Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

27.07.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить: стягнути з ФОП [PERSON] на його користь суму матеріальних збитків у розмірі 11 000 грн., моральну шкоду - 3000 грн. В своїх доводах посилається на те, що 22.08.2016 року між ним та відповідачем було укладено договір на виконання будівельно-ремонтних робіт - а саме: «будівельні та оздоблювальні роботи по демонтажу і влаштуванню плити-основи балкону, а також влаштування каркасу». Умовами договору передбачено, роботи будуть виконані за 22000 грн. В цей же день відповідач отримав готівкою передоплату у розмірі 11000 грн. Строк дії договору встановлено з 01.09.2016р., кінцевий строк виконання робіт - 25.09.2016 р. Відповідач вчасно не приступив до виконання договору, немає ніяких причин з боку замовника, які б виправдовували невиконання підрядником договірних зобов'язань; з моменту підписання договору не було встановлено дії непереборної сили, можливість існування якої була б невідома підряднику на час підписання договору; підрядник відмовляється повертати гроші передоплати по договору; виконавець не надав споживачеві розрахунковий документ, що засвідчує факт виконання роботи (надання послуги). 19.09.2016 він року звернувся до правоохоронних органів із заявою про шахрайство, однак 14.10.2016 було припинено кримінальне переслідування та рекомендовано звернутися до суду, оскільки наявні цивільні правовідносини. На пропозиції повернути гроші відповідач неодноразово відмовляв. Дії відповідача призвели до матеріальних збитків у розмірі 11000 грн., узятих відповідачем як передоплату за договором, за яким ніякі роботи не були розпочаті. Брутальне спілкування відповідача з ним по телефону, його впевненість у своїй безкарності, погрози з боку відповідача особисто і членам його родини завдали йому значної моральної шкоди. Слід врахувати суспільну небезпеку бездіяльності відповідача, оскільки подальше руйнування балкону може призвести до людських жертв. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справ у його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач не з'явився, про день та місце слухання справи неодноразово був повідомлений своєчасно та належним чином, причину неявки суду не сповістив. Суд розглядає справу у відсутність відповідача відповідно до ст. 280 ЦПК України (заочний розгляд справи). Згідно з правилами ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 22.08.2016 року між [PERSON] (підрядником) та [PERSON] (замовником) укладено письмовий договір на виконання ремонтно-будівельних робіт, згідно з умовами якого підрядник зобов'язується виконати зазначені замовником роботи та послуги, здати результат роботи замовнику, а замовник зобов'язується прийняти результат роботи, сплатити виконані роботи та послуги у розмірі встановленому в договорі. Згідно з п. 1.2 договору підрядник має виконати будівельні та обробні роботи з демонтажу та покладення плити - основ балкону, та обладнання каркасу балкону. Строк виконання робіт встановлено з 01 по 09 вересня 2016 року (п. 1.4 договору). Вартість робіт підрядника складає 22 000 грн. (п. 2.2 договору). Замовник сплачує підряднику аванс у розмірі 11000 грн. протягом одного календарного дня після підписання договору. Іншу частину замовник виплачує після виконання робіт та послуг підрядником протягом одного дня за умови, що роботи та послуги виконані належним чином та сторонами підписаний акт-приймання (п. 2.4 договору). Згідно з п. 5.1 договору сторона, яка не виконала або неналежним чином виконала зобов'язання за договором, зобов'язана відшкодувати другій стороні спричинені збитки. За умовами договору на виконання ремонтно-будівельних робіт від 22.08.2016 року позивач сплатив 22.08.2016 відповідачу аванс в сумі 11000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру. Таким чином, позивачем були виконані умови вказаного договору та своєчасно сплачені кошти на виконання робіт. Відповідач у передбачений договором строк - з 01 по 09 вересня 2016 року свої зобов'язання не виконав, до роботи не приступив та не повернув кошти сплачені позивачем відповідно до договору. Будь-яких обставин неможливості виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором - суду повідомлено відповідачем не було, як і не встановлено, що роботи не були виконані відповідачем через дії позивача. 19.09.2016 року позивач звернувся до Київського ВП ГУНП в Харківській області за фактом шахрайських дій [PERSON] з приводу отримання від позивача грошових коштів за договором та подальшим невиконанням [PERSON] робіт та неповерненням грошових коштів. Висновком Київського ВП ГУНП в Харківській області від 14.10.2016 року, зазначено про відсутність у діях [PERSON] ознак злочинних дій, вбачається виникнення цивільно-правових відносин. Також встановлено, що в ході допиту [PERSON], [INFO], який проживає: [ADDRESS], підтвердив факт укладення договору з [PERSON] від 22.08.2016, і повідомив, що строки будівельних робіт залежать від черги замовників, та від погодних умов. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Згідно зі ст. 4 Правил побутового обслуговування населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.1994 року № 313, встановлено, що виконавці здійснюють побутове обслуговування населення, після їх державної реєстрації як суб'єктів підприємницької діяльності, а у випадках, передбачених законодавством, - за наявності торгового (спеціального торгового) патенту. Проте, до випадків оплатного виконання робіт за побутовим замовленням особою, як не має статусу підприємця, мають застосовуватись відповідні положення щодо підрядника за договором побутового підряду, адже законодавцем встановлено превалювання фактичного статусу над відсутністю реєстрації (особа, яка розпочала підприємницьку діяльність без державної реєстрації, уклавши відповідні договори, не має права оспорювати ці договори на тій підставі, що вона не є підприємцем ч. 3 ст. 50 ЦК України). Згідно зі ч. 1 ст. 866 ЦК України договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Таким чином, відповідачем зобов'язання за договором виконання ремонтно-будівельних робіт від 22.08.2016 року належним чином, згідно умов договору і в установлені договором строки, не виконані, оскільки відповідач у строк з 01 по 09 вересня 2016 року до роботи не приступив, а обставини, які б обумовлювали неможливість виконання договору через непереборну силу чи вину позивача, - відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 872 ЦК України якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду він має право вимагати за своїм вибором: виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості; розірвання договору та відшкодування збитків. Враховуючи, що відповідач у передбачений договором строк та до теперішнього часу (прострочення виконання майже півтора роки) свої зобов'язання за договором не виконав та не повернув сплачений позивачем відповідно до договору аванс, чим допустив істотні відступи від умов договору побутового підряду, тому позивач має право на відшкодування збитків. У зв'язку з цим, позовні вимоги про стягнення з відповідача сплаченого авансу у розмірі 11000 грн. в рахунок виконання робіт за договором від 22.08.2016 - підлягають задоволенню. З приводу стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Правовідносини, що існують між сторонами, є зобов'язальними. У разі порушення зобов'язання моральна шкода може відшкодовуватися лише тоді, якщо це встановлено договором або законом (ст. 611 ЦК України). Оскільки між сторонами існують договірні відносини, які врегульовані норми ЦК України (ст.ст. 625, 1046-1053), що не передбачають такого виду відповідальності відповідача, як відшкодування моральної шкоди. Можливість відшкодування моральної шкоди у таких правовідносинах не виключається у випадку, якщо сторони передбачили таку відповідальність в укладеному договорі. Договір від 22.08.2016 року не містить умов, згідно з якими відповідач повинен відшкодовувати моральну шкоду у разі невиконання чи неналежного виконання зобов'язання. Відповідно до ч. 3 ст. 865 ЦК України до відносин за договором побутового підряду, не врегульованих ЦК України, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-XII, споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» продукція є такою, що має дефект, у разі, коли вона не відповідає рівню безпеки, на яку споживач або користувач має право розраховувати виходячи з усіх обставин, зокрема пов'язаних з розробленням, виробництвом, обігом, транспортуванням, зберіганням, встановленням, технічним обслуговуванням, споживанням, використанням, знищенням (утилізацією, переробкою) цієї продукції, а також наданням застережень та іншої інформації про таку продукцію. Згідно з п. 6 ст. 1 вказаного Закону шкода - завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Згідно зі ст. 6 Закону, потерпілий повинен довести: 1) наявність шкоди; 2) наявність дефекту в продукції; 3) наявність причинно-наслідкового зв'язку між дефектом в продукції та шкодою. Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази щодо завдання позивачу шкоду в розумінні Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції», щодо наявності причинно-наслідкового зв'язку між дефектом в продукції та шкодою, то вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. На підставі викладеного, позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають. Враховуючи, що при зверненні до суду позивач на підставі ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» був звільнений від сплати судового збору за вимогами майнового характеру у розмірі 640 грн. та вимогами немайнового характеру (щодо стягнення моральної шкоди) у розмірі 640 грн., то з відповідача на користь Держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн., оскільки вимоги майнового характеру були задоволені. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: partial