Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-01 00:00:00

28 листопада 2019 року позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Позивач посилається на те, що він є власником зазначеної квартири, відповідач його колишня дружина, зареєстрована в квартирі, але фактично в ній не проживає з грудня 2015 року, не сплачує комунальні платежі, її речей в квартирі немає. Відповідач ухиляється від зняття з реєстраційного обліку у належній позивачу квартирі, чим чинить перешкоди у реалізації права власності на вказане майно. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, пояснив, що квартира [ADDRESS] належить йому на праві власності, в ній зареєстрована його колишня дружина [PERSON] [PERSON] , але вже більше п`яти років не проживає у цій квартирі. Відповідач пішла з квартири добровільно, забравши всі свої речі, влітку 2015 року і з цього часу вони не спілкувались. У грудні 2015 року їхній шлюб було розірвано рішенням суду. Від знайомих йому відомо, що відповідач проживає з іншим чоловіком десь у м.Павлограді, але точної адреси він не знає, номера телефону також не знає, їх спілкування з приводу дитини відбувається через тещу, вона приводить дитину для зустрічей з батьком. Відповідач не бажає добровільно знятися з реєстрації в належній йому квартирі, не надає своїх даних для оформлення субсидії, тому він змушений сплачувати за неї комунальні послуги. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином за місцем реєстрації, причину неявки не повідомила, відзиву на позов чи будь-яких заяв не надійшло. Зі згоди позивача суд проводить заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ст.\~156\~ЖК України та ст.\~405\~ЦК України право члена сім`ї власника житла, який не є його співвласником, на користування цим житлом обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням. Відповідно до ч.\~2\~ст.\~405\~ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У судовому засіданні встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є позивач [PERSON] (а.с.6-8). У квартирі зареєстровані троє осіб: власник [PERSON] , його дружина [PERSON] та син [PERSON] [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Рішенням суду від 26 листопада 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.10). Актом, складеним 28 листопада 2019 року головою ОСББ «Сташкова, 9» [PERSON] з участю сусідів [PERSON] , [PERSON] , підтверджується, що [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] з грудня 2015 року (а.с.14). Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 702/101/18, якщо відповідач вселилась до будинку як член сім`ї його власника, вона набула право користування чужим майном, яке за своєю суттю є сервітутом. Як передбачено ч.2 ст.406 ЦК України, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідач не підтримує з власником квартири шлюбних стосунків, не пов`язана з ним спільним побутом, тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст.406 ЦК України. Таким чином наявні підстави для визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Судові витрати по справі слід покласти на позивача за його згодою.

Outcome: approved