Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

29.04.2021 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадщину. Після уточнення позовних вимог просила визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , за набувальною давністю, посилаючись на те, що вона з 2002 року володіє та розпоряджається зазначеним майном. В даний час позивач бажає визнати за собою право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані за вищезазначеною адресою, та зареєструвати їх в органах реєстрації на себе, так як вона безперервно володіє нерухомим майном протягом десяти років. Зареєструвати на себе даний житловий будинок з господарськими будівлями вона не має можливості так, як відсутній правовстановлюючий документ на вказане майно, що і вимусило її звернутися до суду. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 05.05.2021 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала письмову заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги визнає у повному обсязі. Давши оцінку матеріалам справи, суд приходить до наступних висновків. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого ФОП [PERSON] станом на 08.09.2017 року, вбачається, що по [ADDRESS] знаходяться житловий будинок та господарські будівлі. Замовником технічної інвентаризації є [PERSON] , позивач по справі (а.с. 33-37). Згідно довідки Великосолонцівського старостинського округу Руденківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області № 306 від 25.11.2020 року, житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , відповідно до запису погосподарської книги № 9 за 2020 рік, номер об`єкта погосподарського обліку [NUMBER], числяться за померлою [PERSON] , та розташовані на землях державного фонду розміром 0,23 га (а.с. 29). [PERSON] є матір`ю [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується відповідно свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.04.1961 року, свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 26.11.1978 року, повторним свідоцтвом про народження № [NUMBER] від 09.06.2008 року та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 21.10.1986 року (а.с. 24-27). [PERSON] померла [INFO] , про що свідчить повторне свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 11.06.2008 року (а.с. 23). З постанови державного нотаріуса Новосанжарської державної нотаріальної контори Полтавської області про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1243/02-31 від 01.12.2020 року вбачається, що після померлої [INFO] [PERSON] заведена спадкова справа № 341/2008 від 11.06.2008 року, подана заява про прийняття спадщини від [PERSON] (а.с. 30). Згідно довідки виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавської області № 77 від 05.03.2021 року [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с. 28). Позивач в позовній заяві зазначила, що вона з 2002 року відкрито, безперервно володіє вищезазначеним нерухомим майном, за власні кошти проводить поточні та капітальні ремонти. Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини 4 статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своє власністю (частина 1). Згідно з частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частин 1 та 2 статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом частини 1 статті 344 ЦК України, на яку посилається позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Таким чином, відповідно до частини 1 статті 344 ЦК України, для такого набуття необхідна сукупність умов: - наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; - законність об`єкта володіння; - добросовісність заволодіння чужим майном; - відкритість володіння; безперервність володіння; - сплив установлених строків володіння; - відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Аналізуючи поняття «добросовісність володіння» як ознаку набувальної давності за статтею 344 ЦК України, Верховний Суд України в Постанові від 06.09.2018 року, по справі № 205/1178/16-ц, прийшов до висновку, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Також у Постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 645/2540/17-ц зазначено, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Відповідно до правового висновку, якого дійшла Велика палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження №12-291гс18), правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved