Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

28 травня 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області із позовом до фізичної особи - підприємця [PERSON] (надалі - ФОП [PERSON]) про захист прав споживачів та стягнення моральної шкоди. В обгрунтування своїх вимог, з урахуванням уточнення від 13.06.2014 року, зазначила, що 25.02.2014 року вона замовила у відповідача ФОП [PERSON] міжкімнатні двері Варта ПВХ ПГ 600 та ПВХ ПГ 700, загальною вартістю 3480,00 гривень. Вказані двері були встановлені 04.04.2014 року, за що вона заплатила представнику ФОП [PERSON] 500,00 гривень. 06.04.2014 року позивачка [PERSON] додатково замовила у відповідача ФОП [PERSON] ще дві міжкімнатні двері Варта ПВХ 600/95 та ПВХ 800/136, загальною вартістю 4050,00 гривень. Вказані двері були встановлені 01.05.2014 року, за що вона також заплатила представнику ФОП [PERSON] 500,00 гривень. Під час встановлення 01.05.2014 року дверей, позивачка [PERSON] звернулася до представника ФОП [PERSON] з проханням усунути недоліки, які виникли при встановленні дверей. Але її прохання було залишено без уваги. Цього ж вечора, 01.05.2014 року, позивачка [PERSON] виявила недоліки (нерівності коробів та самих дверей) на двері ПВХ ПГ 600 (встановлена 04.04.2014 року) та двері ПВХ 800/136 (встановлена 01.05.2014 року). Після чого, як усно, так і письмово неодноразово зверталася до відповідача ФОП [PERSON] з претензіями щодо заміни неякісних дверей та усунення недоліків монтажу. Проте, її претензії також були залишені без уваги. Крім того, у вечорі 21.05.2014 року позивачка [PERSON] виявила недоліки й інших дверей ПВХ ПГ 700 (встановлена 04.04.2014 року) та ПВХ 600/95 (встановлена 01.05.2014 року). 22.05.2014 року, представник ФОП [PERSON] повідомив їй, що постачальник дверей, зобов'язується забрати та вирівняти неякісні полотна, замість того, щоб їх замінити на якісні. Проте, така пропозиція позивачку [PERSON] не влаштовувала. У зв'язку з цим, цього ж дня, вона звернулася до відповідача ФОП [PERSON] із заявою про повернення грошових коштів за неякісний товар та неякісне встановлення дверей. Однак, відповідач ФОП [PERSON] їй відмовив. Вважала, що усунути недоліки дверей неможливо. Посилаючись, зокрема на ст.ст.4, 8, 10, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», просила суд розірвати договір укладений між нею та відповідачем про поставку та встановлення міжкімнатних дверей; стягнути з відповідача на мою користь сплачені за міжкімнатні двері грошові кошти у розмірі 7330,00 гривень; стягнути з відповідача на її користь сплачені грошові кошти за встановлення міжкімнатних дверей у розмірі 1000,00 гривень; стягнути з відповідача на її користь на відшкодування моральної шкоди грошову суму у розмірі 5000,00 гривень; стягнути з відповідача на її користь витрати на проїзд з Російської Федерації в Маріуполь, які вона понесла з вини відповідача у розмірі 277,79 гривень; стягнути з відповідача на її користь суму судового збору. Ухвалою суду від 27.11.2014 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору була залучена фізична особа - підприємець [PERSON] (надалі - третя особа ФОП [PERSON]). Під час судового засідання, позивачка [PERSON] підтвердила обставини викладені у позовній заяві. Додатково зазначила, що всі чотири двері та короби до них є бракованими та не мають відповідних сертифікатів. Від усунення недоліків дверей відповідачем ФОП [PERSON] вона відмовилась. Від всіх дверей йде їдкий неприємний запах внаслідок якого погіршився стан її здоров'я (зокрема з'явилися напади задухи, головний біль, перестала відчувати смаки та запахи, впав зір та інше) та вона була змушена звертатися до лікарів. Через неприємний запах дверей, у квартиру не можуть повернутися її чоловік та підопічний, які зараз перебуваються у Російській Федерації. Ніяких ремонтних робіт після встановлення вказаних дверей вона у квартирі не проводила. Крім того, позивачка [PERSON] неодноразово подавала до суду заяви про уточнення позовних вимог, останній раз заявою від 23.12.2014 року (з урахуванням заяв від 25.11.2014 р.; 05.012.2014 р.; 12.12.2014 р.). Відповідно до якої, просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та: 1) стягнути з відповідача 7330,00 грн. за придбані двері (міжкімнатні); 2) стягнути з відповідача 1000,00 грн. за неякісну установку дверей, надану магазином Best Wood; 3) стягнути з відповідача моральну шкоду, яка належить їй та дитині ([PERSON]) у розмірі 10000,00 грн.; 4) стягнути з відповідача на вимушені поїздки з Ростова до Маріуполя і назад (за 2 поїздки; 2 рази) в сумі 277,79 грн. і 290,00 грн.; 5) стягнути з відповідача суму судового збору; 6) стягнути моральну, матеріальну шкоду та шкоду заподіяну здоров'ю в сумі 18076,00 грн.; 7) стягнути з відповідача за заподіяну шкоду здоров'ю з 05.12 по 12.12.2014 р. суму 666,40 грн.; 8) додатково стягнути з відповідача за заподіяну шкоду здоров'ю (у зв'язку з отруйним запахом, що походить від дверей встановлених магазином Best Wood) з 13.12 по 23.12.2014 р. суму 916,30 грн. Відповідач ФОП [PERSON] письмових заперечень на позов до суду не подав. Через письмову заяву, просив суд розглянути справу без його участі, але за участю його представника - адвоката [PERSON] Представник відповідача ФОП [PERSON] - адвокат [PERSON], що діє на підставі договору, під час судового засідання, зазначила, що позовні вимоги не визнає. Пояснила, що ФОП [PERSON] за зверненням позивачки [PERSON], була проведена перевірка якості встановлених дверей, внаслідок чого були виявлені незначні недоліки, які можна було усунути за допомогою лиштви та заміни дверних полотен. Позивачка [PERSON] від цього відмовилася, одразу пред'явивши вимогу про повернення грошових коштів. Виключила можливість розповсюдження неприємного запаху дверима. Третя особа ФОП [PERSON], під час судового засідання суду пояснив, що він займається виробництвом міжкімнатних дверей. У нього є висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи на плівку ПВХ. Розміри на виготовлення дверей для позивачки [PERSON] йому надавав відповідач ФОП [PERSON] При виготовленні дверей, зміни в їх геометрії не могли бути, зміни могли виникнути внаслідок установки або експлуатації. Якщо буде встановлений дефект дверей, він готовий його виправити за власний рахунок, однак позивачка [PERSON] не допустила його у квартиру для перевірки дефекту дверей. Зазначив, що двері можуть видавати запах лише перші два тижні, а потім запах випаровується. Вважав, що двері не мають дефектів. Свідок [PERSON], допитана під час судового засідання, суду пояснила, що позивачку [PERSON] знає, а відповідач ФОП [PERSON] їй невідомий. Часто буває у позивачки [PERSON], бачила, що двері мали недоліки (щільно не закривалися, мали щілини, дверні полотна були вигнуті). В той же час зазначила, що як зачиняються двері, щільно або ні, вона не знає, так як у позивачки не проживає. Також пояснила, що будучи в травні вдома у позивачки [PERSON] відчувала несильний запах у квартирі, а коли прийшла до неї у жовтні 2014 року, то вже відчула отруйний, їдкий запах у квартирі. Вважала, що цей запах походив від дверей, так як до їх появи запаху у квартирі не було. Свідок [PERSON], допитана під час судового засідання, суду пояснила, що позивачку [PERSON] знає, а відповідач ФОП [PERSON] їй невідомий. У позивачки [PERSON] була вдома у жовтні 2014 року, бачила недоліки дверей (двері в туалет та спальню не зачинялися, а для закриття інших дверей треба було докладати зусиль, деякі лудки були перекошені, між лудками та дверними полотнами були щілини). Відчувала у квартирі неприємний запах, вважала, що цей запах походить тільки від дверей. Свідок [PERSON], допитаний під час судового засідання, суду пояснив, що позивачку [PERSON] знає, так як за дорученням ФОП [PERSON] встановлював у її квартирі міжкімнатні двері. Спочатку встановив дві двері, у ванній кімнаті та на кухні, під час їх встановлення бачив, що у ванній кімнаті йшли ремонтні роботи. Після їх встановлення зауважень та претензій з боку позивачки [PERSON] не було. Згодом він встановив, ще дві двері: у комору та спальню, зауважень та претензій з боку позивачки [PERSON] також не було. Лиштву не встановлював, так як у ванній кімнаті повинні були вестися ремонтні роботи, а з боку коридору - шпаклюватися стіна. Вважав, що для приховування виступу дверей використовується лиштва. На момент встановлення дверей, вони відкривалися та зачинялися. Запах у квартирі був звичайний. Через деякий час, він приходив до позивачки [PERSON] вирівнювати дверні отвіри. Вважав, що