Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

28 травня 2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просив поновити його на роботі заступником директора з економічної безпеки - начальником режимно-секретного органу у ДП «Миколаївський авіаремонтний завод «НАРП»; стягнути з ДП «Миколаївський авіаремонтний завод «НАРП» на його користь заробітну плату за весь час вимушеного прогулу з 01.05.2014 року. В обґрунтування позовних вимог вказував, що 22 лютого 2012 року був призначений на посаду заступника директора з економічної безпеки ДП «Миколаївський авіаремонтний завод «НАРП». За погодженням з УСБ України в Миколаївській області з 01 вересня 2013 року переведений на нововведену посаду заступника директора з економічної безпеки -начальника режимно-секретного органу ДП «Миколаївський авіаремонтний завод «НАРП». На підставі наказу № 17-К від 06 лютого 2014 року посаду заступника директора з економічної безпеки -начальника режимно-секретного органу ДП «Миколаївський авіаремонтний завод «НАРП» було скорочено, в зв'язку із чим 03 березня 2014 року [PERSON] попереджено про звільнення із займаної посади. Наказом від 29 квітня 2014 року позивача 03 травня 2014 року звільнено із вказаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв»язку із скороченням штату працівників. [PERSON] вважає, що його звільнення є незаконним, оскільки підприємством не виконані вимоги діючого трудового законодавства, а саме відповідач своєчасно не проінформував Управління СБ України та виборний орган первинної профспілкової організації про його звільнення, не отримав на це їх згоду. Крім того, [PERSON] вказує, що його звільнення 03 травня 2014 року не відповідає закону, оскільки 03 травня 2014 року є вихідним днем. Позивач зазначає, що про звільнення його не було попереджено в установлений законом строк, та на час його скорочення на підприємстві були вільні вакансії заступника директора з безпеки, начальника служби безпеки та фахівця служби безпеки, однак вказані посади йому не запропоновані, незважаючи на його передбачене законом переважне право залишення на роботі. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив його задовольнити. Зауважив, що наказ № 37-ОД про введення до структури та штатного розкладу підприємства посади «Заступник директора з безпеки» та виведення із структури та штатного розкладу підприємства структурного підрозділу «Служба безпеки» із скасуванням пунктів 2,3,4 наказу № 17 - ОД від 10.01.2014 року видано не 23 січня 2014 року, а пізніше, коли вже діяв наказ про його скорочення. Стверджував, що змін в організації роботи підприємства не відбулося, тому скорочення пов'язано із конфліктом, викликаним його правомірною діяльністю на підприємстві. Просив стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 101073 грн. 33 коп. Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали. Вказували, що під час звільнення [PERSON] підприємством було дотримані всі вимоги діючого трудового законодавства. Зазначали, що на підставі листа Генерального директора ДК «Укроборнопром» керівництвом ДП «НАРП» були внесені зміни до штатного розкладу підприємства, в зв'язку із чим наказом від 29 квітня 2014 року [PERSON] звільнено 03 травня 2014 року. Однак, позивачу було видано трудову книжку та проведено остаточний розрахунок 30 квітня 2014 року, оскільки цей день є найближчим робочим днем до дати звільнення 03 травня 2014 року, яка припала на вихідний день. Представники відповідача вказували, що [PERSON] не є членом профспілкової організації підприємства, тому його посилання на відсутність згоди відповідного органу профспілки є безпідставним, як і безпідставним посилання на відсутність погодження з УСБУ на звільнення. Зауважили, що при заповненні особової картки позивач вказав, що його дружина працює помічником нотаріуса; відомостей щодо утримання двох чи більше осіб не вказано. В зв'язку із тим, що на підприємстві були відсутні вакантні посади відповідно до освіти та спеціальності позивача, переважне право залишення [PERSON] на роботі не могло бути реалізовано. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення та заперечення сторін, покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], суд визнає позов [PERSON] необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до пункту 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірвано власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення чисельності або штату працівників. Стверджуючи, що при його звільненні у зв'язку із скороченням штату працівників адміністрацією ДП «Миколаївський авіаремонтний завод «НАРП» (далі Відповідач) грубо порушено трудове законодавство та його конституційне право на працю, [PERSON] (далі Позивач) просить поновити його на роботі заступником директора цього підприємства з економічної безпеки - начальником режимно-секретного органу у ДП «Миколаївський авіаремонтний завод «НАРП» та стягнути із Відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. На переконання суду, Позивач не виконав передбачений ч.1 ст. 60 ЦПК України обов»язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Як зазначено у пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 16.11.1992 року (із подальшими змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді трудових спорів, пов'язаних із звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу, або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, чи не користувався вивільнуваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Аналіз досліджених судом доказів дає підстави для висновку, що звільнення [PERSON] за п.1. ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату працівників проведено з додержанням норм трудового законодавства, суттєве порушення яких можуть бути підставою для поновлення Позивача на роботі за рішенням суду. В процесі розгляду справи встановлено, що наказом № 37-К від 22 лютого 2012 року Позивача призначено на посаду заступника директора з економічної безпеки ДП «Миколаївський авіаремонтний завод «НАРП» (а.с.6). Згідно із наказами № 139 - ОД від 29.08.2013 року та № 194 - К від 02 вересня 2013 року Позивача переведено на посаду заступника директора з економічної безпеки -начальника режимно-секретного органу підприємства (а.с.7-9). Листом Генерального директора Державного концерну «Укроборонпром» Громова С.В. за вих. № UOP-4-2-11721 від 27.12.2013 року директору ДП «Миколаївський авіаремонтний завод «НАРП» з метою формування єдиної для всіх підприємств-учасників Концерну стратегії економічної безпеки, системи захисту відомостей та документації, контролю ефективності використання коштів на підприємствах, та в рамках здійснення централізованого регулювання і координації діяльності учасників Концерну рекомендовано внести зміни до штатного розгладу підприємства, ввести посаду начальника Служби безпеки (заступника директора з безпеки), затвердити Положення про Службу безпеки підприємства та посадову інструкцію начальника цієї служби з терміном виконання рекомендацій до 15 січня 2014 року (а.с.10). Таким чином, суд вважає доведеним, що адміністрація підприємства мала законні підстави для прийняття заходів щодо зміни в організації праці, в тому числі відносно скорочення штату працівників. Так, наказом № 17-ОД від 10 січня 2014 року до структури та штатного розкладу підприємства введено підрозділ «Служба безпеки» у складі начальника та фахівця служби безпеки з підпорядкуванням заступнику директора з економічної безпеки-начальнику РСО [PERSON] Відповідні документи направлено для узгодження до ДК «Укроборонпром» (а.с.11,93). У зв'язку із уточненням структури підприємства, наказом № 37-ОД від 23 січня 2014 року внесено зміни до наказу № 17-ОД від 17 січня 2014 року та введено до структури та штатного розкладу підприємства посаду «Заступник директора з безпеки; виведено із структури та штатного розкладу структурний підрозділ «Служба безпеки». Пункти 2,3 та 4 наказу від 17.01.2014 року скасовано, в тому числі щодо підпорядкування «Служби безпеки» заступнику директора з економічної безпеки - начальнику РСО [PERSON] (а.с.49). Листами директора департаменту безпеки ДК «Укроборонпром» за вих. № UOP-4.2-1100 від 31.01.2014 року та генерального директора ДК «Укроборонпром» за вих. № UOP-6.2-1126 від 03.02.2014 року погоджено призначення [PERSON] на посаду заступника директора з безпеки ДП «Миколаївський авіаремонтний завод «НАРП» (а.с.65,68). Таке погодження щодо призначення на посаду та звільнення з посади керівних працівників підприємств -учасників Концерну встановлено наказом генерального директора ДК «Укроборонпром» № 112 від 31.08.2012 року (а.с.67). Наказом директора ДП «НАРП» № 15-К від 03.02.2014 року на посаду «заступника директора з безпеки» за переводом з ДП «Суднобудівний завод ім. 61 Комунара» призначено [PERSON], кандидатуру якого погоджено з керівництвом ДК «Укроборонпром». Пунктом 1.1. посадової інструкції заступника директора з безпеки ДП «НАРП» передбачено, що його основним завданням є організація проведення комплексу заходів щодо забезпечення стабільної життєдіяльності підприємства, його захисту від внутрішніх, зовнішніх і дестабілізуючих факторів. Аналіз передбачених цією інструкцією прав та обов'язків заступника директора з безпеки свідчить про його широкі повноваження, в тому числі пов'язані з економічною безпекою підприємства, та спростовує твердження Позивача, що зазначена посада, яку йому безпідставно не запропонували, аналогічна посаді заступника директора з економічної безпеки - начальника режимно-секретного органу підприємства (а.с.72-80). Зазначені обставини підтверджені також свідком [PERSON] Крім того, суд приймає до уваги, що листом № 110 ДСК від 21.02.2014 року «Про розгляд питання щодо погодження призначення на посаду начальника РСО та начальника секретного відділу» керівництво ДК «Укроборонпром» не надало своєї згоди щодо покладання на [PERSON] обов'язків начальника секретного відділу, який раніше був підпорядкований Позивачу. Зазначені обставини, на переконання суду, також свідчать про правомірність проведення змін в організації праці та необхідність скорочення посади заступника директора з економічної безпеки - начальника режимно-секретного органу (а.с. 119,121). З метою оптимізації чисельності працівників та структурної схеми ДП «НАРП», визначених наказом № 35-ОД від 23.01.2014 року, 06.02.2014 року видано наказ № 17-К про скорочення чисельності працівників, за яким з 14 квітня 2014 року скорочено посади заступника директора з фінансів та заступника директора з економічної безпеки-начальника режимно-секретного органу, а займаючих ці посади [PERSON] та [PERSON] попереджено про звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.50). Оскільки із попередженням про наступне звільнення [PERSON] ознайомлено лише 03.03.2014 року, наказом № 55-К від 22 квітня 2014 року термін скорочення Позивача перенесено на 03.05.2014 р., тобто на дві місяці, як передбачено ч.1 ст.49-2 КЗпП України (а.с.13,51). За наказом № 59-К від 29 квітня 2014 року Позивача 03 травня 2014 року звільнено з посади заступника директора підприємства з економічної безпеки-начальника режимно-секретного органу у зв»язку із скороченням штату за п.1 ст.40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку (а.с.16,32). Та обставина, що наказ про звільнення [PERSON] за п.1 ст.40 КЗпП України виданий менш, як за два місяця після попередження про звільнення, не вважається порушенням вимог ч.1 ст.49-2 та ч.3 ст. 241-1 КЗпП України, оскільки Відповідачем виконані вимоги цього закону щодо персонального попередження Позивача не пізніше, ніж за два місяці до звільнення (а.с.13,27). Також суд вважає, необґрунтованими посилання Позивача на грубі порушення інших вимог ст.49-2 КЗпП України при його вивільненні з підприємства. Так, наказом № 37-ОД від 23.01.2014 року зі штату підприємства виведені посади начальника та фахівця служби безпеки, введено до структури та штатного розкладу посаду заступника директора з безпеки, на яку 03.02.2014 року за погодженням із ДК «Укроборонпром» призначено [PERSON] Наказ про скорочення посади заступника директора з економічної безпеки - начальника РСО видано 06.02.2014 року, а Позивача про наступне звільнення попереджено 03.03.2014 року, коли на підприємстві були відсутні вказані Позивачем вакансії, як і інші вакансії за спеціальністю та фахом [PERSON] (а.с.43,49,50). За таких обставин, переважне право [PERSON] на залишення на роботі Відповідачем обґрунтовано не враховувалося. Судом не приймається до уваги твердження Позивача про фальсифікацію наказу № 37-ОД від 23.01.2014 року, яким скасовано наказ 17-ОД від 10.01.2014 року в частині створення підрозділу Служби безпеки підприємства, оскільки це не підтверджено належними доказами, як і не підтверджено факт звільнення [PERSON] у зв'язку із конфліктом з керівником підприємства. Зазначені обставини також спростовуються показами допитаних судом свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Посилання Позивача на його незаконне звільнення без погодження обласного управління Служби безпеки України та попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації підприємства також є безпідставними, так як статтею 49-2 КЗпП України таке погодження з управлінням Служби безпеки України не передбачено, а в розумінні вимог ч.1 ст. 43 КЗпП України попередня згода виборного органу профспілкової організації підприємства обов'язкова при розірванні трудового договору за п.п. 1 2-5, 7 статті 40 і п.п. 2-3 КЗпП України із членом цієї профспілкової організації (а.с.34). Таким чином, в процесі розгляду справи суттєвих порушень трудового законодавства при звільненні [PERSON] з підприємства за п.1 ст.40 КЗпП України судом не встановлено, що є підставою для відмови в задоволенні позову про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Разом з тим, суд вважає, що Відповідачем невірно визначено дату звільнення [PERSON] Так, за ч.1 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільння працівників персонально попереджеють не пізніше ніж за два місяці. Про наступне звільнення 03.05.2014 року [PERSON] попереджено 03.03.2014 року (а.с.13,15) та наказом № 59-К від 29 квітня 2014 року таке звільнення проведено 03 травня 2014 року (а.с.16). Звільняючи Позивача 03 травня 2014 року, Відповідач не врахував, що цей день припадає на суботу, тобто на вихідний день (а.с.153). У відповідності до ч. 4 статті 241-1 КЗпП України строки припинення трудових прав та обов'язків, що визначаються днями, обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк. Якщо останній день строку припадає на святковий, вихідний або неробочий день, то днем закінчення строку вважається найближчий робочий день. Таким чином, останній день строку припинення трудових прав та обов'язків [PERSON], пов'язаних із роботою на підприємстві, припадає на понеділок, 05 травня 2014 року, та цей день необхідно вважати днем його звільнення. Статтею 47 КЗпП України передбачено обов»язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення провести розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, в зв'язку з чим суд зобов'язує адміністрацію підприємства внести відповідні зміни до наказу про звільнення [PERSON], в його трудову книжку про дату звільнення та провести з Позивачем остаточний розрахунок по заробітній платі.

Outcome: dismissed