Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

27.10.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Велес Авто» про визнання недійсним договору доручення № Д-0155 від 27 вересня 2017 року, укладений між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Велес- Авто» та стягнення з ТОВ «Велес-Авто» на користь позивача сплачених коштів за договором доручення № Д-0155 від 27 вересня 2017 року в сумі 40000 гривень, свої вимоги мотивує тим, що в мережі інтернет він знайшов оголошення про продаж відповідачем автомобіля марки «Сhevrolet», модель «Niva» 2013 року випуску за ціною 92000 гривень. 27.09.2017 року позивач поїхав у представництво ТОВ «Велес Авто» у м. Харків, для придбання даного автомобіля разом із [PERSON], там йому був запропонований автомобіль марки «Сhevrolet», модель «Niva» 2013 року випуску за ціною 92000 гривень, який буде наданий позивачу після підписання договору купівлі - продажу, але в зв'язку із знаходженням даного автомобіля в іншому місці та відповідачу потрібен був час для його перевезення та переоформлення, тому позивачу було запропоновано укласти договір доручення, за яким він внесе на рахунок відповідача 40000 грн. в якості авансу за автомобіль та 05.10.2017 року прибуде для укладання основного договору купівлі - продажу. Позивач погодився на такі умови, після чого заповнив бланк в якому зазначив інформацію про потрібний йому автомобіль та вказав його вартість і бігло перечитав договір доручення і підписав його. В цей день позивач сплатив авансовий внесок в розмірі 40000 грн. та повернувся до офісу відповідача, щоб попередити про сплату коштів та забрати договір. При отриманні договору він звернув увагу на внесені від руки доповнення до інформації про автомобіль та його вартість, а саме на рік його випуску, яким було зазначено 2017 рік, новий стан та ціну в розмірі 379900 грн., звернувшись за роз'ясненнями до представника відповідача, його запевнили, що це формальність, яка необхідна для внутрішньої звітності компанії і по факту йому буде надано авто саме 2013 року випуску за ціною 92700 грн. Прибувши додому він уважно ознайомився з умовами договору доручення, та вважає, що був введений представником відповідача в оману щодо характеру сплачених платежів, вищевказаний договір був укладений з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», містять несправедливі умови та ознаки нечесної підприємницької діяльності, що є підставами для визнання їх недійсними. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Від відповідача до суду надійшли письмові заперечення проти позову, в яких він зазначає, що посилання позивача на недійсність договору є необґрунтованими та таким, що суперечать чинному законодавству. Просить вважати всі вимоги позивача необґрунтованими та розглянути справу без участі його представника та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що він був разом з позивачем на момент укладення договору, зазначив, що в договорі рукописним текстом був зазначений автомобіль «Niva» 2017 року випуску, однак оголошена вартість автомобіля «Сhevrolet», модель «Niva» 2013 року випуску з ціною до 100000 грн. Позивач поцікавився чому рік випуску автомобіля не відповідає заявленому в оголошенні, представник ТОВ «Велес Авто» пояснила, що це необхідно для звітності та після сплати ним авансу буде укладено новий договір, та на протязі трьох- п'яти днів автомобіль прибуде до Одеси про що [PERSON] повідомлять. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.09.2017 року [PERSON] на ім'я адміністрації ТОВ «Велес Авто» була надана заява про надання транспортного засобу марки Chevrolet Niva 2013 року випуску, 1,7 МТ, колір кварц, вартістю 98700 (дев'яносто вісім тисяч сімсот) гривень (а.с. 11). 27.09.2017 між ТОВ «Велес Авто» та [PERSON] було укладено договір доручення № Д-0155, відповідно до умов якого Товариство, діючи від імені або за участю та за рахунок останнього, зобов'язаний укласти договір поставки або будь-який інший договір за яким в подальшому останній отримує у власність транспортний засіб Chevrolet Niva, LC, 1,7/бензин, 5МП 4х4 2017 року випуску, кварц, новий (а.с. 8). Відповідно до п. 1.3. вказаного договору доручення вартість транспортного засобу становить 379900,00 (триста сімдесят дев'ять тисяч дев'ятсот) гривень. З яким, як стверджує позивач, йому не надали можливості ознайомитись та спонукали до невідкладного його підписання. Після підписання цього договору позивачу було запропоновано сплатити грошові кошти у розмірі 40000 (сорок тисяч) гривень, призначення платежу: «Сплата винагороди повіреного по договору доручення № Д-0155 від 27.09.2017 року» які він сплатив, згідно квитанції №0.0.858789346.2 від 27.09.2017 року (а.с.12). На підставі п. 3.1 договору доручення № Д-0155, за надання послуг визначених цим договором [PERSON] зобов'язаний сплатили на рахунок Товариства винагороду в розмірі, що становить 10% від вартості транспортного засобу, а саме 379900,00 (триста сімдесят дев'ять тисяч дев'ятсот) гривень. Згідно п. 2.1.6. договору доручення № Д-0155 Товариство зобов'язано передати позивачу транспортний засіб на умовах викладених у договорі поставки або будь-якому іншому договорі за яким Довіритель в подальшому отримую у власність транспортний засіб. При цьому зазначений договір виконаний у друкований спосіб, а марка транспортного засобу, модель, рік випуску та ціна вписані в договір рукописним текстом. 03.10.2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою про повернення йому сплаченої вартості автомобіля в розмірі 40000 грн. згідно договору №д-0155 від 27.09.2017 року (а.с. 32). Згідно листа ТОВ «Велес Авто» № 100 від 13.10.2017 року позивачу надано відповідь про задоволення його вимог в частині повного повернення першого внеску на виконання п. 1.3 умов Договору у розмірі 2010 (дві тисячі десять) гривень (а.с. 33). За даними виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «Велес Авто» вид діяльності цього товариства консультування з питань комерційної діяльності й керування. Відповідно до ч. 1ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів від 12 травня 1991 року № 1023-ХП з подальшими змінами (надалі Закон № 1023-ХП) за всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених нормативно-правовими актами. Споживач має право на вільний вибір товарів і послуг у зручний для нього час та на вільне використання електронних платіжних засобів з урахуванням режиму роботи та обов'язкових для продавця (виконавця) форм (видів) розрахунків, установлених законодавством України. Продавець (виконавець) зобов'язаний всіляко сприяти споживачеві у вільному виборі продукції та форм її оплати. Згідно ч. 2 ст. 17 Закону № 1023-ХП забороняється примушувати споживача придбавати продукцію неналежної якості або непотрібного йому асортименту, у будь-який спосіб обмежувати використання ним електронних платіжних засобів, якщо відповідно до законодавства продавець (виконавець) зобов'язаний приймати їх до сплати. Статтею 18 Закону № 1023-ХП передбачено визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону № 1023-ХП умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Згідно п. 4,12, 13 ч. 3 ст. 18 Закону № 1023-ХП несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним, відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону № 1023-ХП. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону № 1023-ХП нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Як передбачено ч. 5, 6 ст. 18 Закону № 1023-ХП якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: такі положення також підлягають зміні; договір може бути визнаним недійсним у цілому. Згідно з приписами ст. 19 Закону № 1023-ХП нечесна підприємницька практика забороняється. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону № 1023-ХП підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Пунктом 4 ч. 3 ст. 19 Закону № 1023-ХП визначено, що забороняються як такі, що вводять в оману, зокрема, недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення). Згідно до ч. 6 ст. 19 Закону № 1023-ХП правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Судом встановлено, що аналіз змісту спірного договору доручення від 27.09.2017 року, укладеного між сторонами дає підстави зробити висновок, що цей договір по своїй правовій природі не є договорами доручення у розумінні ст. 1000 ЦК України, а є договорами про надання послуг по придбанню транспортного засобу, оскільки в договорі юридичні дії повіреного не є діями самого довірителя, з яким через повіреного вступають у відносини треті особи. За договором доручення повірений за вчиненими ним правочинами, з третіми особами жодних прав і обов'язків не набуває, намостіть створює права та обов'язки для довірителя, що і є сутністю відносин представництва. Проте, в оспорюваному договорі відповідач займається пошуком, формуванням, консультуванням, пропонуванням, супроводженням послуг та проведенням робіт, пов'язаних із сприянням Довірителю в укладанні ним та/або від його імені, договорів поставки, купівлі-продажу або будь-який інший договір за яким Довіритель в подальшому отримує у власність транспортний засіб (підпункти 1.1.1 - 1.1.4 Договору). Відповідно до пункту 1.3 договору доручення від 27.09.2017 року вартість транспортного засобу визначається Довірителем, але відповідно до даного договору Довіритель визначає, що вартість транспортного засобу, яка зазначається у договорі поставки або будь-якому іншому договорі, за яким Довіритель отримує у власність транспортний засіб, може бути більшою, але не більше ніж на 20 (двадцять) відсотків від вартості транспортного засобу, яка вказана у даному договорі. Судом приймається до уваги твердження позивача, що при укладенні договору він був введений представником відповідача в оману щодо характеру сплачених платежів, оскільки за положеннями пункту 3.1. Договорів за надання послуг згідно з цим договором, довіритель зобов'язаний сплатити на рахунок Повіреного винагороду в розмірі, що становить 10% від вартості транспортного засобу, що зазначено в п. 1.3 даного договору. Відповідно до п 3.2 договору доручення від 27.09.2017 року, винагорода вказана у п. 3.1. сплачується Довірителем до або після укладення договору, але не пізніше поточного дня, в якому було укладено Договір. Суд приходить до висновку, що сума, сплачена позивачем на виконання пункту 3.1. Договору є надто завищеною, оскільки відповідач не поніс інших витрат на організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього договору. Крім того, зазначена сума, була розцінена позивачем як авансовий платіж за придбаний в майбутньому транспортний засіб. Крім того, пунктом 3.5. Договору передбачено додаткову винагороду за більш вигідні для Довірителя умови (при цьому зміст цих умов не визначено) в розмірі 50% від суми вигоди. Також за змістом підпунктом 2.2.2 Договору позивач повинен протягом трьох робочих днів компенсувати відповідачу всі витрати, які були пов'язані з виконанням договору. Таким чином, при укладенні договору відповідач, не визначаючи конкретні випадки та понесені витрати, завуальовує призначення платежів за договором, які за умовами договору підлягають обов'язковій сплаті та фактично не можуть бути оспорені за умовами договору. Крім того, така невизначеність основних характеристик продукції, ціна такої продукції, надання позивачам у нечіткій, незрозумілій спосіб інформації, необхідної для свідомого вибору транспортного засобу є нечесною підприємницькою практикою. Аналогічну правовий висновок висловлено в постанові апеляційного суду Миколаївської області від 27.12.2017 року, справа № 483/1614/17, головуючий - Царюк Л.М., № рішення 71305308 у справі за участі ТОВ «Велес Авто». Аналізуючи заяву [PERSON] від 27.09.2017 року на ім'я адміністрації ТОВ «Велес Авто» про надання транспортного засобу марки Chevrolet Niva 2013 року випуску, 1,7 МТ, колір кварц, вартістю 98700 (дев'яносто вісім тисяч сімсот) гривень (а.с. 11) та показання свідка [PERSON], суд приходить до висновку, що до укладання договору доручення № Д-0155 від 27 вересня 2017 року сторони домовлялися про продаж відповідачем позивачу автомобілю марки «Сhevrolet», модель «Niva» 2013 року випуску за ціною 92000 гривень, а не зазначеного в договорі доручення № Д-0155 від 27 вересня 2017 року автомобілю марки «Сhevrolet», модель «Niva» 2017 року випуску за ціною 379900,00 гривень. Судом встановлено, що відповідачем відповідно до умов п. 4.2.1. Договору, повернуто суму грошових коштів у розмірі 2010 (дві тисячі десять) гривень на рахунок позивача, що підтверджено платіжним дорученням № 13 від 14.11.2017 року (а.с. 30). Тобто, підлягає стягненню з товариства з обмеженою відповідальністю «Велес - Авто» на користь позивача: 40000 грн. - 2010 грн. = 37990 грн. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що договір доручення № Д-0155 від 27 вересня 2017 року, укладений між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Велес- Авто» є недійсним, у відповідності до вимог ст. 227 ЦК України з моменту його вчинення, внаслідок чого позивачу, в порядку застосування ст. 216 ЦК України, слід повернути сплачені на виконання цього договору кошти в сумі 37990 грн., шляхом їх стягнення з відповідача. Також, у відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн., пропорційно до задоволеної частини вимог, за вимогу немайнового характеру та вимогу майнового характеру, оскільки позивача від сплати судового збору за подання цього позову звільнено, з урахуванням правової позиції Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ України у справі № 405/7915/15-ц від 18 травня 2016 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial