Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

27 грудня 2017 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 01 липня 2017 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно з яким він передав у борг відповідачу гроші у сумі 40000 грн., а відповідач зобовязався їх повернути до 01.09.2017 року, про що надав розписку. Однак, оскільки відповідач своє зобовязання не виконав, він змушений звернутися до суду з позовом про стягнення боргу в сумі 40000 грн. та 3% річних за прострочення виконання зобовязання за період з 01.09.2017 року по 19.12.2017 року (109 днів) у сумі 358,36 грн. (40000 грн. х 3% річних : 365 днів у році х 109 днів прострочки), а також судові витрати судовий збір в сумі 640 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4500 грн. Представники позивача на задоволенні позову наполягали, надавши аналогічні пояснення. Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином /а.с.58/. Тому суд вважає причини неявки відповідача неповажними, а справа відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України розглянута у його відсутність. Вислухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідач 01 липня 2017 року позичив у позивача гроші у сумі 40000 грн. з умовою їх повернення до 01.09.2017 року, про що відповідач надав розписку, складену у присутності свідків [PERSON], [PERSON] /а.с.44/. Будь-яких заперечень проти позову, в тому числі щодо належності вказаної розписки саме відповідачу та наявності у нього боргових зобовязань перед позивачем, від відповідача до суду не надійшло. Згідно зі статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. На підставі викладеного, так як відповідач не виконав зобовязання у встановлений договором строк суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення боргу за договором позики в сумі 40000 грн., а також 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання в сумі 358,36 грн. є такими, що ґрунтуються на законі, у звязку з чим підлягають задоволенню. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору згідно долученої квитанції в сумі 640 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу згідно акту виконаних робіт в сумі 4500 грн. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Згідно з ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, повязаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. П.1 ч.2 ст.137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Так, п.4 Додаткової угоди від 11.12.2017 року до Угоди про надання правової допомоги від 11.12.2017 року, укладеної між позивачем та адвокатом [PERSON] встановлено, що клієнт оплачує суму, вказану в акті виконаних робіт на протязі 5 робочих днів з дня, наступного за днем набрання рішенням суду по справі, в якій адвокатом надавалася правова допомога, законної сили /а.с.46/. Згідно акту виконаних робіт (наданих послуг) від 26.02.2018 року, сума до сплати позивачем на користь адвоката за надання правової допомоги складає 4500 грн. /а.с.49/. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, з відповідача на користь позивача слід також стягнути судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 640 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4500 грн.

Outcome: approved