Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

27.01.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Габріель», в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить зобов'язати відповідача спростувати недостовірну інформацію, а саме: щодо наявності між позивачем та громадянкою [PERSON] шлюбних відносин; щодо наявності фактів неадекватної поведінки позивача у побуті, в тому числі у спілкуванні з громадянами; щодо наявності фактів погроз позивача на адресу будь-якої особи неправомірно використати своє службове становище шляхом повідомлення всіх отримувачів листа від 27.12.2013 за вих.. № 293 та листа від 30.12.2013 за вих.. № 296 про недостовірність викладеної відносно позивача інформації і в цій частині вищевказані листи відкликати. Свої вимоги мотивує тим, що в грудні 2013 року на адресу гр. [PERSON] від директора ТОВ «Габріель» надійшов лист-відповідь на її звернення щодо неналежної якості послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Вказує, що у зазначеному листі-відповіді, окрім відповідей заявниці на порушені нею питання щодо якості послуг ТОВ «Габріель», директором товариства для інших отримувачів копій цього листа повідомлено наступну інформацію: «Натомість, звертаємо увагу на те, що за адресою [ADDRESS] знаходиться належна [PERSON] та її чоловіку [PERSON] квартира, ці особи за вказаною адресою не зареєстровані. При цьому [PERSON] та її чоловік, співробітник міліції [PERSON], зайняли у зазначеному будинку місце загального користування - коридор (прохід по технічному поверху) наприкінці якого знаходиться вихід на кришу будинку, чим перешкоджають доступ для виходу на покривлю...... на зауваження та прохання забезпечити доступ іншим громадянам до повноцінного користування будинком та автомобільною стоянкою загального користування, реагують неадекватно..... Подружжя постійно висловлюють погрози тим, що [PERSON] є співробітником міліції, працює в УМВС України в Чернігівській області і може посадити до тюрми будь-кого, а [PERSON] має юридичну освіту, працює нотаріусом і в той же час є адвокатом свого чоловіка і нічого, і нікого вони не бояться.».Також зазначає, що 30 грудня 2013 року за вих. № 296 директором ТОВ «Габріель» до Генеральної прокуратури України та Міністерства внутрішніх справ України було надіслано скаргу на неправомірні дії співробітника міліції, його свавільні вчинки за місцем проживання в якій повідомлено наступну інформацію: «за адресою [ADDRESS] мешкає співробітник міліції [PERSON] та його дружина [PERSON], який за зазначеною адресою зайняв місце загального користування технічному поверсі, чим перешкоджає доступ на покрівлю (кришу) будинку робітникам ЖЕКу, мешканцям будинку,.... Також; перед ... На зауваження та прохання забезпечити доступ іншим громадянам до повноцінного користування будинком та автомобільною стоянкою загального користування загальними приміщеннями будинку та автомобільною стоянкою загального користування, реагує неадекватно. При цьому висловлює погрози тим, що він є співробітником міліції, і може посадити до тюрми будь-кого...... мотивуючи свої дії безмежністю його міліцейських повноважень, а також впливовістю адвоката [PERSON] - своєї дружини, яка має юридичну освіту......» Вважає вищевикладену інформацію недостовірною та такою що ганьбить його гідність, честь і ділову репутацію. Позивач пояснює, що він дійсно є атестованим працівником ОВС України, маю відповідне спеціальне звання офіцера міліції і є певною мірою публічною особою. Стверджує, що поширеною в згаданому листі недостовірною інформацією відповідач грубо порушив його немайнове право на недоторканість приватного життя. Недостовірною вважає інформацію про наявність між ним та зазначеною в листі громадянкою шлюбних відносин, оскільки у шлюбі з громадянкою [PERSON] не перебуває, відсутні також і підстави вказувати, що їхні відносини мають ознаки цивільного шлюбу. Натомість поширення такої недостовірної інформації ставить під сумнів об'єктивність і повноту відомостей, які позивач як суб'єкт відповідальності за корупційні правопорушення відповідно до Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» має щорічно зазначати у відповідній декларації. Позивач вважає, що його право на таємницю приватного життя порушено відповідачем і тим що у зв'язку із поширенням такої недостовірної інформації про наявність певних стосунків, має проблеми у порозумінні з іншими учасниками свого приватного життя. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. В своїх поясненнях посилався на обставини, викладені в позовній заяві. Додатково зазначив, що відповідачем порушено право позивача на особисте життя, що виявляється у зібранні відповідачем у незаконному порядку відомостей про сімейний стан позивача та у зазначенні відомостей про наявність шлюбних відносин між позивачем та гр. [PERSON], факт наявності яких позивач заперечує, у скарзі Генеральному прокурору України та Міністру внутрішніх справ України на неправомірні дії позивача як співробітника міліції. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі, у своїх поясненнях посилався на обставини, викладені в письмових запереченнях на позовну заяву (а.с. 14-15). Додатково пояснив, що ТОВ «Габріель» є житлово-експлуатаційною організацією і балансоутримувачем житлового будинку [ADDRESS], в якому проживає позивач. Вказав, що між відповідачем та позивачем виникла конфліктна ситуація, пов'язана з порушенням останнім умов оплати за надані житлово-комунальні послуги та порядку користування приміщеннями загального користування. Зазначив, що ні у своєму листі, адресованому [PERSON], ні у своїй скарзі, адресованій Генеральному прокурору України та Міністру внутрішніх справ України, відповідачем не вказувались недостовірні відомості відносно позивача, оскільки вказана інформація за своєю правовою природою не може бути визнана недостовірною та негативною у судовому порядку, так як була зазначена з метою її перевірки компетентними органами, а не з метою її розповсюдження серед громадськості. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12 грудня 2013 року [PERSON] звернулась до Чернігівської міської ради зі скаргою на бездіяльність та невиконання покладених обов'язків Житлово-експлуатаційною організацією ТОВ «Габріель» (а.с. 37). На адресу [PERSON], Виконавчого комітету Чернігівської міської ради, Управління житлового-комунального господарства Чернігівської міської ради Товариством з обмеженою відповідальністю «Габріель» було надіслано лист-відповідь від 27.12.2013 року № 293 на скаргу [PERSON] від 12 грудня 2013 року, що підтверджується його копією (а.с. 7). Мешканці будинку [ADDRESS] звертались до Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Чернігівській області, Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради, Управління архітектури та містобудування Чернігівської міської ради, КП дільниці з Благоустрою міста Чернігівської міської ради з заявами, в яких просили провести перевірку щодо законності будівництва [PERSON] критого навісу для паркування автомобілів, що підтверджується копіями вказаних заяв від 14.11.2013 року та 15.01.2014 року (а.с. 40-43). З вказаного приводу 30 грудня 2013 року ТОВ «Габріель» звернулось до Генерального прокурора України та Міністра внутрішніх справ України зі скаргою № 296 на неправомірні дії співробітника міліції [PERSON] (а.с. 22). У відповідності до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України. Згідно ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Отже, вказана у зверненні, на яке посилається позивач, інформація повідомлена відповідачем не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою її перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами в інтересах мешканців житлового будинку [ADDRESS], тому такі звернення не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи правоохоронного органу. Також судом не встановлено інших обставин, за яких відповідач поширював би інформацію що, стосується особистого життя позивача. Крім того листи, інформацію в яких просить спростувати позивач, не містять таких висловів, які позивач вважає недостовірними та просить спростувати. Відтак, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] і в задоволенні його позовних вимог визнає за необхідне відмовити повністю. Згідно приписів ст. ст.10, 11 ЦПК України справу розглянуто судом в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: dismissed