Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

28 вересня 2015 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, якою просила стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 120739,00 грн., з яких борг за першою розпискою від 01.08.2013 року складає 2500,00 доларів США, що на 15.09.2015 року складає 54875,00 грн. та згідно розписки від 22.09.2013 року 3000,00 доларів США, що на 15.09.2015 року складає 65864,00 грн. В обґрунтування позовної заяви, позивач вказала на те, що 01 серпня 2013 року між нею та відповідачем був укладений договір позики за яким, останній отримав 2500,00 доларів США, а 22 вересня 2013 року - 3000,00 доларів США, факт одержання грошей підтверджується розписками від 01.08.2013 року та від 22.09.2013 року. Станом на час подання позову, відповідач суму позики не повернув, у звязку з чим, позивач вимушена звернутися до суду із вказаним позовом. Ухвалою суду від 27 січня 2016 року позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу залишена без розгляду в частині стягнення грошових коштів по розписці від 22.09.2013 року. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми боргу за першою розпискою від 01.08.2013 року, що складає 2500,00 доларів США, що на 15.09.2015 року складає 54875,00 грн., просила їх задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив в позові відмовити. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у звязку з наступним. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В судовому засіданні встановлено, що 01 серпня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики за яким, останній отримав 20300,00 грн., що в еквіваленті склало 2500,00 доларів США. Факт одержання грошей підтверджується розпискою від 01.08.2013 року, з якої вбачається, що відповідач отримав позику саме у сумі 20300,00 грн. (арк.с.5). Відповідно до вимог ч.2 ст.1047 ЦК України, обовязковими реквізитами боргового документу є власноручний підпис боржника (позичальника). Встановлено, що відповідач власноручно написав розписку та підписав її особисто. Крім того, в силу передбаченого ст.545 ЦК України, загального правила на позикодавця, як кредитора, покладається обовязок підтвердити прийняття виконання. Позикодавець повинен видати позичальникові розписку про отримання виконання або повернути отриманий при укладенні договору борговий документ (розписку позичальника). Отже, якщо боржник видав кредитору в посвідчення зобовязання борговий документ, то кредитор, приймаючи виконання, повинен повернути цей документ. Знаходження розписки у позикодавця позивача по справі, свідчить про те, що боргове зобовязання не припинено. Відповідно до вимог ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Оскільки відповідач не повернув суму позики у розмірі 20300,00 грн., то зазначена сума підлягає стягненню на користь позивача. Інші посилання представника відповідача суд не приймає до уваги як такі, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому є необґрунтованими. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial