Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

26 лютого 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що квартира [ADDRESS] відноситься до комунальної власності і належить міській раді. Зазначає, що відповідачі є його племінниками. Вони не проживали у спірній квартирі. Були зареєстровані в ній, оскільки на день їх народження там були зареєстровані їхні батьки. Даний факт встановлено рішенням Галицького районного суду м.Львова від 18.07.2017 року, яке набрало законної сили. Вказаним рішенням також встановлено, що батьки відповідача [PERSON] в спірній квартирі проживали до 1993 року, а мати відповідачів [PERSON] , [PERSON] до 2000 року. Водночас, в частині визнання такими, що втратили право користування спірною квартирою відповідачів відмовлено, у зв`язку з тим, що на день постановления рішення вони були неповнолітніми. Крім того, зазначає, що з часу постановления вказаного судового рішення відповідачі не виявляли бажання проживати за місцем їх реєстрації. Позивач вказує, що їх зареєстрація в спірній квартирі покладає на нього та членів його сім`ї додаткові витрати по оплаті комунальних послуг. Просить суд позов задовольнити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 06 квітня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання. Позивач у судове засідання не з`явився. Належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи поштовим зв`язком. Подав заяву про розгляд справи без його участі. Зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явилися. Належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи поштовим зв`язком. Крім цього, згідно ч.11 ст.128 ЦПК України виклик відповідачів до суду був здійснений через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України (через веб-сайт Галицького районного суду м.Львова). Від відповідачів [PERSON] , [PERSON] надійшла спільна заява про розгляд справи без їх участі. Щодо вирішення справи покладаються на розсуд суду. Зазначили, що фактично в квартирі не проживають. Від відповідача [PERSON] також надійшла заява про розгляд справи без його участі. Підтвердив, що квартирі [ADDRESS] не проживає. Треті особи [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи поштовим зв`язком. На електронну адресу суду подали заяву про розгляд справи без їх участі. Зазначили, що заявлений позов підтримують та просять задовольнити. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] перебуває у комунальній власності Львівської міської ради. Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки №95, виданої ЛМКП «Айсберг» 13 січня 2020 року, у вищевказаній квартирі, окрім позивача зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно акту ЛМКП «Айсберг» від 13 січня 2020 року [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровані, але не проживають за адресою: [ADDRESS] з дня народження. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.9 Житлового кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців; якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Згідно з ст. 72 цього Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. Як роз`яснено у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 24.10.2018 у справі № 490/12384/16-ц. Судом встановлено, що відповідачі добровільно залишили зареєстроване місце проживання, не проживають у квартирі понад шість місяців, про що вказали у письмових заявах; жодних поважних причин відсутності відповідачів за вказаною адресою суд не встановив; відповідачі не несуть обов`язків тимчасово відсутніх членів сім`ї, які покладені законом. Суд приймає аргументи позивача, які підтверджені доказами, що містяться у матеріалах справи, та такі відповідають вимогам закону. Таким чином, враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову повністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути понесені позивачем судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 840,80 грн. в рівних частках, тобто по 280,27 грн. з кожного.

Outcome: approved