Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

28.07.2017 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 24.07.2015 року купив у м. Полтава автомобіль марки «ChevroletLacetti», державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] у [PERSON] за 140000 грн., на підтвердження отримання коштів за автомобіль [PERSON] написав розписку. Так як автомобіль був придбаний у кредит, який був не сплачений, позивач сплатив за відповідача кредит в повному обсязі, про що свідчить наявний в нього оригінал квитанції, після чого вони звернулися до нотаріуса для оформлення договору купівлі-продажу. Однак не оформили, так як підтвердження погашення кредиту наступило десь через 2-3 банківських дня і тільки тоді можливо засвідчити договір купівлі-продажу. В зв'язку з цим 24.07.2015 року оформили генеральну довіреність на вказаний автомобіль. [PERSON] передав позивачу ключі та свідоцтво про реєстрацію автомобіля. Під час оформлення вказаної довіреності автомобіль був перевірений нотаріусом по всім відповідним базам на наявність заборони відчуження, ніяких обмежень чи арешту на автомобіль накладено не було. 07.08.2015 року вони уклали з відповідачем договір купівлі-продажу автомобіля марки «ChevroletLacetti», державний реєстраційний номерний знак [NUMBER]. Провести державну реєстрацію укладеного договору позивач не встиг з незалежних від нього причин. Так, 25.07.2015 року в с. Климентове Сумської області позивача зупинили працівники поліції, при перевірці документів на автомобіль повідомили, що вказаний автомобіль знаходиться в розшуку Шишацькою державною виконавчою службою в Полтавській області, щоб накласти на нього арешт за борги [PERSON] В подальшому автомобіль затримали та помістили його на штраф майданчик до вирішення питання про зняття його з розшуку. Постановою від 12.08.2015 року доручено Охтирському ВДВС провести опис та накласти арешт на майно. 25.08.2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Охтирського МРУЮ проведено опис та накладено арешт на автомобіль марки «ChevroletLacetti», державний реєстраційний номерний знак [NUMBER]. На звернення до державної виконавчої служби надано відповідь, що для зняття арешту потрібно звернутися до суду. На підставі викладеного, просить суд визнати за ним право власності на автомобіль марки «ChevroletLacetti», державний реєстраційний номерний знак [NUMBER], 2010 року виробництва, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] та зняти арешт з вказаного автомобіля. 26.01.2018 року до Охтирського міськрайонного суду Сумської області від Миргородського міськрайонного суду Полтавської області надійшла цивільна справа № 541/1615/17 за позовом [PERSON] до [PERSON], Відділу державної виконавчої служби Шишацького районного управління юстиції у Полтавській області про визнання права власності та зняття арешту. 01.02.2018 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області цивільну справу прийнято до провадження та призначено судове засідання на 21.02.2018 року. 21.02.2018 року протокольною ухвалою судове засідання відкладено на 20.03.2018 року у зв'язку з викликом свідка. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Згідно довідки відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Миргородської міської ради № 02-08/1155 [PERSON] зареєстрований був за адресою [ADDRESS] (а.с.31). З довідки виконкому Миргородської міської ради від 6.02.2018 року вбачається, що [PERSON] 18.07.2017 року знятий з останнього місця реєстрації, інформація про реєстрацію його місця проживання відсутня (а.с.122). З урахуванням викладеного [PERSON] про дату, час і місце судового засідання повідомлений про розгляд справи у відповідності до положень ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.121). Від Шишацького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області надійшло письмове заперечення 19.10.2017 року, в якому просять у задоволенні позову відмовити, мотивуючи тим, що на примусовому виконанні Шишацького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області знаходилося виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь Яреськівської сільської ради матеріальної шкоди в солідарному порядку в розмірі 202576,99 грн. В ході виконавчого провадження вчинено ряд дій, зокрема і накладення арешту на майно боржника, в тому числі на автомобіль «ChevroletLacetti», державний реєстраційний номерний знак [NUMBER]. На даний час сума боргу складає 138701,99 грн. 16.06.2017 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу в зв'язку з тим, що майно не розшукано протягом року з моменту оголошення його в розшук. Стягувач має право на повторне пред'явленнявиконавчого документа до 16.06.2018 року (а.с.64-68). В своїй письмовій заяві від 14.02.2018 року просить справу розглянути у відсутність його представника. Зі змісту п. 25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі «Жук проти України», яке підлягає застосуванню відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», вбачається, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено. У зв'язку з цим, з огляду на належне повідомлення відповідачів про дату, час та місце розгляду вказаної цивільної справи, суд зі згоди позивача вважає можливим у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд вказаної справи на підставі наявних в ній письмових доказів. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що 24 липня 2015 року до нього зателефонував [PERSON] та попросив поїхати подивитися автомобіль, який йому сподобався, його все влаштовувало, тому наступного дня [PERSON] сплатив у банк кредит за попереднього власника, про що йому видали відповідні документи, іншу частину коштів за автомобіль [PERSON] віддав готівкою [PERSON], після чого вони з'явилися до нотаріуса, але так як не пройшло два банківських дні, то нотаріус запропонувала посвідчити довіреність, після чого вони домовилися про послідуюче переоформлення транспортного засобу. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, покази свідка, проаналізував матеріали справи, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 24.07.2015 року [PERSON] складено розписку, про те, що він отримав кошти в розмірі 140000,00грн. від [PERSON] за проданий ним автомобіль марки «ChevroletLacetti», державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] (а.с.8). Вказана обставина не спростована [PERSON] в установленому законом порядку. 24.07.2015 року [PERSON] нотаріально посвідченою довіреністю уповноважив [PERSON] розпоряджатися належним йому автомобілем «ChevroletLacetti», державний реєстраційний номерний знак [NUMBER], з правом експлуатації, продажу, здачі в оренду, позичку, зняття з обліку та постановки на облік в органах ДАІ, одержання грошей (а.с.14). Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 31.07.2017 року, на автомобіль «ChevroletLacetti», державний реєстраційний номерний знак [NUMBER], накладено обтяження за договором застави транспортного засобу від 31.01.2011 року, обтяжувачем є ПАТ «Плюс Банк», боржником [PERSON], розмір основного зобов'язання 79873,00 грн.(а.с.12). Як зазначив у суді [PERSON] за [PERSON] він сплатив кредит за автомобіль на суму 55407,00 грн., що підтверджується квитанцією від 24.07.2015 року. Цього ж дня йому ПАТ «Ідея Банк» видано довідку про відсутність кредитної заборгованості за позичальником [PERSON] за кредитним договором від 15.11.2010 року (а.с.10-11). Даний факт підтверджується оригіналами вказаних документів, які [PERSON] надав у суді для дослідження. Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 07.08.2015 року, до реєстру внесено запис про зміни від 03.08.2015 року про вилучення обтяження (а.с.13). 07.08.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] придбав автомобіль марки «ChevroletLacetti», державний реєстраційний номерний знак [NUMBER], 2010 року виробництва, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], за ціною 140000,00 грн. Договір посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київській області. Зареєстровано в реєстрі за № 679 (а.с.9). З матеріалів справи вбачається, що 13.09.2013 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 1631/1293/2012 від 02.09.2013 року про стягнення з [PERSON] на користь Яресківської сільської ради матеріальної шкоди в розмірі 202576,99 грн. (а.с.90-91) На запит державного виконавця про наявність зареєстрованих за боржником транспортних засобів надано відповідь від 18.09.2013 року про те, що у власності [PERSON] перебуває автомобіль марки «ChevroletLacetti», державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] номер кузова [NUMBER] (а.с.89). 22.01.2015 року начальником відділу державної виконавчої служби Шишацького районного управління юстиції винесено постанову про розшук майна боржника, а саме автомобіля марки «ChevroletLacetti», державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] 2010 року виробництва, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], що належить боржнику [PERSON].(а.с.88) 12.08.2015 року винесено постанову про припинення розшуку в зв'язку з тим, що 27.07.2015 року надійшло повідомлення від заступника командира взводу з обслуговування стаціонарного поста № 2 роти ДПС ДАІ, підпорядкованої УМВС України в Сумській області про затримання автомобіля марки «ChevroletLacetti», державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] (а.с.87). Постановою від 12.08.2015 року доручено ВДВС Охтирського МУЮ у Сумській області провести опис та арешт майна боржника, а саме: автомобіль марки «ChevroletLacetti», державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] (а.с.40). Відповідно до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 12.08.2015 року на автомобіль «ChevroletLacetti», державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] накладено обтяження на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 12.08.2015 року ВДВС Шишацького РУЮ (а.с.83-86). 25.08.2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Охтирського МРУЮ складено акт про опис і арешт майна, а саме автомобіля «ChevroletLacetti», державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] (а.с.16-17). [PERSON] отримав автомобіль «ChevroletLacetti», державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] на відповідне зберігання, про що на останній сторінці акту мається розписка від 25.08.2015 року (а.с.17). Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. В контексті застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Європейський суд з прав людини здійснив тлумачення поняття «майно» та визначив, що до майна відносять як рухому, так і нерухому приватну власність. Термін «власність» може означати або «існуючу власність» або претензії щодо яких заявник може довести, що він принаймні має «законні сподівання» отримати можливість використати право власності. При цьому суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, в рішенні від 14.10.2010 року у справі «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), де Суд зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Як зазначає Європейський суд з прав людини в рішенні від 26.06.2014 року у справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви №68385/10 та №71378/10), перша і найбільш важлива вимога статті 1 Першого Протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання органів влади у право мирно володіти своїм майном має бути законним і переслідувати законну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання має бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, має бути досягнуто «справедливого співвідношення» між інтересами суспільства і вимогами щодо захисту прав людини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього грошову суму. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Законом, зокрема ст. 657 ЦК України, не передбачено обов'язковість нотаріального посвідчення та державної реєстрації договору купівлі-продажу автомобіля. Аналізуючи наведені норми, суд приходить до висновку, що між сторонами фактично був укладений договір купівлі-продажу автомобіля, між ними було досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов договору, були виконані всі обов'язки сторін за цим договором, позивач (покупець) передав оговорену суму коштів за автомобіль, а його власник - відповідач [PERSON] прийняв оплату та передав позивачу автомобіль, ключі від нього та документи. Момент виникнення права власності встановлюється Цивільним кодексом України, а відповідно до вищевикладеного змісту статей 328, 334, 664 цього Кодексу на підставі правочину і з моменту передачі товару. Таким чином, суд дійшов висновку, що право позивача порушено і підлягає захисту, так як позивач набув право власності на автомобіль «ChevroletLacetti», державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] що знайшло своє підтвердження в суді, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про скасування арешту з майна суд виходить зі слідуючого. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Тобто, наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості як здійснити державну реєстрацію придбаного автомобіля, так і в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном та власний розсуд. Водночас, як передбачено ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує. Відповідно до висновку Верховного Суду України від 15.03.2013 року у справі №6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Крім того, як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй постанові «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що предмет обтяження, право власності на який належить боржнику, може бути відчужений останнім, якщо інше не встановлено законом або договором. У разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати особа, яка придбала це майно за відплатним договором, вважається, як зазначено у ч. 1 ст. 10 Закону, його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право на таке рухоме майно без обтяжень. Крім того, частинами 1 і 2 статті 12 Закону визначено, що взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим законом. З огляду на викладене, суд вважає, що позивач є добросовісним набувачем автомобіля, оскільки, на момент його придбання у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про його обтяження не було. Тому [PERSON] слід вважати таким, що набув право власності на спірне майно без обтяжень. Таким чином, аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню повністю, адже обтяження автомобіля марки «ChevroletLacetti», державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] 2010 року виробництва, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], вжиті після укладення договору купівлі-продажу вказаного автомобіля, чим порушуються права позивача, як власника та перешкоджають вільному та повноцінному здійсненню ним права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В даному випадку суд приходить до висновку про необхідність стягнення судових витрат саме з відповідача [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: approved