Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

28 грудня 2018 року Головне управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] , Миколаївської міської ради, третя особа [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яким просив суд: скасувати п.18 рішення Миколаївської міської ради від 15.09.2015 р. №49/34 про затвердження проекту землеустрою, надання [PERSON] у власність земельної ділянки площею 1000 кв.м. по [ADDRESS] та передачу їй в оренду строком на 25 років земельної ділянки площею 713 кв.м. за цією ж адресою; скасувати державну реєстрацію за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м. з кадастровим номером 4810136900:03:036:0009 по [ADDRESS] . Мотивуючи свої вимоги тим, що раніше житловий будинок [ADDRESS] належав на праві власності [PERSON] та [PERSON] [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частку спірного будинку, яку успадкував його син [PERSON] [INFO] [PERSON] помер. Після смерті останнього спадкова справа не заводилася. [PERSON] будучи тіткою спадкодавця, не мала права на спадкування за законом згідно вимог ЦК України 1963 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26.11.2014 року визнано право власності по 1/6 частки житлового будинку [ADDRESS] за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Проте, при оформленні останніми спадщину, з`ясувалося, що право власності на спадкове майно зареєстровано за [PERSON] . Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва було скасовано державну реєстрацію права власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] . Але, пізніше з`ясувалося, що [PERSON] встиг продати вказаний будинок [PERSON] . Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15.11.2017 року витребувано у [PERSON] та визнано право власності на 1/2 частку спірного будинку за державою в особі ГУ ДФС у Миколаївській області. Останнім було вирішено передати вказане майно на реалізацію. 29 листопада 2018 року Українською універсальною біржею у м. Одеса проведено аукціон по продажу 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] . Переможцем аукціону визначено [PERSON] , який сплатив гарантійний внесок. Проте, остаточну суму не надається можливим перевести, оскільки за даними державних реєстрів, 1/6 частка спірного будинку зареєстрована за [PERSON] , а також приватизована вся земельна ділянка за вищевказаною адресою на підставі рішення Миколаївської міської ради від 15.09.2015 року № 49/34. Ухвалою суду від 19 травня 2020 року, замінено сторону у цивільній справі № 489/8065/18 (провадження 2/489/271/20) за позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївської області до [PERSON] , Миколаївської міської ради, треті особи - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про скасування рішення та державної реєстрації права власності, а саме з Головного управління ДФС в Миколаївській області на Головне управління ДПС в Миколаївській області. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідачі та треті особи у судове засідання не з`явилися по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін,\~на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову\~з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що раніше житловий будинок [ADDRESS] належав на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частки за кожним на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.11.1976 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.09.1988 року. Позивач зазначає, що [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частку спірного будинку, яку успадкував його син [PERSON] [INFO] [PERSON] помер. Після смерті останнього спадкова справа не заводилася. [INFO] померла [PERSON] . Як спадкоємці п`ятої черги після її смерті [INFO] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Бороздіної О.Г. Постановою нотаріуса від 17.01.2013 р. у видачі свідоцтво про право на спадщину їм було відмовлено у зв`язку з ненаданням документів про підтвердження родинних стосунків з спадкодавицею. При цьому при оформленні спадщини вони з`ясували, що право власності на спадкове майно зареєстроване за [PERSON] на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 жовтня 2007 року, яким визнано дійсним договір купівлі-продажу зазначеного житлового будинку, укладений на Універсальній товарній біржі «Рона» 21 вересня 1999 року між [PERSON] та померлим на той час [PERSON] , а також [PERSON] 31 січня 2014 року рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва, позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Бороздіна Олена Геннадіївна про встановлення факту, що мають юридичне значення, визнання права власності та витребування майна, скасування реєстрації права власності задоволені. Встановлено факт родинних відносин, а саме. що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є двоюрідними братами [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] . Встановити факт прийняття [PERSON] [INFO] спадщини після смерті брата [PERSON] , померлого [INFO] . Визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частку житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] . Визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частку житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] . Визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частку житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] . Витребувати від [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] \~з господарськими будівлями та спорудами. Додатковим рішенням суду від 14 травня 2014 року скасовано державну реєстрацію права власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] . Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 26 березня 2015 року, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 листопада 2014 року залишено без змін. Отже, оскільки [PERSON] безпідставно зареєстрував своє право власності на цей будинок за неіснуючим судовим рішенням від 20.10.2007 р., то він вибув з володіння спадкодавців [PERSON] та [PERSON] поза їх волею. У зв`язку з цим вказані треті особи звернулися до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту родинних відносин між ними та [PERSON] , встановлення факту прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] , визнання за ними права власності на вищевказаний житловий будинок, витребування цього будинку від [PERSON] та скасування державної реєстрації права власності на будинок. Позивач вказує, що під час реєстрації за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] права власності на спадкове майно, вони з`ясували, що право власності за вказаною адресою зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 23.02.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинською К.Т. зареєстрованого в реєстрі за № 310. Згідно договору купівлі - продажу житлового будинку від 23.02.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинською К.Т., зареєстрованого в реєстрі за № 310, [PERSON] (далі продавець) з однієї сторони та [PERSON] (далі покупець) з другої сторони було укладено вищевказаний договір, відповідно до якого продавець передав майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] у власність покупцю, а покупець прийняв майно і сплатив за нього обговорену грошову суму. Відповідно до п. 1.3 вищевказаного договору, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] належав продавцю на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.10.2007 року, справа № 2-3306/2007, яке набрало законної сили 31.10.2007 року, зареєстрованого ММБТІ 27.11.2009 року за номером запису 5244 в книзі 22, реєстраційний номер [NUMBER] . Проте, позивач зазначає, що вказане судове рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва ніколи не ухвалювалося. Враховуючи вищевикладене, держава в особі ГУ ДФС у Миколаївській області також звернулася до Ленінського районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності та витребування 1/2 частки вказаного житлового будинку. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15.11.2017 р. позовні вимоги ГУ ДФС у Миколаївській області до [PERSON] про визнання права власності та витребування 1/2 частки житлового будинку - задоволено, витребувано у [PERSON] та визнано право власності на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] за державою в особі ГУ ДФС у Миколаївській області. Заступником начальника ГУ ДФС у Миколаївській області прийнято рішення від 08.05.2018 р. №1/18 про розпорядження майном, що переходить у власність держави та взяте на облік 06.05.2018 р., вирішено передати його на реалізацію. 29 листопада 2018 року Українською універсальною біржею у м. Одеса проведено аукціон по продажу належного ГУ ДФС у Миколаївській області нерухомого майна - житлового будинку, об`єкту житлової нерухомості 1/2 спільної частки) загальною площею 45,6 кв.м., розташованого по [ADDRESS] . Переможцем аукціону визнано [PERSON] , (від імені якого діяв [PERSON] на підставі довіреності від 28.11.2018 р.), який придбав вказане майно за 172 568,00 грн. Згідно з умовами аукціону [PERSON] сплатив своєчасно до його проведення гарантійний внесок у сумі 17 256,80 грн. та після його проведення у той же день - 8 628,40 грн. біржі за послуги по проведенню аукціону. Згідно з протоколом аукціону договір купівлі-продажу майна повинен бути укладений протягом 5 днів з дня затвердження протоколу аукціону, тобто до 04.12.2018 р. включно, а остаточна оплата у сумі 155 311,20 грн. повинна бути здійснена протягом 3-х банківських днів, але не пізніше як 30 календарних днів від дня проведення аукціону (а.с.22-23). Позивач зазначає, як з`ясувалося, перерахувати залишок коштів на підставі протоколу аукціону та укласти зазначений договір у вказані в протоколі строки не надається можливим, оскільки отримавши свій примірник протоколу проведення повторного аукціону, представник [PERSON] з метою своєчасного укладення договору купівлі-продажу 03.12.2018 р. передав протокол проведення аукціону від 29.11.2018 р. та інші документи приватному нотаріусу Миколаївського міського нотаріального округу Матвєєвій І.М. для підготовки проекту договору. Але під час підготовки необхідного пакету документів для укладення договору приватним нотаріусом з`ясовано, що 1/6 частки житлового будинку [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , а також приватизована вся земельна ділянка за вказаною адресою, що підтверджується рішення Миколаївської міської ради від 15.09.2015 р. № 49/34, згідно з п.18 якого затверджено проект землеустрою усієї земельної ділянки за вказаною адресою загальною площею 1713 кв.м., з яких земельну ділянку площею 1000 кв.м. з кадастровим номером 4810136900:03:036:0009 надано у власність [PERSON] , з яких 90 кв.м. під загальною забудовою, 910 кв.м. під прибудинкову територію, а 713 кв. м. з кадастровим номером 4810136900:03:036:0008 передано їй же в оренду строком на 25 років. Як вбачається з копій матеріалів наданих Миколаївською міською радою, [PERSON] для реєстрації права власності надано: лист з Управління земельних ресурсів від 29.07.2015 за вих. № 0/-710 (14), відповідно до яких Управляння земельних ресурсів вважає за можливе передати у власність та в оренду терміном на 25 років [PERSON] із земель комунальної власності, земельну ділянку загальною площею 1713 кв. м. (земельну ділянку площею 1000 кв. м. (забудованих земель, під житловою забудовою 1000 кв. м., (капітальна 90 кв. м., прибудинкова територія 910 кв. м.) для надання у власність, земельну ділянку площею 713 кв. м. , для передачі в оренду терміном 25 років) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] ; заяви від сусідів [PERSON] та [PERSON] про те, що вони не мають претензій по суміжній межі їх домоволодіння та домоволодіння [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; копію технічного паспорту на садибний житловий будинок [ADDRESS] ; копію договору купівлі - продажу житлового будинку від 23.02.2013 року; копію витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.02.2013 року; копію паспорта серії [NUMBER] виданого на імя [PERSON] ; кадастровий план земельної ділянки 4810136900:03:036:0008; витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 20.07.2015 року; висновок Управління Держземагенства у Миколаївському районі Миколаївської області від 03.07.2015 про можливість відвести Биковій Г [PERSON] у власність та оренду земельну ділянку загальною площею 0,1713 га по [ADDRESS] ; лист Управління містобудування та архітектури виконкому Миколаївської міської ради від 02.06.2015 за вих. № 17-2931, відповідно до якого управління вважає за можливе відвести Биковій Г [PERSON] у власність та оренду земельну ділянку загальною площею 0,1713 га по [ADDRESS] ; геодезичні знімки. На підставі вищевказаних документів, Миколаївська міська рада 15.09.2015 року винесла рішення № 49/34, відповідно до якого затвердила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1713 кв. м., з них земельну ділянку (кадастровий номер 4810136900:03:036:0009) площею 1000 кв. м. - у власність, у тому числі: 90 кв. м. - під капітальною забудовою, 910 кв. м. - під прибудинковою територією, земельну ділянку ( кадастровий номер 4810136900:03:036:0008) площею 713 кв. м. - в оренду, в тому числі 713 кв. м. - під прибудинковою територією, із земель комунальної власності, з віднесенням їх до земель житлової забудови, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] . Надано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 1000 кв. м. для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] . Передано [PERSON] в оренду на 25 років земельну ділянку площею 713 кв. м. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] Позивач стверджує, що вони лише 06 грудня 2018 року \~ \~ \~ \~дізналися про те, що Миколаївська міська рада всупереч нормам діючого законодавства 15.09.2015 р. прийняла рішення щодо приватизації земельної ділянки за [PERSON] , що перешкоджало їм реалізувати раніше своє процесуальне право на звернення до суду з заявою про захист цивільного права або інтересу, оскільки вони є власниками частки нерухомого майна, земельна ділянка під яким незаконно приватизована [PERSON] . Відповідно до статті 120 Земельного кодексу України (в редакції на день виникнення спірних правовідносин), якщо житловий будинок, будівля або споруда розмішені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-253цс від 13.04.2016 року. Згідно до п. 2 Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, що затверджений Постановою КМУ № 1340 від 25.08.1998р. (надалі - Порядок 1340), облік, попередня оцінка, а також відповідальність за зберігання майна, зазначеного у пункті 1 цього Порядку, до передачі його для подальшого розпорядження відповідно до пункту 9 цього Порядку покладаються на органи (організації), що здійснили вилучення або зберігають його, з дотриманням таких вимог: попередня оцінка проводиться відповідно до пункту 8 цього Порядку на момент взяття на облік цього майна; аналітичний облік ведеться у спеціальних книгах за видами майна із зазначенням відмінних ознак, попередньої вартості, місця його знаходження; взяте на облік майно відображається на збалансових рахунках « [INFO] -матеріальні цінності, прийняті на відповідальне зберігання» в органах (організаціях), що здійснили вилучення або зберігають його. У відповідності до п. 8 Порядку № 1340, майно оцінюється з дотриманням таких вимог будівлі, споруди, житлові приміщення та їх частини - шляхом проведення незалежної оцінки. Виходячи, з аналізу статті 118 Земельного кодексу України, відповідач, Миколаївська міська рада не мала права на прийняття рішення №49/34 від 15 вересня 2015 року, тому, що на даній земельній ділянці знаходиться нерухоме майно, вказаний вище в позові житловий будинок, а земельна ділянка у відповідності до статті 118 Земельного кодексу у власність надається для будівництва та обслуговування житлового будинку та інших споруд. Таким чином, не вирішивши питання щодо власника вказаного нерухомого майна у відповідності до вимог статті 335 Цивільного кодексу України щодо виявлення, реєстрації та набуття права власності на безхазяйну річ, суб`єкт владних повноважень не мав права на винесення відповідних рішень, тому що ним не здійснені заходи перевірки інформації про наявність на спірній земельній ділянці об`єкту нерухомого майна. Пунктом 1 частини 1\~статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з вимогами частини 2\~статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої\~статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Вказаною нормою закріплено, що скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, є підставою для внесення до Державного реєстру прав запису про скасування державної реєстрації прав. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

Outcome: approved