Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

28.02.2019 року заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності йому архівних довідок, виданих Старокостянтинівським районним трудовим архівом Хмельницької області під № Б-36 від 28.01.2019 року, про його перебування в трудових відносинах з колгоспом ім. Шевченка с. Северини в 1979, 1981-1984 роках, та архівної довідки, під № Б-37 від 28.01.2019 року, про його перебування в трудових відносинах з колгоспом ім. Шевченка с. Северини Старокостянтинівського району в 1979-1984 роках, в яких невірно значиться «[PERSON]», а в документах правильно - «[PERSON]», для подальшої передачі їх до Пологівського об'єднаного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області. Від представника заявника надійшла заява про розгляд справи без її участі, заяву підтримує. Від представника зацікавленої особи надійшла заява про розгляд справи без його участі. Судом встановлено, що заявник [PERSON] народився [INFO] в селі Северини Остропільського району Хмельницької області. Згідно до військового квитка серії [NUMBER], [PERSON] проходив військову службу з 02.11.1976 року по 09.11.1978 року, а також проходив тримісячні навчальні збори по підготовці офіцерів запасу в 1984 році. Як свідчить диплом серії [NUMBER], виданий 23.06.1980 року, [PERSON] в 1976 році вступив до Новобузького технікуму механізації та елекрифікації с/г і в 1980 році закінчив повний курс названого технікуму. В трудовій книжці [NUMBER] від 06.11.1984 року, заповненій на ім'я [PERSON], перший запис містить відомості про те, що до працевлаштування [PERSON] має колгоспний стаж. Відповідно до архівної довідки № Б-36 від 28.01.2019 року, [PERSON] працював в колгоспі ім. Шевченка с. Северини в 1979 (липень-серпень), 1981-1984 роках. Від встановлення факту, що має юридичне значення, а саме належності заявнику вказаної трудової книжки залежить призначення пенсії заявнику. Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (п.45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Надані суду документи переконують суд в тому, що саме заявнику належать архівні довідки, видані на ім'я «[PERSON]», та дають підстави для задоволення заяви, тому що від встановлення факту залежить реалізація заявником права отримання пенсії, а встановити цей факт у позасудовому порядку не стало можливим.

Outcome: approved