Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

29.04.2015р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 13051 гривень 12 копійок. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір. Відповідачем було порушено умови кредитного договору, а саме: повернення кредиту та сплати відсотків за користування коштами. Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобовязань, станом на 28 лютого 2015 року утворилась заборгованість за кредитним договором, що складає 13051 грн. 12 коп. У судове засідання представник позивача не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання також не зявилась, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Представником відповідача адвокатом [PERSON] надано до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов не визнала. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється на підставі ст.197 ЦПК України. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом встановлено, що 28.04.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», [PERSON] [INFO], було укладено договір № б/н від 28.04.2011 р. У відповідності до договору відповідач отримав кредит у розмірі 8000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У звязку з порушенням відповідачем зобовязань за кредитним договором, станом на 28.02.2015 р. відповідач має заборгованість на загальну суму 13051,12 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом 7683,90 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 4269,55 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна частина) 597,67 грн. 10 червня 2015 року представником позивача надано до суду уточнений розрахунок заборгованості відповідача, згідно з яким станом на 31.05.2015 р. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) складає 7683,90 грн., загальний залишок заборгованості за відсотками 6557,63 грн., у тому числі, залишок заборгованості за відсотками на поточну заборгованість 405,99 грн., залишок заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість 6151,64 грн., заборгованість за пенею та комісією 400 грн., всього заборгованість за кредитом 14641,53 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (відсоток суми) 732,08 грн., разом 15873,61 грн. 01 липня 2015 року відповідачем надано до суду заперечення, в яких вона вказала, що 28.04.2011 р. був укладений договір на суму 1000 грн. зі строком закінчення дії вересень 2014 року. У договорі від 28.04.2011 року чітко вказана сума 1000 грн., а не кредитний договір на 8000 грн. Як вбачається із роздруківки, що відповідач нібито тільки 18.06.2011 року зняла гроші в сумі 563,50 грн., хоча картку відкрила 28.04.2011 року. Відповідно до позовної заяви, відповідач має сплатити всього 13151,12 грн. Із квитанцій відповідача вбачається, що 20.12.2011 р. вона сплатила 105 грн., 12.06.2012 р. 100 грн., 21.06.2012 р. зняла 20 грн., 26.08.2012 р. -50 грн., 10.03.2012 р. 100 грн., 26.06.2012 р. 30 грн., 16.04.2012 р. 100 грн. Коли відповідач знімала 10.03.2012 р. 100 грн., у квитанції вказано, що залишок (заборгованість) 1361,90 грн., а 16.04.2012 р. залишок (заборгованість) 1394,21 грн., 26.08.2012 р. 1381,83 грн. 07 березня 2013 року [PERSON] вирішила погасити весь кредит з урахуванням пені і інших нарахувань. Працівник банку назвала відповідачу суму заборгованості 1347,91 грн. Цю суму відповідач сплатила, що підтверджується квитанцією про сплату від 07.03.2013 р., після 07.03.2013 р. відповідач карткою не користувалась, строк її дії сплив у вересні 2014 року. На підставі викладеного [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову про стягнення суми 13051,12 грн. у повному обсязі. 07 липня 2015 року представником позивача надано пояснення, в яких вказано, що заперечення відповідача вважає необґрунтованими. Відповідно до укладеного договору № б/н від 28.04.2011 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач стверджує, що кредитний ліміт був встановлений у розмірі 1000 грн., але щодо зміни кредитного ліміту [PERSON] керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком відповідно до п.2.1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг, з якими він ознайомлений, про що свідчить його підпис у договорі. Так розмір Кредитного ліміту становив: з 28.04.2011 р. 1000 грн., 28.09.2011 р. 1400 грн., 14.05.2013 р. 2000 грн., 25.07.2013 р. 4000 грн., з 02.08.2013 р. 8000 грн. Також відповідач вказав, що в останнє користувався кредитною карткою 07.03.2013 р., але 07.05.2013 р. відповідач переоформив кредитну картку. Це підтверджено випискою по розрахунку заборгованості, що додається до позовної заяви. Відповідно до п.2.1.1.2.3 Витягу з Умов і правил надання банківських послуг, після отримання Банком від Клієнта необхідних документів, а також Заяви, [PERSON] проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Відповідно до п.2.1.1.2.4 Витягу з Умов і правил надання банківських послуг, підписання даного Договору є прямою і беззаперечною згодою Клієнта відносно прийняття любого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Викладені обставини підтверджуються матеріалами справи, зокрема, копією анкети-заяви позичальника, згідно з якою відповідач була ознайомлена з Умовами і правилами надання банківських послуг, копією умов і правил надання банківських послуг, розрахунком заборгованості за кредитним договором. Квитанцією наданою відповідачем, а також розрахунком наданим позивачем підтверджується, що дійсно відповідач сплатила 1347,91 грн. 07.03.2013р. чим повністю погасила заборгованість. Однак після цього, починаючи з 07.05.2013р. відповідач стала знову користуватись переоформленою кредитною карткою внаслідок чого станом на 28.02.2015 р. утворилась заборгованість на загальну суму 13051,12 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом 7683,90 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 4269,55 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна частина) 597,67 грн. Зокрема після останнього разу відповідач зняла з картки 315 грн 17.01.2014р. Усього за період з 07.05.2013р. до 17.01.2014р. включно відповідач зняла з картки 10325 грн. При цьому вона також вносила готівкові кошти на карту починаючи з 17.05.2013р. (на суму 100 грн.) і до 11.09.2014р. коли внесла останній платіж на суму 1000 грн. Усього за період з 17.05.2013р. і до 11.09.2014р. включно відповідач внесла готівкових коштів на суму 4200 грн. Крім того, в період з 29.07.2013р. по 10.02.2015р. з іншого карткового рахунку відповідача, який було відкрито в установі Приватбанк, так на який відповідач отримувала соціальні виплати на дитину, у відповідності до правил банку, в рахунок погашення заборгованості за кредитом, було списано на користь банку (позивача) кошти на загальну суму 1958,57 грн. Однак з огляду на порушення строків сплати чергових платежів за тілом кредиту та за відсотками, станом на 28.02.2015 р. утворилась заборгованість на загальну суму 13051,12 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом 7683,90 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 4269,55 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна частина) 597,67 грн. Згідно зі ст.\~526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ч.1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність позов задовольнити, в сумі 13051,12 грн., оскільки позивачем хоча і надано уточнений розрахунок заборгованості на суму 15873,61 грн., але жодних заяв про збільшення розміру позовних вимог до суду від позивача не надходило. На думку суду позивач належним чином довів наявність обставин, які свідчать про законність його позовних вимог, а відтак позов слід задовольнити та стягнути з відповідача борг за кредитним договором у розмірі 13051,12 грн. в межах заявлених позовних вимог станом на дату подачі позову. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved