Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

27 липня 2020 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] , треті особи Виконком Металургійної районної у місті Кривому Розі ради Дніпропетровської області, Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області про зобов`язання знесення самочинного будівництва та просив суд зобов`язати власника домоволодіння [ADDRESS] , [PERSON] , знести самочинні будівництва, а саме: сарай, туалет та душ, розташовані біля межі з територією домоволодіння [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що позивач [PERSON] проживає в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці площею 0,0665 га. По сусідству з Позивачем, у житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , проживає Відповідач [PERSON] на території домоволодіння [ADDRESS] , що належить Відповідачу, розташовуються будівлі, незаконним чином розміщенні, а саме: сарай, туалет та душ. Дані забудови сприяють руйнуванню житлового будинку Позивача, у зв`язку із порушенням державних будівельних норм. При будівництві зазначених споруд не забезпечення улаштування необхідних інженерно-технічних заходів, які повинні були б запобігти стоку атмосферних опадів з покрівель і карнизів на суміжну ділянку Позивача. На усні претензії Позивача Відповідач не реагує та відмовляється від добровільного знесення самочинних забудов. Згідно до відповіді Виконкому Дзержинської районної у місті Кривому Розі ради від 08.11.2013 року вих. №22/501 на звернення Позивача щодо питання законності розміщення споруд на території домоволодіння [ADDRESS] , що належить [PERSON] встановлено, що на території домоволодіння [ADDRESS] побудовано сарай, туалет вздовж існуючої межі вказаним домоволодінням та [ADDRESS] і душ на відстані 50 см. від існуючої межі зазначеними домоволодіннями. Власником домоволодіння [ADDRESS] дані будівлі побудовано без дозвільних документів та на власника складно адміністративну справу за порушення ст. 150 КУпАП «Порушення правил користування жилим приміщенням та жилими будинками». Крім того, представник позивача зазначив, що відповідно до Листа від 08.07.2014 року Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, щодо результатів перевірки забудов на території домоволодіння [ADDRESS] , складено протокол про адміністративне правопорушення відносно власника вищезазначеного домоволодіння по встановленому факту самочинного збудованих господарських будівель і споруд. Також власнику надано обов`язковий до виконання припис про усунення порушень, який не виконано на теперішній час та об`єкти самочинного будівництва залишилися в незмінному стані. У зв`язку з чим представник позивача вказав, що будівельні роботи проводились Відповідачем з порушенням вимог будівельних норм без набуття права на виконання будівельних робіт, що є порушенням вимог ч.1 ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а тому представник позивача посилаючись на вимоги ст.ст. 16, 376 ЦК України, звернувся до суду з вказаним позовом, вважаючи, що самочинні будівництва, розташовані з порушенням будівельних норм на території домоволодіння Відповідача та завдають шкоди житловій будівлі Позивача, підлягають знесенню. Ухвалою суду від 19 серпня 2020 року після усунення недоліків відповідно до ували суду від 28 липня 2020 року про залишення позову без руху, судом відкрито провадження по вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику з повідомленням сторін. Крім того, вказаною ухвалою задоволено клопотання представника позивача [PERSON] [PERSON] про витребування доказів. (а.с.51-52) 25 вересня 2020 року до суду звернулася представник відповідача адвокат Бєлова Т.О. з заявою про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. (а.с.75) Крім того, 25 вересня 2020 року представник Відповідача - [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що будинок [ADDRESS] належить Відповідачці на праві приватної власності. Відповідно до схематичного плану земельної ділянки від 28.10.1953 року, КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» загальна площа земельної ділянки складає 875 кв.м. Відповідно до технічного паспорту від 02.07.2019 року, виконаного КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] характеризується у наступному складі:Д житловий будинок 1996 рік спорудження; Е сарай 1997 рік спорудження; Ж навіс - 1997 рік спорудження; З вбиральня 1997 рік спорудження; К літній душ 1997 рік спорудження; №1 огорожа; №2 ворота; №3- огорожа; І водоколонка; ІІ замощення. 16.08.2013 року комісією з питань вирішення земельних спорів щодо меж земельних ділянок індивідуальної житлової забудови та додержання громадянами правил добросусідства, склад якої затверджений рішенням виконкому районної у місті ради від 25.04.2013 №194, було складено Акт розгляду земельного спору щодо погодження межі між земельними ділянками домоволодінь [ADDRESS] та [ADDRESS] . Комісією встановлено, що площа земельної ділянки відповідно до схематичного плану міського бюро технічної інвентаризації від 22.10.1953р. складає 666,0 кв.м. площа земельної ділянки відповідно до технічної документації із землеустрою від 2013 р. складає 778 кв.м. Фактично площа земельної ділянки домоволодіння [ADDRESS] збільшилась на 112,0 кв.м. Отже, з вищезазначеного вбачається, що Позивач самовільно збільшив площу належної їй земельної ділянки, внаслідок чого конфігурація земельної ділянки Відповідача змінилася. Крім того, представник Відповідача зазначила, що не заслуговують уваги посилання Позивача на те, що на території домоволодіння Відповідача по [ADDRESS] побудовано сарай, туалет і душ на відстані 50 см. від існуючої межі між зазначеними домоволодіннями. Оскільки на сьогоднішній день не погоджено межі земельних ділянок домоволодінь по [ADDRESS] та [ADDRESS] . Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-1206392732018 від 20.07.2018року, площа земельної ділянки Позивача складає 665 кв.м, натомість актом комісії від 16.08.2013р. встановлено, що площа зазначеної земельної ділянки складає 778 кв.м. Тобто, на даний час неможливо точно встановити межі земельних ділянок по [ADDRESS] та [ADDRESS] , тому що з боку Позивача спостерігаються істотні порушення земельного законодавства. Посилання Позивача на те, що Відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.150 КУпАП не є належними доказами у справі, тому що притягнення до адміністративної відповідальності особи за вказаною статтею не може вважатися прямим порушенням законних прав Позивача. Представник відповідача у відзиві також зазначила, що на їх думку Позивачем не доведено факт порушення її прав збоку Відповідачки. Жодного доказу, що саме внаслідок будівництва спірних будівель Відповідачем, порушуються права Позивача та стоки атмосферних опадів з покрівель і карнизів потрапляють на суміжну ділянку останнього, як зазначено в позовній заяві, не надано. Окрім того, відповідно до Припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил за результатами перевірки Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області від 02.07.2014 року, Відповідачу було роз`яснено порядок введення об`єкта в експлуатацію, який збудовано без дозволу на виконання будівельних робіт. Отже, відомостей щодо зобов`язання провести відповідну перебудову, припис не містить. В матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що Позивач, в силу вимог ч.7 ст.376 ЦК України, ставив питання про встановлення можливості здійснення відповідної перебудови (або перенесення) зведених споруд відповідно до державних норм та будівельних правил, зобов`язував у встановленому порядку відповідача здійснити її, а також про відмову останньої від такої перебудови, що є обов`язковою передумовою для пред`явлення вимоги про знесення самочинної споруди. Ухвалою суду від 28 вересня 2020 року, заяву представника відповідача про розгляд справи в загальному позовному провадженні задоволено та призначено проведення підготовчого судового засідання. (а.с.101) Ухвалою суду від 23 грудня 2020 року, закрито підготовче провадження по справі та призначено вказану справу до судового розгляду. (а.с.135) Присутній у судовому засіданні представник Позивача - [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та посилаючись на обґрунтування зазначені у позовній заяві просив суд позов задовольнити у повному обсязі. Представник Відповідача - Білова Т.О. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог посилаючись на обґрунтування зазначені у відзиві на позовну заяву та просила суд відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог. Крім того зазначила, що Позивач звернулась до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області з заявою щодо перевірки законності побудованих господарських будівель Відповідачем по спільній межі між домоволодіннями [ADDRESS] та [ADDRESS] ще у 2014 році. Протоколом про адміністративне правопорушення від 02.07.2014 року, складеного Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області встановлено, що гр. [PERSON] у 2000 році на території домоволодіння по [ADDRESS] самовільно виконано будівельні роботи з будівництва душу та сараю. Факт побудови вказаних будівель був відомий Позивачу понад 20 років тому, а в 2014 році вона звернулась до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області щодо перевірки законності побудованих господарських будівель Відповідачем, що вказує на обізнаність Позивача щодо ймовірного порушення її законних прав, у зв`язку з чим, представник відповідача посилаючись на вимоги ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України просила застосувати до позовної заяви [PERSON] позовну давність та у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Представник третьої особи - Виконкому Металургійної районної у місті Кривому Розі ради, у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Однак, 24 березня 2021 року від в.о. голови Металургійної районної у місті ради, заступника голови районної у місті ради Гивель П. до суду надійшли пояснення на вказану позовну заяву, в яких останній зазначив, що у 2013 року виконкомом Металургійної районної у місті ради розглядалось звернення гр. [PERSON] , яка мешкає на [ADDRESS] , щодо питання законності розміщення будівлі на території домоволодіння [ADDRESS] . З порушеного питання виконкомом районної ради надавалась відповідь від 08.11.2013 року №22/501, копія якої є в матеріалах справи. У зв`язку з чим, просив суд розглянути позовну заяву [PERSON] без участі представника виконкому районної у місті ради та прийняти рішення на розсуд суду. Представник третьої особи по справі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області у судовому засіданні присутній не був, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. За клопотанням представника позивача у судовому засіданні 29 березня 2021 року було допитано свідка [PERSON] , який суду пояснив, що час від часу проживає за адресою: [ADDRESS] , де проживає його мати [PERSON] . Починаючи з початку 2000-х років постійно йдуть перемовини із її сусідкою [PERSON] , яка проживає поруч з будинком матері, а саме, за адресою: [ADDRESS] , з приводу того, що вода, яка тече зі стріх сараю, туалету та душу, який вона збудувала, розмиває землю під хатою його матері. На прохання здвинути вказані побудови в інший бік, [PERSON] відмовляється. Крім того, свідок підтвердив факт того, що за зверненням його матері, було проведено перевірку архітектурно-будівельною інспекцією, підчас якої було виявлено порушення щодо побудови вказаних приміщень та накладено на [PERSON] штраф. До цього часу остання не виконала вимоги припису та не знесла відповідні побудови. Заслухавши доводи представника Позивача та заперечення представника Відповідача по справі, дослідивши наявні матеріали справи, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, допитавши в судовому засіданні свідка, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. З матеріалів справи встановлено, що відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №137521088 від 12.09.2018 року [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий номер 1211000000:02:191:0025, площею 0,0665 на підставі Рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: 2956, виданий 29.08.2018 року, видавник: Криворізька міська рада. (а.с.40) 22 травня 1996 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу, який посвідчений державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Перекопською І.С., зареєстровано в реєстрі за №2-2088, відповідно до якого [PERSON] придбала будинок [ADDRESS] . (а.с.89) Відповідно до Свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , [PERSON] 18 жовтня 1989 року уклала шлюб з [PERSON] , про що в Ленкоранському район, сільрада с. Варвул складено відповідний актовий запис №29. Після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . (а.с.115,116) Відповідно до Листа вих. №22/0501 від 08.11.2013 року за підписом голови Дзержинської районної у місті ради Степанюк С.Д. «Про розгляд звернення», який адресований [PERSON] вбачається, що Виконкомом Дзержинської районної у місті ради її звернення з питань законності розміщення будівлі на території домоволодіння [ADDRESS] , розглянуто з виходом на місце. Встановлено, що на території домоволодіння [ADDRESS] побудовано сарай, туалет вздовж існуючої межі між вказаними домоволодіннями та [ADDRESS] і душ на відстані 50 см. від існуючої межі між зазначеними домоволодіннями. Власником домоволодіння [ADDRESS] дані будівлі побудовано без дозвільних документів та на власника складно адміністративну справу за порушення ст. 150 КУпАП «Порушення правил користування жилим приміщенням та жилими будинками». Крім того, у вказаному листі, проінформовано [PERSON] , що відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а саме: примусового виконання обов`язку в натурі, тобто, вирішити це питання у судовому порядку. (а.с.48) Ухвалою суду від 19 серпня 2020 року, за клопотанням представника Позивача витребувано від Виконкому Металургійної районної у місті Кривому Розі ради в Дніпропетровській області всі наявні документи по зверненню у 2013 році [PERSON] стосовно питання законності розміщення будівель на території домоволодіння [ADDRESS] та адміністративну справу, складену відносно власника зазначеного домоволодіння за порушення ст.150 Кодексу України про адміністративні правопорушення «Порушення правил користування жилим приміщенням та житловими будинками». На виконання ухвали суду 11 вересня 2020 року надійшов Лист вих. № 11/29-2260 від 09.09.2020 року за підписом в.