Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

28.07.2017 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 01.10.1995 року у Горбівській сільській раді Герцаївського району Чернівецької області, актовий запис №21, а також залишити проживати з нею неповнолітнього сина [PERSON]. В обґрунтування наведених позовних вимог посилається на наступне. Від спільного проживання у шлюбі сторони по справі мають трьох дітей: [PERSON] Іліє Маріянович, [INFO], [PERSON], [INFO], а також неповнолітній [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обовязків з ведення спільного сімейного господарства та виховання дітей. Відповідач не спроможний підтримувати нормальну атмосферу в сімї, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любовї, поваги, дружби, взаємодопомоги. На гранті ревнощів, відповідач неодноразово застосовував відносно неї фізичну силу, свідками чого були їхні діти. На даний момент ведення між ними спільного господарства та спільне проживання між ними припинено. Реєстрація шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дітей. В судовому засіданні за клопотанням відповідача ухвалою Герцаївського районного суду Чернівецької області сторонам надано термін для примирення строком три місяці. Позивач в судовому засіданні пояснила, що за наданий період термін для примирення вона з відповідачем не примирилась та категорично настоює на розірванні шлюбу. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі та пояснила суду, що протягом останніх двох років з відповідачем не підтримує подружніх відносин. З вересня 2017 року проживає окремо від відповідача, спільне сімейне господарство з ним не веде. На її думку, причиною розпаду сімейних стосунків стали постійні ревнощі з боку відповідача та неодноразове рукоприкладство, відсутність взаєморозуміння та постійні сварки. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав та пояснив суду, що протягом наданого терміну для примирення він неодноразово шукав способи примирення з дружиною, однак остання залишила сімю та переїхала жити в м. Чернівці, виключила телефон, та відсторонилась від сімї. Їхні діти просять та хочуть зберегти сімю. Сам відповідач неодноразово просив позивача піти на уступки та відновити шлюбні відносини, примиритися, та з яких підстав позивач хоче розірвати шлюб не розуміє. Просив відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, досліджуючи наявні докази по справі, встановив наступні обставини справи. З обставин, наведених у позовній заяві та доданих документів судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований виконавчим комітетом Горбівської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області 01 жовтня 1995 року., що підтверджується свідоцтвом про шлюб видане повторно Герцаївським РВ ДРАЦС головного ТУЮ у Чернівецькій області серії І-МИ №137213 від 26 вересня 2017 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується прикладеною ксерокопією свідоцтва про народження серії 1-МИ №114080 від 09.12.2002 року, батьками яких записані сторони по справі. Як вбачається з довідки про склад сімї виконавчого комітету Горбівської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області №3980 від 26.09.2017 року, сторони по справі мають спільних двох повнолітніх дітей: [PERSON] Ілія Маріяновича, [INFO], [PERSON], [INFO]. З пояснень сторін судом встановлено, позивач проживає окремо від відповідача з вересня 2017 року та протягом останніх двох років не підтримують подружніх відносин. Спільне сімейне господарство не ведуть. Як вбачається з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Як вбачається з ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивачем не надані суду докази відносно постійних ревнощів відповідача та застосування відносно неї фізичного насильства, у звязку з чим дані твердження судом не беруться до уваги. Як причина розпаду сімейних стосунків суд бере до уваги відсутність між сторонами взаєморозуміння та розходження поглядів на сімейні відносини, небажання позивачки [PERSON] проживати разом з відповідачем [PERSON] та підтримувати сімейні відносини, відсутність поваги до відповідача. Частиною 3 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість та може мати наслідки, встановлені законом ( ч.4 ст.56 СК України ). Згідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд дійшов висновку, що збереження сімї неможливе, реєстрація шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно ст. 160 ч.3 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Так як неповнолітньому син сторін по справі [PERSON] на період розгляду справи виповнилось п'ятнадцять років з дня народження, останній має право вільно обирати собі місце проживання, у звязку з чим у задоволенні позовної вимоги про встановлення місця проживання дитини слід відмовити. На підставі ст.ст.55-56, 104-105, 110, 112, 160, СК України та

Outcome: partial