Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

28.03.2018 року до суду звернулася [PERSON] із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS]. В будинку також зареєстрована відповідач, яка була певний час співмешканкою сина позивача. Однак більше року відповідач не проживає у спірному будинку, добровільно знятися з реєстраційного обліку відмовляється. У зв'язку із зазначеним позивачу чиняться перешкоди у користуванні її майном, тому вона просить в судовому порядку визнати відповідача такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням. Ухвалою суду від 10.04.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 04.05.2018 року. Судове засідання 04.05.2018 року було відкладено на 04.06.2018 року у зв'язку із неявкою сторін. Судове засідання 04.06.2018 року було відкладено на 06.08.2018 року у зв'язку із неявкою сторін. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує на підставах, вказаних в позові. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач до судового засідання не з'явилася, причин неявки не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином (шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місяцем проживання). Відзив на позов не надано. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач є власником будинку [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 26.11.2010 року, посвідченим Студенцовим О.В., приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області, реєстровий номер 3067, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 133341968 від 06.08.2018 року. Як видно із будинкової книги, в зазначеному будинку з 21.05.2011 року зареєстрована відповідач [PERSON], якій позивач надала право проживати в її будинку як співмешканці сина. Відповідач не є членом сім'ї позивача, оскільки позивач не зареєстрована та не проживає у спірному будинку, а проживає у м. Запоріжжі. Як вказує позивач, відповідач вже не проживає разом з її сином, тому вона вважає, що підстави для її проживання в спірному будинку відпали. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що позивач є власником спірного житлового будинку, у якому не проживає, оскільки зареєстрована та постійно проживає в іншому населеному пункті; її син перебував у цивільному шлюбі з відповідачем, у зв'язку із чим остання була вселена до належного позивачу спірного житлового будинку, яка як власник цього майна надала право відповідачці користуватись ним. Відповідач спільно з власником спірного житлового будинку не проживала, спільним побутом не була пов'язана; після припинення шлюбних відносин з сином позивача вибула із зазначеного житлового будинку. Частиною 2 ст.406 ЦК України передбачено, що сервітут (право користування чужим майном) може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що право відповідача на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України, оскільки підстави для надання відповідачу права на користування майном позивача відпали. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що право позивача щодо володіння спірним будинком порушується відповідачем, тому позов обґрунтований, законний та підлягає задоволенню.

Outcome: approved