лудка та дверні полотна могли отримати прогин та нерівність через вологість внаслідок ремонтних робіт (покладання кахлю, шпаклювання стін) у квартирі. Свідок [PERSON], допитана під час судового засідання, суду пояснила, що працює у соціальній службі та періодично перевіряє умови проживання опікуваної дитини, в зв'язку з чим знає позивачку [PERSON], яка перебуває на обліку у соціальній службі як опікун. Коли вона була у неї в квартирі, то відчувала запах, знаходячись біля дверей, але чи дійсно запах від дверей або ні, вона не може сказати. Також зазначила, що на її думку двері трохи кривуваті та щоб їх відкрити, потрібно докласти зусиль. Свідок [PERSON], допитана під час судового засідання, суду пояснила, що знає позивачку [PERSON], як опікуна. Перевіряючи умови проживання опікуваної дитини, [PERSON] була у квартирі позивачки [PERSON] у кінці листопада 2014 року. Перебуваючи у квартирі позивачки відчула неприємний запах, зокрема від кухонної двері, а також бачила, що двері та лудки мали певні дефекти (щілини, не зачиняються). Суд, заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача, третьої особи, дослідивши показання свідків і письмові матеріали справи, та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частина 1 ст.205 ЦК України передбачає, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правовідносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Пункт 7 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що договір це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами. Судом встановлено, що між позивачкою [PERSON] та відповідачем ФОП [PERSON] 25.02.2014 року було укладено договір купівлі - продажу міжкімнатних дверей ПВХ ПГ 600 та ПВХ ПГ 700 на загальну суму 3480,00 гривень (а.с.5,9). 06.04.2014 року, між позивачкою [PERSON] та відповідачем ФОП [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу міжкімнатних дверей ПО 800/136 та ПО 600/95 на загальну суму 4050,00 гривень (а.с.5,9). Крім того, між позивачкою [PERSON] та відповідачем ФОП [PERSON] досягнуто угоди про виконання робіт з монтажу чотирьох вказаних дверей. Вказані роботи були виконані щодо дверей ПВХ ПГ 600 та ПВХ ПГ 700 - 04.04.2014 року, а щодо дверей ПО 800/136 та ПО 600/95 - 01.05.2014 року (а.с.9). Позивачка [PERSON] стверджує, що придбані нею у відповідача ФОП [PERSON] двері мають певні недоліки, зокрема: деформація у вигляді округлості, а монтаж цих дверей проведений неякісно, так як вони не відкриваються. 02.05.2014, 12.05.2014 та 21.05.2014 року позивачка зверталася до відповідача ФОП [PERSON] з проханням щодо заміни дверних полотин ПВХ ПГ 600 та ПО 800/136, а також усунення недоліків їх монтажу (а.с.6,7,9). 22.05.2014 року позивачка [PERSON] зверталася до відповідача ФОП [PERSON] з проханням про зняття чотирьох раніше придбаних дверей через їх неякісність та повернення грошових коштів сплачених за неякісний монтаж (а.с.8,9). 23.05.2014 року відповідач ФОП [PERSON] надав позивачці [PERSON] відповідь, у якій відмовив у поверненні грошових коштів за чотири міжкімнатні блоки, так як вважає, що вони є якісними та не мають істотних недоліків. Крім того, відповідач ФОП [PERSON] пропонував демонтувати дверні полотна для усунення візуальних недоліків виробником (а.с.9). Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Згідно з п.12 ст.1 Закону України, істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України), кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 2 ст.60 ЦПК України передбачає, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З матеріалів справи вбачається, що відповідач ФОП [PERSON] визнав існування недоліків у дверних полотнах, які придбані позивачкою [PERSON], але вважав, що ці недоліки не є істотними (а.с.9). Інших доказів того, що виявлені позивачкою [PERSON] недоліки є істотними, суду не надано. Крім того, суду не надано доказів на підтвердження гарантійного строку придбаних дверей. Відповідно до ст.678 ЦК України, покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару. А частина 4 цієї статті передбачає, що її положення застосовуються, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншим законом. Натомість, ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що вище перелічені права покупець має протягом гарантійного строку. Таким чином, суд вважає що позовні вимоги про розірвання договору та стягнення коштів у розмірі 7330,00 гривень з відповідача ФОП [PERSON] є необґрунтованими та передчасними, а тому задоволенню не підлягають. Так як розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми можливо лише при наявності істотних недоліків товару, а не будь-яких недоліків взагалі. Існування істотних недоліків у придбаному товарі позивачка [PERSON] суду не довела. Щодо стягнення з відповідача ФОП [PERSON] грошових коштів за встановлення дверей у розмірі 1000,00 гривень, то суд вважає, що ця вимога також є необгрунтованою та задоволенню не підлягає. Так як суду не надано належних доказів про сплату відповідачу ФОП [PERSON] грошових коштів у розмірі 1000,00 гривень за встановлення дверей. Щодо стягнення майнової та моральної шкоди, пов'язаної зі шкодою для здоров'я, то суд виходить з наступного. Право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої споживачу, передбачено п.5 ч.1 ст.4, ст.16 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з якими шкода, завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відшкодовується відповідно до закону. Порядок відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, які є рухомим майном регулюється Законом України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції». Відповідно до цього Закону шкода - це завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Суду не надано належних доказів на підтвердження фактів каліцтва, іншого ушкодження здоров'я позивачки [PERSON] або пошкодження, знищення будь-якого об'єкта її права власності. Надані позивачкою [PERSON] письмові записи лікарів (а.с.166, 197, 22-23 том 2), суд до уваги не приймає, так як з них не вбачається, відносно кого вони складені, якою саме особою вони складені, чи має ця особа відповідну кваліфікацію та повноваження, а також не зазначено, що саме є причиною скарг особи. Суд також не приймає до уваги протокол №236 дослідження повітря житлових і громадських приміщень (а.с.169, 21 том 2), так як з нього не вбачається, що саме є джерелом забруднення повітря у квартирі позивачки [PERSON] Крім того, директор Маріупольської міської філії ДУ «Донецький обласний лабораторний центр» Держсанепідслужби України, установа яка проводила вказані дослідження, повідомив, що джерело забруднення повітря не встановлювалося, а визначення шкідливих речовин у атмосферному повітрі, проводилось згідно джерела забруднення, заявленого у заяві [PERSON] Щодо показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], то суд оцінює їх критично та вважає, що вони не заслуговують на увагу, так як в силу ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1 ст.143 ЦПК України, для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. На думку суду, для визначення джерела забруднення повітря фенолом та формальдегідом у квартирі позивачки [PERSON] необхідні спеціальні знання та обладнання, вказані свідки цього не мають. Тобто об'єктивність в їх показаннях відсутня. А про призначення судової експертизи, жодна зі сторін по справи не заявляла. Таким чином, вимоги про стягнення з відповідача ФОП [PERSON] майнової та моральної шкоди, пов'язаної зі шкодою для здоров'я також є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Щодо вимоги про стягнути з відповідача ФОП [PERSON] витрат на вимушені поїздки з Ростова до Маріуполя і назад, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст.85 ЦПК України, витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною лише добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Відповідно до пояснень самої позивачки [PERSON], а також копії її паспорту (а.с.68), місцем її проживання та реєстрації є [ADDRESS], Україна. Місцем розгляду її позову є Орджонікідзевський районний суд м.Маріуполя Донецької області, Україна. Тобто, об'єктивної потреби у переїзді до іншого населеного пункту для участі у розгляді справи у позивачки [PERSON] на думку суду не було. Таким чином, вимога про стягнення з відповідача ФОП [PERSON] витрат на вимушені поїздки з Ростова до Маріуполя і назад задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, вимога про стягнення з відповідача ФОП [PERSON] суми судового збору задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed