Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

28.09.2020 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги, яка виникла за період з 01.02.2015 року по 31.08.2020 року у розмірі 112277,74 гривень і судових витрат у розмірі 2102,00 гривні, посилаючись на те, відповідно до вимог діючого законодавства України Концерн «Міські теплові мережі» неодноразово вживав заходів щодо укладення між ним та відповідачами договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, однак останні на ці пропозиції не відгукнулися, і, зі свого боку, також не ініціювали укладення договору. Не дивлячись на відсутність письмово укладеного договору, Концерн «Міські теплові мережі» здійснював надання відповідачам за вказаний період за адресою: [ADDRESS] , відповідних послуг, які останніми споживались без будь-яких заперечень щодо їхньої якості. На підставі цього, позивач вважає, що між ним і відповідачами склалися фактичні договірні відносини, проте останні неналежним чином не виконують зобов`язання з оплати наданих їм послуг, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, про стягнення якої просить позивач. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05.10.2020 року відкрито провадження по справі, призначений її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження, сторонам встановлений строк для надання заяв по суті справи. 29.10.2020 року до суду від відповідачів надійшов відзив на позовну заяву, в якому останні просять суд задовольнити позов частково, при ухваленні рішення застосувати строки позовної давності, оскільки будь-яких платежів за період з 01.02.2015 року по 01.08.2020 року відповідачі не здійснювали, тому відсутні підстави для переривання строків позовної давності. Крім того, при ухваленні рішення відповідачі просять врахувати суд, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані не 10 осіб, як вказано позивачем в своєму розрахунку, а 7 осіб, з яких фактично проживало - 5, тому розрахунок заборгованості за послуги постачання гарячої води за період з 01.09.2019 року по 01.09.2020 року слід здійснювати з розрахунку осіб, які фактично проживали за вказаною адресою. 26.11.2020 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив відповідачів, в якому остання просить відхилити відзив та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що відзив відповідачів на позовну заяву не відповідає дійсним обставинам справи та є нормативно не обґрунтованим. Відповідачами за період з 01.02.2015 року по 31.08.2020 року частково здійснювалася оплата за надані комунальні послуги, що є підставою переривання строків позовної давності. Даних про зміну кількості зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] , та про зменшення розміру плати за послуги гарячого постачання та центрального опалення Концерну «Міські теплові мережі» відповідачами надано не було, а тому відсутні підстави для зменшення суми стягуваної заборгованості. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.02.2021 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] . Представник позивача у судовому засіданні наполягала на задоволенні позову в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачі, будучи повідомленими судом належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися і не повідомили суд про причини неявки. Відповідач [PERSON] відзиву чи будь-яких інших заяв та клопотань до суду не надавала. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні просив суд задовольнити позов частково з підстав, викладених у відзиві на позов. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, доходить наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Концерн «Міські теплові мережі» включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та є юридичною особою. Основним видом його економічної діяльності є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря (а.с.5). [PERSON] з 26.12.1988 року (а.с.15), [PERSON] з 26.07.1988 року (а.с.13), [PERSON] з 10.02.2002 року (а.с.14), [PERSON] з 15.05.1995 року (а.с.63) зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , іє споживачами послуг з централізованого опалення і гарячого водопостачання, що постачається Концерном «Міські теплові мережі». Особовий рахунок в Концерні «Міські теплові мережі» відкритий на [PERSON] за № [NUMBER] . Як зазначено позивачем у позові, у період з 01.02.2015 року по 31.08.2020 року за вказаною адресою Концерном «Міські теплові мережі» були надані, а відповідачами по справі спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Сплату спожитих послуг за вказаний період відповідачі належним чином не здійснювали, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 112277,74 гривень (а.с.6, 7-8). Відповідачами разом з відзивом на позовну заяву, суду надано квитанцію від 07.08.2020 року про сплату послуг з постачання гарячої води в сумі 1000,00 гривень (а.с.32). Інших доказів на підтвердження сплати спожитих послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за вищевказаний період суду не надано. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. На підставі ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Правовідносини між позивачем та відповідачами з приводу надання-отримання послуг з централізованого опалення регулюються Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» (далі - Правила) та іншими нормативно-правовими актами України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Правилами та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення здійснюється на підставі укладеного між виконавцем та споживачем відповідного договору. Пунктом 8 Правил встановлюється, що послуги надаються споживачам згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Згідно зі ст.19 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, що діяла на час спірних правовідносин) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 20 цього Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно з п. 3 ч.2 ст. 21 зазначеного Закону виконавець зобов`язаний підготувати та укласти договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 вказаного Закону споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 64 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї наймача, що проживають спільно з ним, несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з договору найму житлового приміщення. Відповідно до ст.ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості. Не проживання відповідачів у квартирі в період нарахування сум за комунальні послуги не звільняє їх від обов`язку сплачувати надані послуги з централізованого опалення, оскільки вартість таких послуг залежить не від кількості осіб, які проживають в квартирі, а від площі опалення. З приводу нарахування сум за комунальні послуги - постачання гарячої води, суд виходить з наступного. Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, встановлено право споживача на зменшення розміру плати за відповідні послуги в разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі його письмової заяви та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання). Відповідачами будь-яких доказів про повідомлення позивача про тимчасове не проживання в квартирі за вищевказаною адресою та про зменшення розміру плати за послуги гарячого постачання та центрального опалення суду не надано. Тому суд критично ставиться до твердження відповідачів з приводу фактичного не проживання [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Судом також враховано, що згідно з наданою довідкою про склад сім`ї, за адресою: [ADDRESS] зареєстровано сім осіб, а тому нарахування послуг гарячого постачання за період з 01.09.2019 року по 31.08.2020 року повинно бути здійснене не з нормативу десяти осіб, а з нормативу семи осіб. Також, у відзиві на позовну заяву, відповідачами було заявлено клопотання про застосування позовної давності, оскільки вважають, що Концерн «Міські теплові мережі» просить стягнути заборгованість, яка перевищує суму за три роки. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 267 ч.ч. 3, 4 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Оскільки, між сторонами договору про надання послуг укладено не було, суд виходить з загальних Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за комунальні послуги, яка виникла за період з 01.02.2015 року по 31.08.2020 року, у розмірі 112277,74 гривень. Вимоги позивача про стягнення заборгованості за надані послуги з 01.09.2017 року заявлені в період трьохрічного строку позовної давності. Згідно з наданого позивачем розрахунку, за період з 01.02.2015 року по 31.08.2020 року у відповідачів перед позивачем виникла заборгованість за надані послуги у розмірі 112277,74 гривень. На підтвердження сплати відповідачами частково заборгованості за періодз 01.02.2015 року по 31.08.2020 року, крім наданого розрахунку, підписаного фахівцем ВДППР Концерну «Міські теплові мережі» Акушко Н.А., позивачем суду надано не було.При цьому суд враховує те, що відповідачами разом з відзивом на позовну заяву, суду надано квитанцію від 07.08.2020 року про сплату послуг з постачання гарячої води в сумі 1000,00 гривень. У зв`язку із викладеним, суд вважає, що оскільки позивачем заявлені вимоги про стягнення заборгованості за період з лютого 2015 року по серпень 2020 року, то до вказаних вимог можливо застосувати позовну давність, і стягнути, з урахуванням сплачених відповідачами сум (згідно з квитанцією від 07.08.2020 року про сплату послуг з постачання гарячої води в сумі 1000,00 гривень), заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з вересня 2017 року (оскільки строк оплати за надані послуги - до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим) по серпень 2020 року включно в розмірі 38338,48 гривень та за послуги з гарячого водопостачання за період з липня 2017 року (оскільки строк оплати за надані послуги - до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим) по серпень 2020 року включно (виходячи з розрахунку семи зареєстрованих осіб) в розмірі 36715,57 гривень, а всього у розмірі 75054,05 гривні. Щодо стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з лютого 2015 року по серпень 2020 року та за послуги послуги з гарячого водопостачання за період з лютого 2015 року по червень 2017 року, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення даної заборгованості виходять за межі трирічного строку позовної давності, а тому в цій частині підлягають залишенню без задоволення. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачі свої зобов`язання з оплати послуг за централізованого опалення та гарячого водопостачання виконували неналежним чином, внаслідок чого у них виникла заборгованість перед позивачем, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості у розмірі 75054,05 гривень. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати по справі становлять 2102,00 гривні - судовий збір, який було сплачено позивачем при пред`явленні позовної заяви до суду. Однак, враховуючи, що позов задоволено частково на суму 75054,05 гривні (на 66,846 %), то відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 1405,10 гривень, тобто по 351,27 гривень з кожного.

Outcome: partial