Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

28.12.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] в якому зазначено, що 26 жовтня 1991 року він з відповідачем зареєстрував шлюб у виконавчому комітеті Козачелагерської сільської ради Олешківського району Херсонської області, про що було зроблено актовий запис № 21. Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей, проте відповідач через органи ДРАЦС добровільно розірвати шлюб відмовляється. Сімейні відносини припинені через несумісність характерів та різні погляди на життя. Майновий спір відсутній, спільне господарство не ведеться, проживають окремо більше року з моменту звернення із позовною заявою до суду. Тому вважає, що подальше збереження шлюбу неможливе і просить його розірвати. 13.03.2018 року від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Крім того, позивачем зазначено, що шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені 23.12.2016 року. Відповідач у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток, про причини неявки суд не повідомила. У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку ст. 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. В зв'язку з цим в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і на підставі ст. 110 СК України підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 26 жовтня 1991 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Козачелагерської сільської ради Олешківського району Херсонської області, про що було зроблено актовий запис № 21, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КГ № 129281 (а.с.3). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до положень ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, що передбачено ст. 110 СК України. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Згідно зі ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення, тому шлюб слід розірвати. Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, оскільки позивач наполягає на його розірванні, подружні стосунки між сторонами припинені з грудня 2016 року, що свідчить про тривалість його формального існування, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне зясувати прізвище відповідача після розірвання шлюбу. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із положеннями ч.8 ст.294 ЦПК України, які на підставі ч.9 ст.10 ЦПК України, застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Враховуючи те, що від відповідача заяв про відновлення дошлюбного прізвища не надходило, суд приходить висновку про необхідність залишення відповідачеві її чинного прізвища. На пiдставi викладеного,

Outcome: approved