о. голови Металургійної районної місті ради, заступника голови районної у місті ради Носик С., у якому повідомлено суд, що станом на 07.09.2020 року надати витребувані судом документи не має можливості, оскільки термін їх зберігання збіг та вони знищенні комісією за актами. (а.с.60) Відповідно до Листа вих. №Г-634/06 від 08.07.2014 року за підписом в.о. начальника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області Ратич Н.М. «Щодо результатів звернення» адресованого [PERSON] повідомлено останню, що ними розглянуто лист від 10.06.2014 року щодо забудови на території домоволодіння [ADDRESS] . Під час виїзду за вищевказаною адресою будівельні роботи не виконувались, на вказаній території встановлено факт самочинно збудованих господарських будівель і споруд. За результати проведеної перевірки відносно власника домоволодіння [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення відносно та надано припис про усунення порушень. (а.с.49) Ухвалою суду\~від 19\~серпня 2020\~року,\~за клопотанням\~представника Позивача,\~витребувано від Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області всі наявні документи щодо проведеної перевірки у 2014 році (згідно лиса [PERSON] від 10.06.2014 року) на території домоволодіння [ADDRESS] , стосовно самочинно збудованих господарських будівель та споруд, а також складений протокол про адміністративне правопорушення відносно власника зазначеного домоволодіння, та наданий припис про усунення порушень тощо. 18 вересня 2020 року на виконання ухвали суду від Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, надійшли витребувані документи щодо проведеної перевірки у 2014 році відносно гр. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до заяви від 10.06.2014 року, [PERSON] звернулась до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області щодо законності розміщення будівель. У вказаній заяві [PERSON] зазначила, що з 1986 року вона є власницею домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] , її сусідами з домоволодіння по [ADDRESS] (гр. [PERSON] ), без її погодження, були побудовані господарські будівлі на межі їх земельних ділянок з порушенням. У зв`язку з чим, [PERSON] просила перевірити законність побудованих господарських будівель по спільній межі домоволодіння [ADDRESS] і [ADDRESS] . (а.с.66) Заступником начальника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області Садовим І.Д. підписано Направлення для проведення позапланової перевірки №1273/12 від 24.06.2014 року для здійснення позапланової перевірки на дотримання вимог містобудівного законодавства за адресою: [ADDRESS] . (а.с.65) За результатами вказаної перевірки 02.07.2014 року головним державним інспектором Криворізького відділу контролю та державного нагляду територіального управління з контролю за будівництвом об`єктів, якістю будівель матеріалів та державного ринкового нагляду Правобережжя Бурка В.О. складено Акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. Відповідно до вказаного Акту на час виїзду за адресою з метою проведення перевірки встановлено, що гр. [PERSON] у 2000 р. на території домоволодіння по [ADDRESS] самовільно виконано будівельні роботи з будівництва душу та сараю, чим порушено ст. 4 Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20.05.1999 р. На момент проведення перевірки будівельні роботи не виконуються, роз`яснено порядок введення об`єкта в експлуатацію який збудований без дозволу виконання будівельних робіт. (а.с.69) 02 липня 2014 року головним державним інспектором Криворізького відділу контролю та державного нагляду територіального управління з контролю за будівництвом об`єктів, якістю будівель матеріалів та державного ринкового нагляду Правобережжя [PERSON] видано Припис №21 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, відповідно до якого з метою усунення виявлених порушень запропоновано [PERSON] усунути виявлені правопорушення згідно чинного законодавства України та будівельні роботи виконувати тільки у разі наявності відповідного дозвільного документа. (а.с.70) Крім того, 02 липня 2014 року головним державним інспектором Криворізького відділу контролю та державного нагляду територіального управління з контролю за будівництвом об`єктів, якістю будівель матеріалів та державного ринкового нагляду Правобережжя Бурка В.О. складено Протокол про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.96 КУпАП. (а.с.67-68) Постановою т.в.о. начальника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області Садовим І.Д. №21-КР/14 по справі про адміністративне правопорушення від 15 липня 2014 року визнано [PERSON] винною у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. (а.