Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

26 червня 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа управління-служба у справах дітей Центральної районної в м. Дніпрі ради, про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з відповідачем позивачка перебувала у шлюбі до травня 2018 року. Сторони мають малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідач з родиною не проживає, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, не цікавиться ними, батьківські обовязки не виконує. Викладені обставини стали причиною звернення позивачки до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав відносно дітей (а.с.а.с. 2 4). 25 лютого 2019 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті (а.с. 71). Представниця позивачки у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, пояснивши, що з відповідачем перебувала у шлюбі від 07.08.2015 року по 10.05.2018 року. Сторони мають малолітніх дітей Ясміну та Ярослава. Відповідач з родиною не проживає, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, не цікавиться ними, батьківські обовязки не виконує. Відповідач до суду не зявився, був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). Представник третьої особи до суду також не зявився, був повідомлений належним чином. 15 квітня 2019 року у засіданні судом було постановлено ухвалу про розгляд справи у заочному порядку. Суд, заслухавши пояснення представниці позивачки, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Судом було встановлено, що сторони від 07.08.2015 року по 10.05.2018 року перебували у шлюбі (а.с.а.с. 9, 10). Сторони мають двох малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.а.с. 11, 12). Позов побудовано на тому, що відповідач ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дітей, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Відповідно до частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частинами 2, 3 статті 12 ЦПК учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з частинами 1, 3 статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За правилами, встановленими статті 76 ЦПК, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частинами 1, 5 статті 81 ЦПК визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За змістом частини 2 статті 77 ЦПК предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Таким чином, процесуальним завданням позивачки при зверненні до суду було доведення суду наявності підстав, визначених пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України (далі СК), на якому побудовано позов, а саме доведення належними, допустимими та достовірними доказами факту ухилення відповідача від виконання своїх обовязків по вихованню дітей. Аналіз доказів, наданих позивачкою, у контексті приведених вище норм, свідчить про безпідставність заявлених нею позовних вимог. Так, ані при зверненні з позовом до суду, ані у підготовчому судовому засіданні позивачкою не було надано суду жодного доказу, що свідчив би про ухилення відповідача від виконання батьківських обовязків. Єдиним доказом, на якій послалася представниця позивачки у суді, став висновок виконавчого комітету Центральної районної в м. Дніпрі ради від 20.02.2019 року №16/64, згідно з яким орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення відповідача батьківських прав відносно дітей сторін (а.с.а.с. 68 70). Між тим, суд не знаходить достатніх підстав для задоволення позову лише через наявність такого висновку, оскільки судове рішення про позбавлення особи такого основоположного права, як батьківське, не може будуватися на одному доказі, який сам по собі має субєктивний характер. Така точка зору, безумовно кореспондується з приписами статті 11, частини першої статті 12 Закону України від 26.04.2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства», а також принципу 1 Декларації прав дитини, затвердженої Резолюцією 1386 (ХІV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року. Відповідно до статті 141 ЦПК з позивачки на користь держави підлягає стягненню недоплачений при зверненні до суду судовий збір у сумі 704,80 грн.

Outcome: approved