Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

27.01.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та моральної шкоди. В позові зазначає, що 27.02.2012 року його було незаконно звільнено з посади заступника начальника управління по п. 1 ст.40 КЗпПУ на підставі наказу № 47-К. У березні 2012 року він звернувся до суду з позовом про незаконність звільнення. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 12 червня 2012 року визнано незаконним і скасовано наказ начальника Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг №47-К від 27 лютого 2012 року. Зобов'язано відповідача поновити позивача на посаді заступника начальника з загальних питань та розвитку басейну Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг. Стягнуто з Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодовано моральну шкоду. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 25.12.2012р. касаційну скаргу БУВР Південного Бугу відхилено, а рішення Апеляційного суду Вінницької області залишено без змін. Незважаючи на ці обставини відповідач добровільно не виконав рішення Апеляційного суду Вінницької області, що спонукало позивача звернутись до суду. 28.02.2014р. Вінницьким міським судом Вінницької області прийнято рішення про стягнення з БУВР Південного Бугу середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди. 14.04.2014р. Апеляційний суд Вінницької області залишив в силі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28.02.2014 року. Після ухвали Апеляційного суду від 14.04.2014 року, позивач 15.04.2014 року звернувся до керівника БУВР Південного Бугу з заявою щодо виконання рішення Апеляційного суду Вінницької області від 12 червня 2012 року в частині поновлення його на посаді заступника начальника БУВР Південного Бугу. Поскільки він знову звернувся з позовом до суду. 08.12.2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області прийнято рішення про стягнення з БУВР Південного Бугу на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі по 08.12.2014 року, а також стягнуто 1000 гривень моральної шкоди. 26.01.2015 року Апеляційним судом Вінницької області рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28.12.2014 року залишено без змін. На час звернення до суду з даною позовною заявою рішення апеляційного суду Вінницької області від 12.06.2012 року не виконано в повному обсязі. Позивач зазначає, що порушення його прав призвело до моральних страждань, які виразились роздратуванням, пригніченістю, психологічним дискомфортом, почуттям приниження. Моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 5000 гривень. Виходячи з цього, за період з 08.12.2014 року по 27.01.2015 року включно, на думку позивача підлягає стягненню на його користь середній заробіток в сумі 7412,48грн та моральна шкода в сумі 5000 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги збільшив та просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 08.12.2014 року по 02.02.2015 року в сумі 8339,04 грн., а також моральну шкоду в сумі 5000 гривень, дав пояснення аналогічні викладеним в позові та просив збільшений розмір позовних вимог задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову не визнав та просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити, про що надав письмові заперечення. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи прийшов до наступних висновків. Встановлено, що позивач [PERSON] працював на посаді заступника начальника БУВР річки Південний Буг, наказом № 47-к від 27.02.2012 року його було звільнено з данної посади по п.1 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 12 червня 2012 року визнано незаконним і скасовано наказ начальника Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг №47-К від 27 лютого 2012 року про звільнення [PERSON]. Зобов'язано відповідача поновити позивача на посаді заступника начальника з загальних питань та розвитку басейну Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг. Стягнуто з Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодовано моральну шкоду. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 25.12.2012р. касаційну скаргу БУВР Південного Бугу відхилено, а рішення Апеляційного суду Вінницької області залишено без змін. Поскільки рішення суду не виконувалось [PERSON] знову звернувся до суду. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28.02.2014р. було стягнуто з БУВР Південного Бугу на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у розмірі 99 727,81 грн., а також 4 000 грн. моральної шкоди. Дане рішення за результатами розгляду в апеляційному та касаційному порядку залишено без змін. Поскільки і дане рішення суду, яке набуло законної сили не виконано [PERSON] знову звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.12.2014 року було стягнуто з Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 05.02.2014 по 08.12.2014р. в сумі 48644,40 грн., а також моральну шкоду в сумі 1000 грн. В решті вимог відмовлено. Дане рішення набуло законної сили згідно ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 26.01.2015 року. Стаття 60 ЦПК України наголошує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. У відповідності з ч. 5 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить рішення про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Як видно з матеріалів справи (а.с. 45) наказом №2-к від 26.01.2015 року наказом від 27.02.2012 року № 47-к «Про звільнення [PERSON] скасовано і [PERSON] поновлений на посаді заступника начальника (з питань водних ресурсів) БУВР Південного Бугу з приступленням [PERSON] до роботи з 28.01.2015 року. Саме цю дату 28.01.2015 року представник відповідача вважає днем виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі. З зазначеною датою виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі погодитись немає підстав. Виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі вважається завершеним з моменту фактичного допущення працівника до виконання попередніх обов'язків на підставі відповідного наказу органу, який прийняв незаконне рішення про звільнення працівника. Як свідчать матеріали справи [PERSON] ознайомився з наказом про поновлення 02.02.2015 року і приступив до роботи 03.02.2015 року, а отже саме по цю дату маються підстави для визначення періоду виконання рішення суду. Позивач надав суду розрахунок середнього заробітку, відповідно до якого середньоденний заробіток нього складає 231,64 гривень (а.с.4), а за весь період затримки за період з 08.12.2014 року по 02.02.2015 року (включно) - 8339,04 гривень. Відповідач альтернативного розрахунку суду не надав, лише зазначив, що суд повинен, визначити при визначенні сум, що підлягають стягнення зазначену суду без утримання прибуткового податку і інших обов'язкових платежів. Дане посилання представника відповідача є обґрунтованим і підлягає до задоволення, на що вказує п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». Таким чином, суд приходить до висновку, про наявність підстав для стягнення з Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 08.12.2014 р. по 02.02.2015 р. в сумі 8339,04 грн. без утримання податку та інших обов'язкових платежів. Вирішуючи позов в частині стягнення моральної шкоди суд приходить до висновку про наявність підстав для його часткового задоволення з огляду на наступне. Ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995р., передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд, вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, яку відповідач повинен відшкодувати позивачу, приймає до уваги конкретні обставини справи, характер заподіяної шкоди, ступень та тривалість моральних страждань позивача, та те, що шкода на даний час відповідачем не відшкодована, тому суд приходить до висновку, що вона підлягає частковому задоволенню в сумі 500 гривень. Враховуючи те, що позивач був звільнений від сплати судового збору згідно ч.3 ст., 88 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача в сумі 243,60 грн., на користь держави. Враховуючи викладене,

Outcome: partial