Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

29.01.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача грошові кошти за договором позики від 10.07.2014 року у розмірі 55935 грн. 97 коп., що еквівалентно 2500 доларів США згідно офіційного курсу гривні на час ухвалення рішення суду та судовий збір у розмірі 400 грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 10.07.2014 року між ним та відповідачем укладено договір позики, що підтверджується розпискою, згідно з якою він передав відповідачу позику у розмірі 2500 доларів США, який зобовязався повернути кошти 01.08.2014 року. До теперішнього часу відповідач свої зобовязання за договором не виконав, гроші йому не повернув. В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки не повідомив. Суд розглядає справу у відсутність відповідача відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до оригіналу розписки, 10 липня 2014 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошову суму у розмірі 2500 доларів США, яку зобовязалася повернути 01 серпня 2014 року. Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦПК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи, що позивачем надано оригінал розписки від 10.07.2014 року, то є достатні підстави вважати, що відповідачем грошова сума, зазначена у розписці, не повернута позикодавцю. Відповідно до абз. 2 п. 14 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 N 14, у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Станом на 21.04.2015 року за офіційним курсом НБУ 100 доларів США = 2225,4387 грн. У звязку з цим, з відповідача підлягає стягненню сума позики у гривневому еквіваленті у розмірі 55\~635 грн. 97 коп. (2500 х 2225,4387 / 100 = 55\~635,97) На підставі викладеного, позовні вимоги щодо стягнення суми позики підлягають задоволенню. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 400 грн. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: approved