Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

28. 08. 2015 року позивач звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на навчання неповнолітньої дитини. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14. 05. 2015 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON], 04. 04. [INFO], яка навчається, в розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку відповідача, до досягнення нею 23-х років. Позивач зазначає, що дочка [PERSON] навчається у Дніпропетровському національному університеті залізничного транспорту імені академіка [PERSON], на даний час є студенткою другого курсу. За навчання дочки та її проживання у гуртожитку за 2014-2015 рік позивач витратила 10229 грн. 34 коп., що підтверджено відповідними чеками та квитанціями про сплату. З урахуванням положень ч. ч. 1, 2 ст. 185 СК України, просить суд стягнути з [PERSON] додаткові витрати на навчання та проживання у гуртожитку дочки [PERSON], 04. 04. [INFO], у сумі 5114 грн. 67 коп., що складає 50% від понесених витрат, а також стягнути на її користь сплачений при зверненні до суду з даним позовом судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. Позивач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги уточнила та просила стягнути 3462 грн. 46 коп., що складає 50% від витрачених коштів на навчання доньки за 7 місяців, починаючи з вересня 2014 року по березень включно 2015 року, так як з квітня 2015 року дочка досягла повноліття та рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14. 05. 2015 року стягнуто кошти з відповідача на навчання у розмірі 1/8 частини з усіх видів доходу. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав та пояснив, що окрім стягнутих на підставі рішення суду аліментів, додаткові грошові кошти дочці на навчання та її проживання у гуртожитку не надавав, в звязку зі скрутним матеріальним становищем, зумовленим стягнутими з нього аліментами у розмірі 37, 5% від його заробітку (доходу) та утриманням ним своїх літніх батьків. Зазначає, що не регулярно надавав [PERSON] гроші, однак підтверджуючі документи відсутні. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що сторони у справі є її батьками. Відповідач у добровільному порядку не надає їй грошові кошти для оплати навчання та проживання у гуртожитку. Дані витрати оплачено її матірю [PERSON] у розмірі 10229 грн. 34 коп. Суд, заслухавши позивача, відповідача, свідка [PERSON], оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, при розгляді справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 11 грудня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Синельникове реєстраційної служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом №48 (а. с. 8). Відповідач [PERSON] є батьком повнолітньої [PERSON], 04. 04. [INFO], згідно копії свідоцтва про народження (а. с. 4). Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2015 року, яке набрало законної сили 27 травня 2015 року, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON], 04. 04. [INFO], в розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з 07 квітня 2015 року і до закінчення донькою навчання, але не більше як до досягнення нею 23-х років (а. с. 10-11). Зазначені у даному рішенні обставини приймаються судом згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Так, абз. 2 ч. 2 ст. 185 СК України встановлено, що додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками тощо). У даній справі позивач надала суду копію Договору №748005 на підготовку фахівця з вищою освітою, укладеного між Дніпропетровським національним університетом залізничного транспорту імені академіка [PERSON] та [PERSON], [PERSON], зі строком дії до 30. 06. 2018 року та повною вартістю за весь термін навчання у сумі 29000 грн. Пунктом 5.2. вказаного договору визначено, що в рахунок оплати за підготовку фахівця з вищою освітою замовник перераховує університету щорічно 7250 грн. (а. с. 12). На виконання умов п. 5.2 Договору №748005, позивач [PERSON] сплатила 07. 08. 2014 року за навчання [PERSON] в період з 2014 по 2015 рік 7250 грн. 00 коп. (а. с. 18). Окрім того, матеріалами справи встановлено, що [PERSON], будучи студенткою першого курсу Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені академіка [PERSON], з формою навчання контракт (а. с. 15) уклала угоду на поселення в гуртожиток вказаного вищого навчального закладу з терміном дії з 01. 09. 2014 року по 31. 08. 2015 року (а. с. 13-14), отримала ордер №31 від 26. 08. 2014 року на право проживання в гуртожитку №2, кімната 458 (а. с. 16), сплативши за вказану послугу 27. 08. 2014 року (а. с. 17). Загальна сума понесених позивачем витрат складає 10229 грн. 34 коп. Однак, враховуючи те, що додаткові витрати на утримання дитини можуть бути стягнуті до повноліття дитини, тобто в даному випадку за сім місяців навчання та проживання в гуртожитку неповнолітньої [PERSON], починаючи з вересня 2014 року по квітень 2015 року (до досягнення повноліття), то суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача [PERSON] грошові суми за вказаний період у співвідношенні 50% на 50% участі кожного з батьків у додаткових витратах на неповнолітню дитину [PERSON], виходячи із наступного розрахунку: а) витрати на навчання: 7250 грн. (вартість щорічного навчання) : 12 міс. = 604 грн. 17 коп. (вартість за 1 міс. навчання у ВНЗ) 604 грн. 17 коп. (вартість за 1 міс. навчання у ВНЗ) х 7 міс. (термін, що передував настанню повноліття [PERSON] з 01. 09. 2014 року) : 2 (кількість батьків) = 2114 грн. 58 коп. сума, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача; б) витрати на проживання у гуртожитку: 2642 грн. 76 коп. (сплачена сума за проживання у гуртожитку) : 12 міс. = 220 грн. 23 коп. (вартість за 1 міс. проживання у гуртожитку) 220 грн. 23 коп. (вартість за 1 міс. проживання у гуртожитку) х 7 міс. (термін, що передував настанню повноліття [PERSON] з 01. 09. 2014 року) : 2 (кількість батьків) = 770 грн. 81 коп. сума, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Тобто, загальна сума витрат на навчання та проживання у гуртожитку до повноліття [PERSON] становить 2885 грн. 39 коп. Суд не приймає до уваги чеки, надані позивачем від 29. 05. 2015 року в сумі 211 грн. 26 коп. та 125 грн. 32 коп., так як вони сплачені після досягнення донькою позивача повноліття, а також у період коле вже було ухвалено рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетрвоської області від 14. 05. 2015 року про стягнення аліментів з відповідача на навчання [PERSON] До вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а з висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України « від 17. 03. 2011 року (остаточне 17. 06. 2011 року), в п. 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення від 18. 01. 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів (рішення у справі «Салман проти Туреччини»). Відповідно до ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Суд звертає увагу сторін на те, що питання щодо обовязку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на даний час є вирішеним на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2015 року, яке набрало законної сили 27. 05. 2015 року (а. с. 10-11) Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до положень ч. 4 ст. 212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, які, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17. 07. 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколу 7 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20. 11. 1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-XII від 27. 02. 1991 року, які є частинами національного законодавства України. Так, відповідно до ст. 51 Конституції України, батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, при визначенні розміру аліментів, суд враховує, що відповідач є працездатним, офіційно працює, згідно довідки про утримання аліментів має стягнення в розмірі 37,5%, наявність у відповідача батьків пенсійного віку, які отримують пенсію, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача разові додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 50% від грошової суми, фактично витраченої позивачем на оплату навчання дочки за контрактом та її проживання у гуртожитку, яка складає 2885 грн. 39 коп. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, ст. 5 Протоколу 7, ст. ст. 17-18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, ст. 51 Конституції України, ст. 185 СК України, ст. ст. 10, 11, 60, ч. 3 ст. 61, ст. ст. 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,

Outcome: partial