі №2-761/2011 про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], укладеного 01 червня 2001р., актовий запис №259, не оскаржувалося сторонами, набрало чинності та внесене до Державного реєстру актів цивільного стану громадян, як підстава розірвання шлюбу; безпосередньо сторони в чисельних судових процесах зазначили, що їх шлюб розірвано на підставі Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05.08.2011р., то суд приходить до висновку, що шлюб зареєстрований 01.06.2001р. відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, актовий запис №259 між [PERSON] та [PERSON] - розірвано на підставі Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05.08.2011 року по цивільній справі №2-761/2011. Під час розгляду цивільної справи у Верхньодніпровському районному суді про розірвання шлюбу між сторонами, [PERSON], [PERSON] та її представник, визнавали, що [PERSON] та [PERSON] прожили разом до 06.06.2011р., що підтверджується технічним записом судового засідання від 05.08.2011р. по справі №2-761 (т. 1 а.с. 240-242). Рішенням Верхньодніпровського районного суду від 05.08.2011 року про розірвання шлюбу, встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини з червня 2011 р. (т. 1 а.с. 4). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини Таким чином, фактичне припинення шлюбних відносин між сторонами з червня 2011 року встановлено Рішенням суду від 05.08.2011 року та доведенню не підлягає в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України. 30 серпня 2010 року між ПАТ «КБ Приватбанк» та відповідачкою - [PERSON] укладений Договір вкладу SAMDN25000711672744 «Стандарт» з щомісячною сплатою, відповідно до умов якого банк прийняв від клієнта грошові кошти у сумі 10000 грн. строком на 12 місяців, для чого банк відкрив клієнту рахунок [NUMBER]. Мінімальний строк вкладу 6 місяців; відсоткова ставка за вкладом складає 16,5% річних (т.1 а.с. 64). Згідно з випискою по рахунку [NUMBER] за Договором вкладу SAMDN25000711672744, 30.08.2010 року здійснений вклад у сумі 10000 грн., який був виданий 19.07.2011 року. За цей період сума нарахованих відсотків складає 1414,92 грн. (т.1 а.с. 39; 65-66; 106 ). 15 жовтня 2010 року між ПАТ «КБ Приватбанк» та відповідачкою - [PERSON] укладений Договір вкладу SAMDN25000712352682 «Стандарт» з щомісячною сплатою, відповідно до умов якого банк прийняв від клієнта грошові кошти у сумі 10000 грн. строком на 12 місяців, для чого банк відкрив клієнту рахунок [NUMBER]. Мінімальний строк вкладу 6 місяців; відсоткова ставка за вкладом складає 16,5% річних (т.1 а.с. 61). Згідно з випискою по рахунку за Договором вкладу SAMDN25000712352682, 15.10.2010 року здійснений вклад у сумі 10000 грн., який був виданий 19.07.2011 року. За цей період сума нарахованих відсотків складає 1240,89 грн. (т.1 а.с. 38; 62-63; 110). Обставини щодо укладання зазначених договорів депозиту, дати та суми вкладів, дати та суми отриманих відповідачкою за первісним позовом вкладів з нарахованими відсотками не заперечується сторонами, тому не підлягає доказуванню в силу ч.1 ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст.ст. 60, 61, 63 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно зі ст. ст. 68, 69, 70, 71 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно з ч. 2 п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007р., грошові суми (вклади), внесені у банківські (фінансові) установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, незалежно від їх виду та від того, на чиє ім'я з подружжя вони внесені, відповідно до ст. 61 СК є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.2 п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007р., У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. В силу ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки спірні грошові кошти були набути та розміщені сторонами під час перебування у шлюбі та спільного проживання і ведення спільного господарства; доказів, що зазначені кошти, відповідно до ст.. 57 СК України, були особистою приватною власністю відповідачки за первісним позовом, суду не надано, то вищевказані гроші є об'єктом права спільної сумісної власністю сторін в силу ст. 60 СК України. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачка за первісним позовом за власним розсудом розірвала договори банківського вкладу та отримала зазначені кошти разом з нарахованими відсотками вже після припинення спільного проживання, а також в подальшому розпорядилася спільними коштами на свій розсуд, то позовні вимоги позивача за первісним позовом підлягають задоволенню в повному обсязі. Суд не приймає до уваги ствердження представника відповідача за первісним позовом про те що відповідачка віддала усі гроші позивачеві, оскільки стороною не надано доказів, які підтверджують передачу грошових коштів. Також суд вважає неспроможними ствердження відповідачки та її представника про те, що зазначені кошти були набути після розірвання шлюбу тому не є спільною власністю та не підлягають поділенню між сторонами, оскільки, як зазначено вище, шлюб між сторонами розірвано на підставі Рішення Верхньодніпровського районного суду від 05.08.2011 року. Крім того, для вирішення питання щодо виникнення права спільної сумісної власності суттєвим є встановлення факту спільного проживання та ведення спільного ведення господарства, що випливає із аналізу п. 23 та ч.3 п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007р.та ст. 74 СК України. Проте сторони визнають, що припинили спільне проживання та ведення спільного господарства з червня 2011 року, тобто вже після набуття та розміщення спірних коштів на депозитних рахунках. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, враховуючи положення ст. 88 ЦПК України, з відповідача за первісним позовом підлягають стягненню на користь позивача за первісним позовом судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 351 (триста п'ятдесят одна) грн.. 20 коп. (т.1 а.с.2; 200).

Outcome: approved