с.73) Відповідно до ст.95 ЗК України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: самостійно господарювати на землі; на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Власники та землекористувачі суміжних земельних ділянок повинні жити за правилами добросусідства, тобто зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них, не порушувати законні права один одного (ст.ст. 91, 96, 103 ЗК України). Відповідно до ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осiб на земельнi дiлянки здійснюється шляхом, зокрема: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобіганню вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом способів. Разом з тим, за вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. За змістом статей 13, 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону. Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування (статті 79, 79-1 ЗК України). Згідно зі статтею 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані, зокрема, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства. Власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (стаття 103 ЗК України). Відповідно до частини першої статті 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. За змістом частини першої статті 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Частиною другою статті 90 ЗК України визначено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Одним із способів захисту прав на земельну ділянку є відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, а також застосовування інших, передбачених законом, способів (стаття 152 ЗК України). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про землеустрій», межування земель - це комплекс робіт із встановлення чи відновлення в натурі (на місцевості) меж адміністративно-територіальних одиниць, меж земельних ділянок власників, землекористувачів, у тому числі орендарів, із закріпленням їх межовими знаками встановленого зразка. План земельної ділянки - графічне зображення, що відображає місцезнаходження, зовнішні межі земельної ділянки та межі земель, обмежених у використанні і обмежених (обтяжених) правами інших осіб (земельних сервітутів), а також розміщення об`єктів нерухомого майна, природних ресурсів на земельній ділянці. Згідно п. 5.1 Розділу ІІ Науково-методичних рекомендацій, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 26.12.2012 № 1950/5) з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, основними завданнями будівельно-технічної експертизи є: визначення відповідності розробленої проектно-технічної та кошторисної документації вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва; визначення відповідності виконаних будівельних робіт та побудованих об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд тощо) проектно-технічній документації та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва; визначення відповідності виконаних будівельних робіт, окремих елементів об`єктів нерухомого майна, конструкцій, виробів та матеріалів проектно-технічній документації та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва; визначення, перевірка обсягів і вартості виконаних будівельних робіт та складеної первинної звітної документації з будівництва та їх відповідність проектно-кошторисній документації, вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва; визначення групи капітальності, категорії складності, ступеня вогнестійкості будівель і споруд та ступеня будівельної готовності незавершених будівництвом об`єктів; визначення технічного стану будівель, споруд та інженерних мереж, причин пошкоджень та руйнувань об`єктів та їх елементів; визначення вартості будівельних робіт, пов`язаних з переобладнанням, усуненням наслідків залиття, пожежі, стихійного лиха, механічного впливу тощо; визначення можливості та розробка варіантів розподілу (виділення частки; порядку користування) об`єктів нерухомого майна. Відповідно до п. 6.1 Розділу ІІ Науково-методичних рекомендацій, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 26.12.2012 № 1950/5) з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, основними завданнями земельно-технічної експертизи є визначення фактичного землекористування земельними ділянками, а саме фізичних характеристик земельних ділянок (конфігурації, площі, промірів тощо);\~визначення відповідності фактичного розташування будівель, споруд та інших об`єктів відносно меж земельних ділянок їх розташуванню у відповідній технічній документації; визначення відповідності фактичного землекористування в частині порушення меж та накладання земельних ділянок відповідно до правовстановлювальних документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки; визначення можливості розподілу (порядку користування) земельними ділянками, розробка варіантів їх розподілу (порядку користування); визначення можливих варіантів підходу та проїзду до земельних ділянок, встановлення земельного сервітуту. Вирішуючи питання про знесення нерухомого майна, суди в кожному випадку з`ясовують, яку частину земельної ділянки займає споруджена будівля, її розмір і конфігурацію, яка частина будівлі підлягає знесенню. За необхідності з`ясування питань, що виникають при розгляді справи і потребують спеціальних знань, суд має право призначити експертизу. Невстановлення вказаних обставин унеможливлює виконання такого рішення. Зазначене узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду України викладеним у постанові від 19 квітня 2017 року у справі № 6-129цс17. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. При цьому, цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Тобто, саме на позивача покладено обов`язок у позовній заяві викласти обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтверджують вказані обставини, а також вказати правові підстави позову, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, при розгляді справи повинен надати правильну правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, і не застосовує самостійно для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, якщо позивач не обґрунтовує ними свої вимоги з наданням відповідних доказів, і застосування цих норм призводить до зміни предмета позову або обраного способу захисту прав та інтересів. Тобто, на думку суду, виходячи з аксіоми цивільного судочинства jura novit curia - «суд знає закон», при розгляді справи суд дійсно повинен надати правильну правову кваліфікацію відносинам сторін, яка проте не може бути застосована судом для вирішення спору по суті за відсутності відповідного клопотання позивача у справі, оскільки інший підхід суду порушив би принцип диспозитивності судового процесу та правомірні очікування як позивача (який звертається саме з певним чином обґрунтованою в правовому аспекті вимогою) так і відповідача (який заперечуючи проти позову наводить доводи саме щодо тих підстав та обґрунтувань, які наводяться позивачем у справі). Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23.09.2019 по справі № 917/1739/17. Крім того, суд зазначає, що у відповідності до ст.38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа відповідної інспекції державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, інспекція державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням. За рішенням суду самочинно збудований об`єкт підлягає знесенню з компенсацією витрат, пов`язаних із знесенням об`єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво. Замовником робіт із знесення зазначеного об`єкта є інспекція державного архітектурно-будівельного контролю, за позовом якої прийнято відповідне рішення суду. Частиною 2 статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У відповідності до п. «д» ч.1 ст.90 ЗК України власники земельних ділянок мають право споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі. Відповідно до ст.376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд лише за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Проводячи аналіз зазначених правових норм, суд доходить до висновку, що знесення самочинно збудованого нерухомого майна саме в судовому порядку допускається тільки у тому разі, якщо зазначене майно збудовано з істотним порушення будівельних норм і правил, з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, у разі неможливості провести відповідну перебудову цього майна або відмови особи від проведення цієї перебудови. Крім того, відповідно до п.п.5, 17, 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», право на звернення до суду, згідно до вимог статті 376 ЦК, з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. Відповідно до положень статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 Земельного кодексу України. Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої статті 376 ЦК зобов`язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об`єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України). Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України, статтею 103 ЗК України. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 18.04.2019 по справі № 206/6229/15-ц дійшов висновку, що право на звернення до суду з позовом про знесення самочинного будівництва на підставі статті 376 ЦК України сусідній землекористувач не має, таке право належить зокрема відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі №522/5487/17, вбачається наступне: «Проаналізувавши зміст ч.1 ст.38 та п.3 ч.4 ст.41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що орган державного архітектурно-будівельного контролю у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, уповноважений видати припис про усунення порушень, у тому числі шляхом знесення самочинного збудованого об`єкта. Цей припис є обов`язковою передумовою для можливості контролюючого органу на звернення до суду