Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

28 липня 2015 року Публічне акціонерне товариство «[PERSON] РОЗВИТКУ» звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 29 лютого 2012 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір № ICKGMCUI.24657.003, відповідно до умов якого банк зобовязувався надати Позичальнику кредит у формі кредитного ліміту на суму 500,00 грн. шляхом зарахування коштів на рахунок № 26253000022719, зі сплатою 36% річних за користування кредитними коштами. Свої зобовязання виконав, але відповідач ухилявся від повернення кредитних коштів, у звязку із чим станом на 25 червня 2015 року має заборгованість у сумі 2621,68 грн., з якої : 498,90 грн. прострочена заборгованість; 683,50 грн. прострочена заборгованість по процентам; 1439,18 грн. пеня. На підставі викладеного позивач і просив стягнути із відповідача суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача за довіреністю не зявився. До суду надіслав клопотання про розгляд справи без своєї участі, у якому позовні вимоги підтримував та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання неодноразово повідомлявся у встановленому порядку шляхом смс повідомлення та рекомендованими листами. Причин своєї неявки у судове засідання не повідомив, письмових заяв про розгляд справи за своєю відсутністю до суду не надсилав. Ухвалою суд визнав неповажною повторну неявку у судове засідання відповідача та за згодою представника позивача ухвалив про заочний розгляд справи. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу повернення грошових коштів у звязку із порушенням його виконання. Суд, зясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обовязків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї. Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо кожна із сторін у зобовязанні має одночасно і права, і обовязки, вона вважається боржником у тому, що вона зобовязана вчинити на користь другої сторони, в одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. В ході судового розгляду справи встановлено, що 29 лютого 2012 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір № ICKGMCUI.24657.003, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у формі кредитного ліміту на суму 500,00 грн. шляхом зарахування коштів на рахунок № 26253000022719, зі сплатою 36% річних за користування кредитними коштами. В порушення зобовязання відповідач ухилявся від повернення кредитних коштів, у звязку із чим станом на 25 червня 2015 року має заборгованість у сумі 2621,68 грн., з якої : 498,90 грн. прострочена заборгованість; 683,50 грн. прострочена заборгованість по процентам; 1439,18 грн. пеня. Згідно статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що обставини на які Публічне акціонерне товариство «[PERSON] РОЗВИТКУ» посилався, як на підставу своїх позовних вимог є доведеними, внаслідок чого сума заборгованості за кредитним договором належить до стягнення із відповідача. Крім того, вирішуючи питання щодо судових витрат, в силу статті 88 ЦПК України, суд враховує, що позивач на час звернення до суду із заявою від сплати судового збору в силу п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений, позовні вимоги ПАТ підлягають до задоволення, у звязку із чим із [PERSON] належить до стягнення на користь держави судовий збір у сумі 1218,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved