Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

29.04.2020 року позивач звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обгрунтування якої зазначила, що [INFO] помер її цивільний чоловік [PERSON] , [INFO] , з яким із 28.07.2003 року вони проживали однією сім`єю, вели спільний побут та господарство, фактично мали права і обов`язки подружжя. У них були повноцінні сімейні відносини, але шлюб не був офіційно зареєстрований. Дітей шлюбних в них не було та в іншому зареєстрованому шлюбі вони не перебували. Вона та її цивільний чоловік вирішили проживати у будинку за адресою: [ADDRESS] , що належить їй на праві власності. Так, 29.01.2004 року КП «ВОБТІ» було зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] (далі - квартира) на ім`я її цивільного чоловіка [PERSON] , яку пізніше вони спільно передали у користування (2006 році) її синові [PERSON] , який досі у ній проживає. У жовтні 2019 року [PERSON] донька [PERSON] оформила на себе спірну квартиру, зареєструвала своє та своєї доньки місце проживання, будучи достеменно обізнаною про те, що квартира набута її батьком у цивільному шлюбі із [PERSON] та тим, що таку квартиру займає її син [PERSON] для проживання власної сім`ї. За час її спільного проживання із [PERSON] , останній з 2002 році ніде не працював та протягом перших п`яти років не отримував жодних доходів, а з 2008 року йому призначили пенсію за віком. Основну частину доходу їхньої сім`ї отримувала вона, працюючи поштаркою до 2015 року. Разом з тим, після смерті [PERSON] , усіма питаннями щодо поховання померлого та організацією поминальних обрядів займалась сама позивач з своїми синами. Наголосила, що її чоловіка поховали в с. Словатичі Ківерцівського р-ну, де власне вони спільно проживали однією сім`єю як чоловік та жінка. Заповіту цивільний чоловік позивачки не залишав. Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому на час смерті квартиру. 24.09.2019 року нею було подано заяву до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Зубенко Т.І. про прийняття спадщини за законом, на що вона отримала відмову від нотаріуса, яка зазначила, що у даному випадку відсутні законні підстави вважати заявницю спадкоємцем, оскільки відсутні будь-які документи, які підтверджують факт родинних та інших відносин між ними. Вказала, що дочка померлого [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на майно [PERSON] , який помер [INFO] з урахуванням 2/3 часток, від яких відмовилися сини спадкодавця, [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи, що приватний нотаріус видала [PERSON] свідоцтво про право на спадщину на всю квартиру, тобто без врахування її 1/2 частки у майні (квартирі), набутому за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , просила суд встановити факт її спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , який помер [INFO] , в період з 2003 по 2019 роки, визнати нерухоме майно - квартиру за адресою: [ADDRESS] , спільним майном останніх та визнати за нею право власності на 1/2 частку вказаної квартири. Судові витрати у справі просила покласти на відповідачів. 28.05.2020 року від відповідачки [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на вищевказану позовну заяву, на обгрунтування якого остання зазначила, що її покійний батько [PERSON] майже все своє життя пропрацював на Гнідавському цукровому заводі. Спірну квартиру, яку на даний час вона успадкувала, отримав завдяки праці на вказаному заводі ще у 1991 році, після розірвання шлюбу з її мамою [PERSON] , однак незважаючи на розірвання шлюбу, він залишався на проживання разом з ними за адресою: [ADDRESS] . У спірну квартиру покійний переїхав від них на проживання у 1996 році. У квітні 2003 року він був звільнений з роботи за скороченням чисельності штату Гнідавського цукрового заводу. Після звільнення з роботи продовжував проживати в м. Луцьку у вказаній квартирі, його заробітком були доходи отримані від надання ремонтно-будівельних послуг. У свою чергу, батьки померлого [PERSON] , які приходяться їй дідом і бабою проживали в [ADDRESS] . Після смерті [INFO] її діда [PERSON] , її покійний батько відвідував свою матір [PERSON] , яка залишилася сама на проживання в с. Словатичі та допомагав їй по господарству. У період 2003-2004 років покійний батько, проживаючи у належній йому квартирі, займався питаннями її приватизації, про це ж свідчить і те, що технічний паспорт на квартиру виготовлений у 2003 році. Тому, він аж ніяк не міг спільно проживати однією сім`єю з 2003 року разом з позивачем за місцем її проживання. У подальшому, в зв`язку з тим, що її баба [PERSON] , перебувала в похилому віці і вже не могла самостійно порядкувати господарство, її батько разом зі своєю сестрою [PERSON] в 2005 році перебралися на проживання в батьківський будинок, де проживали разом з їх матір`ю та доглядали її, а в квартиру [ADDRESS] покійний [PERSON] заселив квартирантів, від яких отримував орендну плату. Оскільки, позивач і батьки її покійного батька проживали в одному с. Словатичі, він і познайомився з [PERSON] , а в подальшому приблизно в 2007 році перебрався до неї на проживання. Таким чином, якщо її батько [PERSON] і проживав разом з [PERSON] , то не з 2003 року, а з 2007 року. Одночасно, її покійний батько не проживав з позивачкою як чоловік і з жінкою однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не вели спільне господарство і не мали спільного бюджету, оскільки, їй особисто відомі факти, що покійний [PERSON] неодноразова перебирався на тимчасове проживання до своєї рідної сестри і до батьківського будинку. У свою чергу, [PERSON] не наводить жодного обгрутнування того, з чим ув`язується початок періоду їх спільного проживання з 2003 року. Вона не заперечує того факту, що її батько помер в с. Словатичі Ківерцівського р-ну, де на той час проживав разом із позивачем і того, що остання займалася організацією його поховання. Однак, як вона, так і інші родичі разом із мешканцями села, які були присутні на похоронах, надавали позивачу грошові кошти, як матеріальну підтримку на поховання покійного, оскільки саме так передбачено традиціями запровадженими в с. Словатичі. Також, відповідно до чинного законодавства України, позивач отримала державну соціальну допомогу на поховання в розмірі двох пенсій покійного. В свою чергу, успадкована нею квартира не може бути спільним майном набутим за проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача та її покійного батька з огляду на те, що позивач не перебувала в зареєстрованому шлюбі з останнім, не понесла жодних витрат та не зробила жодного внеску в придбані спірного майна, квартира не придбана в інтересах їх сім`ї і за їх спільні кошти, [PERSON] не проживала в ній жодного дня і ніколи не була в ній зареєстрованою. Факт спільного поживання позивача та її покійного батька, про який вона може підтвердити, не може бути достатнім доказом набуття майна у спільну сумісну власність подружжя. Для виникнення правового режиму майна спільної сумісної власності подружжя необхідна сукупність певних фактів, зокрема: наявність спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявність між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, тощо. У зв`язку з викладеним в разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. На підставі викладеного просила в задоволені позовних вимог [PERSON] - відмовити повністю. У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі з підстав, які викладені у позовній заяві. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив та будь-яких заяв чи клопотань не подав. Представник відповідачів в судовому засіданні посилаючись на викладені у відзиві на позовну заяву мотиви, просила в задоволенні позову відмовити повністю. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачівв судове засідання не з`явилася, у своїй заяві від 22.06.2020 року розгляд справи просила проводити у її відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира за адресою: [ADDRESS] . Зазначене підтверджується постановою Волинського апеляційного суду Волинської області від 03.02.2020 року в цивільній справі № 158/3049/19, а тому, в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України, таке має преюдиційне значення для розгляду даної справи. У своєму позові [PERSON] зазначає, що вона являється цивільною дружиною [PERSON] , який помер [INFO] з яким вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2003 року по 2019 рік, у зв`язку з чим також являється спадкоємцем першої черги після смерті останнього. 24.09.2019 року [PERSON] було подано заяву до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Зубенко Т.І. про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , на що вона отримала відмову від нотаріуса, яка зазначила, що у даному випадку відсутні законні підстави вважати заявницю спадкоємцем, оскільки відсутні будь-які документи, які підтверджують факт родинних та інших відносин між ними. Предметом даного спору є встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивачки з [PERSON] , який помер [INFO] , у період з 2003 по 2019 роки, визнання нерухомого майна - квартири за адресою: [ADDRESS] , спільним майном останніх та, як наслідок, визнання за нею права власності на 1/2 частку вказаної квартири. У свою чергу, факт спільного поживання позивачки та [PERSON] , на який покликається остання, не може бути достатнім доказом набуття майна у спільну сумісну власність подружжя. Для виникнення правового режиму майна спільної сумісної власності подружжя необхідна сукупність певних фактів, зокрема: наявність спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявність між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, тощо. Саме про це, вказує Верховний Суд у постанові від 24.01.2020 року (справа № 546\\912\\16-ц), у постанові від 19.03.2020 року (справа №303\\2865\\17) та у постанові від 16.12.2015 року (справа №6-2641цс15), відмовляючи у встановлені факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу і визнання майна спільною сумісною власністю подружжя. Наведене фактично свідчить про ту обставин, що визначальним для [PERSON] є позовна вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] в період з 2003 по 2019 роки, оскільки вимоги про визнання нерухомого майна спільним майном останніх та визнання права власності на квартиру є похідними від первісної вимоги. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01.01.2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. Положення Кодексу законів про шлюб та сім`ю України (надалі - КпШС України) не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зазначене положення передбачене ст. 74 СК України, який набрав чинності з 01.01.2004 року. Тому встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01.01.2004 року законом не передбачено. Частиною 2 ст. 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Таким чином, належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Положеннями ст. ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, стороною позивача в ході розгляду справи не надала жодних належних, допустимих та достовірних доказів того, що спільне проживання [PERSON] та померлого [INFO] [PERSON] розпочалося із 2003 року. При цьому, суд оцінює критично надану позивачкою довідку № 541, видану Суським старостинським округом 24.05.2019 року, оскільки згідно правової позиції, викладеної Верховним судом у постанові від 24.01.2020 року (справа № 546/912/16-ц) та у постанові від 19.03.2020 року (справа № 303/2865/17), будь-яка довідка чи акт про спільне проживання не може бути доказом спільного проживання чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу. У свою чергу, допитані в судовому засіданні у якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що померлий 09.04.2019 року [PERSON] переїхав проживати в с. Словатичі Ківерцівського р-ну лише в 2005 році, а про існування позивачки [PERSON] їм стало відомо лише у 2007-2008 роках. Зазначили, що відносини, які склалися між позивачкою та [PERSON] не мали стійких ознак, притаманних сім`ї. Крім того, суд не приймає до уваги надані стороною позивача квитанції про оплату комунальних послуг, які надавалися у [ADDRESS] , оскільки усі з них були сплачені від імені [PERSON] . Так, сама по собі наявність у [PERSON] вищевказаних квитанцій не підтверджує факт її проживання з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Поряд з цим, матеріали справи не містять належних, допустимих та достовірних доказів, які у своєму системному взаємозв`язку свідчать про факт спільного проживання позивачки із померлим [INFO] [PERSON] , ведення між ними спільного господарства та у чому саме таке полягало, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. На переконання суду, періодичне та/чи тимчасове проживання [PERSON] та [PERSON] в певний період часу, який в свою чергу визнається й стороною відповідачів, жодним чином не дають підстав для висновку, що останні в період з 2003 року по 2019 рік проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а тому в задоволенні позову у даній частині слід відмовити за безпідставністю. Оскільки вимоги про визнання нерухомого майна спільним майном останніх та визнання права власності на квартиру є похідними від первісної вимоги про встановлення факту проживання позивачки однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] в період з 2003 по 2019 роки, у їх задоволенні суд вважає за необхідне також відмовити. Отже, підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: [PERSON] , до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Зубенко Т.І. про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна, набутого за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, спільним майном, визнання права власності на частку у спільному майні. Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Враховуючи вищезазначену норму чинного законодавства, судові витрати по справі, у зв`язку з відмовою в позові, суд вважає за необхідне залишити за позивачкою.

Outcome: dismissed