Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

27.09.2013 року позивач звернулась до суду із позовом до відповідача, яким просить стягнути із відповідача на її користь на утримання дітей [PERSON], [INFO] аліменти у розмірі 1210,00 гривень, та [PERSON] [INFO] аліменти у розмірі 972,00 гривень., а починаючи з 01.12.2013 року по 1032,00 грн. та 1286,00 грн. відповідно але не мене встановленого законодавством розміру аліментів на дитину відповідного віку. Також просить стягнути з відповідача на її користь 1147,00 гривень щомісячно до досягнення молодшою дитиною трирічного віку. Просить вирішити питання щодо розподілення судових витрат по справі, а рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання. Свої вимоги мотивує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі починаючи з 2002 року, та від вказаного шлюбу мають спільних дітей: доньку [PERSON] [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Проте наразі сторони мешкають окремо один від одного, при цьому позивач мешкає зі спільними дітьми, але участі в утриманні дітей відповідач по справі у добровільному порядку не приймає. Зазначає про те, що вона наразі перебуває у декретній відпустці по догляду за молодшою дитиною до досягнення нею трирічного віку, через що, просить суд визначити розмір аліментів на утримання дітей саме в розмірі встановленого законодавством на 2013 рік прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку а також призначити аліменти на її утримання до досягнення найменшою дитиною трирічного віку в сумі 1147,00 гривень. Також просить суд стягнути із відповідача на її користь кошти сплачені за надання правової допомоги в сумі 5964,40 гривень, про що вказано у відповідному договорі. У судовому засіданні позивач повністю підтримала заявлені нею позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання на не одноразові виклики суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку. Проте, до початку розгляду справи по суті надав суду заперечення на позовну заяву, яким фактично позовні вимоги визнав частково, а саме в частині, що він дійсно ніде офіційно не працевлаштований, тому аліменти з нього належить стягувати саме у твердій грошовій сумі. Разом із тим, із урахуванням обставин справи вважав за необхідне стягнути з нього на користь малолітніх дітей [PERSON] 365,00 гривень та [PERSON] 292,00 гривень щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Також визнав свій обов'язок щодо утримання позивача по справі до досягнення молодшою дитиною трирічного віку, проте вважав що належною та достатньою сумою такого утримання позивача буде 200,00 гривень на місяць. Враховуючи, що відповідач у судове засідання повторно не з'явився, та заяв про розгляд справи в його відсутність суду не надав, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, на підставі досліджених у судовому засіданні наданих сторонами доказів та із урахуванням обставин справи, які, згідно заперечень відповідача, сторонами по справі не оспорюються та визнаються. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши позовну заяву та письмові заперечення відповідача і перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків та відповідних ним правовідносин. Так судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження від 16.07.2003 року серії [NUMBER] між сторонами по справі було зареєстровано шлюб. Згідно свідоцтв про народження від 06.03.2012 року серії [NUMBER] та від 26.04.2012 року серії [NUMBER] у сторін по справі за час шлюбу народились спільні діти, донька [PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO] відповідно. Згідно довідки голови Виконавчого комітету Білозерської сільської ради Білозерського району Херсонської області від 15.10.2013 року позивач по справі фактично мешкає без реєстрації в [ADDRESS] разом зі своїми дітьми [PERSON] та [PERSON], які перебувають на утриманні позивача. Вищевказаних, встановлених судом обставини відповідач, згідно поданих ним письмових матеріалів, фактично не заперечував. Так статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами ст. 181 цього ж Кодексу способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 вказаної статті встановлює, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За приписами ст. 184 цього ж Кодексу якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Окрім того, відповідно до ст. 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Якщо у зв'язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім'ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв'язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу. За приписами ст. 80 цього ж Кодексу аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Згідно ст. 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, та враховуючи позицію сторін по справі, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача в частині стягнення із відповідача на користь позивача аліментів як на утримання спільних неповнолітніх дітей так і на утримання позивача по справі до досягнення наймолодшою дитиною трирічного віку саме у твердій грошовій сумі. Разом із тим, при визначенні розміру аліментів, що належить стягнути із відповідача суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, який як встановлено судом офіційно ніде не працює; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Також суд, при визначенні розміру аліментів враховує встановлений у державі на час звернення позивача по справі прожитковий мінімум для дітей відповідного віку та для дорослих осіб, та , відповідно із урахуванням вищевикладеного, суд вважає що із відповідача слід стягувати аліменти у твердій грошовій сумі саме із урахуванням встановленого у державі мінімуму. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2013 рік» у 2013 році встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 1108 гривень, з 1 грудня - 1176 гривень та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 972 гривні, з 1 грудня - 1032 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 1210 гривень, з 1 грудня - 1286 гривень; працездатних осіб: з 1 січня - 1147 гривень, з 1 грудня - 1218 гривень. Як встановлено, позов до суду було пред'явлено 27 вересня 2013 року, коли, відповідно на законодавчому рівні було встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до шести років в сумі 972,00 гривень а для дітей віком від 6 до 18 років в сумі 1210,00 гривень. При цьому для працездатних осіб встановлено прожитковий мінімум на час подання позовної заяви в сумі 1147,00 гривень. Разом із тим, враховуючи що відповідач по справі фактично не працює, що вказується і позивачем та визнається сторонами, суд вважає за необхідне стягнути з останнього аліменти на утримання неповнолітніх дітей в сумі саме 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, із урахуванням поступового збільшення таких суми закріплених відповідним законом. При визначенні розміру аліментів на утримання позивача по справі до досягнення меншою дитиною сторін трирічного віку суд вважає за необхідне, із урахуванням вищевикладених норм СК України з приводу того, що такі суми сплачуються незалежно від того, чи отримує будь-які доходи вказана людина, вважає за можливе визначити вказану суму в розмірі 550,00 гривень на місяць, що фактично є половиною від встановленого у державі прожиткового мінімуму на людину відповідної категорії. Разом із тим, відповідно до ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як вбачається із наданого особою, яка, як зазначає позивач, здійснювала представництво її інтересів по вказаній цивільній справі, остання в розрахунку зазначила про представництво інтересів позивача в суді, ознайомлення з матеріалами справи, що відбувалось загалом 4 години, та які було оцінено загалом у 1835,20 гривень. Проте з досліджених судом матеріалів справи, зокрема журналів судового засідання, відповідних розписок сторін по справі, участь представника позивача у судових засіданнях та його ознайомлення із матеріалами справи не вбачається взагалі. Компенсація витрат на правову допомогу, пов'язана із вивченням документів, обговоренням правової позиції, підготовкою позовною заяви, як про те вказано із наданого позивачем розрахунку послуг юриста, вищевказаним законом взагалі не передбачена. Таким чином в частині компенсації витрат позивачу на правову допомогу слід відмовити через недоведеність позивачем наявності таких витрат, в розумінні приписів чинного законодавства. Питання щодо розподілення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. ст. 80, 88 ЦПК України. На підставі викладеного, та

Outcome: partial