на підставі ч.1 ст.38 вказаного Закону у зв`язку з його невиконання. Отже, згідно вимог ст.38, ст.41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» і ст.376 ЦК України, орган державного архітектурно-будівельного контролю за наявності обставин, передбачених абзацом першим частини першої статті 38 цього Закону (у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою), уповноважений та зобов`язаний видати припис про усунення порушень, у тому числі шляхом знесення самочинного збудованого об`єкта особі, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво. Цей припис є обов`язковою передумовою для можливості контролюючого органу на звернення до суду на підставі абз.2 ч.1 ст.38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у зв`язку з його невиконанням. Однак, відповідно до Припису №21 головного державного інспектору Криворізького відділу контролю та державного нагляду територіального управління з контролю за будівництвом об`єктів, якістю будівель матеріалів та державного ринкового нагляду Правобережжя [PERSON] від 02 липня 2014 року про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, відповідно до якого з метою усунення виявлених порушень запропоновано [PERSON] усунути виявлені правопорушення згідно чинного законодавства України та будівельні роботи виконувати тільки у разі наявності відповідного дозвільного документа. Тобто, виходячи із аналізу вищевказаної норми закону, орган державної влади або орган місцевого самоврядування може заявити позов про перебудову і тільки у разі відмови особи, яка здійснила самочинне будівництво, здійснити таку перебудову, за позовом органу державної влади або органу місцевого самоврядування суд може винести рішення про його знесення. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови. Натомість, позивачем не надано суду жодного належного та об`єктивного доказу того, що відповідачкою збудовано самочинне будівництво у вигляді сараю,\~туалету та\~душу,\~розташованого біля\~межі з\~територією домоволодіння\~ [ADDRESS] , що вказані споруди будь-яким чином порушують права Позивача. У судовому засідання представником Відповідача адвокатом Біловою Т.О. подано заяву про застосування позовної давності. (а.с.132-133) Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог. У цивільному законодавстві закріплені об`єктивні межі застосування позовної давності. Вони встановлюються (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2018 року у справі № 641/76/17): (а) прямо (стаття 268 ЦК України); (б) опосередковано, тобто з урахуванням сутності заявленої позовної вимоги (див. пункт 96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц). Статті 387 і 388 ЦК України не вказують на те, що приписи про позовну давність не застосовуються до правовідносин, врегульованих приписами вказаних статей. З матеріалів вказаної справи встановлено, що про можливе порушення свого права, позивач [PERSON] дізналася ще у 2014 році, оскільки звернулась 10.06.2014 року з заявою до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області щодо законності розміщення будівель. У вказаній заяві [PERSON] зазначила, що з 1986 року вона є власницею домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] , її сусідами з домоволодіння по [ADDRESS] (гр. [PERSON] ), без її погодження, були побудовані господарські будівлі на межі їх земельних ділянок з порушенням. Згідно із ч.4 ст.267\~ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представник відповідача звернулася до суду із заявою про застосування строку позовної давності. Таким чином, суд приходить до висновку про доцільність застосування строку позовної давності до даних правовідносин. Відповідно до ч.2 ст.20\~ЦК України нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. Саму наявність в ЦК України інституту позовної давності, з урахуванням наведеної практики Суду (джерела права), слід вважати тим випадком, встановленим законом, коли нездійснення у визначений строк права на захист припиняє цивільне право, що порушене. Таким чином, позовна давність це виняток (встановлений законом) із загального правила, передбаченого ч.2 ст.20 ЦК України. Із закінченням позовної давності погашається право на захист, внаслідок матеріальне право стає незахищеним. Зі спливом позовної давності суб`єктивне право припиняє своє існування. Сплив позовної давності, який є підставою для відмови у позові відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України, означає, що вже жодна вимога не підлягає примусовому здійсненню за будь-якого розгляду суперечки, порушеної після цього моменту. Враховуючи, що закінчення строку позовної давності є підставою для відмови в задоволені позову та відповідач звернулася до суду із такою заявою, то суд дійшов висновку, що в задоволені позову [PERSON] слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed