Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

28 липня 2016 року уповноважений представник позивача звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що позивачу на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS], який був переданий йому в особисту власність відповідно до акту передачі від 2 листопада 1990 року та рішення загальних зборів колгоспу «ХХ партз'їзду». Будинок має технічний паспорт, відповідає санітарним та технічним нормам будівництва, перепланування чи самовільне будівництво відсутнє. Позивач отримав Державний акт на земельну ділянку для будівництва та обслуговування цього будинку, однак нотаріус відмовив в оформленні договору купівлі-продажу цього будинку, оскільки у позивача відсутні правовстановлюючі документи на будинок, тому просить визнати за позивачем право власності на спірний будинок, в разі задоволення позову не застосовувати до відповідача положення ст. 88 ЦПК України. В судове засідання особи, які беруть участь у справі, не з'явилися, про час і місце розгляду справи були оповіщені належним чином, сторони направили суду заяви з клопотанням про розгляд справи за їхньої відсутності, позивач позов підтримує повністю, відповідач позов визнає повністю. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що на підставі акту від 2 листопада 1990 року та рішення загальних зборів колгоспників колгоспу «ХХ партз'їзду» [PERSON] було передано у власність житловий будинок садибного типу з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS], відомості про який були внесені у погосподарську книгу Любомирівської (до перейменування - Правожовтневської) сільської ради Згурівського району Київської області (а.с.11, 12, 13-18, 47 - довідки, копії облікових карток об'єкта погосподарського обліку та акта). Позивач 19 лютого 1993 року виготовив технічний паспорт на житловий будинок, проте не зареєстрував за собою право власності на цей будинок у встановленому порядку (а.с.4-9 - копія технічного паспорта). Відповідно до технічного паспорту на спірний будинок, виготовленого 21 липня 2016 року ФОП [PERSON], самочинне будівництво відсутнє. Проте у 1997 році позивач побудував два сараї під літерою «Е» та під літерою «е» відповідно вартістю 6742 грн та 3371 грн, оформлення права власності на які проводиться відповідно до чинного законодавства в інший спосіб. Спірне майно на час розгляду справи складається із житлового будинку під літерою «А-1», рік побудови - 1986, з господарськими будівлями та спорудами, а саме, прибудова під літерою «а», рік побудови - 1986, сарай - під літерою «Б», рік побудови - 1986, прибудова під літерою «б», рік побудови - 1987, погріб - під літерою «Г», рік побудови - 1986, гараж - під літерою «Д», рік побудови - 1990, літній душ - під літерою «Є», рік побудови - 2013, убиральня - під літерою «Ж», рік побудови - 2015, свердловина під літерою «№ 1», рік побудови - 2008, огорожа - під літерою «№ 2», рік побудови - 2008, вартістю 192898 грн (а.с.23-28 - копія технічної документації). Любомирівська сільська рада підтвердила, що спірний житловий будинок не перебуває у комунальній власності, а належить [PERSON] на праві приватної власності. Свідоцтво на право власності на цей будинок не видавалось (а.с.10, 45, 46 - довідки, копії). На підставі рішення ХІІІ сесії ХХІІІ скликання Правожовтневської сільської ради від 06.05.2000 [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,7236 га, яка складається із земельної ділянки № 1 для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд площею 0,1236 га та ділянки № 2 для ведення особистого підсобного господарства площею 0,6000 га (а.с.20 - копія Державного акту). Нотаріус відмовив позивачу у посвідченні договору купівлі-продажу у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спірний будинок (а.с.32 - відмова). Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (а.с.21 - копія посвідчення). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен може володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, не завдаючи при цьому шкоди правам інших осіб та не порушуючи їхніх інтересів. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у власності будинок, користуються ним і мають право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, здавати в оренду. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав передбачених законом. Ч. 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном, в даному випадку будинком, на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 328 ЦПК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦПК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127, не належать до самочинного будівництва: для будинків садибного типу, дачних та садових будинків: зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд (незалежно від наявності фундаменту), навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, свердловин, криниць, люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, відкритих басейнів та басейнів із накриттям полегшеної конструкції, погребів, входів в погреби, підпірних стін, воріт, хвірток, приямків, веранд, тамбурів, нежитлових прибудов, терас, ганків, бань, саун, хлівів, гаражів, літніх кухонь тощо. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково, так як в судовому засіданні доведено, що спірний будинок, переданий позивачу у 1990 році, належить йому на законних підставах, рівно як і законно він володіє ним. Підлягає стягненню із відповідача в дохід держави 1928,98 грн. У задоволенні решти позовних вимог вбачається за необхідне відмовити, оскільки оформлення права власності на будівлі, побудовані після 1992 року, проводиться відповідно до чинного законодавства в інший спосіб. На підставі викладеного,

Outcome: partial