Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

28.07.2015 року [PERSON] звернулася до суду з адміністративним позовом до Білокамінської сільської ради Золочівського району Львівської області, треті особи - [PERSON], у якому просить визнати протиправними та скасувати рішення Білокамінської сільської ради Золочівського району Львівської області від 28.01.2015 року № 524 та рішення від 22.05.2015 року №571, якими їй відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,35 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та для ведення особистого селянського господарства, розташованої по [ADDRESS], а також зобов'язати відповідача повторно розглянути його заяву про надання такого дозволу. Заявлені позовні вимоги позивач мотивує тим, що 11.12.2015 року вона звернулася до Білокаміської сільської ради Золочівського району Львівської області з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,35 га, яка розташована по [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого селянського господарства. Однак, відповідач відмовив у наданні такого дозволу, оскільки [PERSON] вже отримала [PERSON] акт на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,1313 га. Позивач [PERSON] вважає вказану відмову неправомірною, оскільки при зверненні до відповідача нею було дотримано усіх вимог закону. Відтак, правових підстав відмовляти у наданні їй дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки не було. 08.09.2015 року на підставі Заяви [PERSON], його залучено в якості третьої особи, яка заявляє самостійних вимог на предмет спору. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав посилаючись на обставини закладені в позові. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та у своїх поясненнях звертає увагу суду на те, що позивачу [PERSON] було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у зв'язку з тим, що Позивач уже реалізувала своє право на приватизацію. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON], у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх безпідставними та незаконними. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши інші докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлений адміністративний позов підлягає задоволенню. Встановлено, що 11.12.2015 року [PERSON] звернулася до Білокаміської сільської ради Золочівського району Львівської області з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,35 га, яка розташована по [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого селянського господарства. В заяві позивачем зазначено цільове призначення земельної ділянки, а саме для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; вказано розміри земельної ділянки - 0, 35 га. Рішенням 23-ї сесії Білокамінської сільської ради Золочівського району Львівської області VI скликання від 28.01.2015 року № 524 [PERSON] відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,35 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] оскільки Позивач отримала [PERSON] на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданий Білокамінською сільською радою 21.10.1996 року за №53 на земельну ділянку площею 0,1313 га - для обслуговування житлового будинку і господарських будівель в селі Черемошня згідно рішення виконкому Білокамінської сільської ради №185 від 24.12.1993 року «Про безплатну передачу земельних ділянок у приватну власність громадян». Рішенням 26-ї сесії Білокамінської сільської ради Золочівського району Львівської області VI скликання від 22.05.2015 року № 571 [PERSON] відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,35 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] оскільки Позивач уже використала своє право на на безплатну передачу земельної ділянки у власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Перевіряючи законність вищезазначеної відмови, суд керується наступними мотивами. Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України. Так, в силу положень ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно п. «г» ч.1 ст.121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах у розмірі не більше 0,25 гектара. Відповідно до п. «б» ч.1 ст.121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара. Саття 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» передбачає, що громадяни України, які реалізували своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в розмірі менше 2,0 гектара, мають право на збільшення земельної ділянки в межах норм, установлених статтею 121 Земельного кодексу України для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до п.13 Перехідних положень ЗК України на період до 1 січня 2015 року громадяни і юридичні особи можуть набувати право власності на землі сільськогосподарського призначення загальною площею до 100 гектарів. Згідно ч. 5 ст. 20 ЗК України, види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою. Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33 - 37 цього ж Кодексу. Згідно ст. 22 цього ж Кодексу, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. 2. До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). 3. Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства. Зважаючи на те, що Позивач звернулася із заявою про надання дозволу на розроблення проект землеустрою 11 грудня 2014 року, тобто до кінцевого терміну приватизації земель сільськогосподарського призначення понад норми, передбачені ст.121 ЗК України, відмова Відповідача є незаконною, а відповідне рішення підлягає скасуванню. Питання надання дозволів на розроблення документів з землеустрою на час виникнення спірних правовідносин внормовано положеннями Земельного Кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. За приписами частин 2, 3 статті 123 Земельного кодексу України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. Частиною 7 ст. 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Крім того, чинним Земельним кодексом України фактично забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об'єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу. Із вищенаведеного та наявних у матеріалах справи доказів випливає, що при прийнятті оскаржуваних рішень Білокамінська сільська рада Золочівського району Львівської області діяла із порушенням вимог закону. Відповідач відмовив у видачі дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з підстав, які не передбачені ч. 7 ст.118 Земельного кодексу України. Згідно ухвали Вищого адміністративного суду України від 30 липня 2015 року у справі № К/800/41867/14 підставою відмови у наданні такого дозволу могли бути лише випадки, передбачені ч.1 ст. 118 Земельного кодексу України. Крім цього, Позивач зверталася із заявою про видачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та для ведення особистого селянського господарства. Однак, Відповідач не врахував той факт, що Позивач не реалізував своє право на безплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в межах норм безплатної приватизації. Повторна відмова у наданні дозволу [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також ведення особистого селянського господарства з підстав, зазначених у попередніх рішення ради з відповідного питання, у тому числі й і в оскарженому рішенні, за умов надання Позивачем усіх документів відповідно до вимог Земельного кодексу України, не допускається. В силу вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд приходить до переконання, що адміністративний позов [PERSON] може бути задоволено частково.

Outcome: partial