Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

28.11.2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила поділити спільне сумісне майно, набуте в період шлюбу, а саме: визнати за нею право власності на Ѕ частину земельної ділянки, розташованої на території Приморсько-Посадської сільської ради Приазовського району Запорізької області, кадастровий номер 2324584800:02:004:0343 загальною площею 0,0300 га; визнати за відповідачем [PERSON] право власності на Ѕ частину земельної ділянки, розташованої на території Приморсько-Посадської сільської ради Приазовського району Запорізької області, кадастровий номер 2324584800:02:004:0343 загальною площею 0,0300 га; стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 10 вересня 2005 року позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб. Від вказаного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , який є інвалідом і потребує постійного лікування та забезпечення лікарськими засобами, та [PERSON] , [INFO] . 23 грудня 2016 року рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Під час подружнього життя сторонами на спільні кошти було придбано земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 24.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Малярчук Н.М., зареєстровано в реєстрі за № 964, яка розташована на території Приморсько-Посадської сільської ради Приазовського району Запорізької області, кадастровий номер 2324584800:02:004:0343, загальною площею 0,0300 га. Під час укладання договору [PERSON] давала нотаріально посвідчену згоду на придбання земельної ділянки у спільну сумісну власність. Крім того, на вищевказаній земельній ділянці ними на спільні кошти було побудовано два об`єкти нерухомості, а саме житлові будинки, приблизний розмір яких становить 6х10 м2 та 4х5 м2. Сторони не можуть досягти згоди щодо поділу земельної ділянки, тому позивач звернулась до суду. Ухвалою судді Апалькової О.М. від 02.12.2019 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 02.12.2019 року задоволена заява позивача [PERSON] про забезпечення позову і накладено арешт на земельну ділянку, яка є предметом спору. Ухвалою суду від 26.12.2019 року закрито підготовче провадження, справа призначена до розгляду по суті. Ухвалою суду від 31.01.2020 року задоволено заяву представника відповідача [PERSON] і продовжено відповідачу строк для подання відзиву на позов і доказів. 17.02.2020 року до суду надійшов відзив відповідача, у якому він зазначив, що після розірвання шлюбу між ним і позивачкою була досягнута домовленість, відповідно до якої відповідач переоформив на батька позивачки земельну ділянку площею 0,16 га, угода була оформлена як купівля-продаж. На підставі вказаних домовленостей, в 2017-2019 роках відповідач на спірній земельній ділянці за власні кошти побудував об`єкти нерухомого майна, які є об`єктами незавершеного будівництва. У зв`язку з набуттям права власності на об`єкти нерухомого майна, до відповідача перейшло право власності на земельну ділянку. 28.02.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач заперечила проти доводів відповідача щодо укладених домовленостей про поділ майна. В подальшому розгляд справи неодноразово відкладався за заявами сторін. Ухвалою судді Діденка Є.В. справа прийнята до провадження на підставі повторного автоматизованого розподілу справи у зв`язку з відставкою судді Апалькової О.М., призначено судовий розгляд по суті на 06.10.2020 року. 06.10.2020 року до суду надійшла заява від [PERSON] про виклик свідка [PERSON] , а також заява представника відповідача Сівової Я.В. про долучення додаткових письмових доказів та відкладення розгляду справи через необхідність забезпечити явку свідка [PERSON] . Ухвалою суду від 06.10.2020 року розгляд справи відкладено на 27.10.2020 року на підставі заяви представника відповідача. 16.10.2020 року до суду надійшла заява від [PERSON] про долучення до матеріалів справи додаткових доказів. В судове засідання сторони, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явились. Від представника позивача [PERSON] 26.10.2020 року електронною поштою надійшла заява про відкладення розгляду через те, що за станом здоров`я представник не може бути присутньою у засіданні. Проте, жодних доказів на підтвердження хвороби до заяви не додано. Відповідач [PERSON] і його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не надали. Вирішуючи наслідки неявки в судове засідання сторін, суд керується положеннями ч. 3 ст. 223 ЦПК України, відповідно до яких, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Оскільки позивач (його представник) повторно не з`явилась в судове засідання (06.10.2020 року та 27.10.2020 року), суд має право розглянути справу незалежно від причин неявки. Крім того, доказів на підтвердження поважності причин неявки в судові засідання надано не було. Також, враховуючи що відповідач (його представник) також не з`явився в судове засідання, та не повідомив суд про причини неявки, суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача. При цьому, заявлене відповідачем клопотання про виклик свідка не може бути реалізоване за відсутності відповідача, а згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Отже, судом не встановлено передбачених законом підстав для відкладення розгляду справи, і тому можливо провести її розгляд без участі сторін. Крім цього, суд звертає увагу сторін на те, що вказана справа вже тривалий час перебуває в провадженні суду, і безпідставне відкладення засідання не буде сприяти дотриманню розумних строків розгляду справи. Проаналізувавши аргументи сторін і дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). В силу ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Правовідносини сторін регулюються такими нормами права. Відповідно до\~ст.\~78\~Земельного кодексу\~України,\~право власності\~на землю\~-\~це право\~володіти,\~користуватися і\~розпоряджатися земельними\~ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі\~Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно зі\~ст.\~79\~ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Статтею 316 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В силу ст. 355 ЦК України, майно,\~що є\~у власності\~двох або\~більше осіб\~(співвласників),\~належить їм\~на праві\~спільної власності\~(спільне\~майно). Майно\~може належати\~особам на\~праві спільної\~часткової або\~на праві\~спільної сумісної\~власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Відповідно до\~частин 1,\~3\~ст.\~368\~ЦК України,\~спільна власність\~двох або\~більше осіб\~без визначення\~часток кожного\~з них\~у праві\~власності є\~спільною сумісною\~власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. На підставі ст. 61 Сімейного кодексу України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно зі\~статтями 69,\~70\~СК України,\~дружина і\~чоловік мають\~право на\~поділ майна,\~що належить\~їм на\~праві спільної\~сумісної власності,\~незалежно від\~розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Під час розгляду справи судом встановлено, що з 10.09.2005 року до 23.12.2016 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23.12.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 6-7). В період шлюбу у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвами про народження дітей (а.с. 8-9). Відповідно до наданої позивачем медичної документації, діти мають ряд захворювань. Згідно з договором купівлі-продажу від 24.10.2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Малярчук М.М., відповідач [PERSON] в період шлюбу купив земельну ділянку площею 0,0300 га, на території Приморсько-Посадської сільської ради, кадастровий номер 2324584800:02:004:0343, цільове призначення для ведення садівництва. Пунктом 2.1 Договору купівлі-продажу передбачена ціна договору 25000,00 грн. У пункті 4.5 Договору купівлі-продажу сторонами передбачено, що покупець доводить до відома продавця, а продавцем приймається до уваги заява дружини покупця про згоду на купівлю її чоловіком за сумісно набуті подружжям в період зареєстрованого шлюбу грошові кошти, вищевказаної земельної ділянки, справжність підпису на якій посвідчено приватним нотаріусом Малярчук Н.М. Заява зберігається в матеріалах нотаріальної справи. Пунктом 7.3 Договору купівлі-продажу визначено, що нотаріусом роз`яснено сторонам вимоги, зокрема статей 60, 65 Сімейного кодексу України. На підставі укладеного договору купівлі-продажу, приватним нотаріусом на державному актів на право власності на земельну ділянку вчинено напис про перехід права власності до [PERSON] (а.с. 13). Згідно з наданим відповідачем будівельним паспортом і копіями товарних чеків, на спірній земельній ділянці здійснюється будівництво об`єктів нерухомого майна (а.с. 56-123). Будівництво не завершене, готовність об`єктів 61 % (а.с. 127). Відповідно до договорів купівлі-продажу, 22.10.2013 року [PERSON] придбав у [PERSON] земельну ділянку площею 0,1600 га в [ADDRESS] , а 06.09.2019 року та сама земельна ділянка була продана [PERSON] на користь [PERSON] (а.с. 141-146). Згідно з наданою відповідачем податковою декларацією за 2013 рік, як фізична особа-підприємець [PERSON] задекларував дохід від підприємницької діяльності (технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів, роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів) в сумі 295655,00 грн. (а.с. 210-211). Надані відповідачем звіти-рахунки за 2013 рік містять відомості про зарахування грошових коштів і зняття готівки (а.с. 212-219). Відповідно до інформації з веб-ресурсу Мінюсту, відповідач [PERSON] також має право на зайняття підприємницькою діяльністю: 55.20 діяльність засобів розміщування на період відпустки та іншого тимчасового проживання (а.с. 220). Проаналізованими судом доказами підтверджено, що спірна земельна ділянка була придбана відповідачем в період шлюбу. Крім того, у п. 4.5 Договору купівлі-продажу відповідач засвідчив, що земельна ділянка купується зі згоди дружини та за сумісні кошти подружжя. Як роз`яснено у постанові\~Великої Палати\~Верховного Суду\~від 21.11.2018\~року у справі № 372/504/17: «… зазначені норми закону\~свідчать про\~презумпцію спільності\~права власності\~подружжя на\~майно,\~яке набуте\~ними в\~період шлюбу.\~Ця презумпція\~може бути\~спростована й\~один із\~подружжя може\~оспорювати поширення\~правового режиму\~спільного сумісного\~майна на\~певний об`єкт,\~в тому\~числі в\~судовому порядку.\~Тягар доказування\~обставин,\~необхідних для\~спростування презумпції,\~покладається на\~того з\~подружжя,\~який її\~спростовує». Надана відповідачем податкова декларація та відомості про зарахування і зняття коштів не спростовують презумпції спільної сумісної власності подружжя на земельну ділянку, а лише свідчать про те, що відповідач у 2013 році заробляв кошти від підприємницької діяльності. Проте, наявність доходу від підприємницької діяльності у одного з подружжя, як і відсутність самостійного доходу у іншого подружжя, не скасовують презумпцію спільної сумісної власності на набуте в період шлюбу майно. Відповідачем не було надано суду жодних доказів на підтвердження того, що земельна ділянка придбавалась ним за особисті кошти, а також доказів на підтвердження підстав зміни рівності часток у праві спільної власності. Тому, на переконання суду, спірна земельна ділянка є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач має право на її поділ. Також, суд відхиляє доводи відповідача стосовно домовленостей про поділ майна шляхом надання земельної ділянки батьку відповідачки, оскільки такі аргументи нічим не підтверджуються і не мають юридичного значення. Оцінюючи доводи відповідача про те, що ним здійснюється будівництво на спірній земельній ділянці для подальшого здійснення підприємницької діяльності, суд зазначає, що будівництво відповідачем на даний час не завершене, і тому право власності на об`єкти нерухомого майна у відповідача не виникло (ст. 331 ЦК України). В будь-якому разі, оформлення права власності на об`єкти будівництва не впливає на статус земельної ділянки як спільного сумісного майна подружжя та не може позбавляти позивача права на поділ такого майна. Крім того, суд звертає увагу, що позивач заявила позовні вимоги про визнання за нею права власності на Ѕ ідеальну частку земельної ділянки, без виділення її в натурі, що не зачіпає правовий статус об`єктів будівництва. В подальшому сторони не позбавлені права вирішити питання про можливість поділу земельної ділянки в натурі, визначення порядку користування нею або виплати грошової компенсації у разі неможливості спільного володіння. Враховуючи, що позивачкою заявлені позовні вимоги про визнання за нею права власності на Ѕ ідеальну частку земельної ділянки, без поділу в натурі, що з огляду на принцип диспозитивності цивільного судочинства не суперечить вимогам закону, суд вважає за необхідне позов задовольнити. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати, які складаються з суми судового збору в розмірі 1152,60 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 4000,00 грн. Сума витрат на правову допомогу підтверджена договором та чеками про оплату послуг, і суд знаходить її пропорційним складності справи. На підставі викладеного та

Outcome: approved