Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

28 жовтня 2015 року, позивачка [PERSON], звернулась до суду з названим позовом, в якому просила суд, розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 10.11.2001 р. Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції (актовий запис № 1230), від якого вони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом із нею, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалось у зв'язку з різними поглядами на сімейне життя та виховання дитини, і починаючи з січня 2010 року відносини між ними стали псуватися, в сім'ї почалися постійні сварки, не могли дійти спільної думки у вирішенні важливих питань, відповідач перестав матеріально підтримувати сім'ю, давати кошти на ведення домашнього господарства, шлюбні відносини між ними припинені з січня 2010 року, спільного господарства вони не ведуть, а тому подальше спільне життя з відповідачем і збереження сім`ї, яка на сьогодні існує лише формально неможливе. Позивачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила, однак надіслала до суду свою заяву, в якій, з посиланням на ч. 2 ст. 158 ЦПК України підтримала позов та просила суд, слухати справу у її відсутності, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення (а.с. 15). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 74, ч. 1 ст. 77 ЦПК України, за останньою відомою судові адресою його місця проживання і повістка вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться, що поштовим повідомленням з відміткою листоноші «за закінченням терміну зберігання», і його інше місцезнаходження чи місце перебування суду невідоме, причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав (а.с. 17,18). Згідно з ч.ч. 1,4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного належним чином, або якщо причини неявки відповідача на думку суду є неповажними, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що офіційно, шлюб між позивачкою та відповідачем був зареєстрований 10.11.2001 р. Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції (актовий запис № 1230), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 10.11.2001 р., від якого сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом із позивачкою, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.12.2000 року (а.с. 5,7). З матеріалів справи вбачається, що спільне життя у подружжя не склалось у зв'язку з різними поглядами на сімейне життя та виховання дитини, і починаючи з січня 2010 року відносини між ними стали псуватися, в сім'ї почалися постійні сварки, не могли дійти спільної думки у вирішенні важливих питань, відповідач перестав матеріально підтримувати сім'ю, давати кошти на ведення домашнього господарства, шлюбні відносини між ними припинені з січня 2010 року, спільного господарства вони не ведуть, а тому, на думку позивачки, подальше спільне життя з відповідачем і збереження сім`ї, яка на сьогодні існує лише формально неможливе, так як їхня сім`я розпалася остаточно. Статтею 24 СК України передбачено - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу - не допускається. Одночасно, статтею 56 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку допомогою фізичного або психічного насильства - є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 24 СК України передбачено - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу - не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу, якою передбачено - позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У відповідності до ст. 112 ч. 2 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При таких обставинах, враховуючи матеріали позову, а також позицію позивачки, викладену у її письмовій заяві, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно і зберегти її неможливо, а збереження сім`ї в даному випадку, з урахуванням встановлених судом обставин - буде суперечити інтересам та особистим свободам позивачки та неповнолітньої дитини. На підставі викладеного, та з урахуванням обставин справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню повністю.

Outcome: approved