Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

27 березня 2020 року до Деснянського районного суду м. Чернігова надійшла позовна заява [PERSON] , в якій позивач просить: -стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 5 000,00 грн щомісяця, починаючи з 26 березня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття; -стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , за минулий час у розмірі 20 000,00 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 квітня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 06.05.2020. 30.04.2020 відповідач подав відзив, в якому позов визнав частково, погодившись сплачувати аліменти в розмірі 1 500,00 грн щомісячно, в іншій частині просив відмовити в задоволенні позовних вимог. 06.05.2020 розгляд справи відкладено на 09.06.2020, у зв`язку з клопотанням представника позивача. 18.05.2020 представник позивача подала відповідь на відзив. 09.06.2020 розгляд справи відкладено на 03.08.2020, у зв`язку з клопотанням представника позивача. У судовому засіданні 03.08.2020 представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав частково, зазначив про згоду відповідача сплачувати аліменти у розмірі 1 500,00 грн щомісяця. Сторони до суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщені, про причини неявки суду не повідомили. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 9). Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з копії трудової книжки відповідача, 03.01.2020 він звільнений з посади продавця-консультанта ФОП [PERSON] за угодою сторін і на даний час не працює (а.с. 39). При цьому, доказів працевлаштування відповідача та отримання ним доходу позивачем не надано. Суд не бере до уваги доводи відповідача про необхідність утримання ним своєї матері, оскільки вона є фізичною особою-підприємцем, якій надано право на здійснення п`яти видів комерційної діяльності (а.с. 107-108). Згідно довідок МСЕК від 30.01.2020 та ТОВ Спеціалізована клініка «Добрий прогноз» від 15.01.2020, позивач є інвалідом 2 групи, з діагнозом: аденокарцинома правої легені, знаходиться на спеціальному протипухлинному лікуванні раку легень (а.с. 7, 10). Суд знаходить можливим врахувати тяжкий стан здоров`я матері, який хоч і не входить до переліку обставин, яка враховується судом при визначенні розміру аліментів, проте береться до уваги судом в якості обставини, що має істотне значення. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів такого стану здоров`я дитини, який би свідчив про необхідність його врахування при визначенні розміру аліментів в бік збільшення, про що зазначає позивач. Частиною другою статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи вимоги закону, обов`язок відповідача утримувати неповнолітню дитину, його працездатність, вимоги розумності та справедливості, суд вважає за можливе стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на їх неповнолітню дитину у розмірі 2 000,00 грн щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до повноліття дитини. Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , за минулий час у розмірі 20 000,00 грн, слід зазначити наступне. Згідно зі статтею 191 СК України аліменти на дитину присуджуються від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Відповідно до положень частин першої та шостої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України), яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Позивачем не надано жодного доказу того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не змогла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Таким чином, пред`явлений позов підлягає частковому задоволенню. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір. Враховуючи викладене,

Outcome: partial