Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

27.08.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про майна подружжя просив розподілити між ними квартиру № 3 в будинку по вул. К.Маркса, 4 в м. Гайсин, визнавши за ним право власності на 1/2 частину цієї квартири. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовував тим, що 19.12.1991 року вони з відповідачкою зареєстровали шлюб, який було розірвано за рішенням суду 12.08.2014 року. У період шлюбу за спільні кошти, згідно договору купівлі продажу від 28.12.2007 року ними було придбано двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу відповідачка [PERSON], на імя якої укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, не визнає його права на половину цієї квартири, позбавляє права користуватись житлом. Під час судового розгляду [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги до [PERSON] про встановлення за ним права користування та володіння кімнатою 12,2 кв.м в квартирі № 3 в будинку по вул. К.Маркса, 4 в м. Гайсин, вказуючи, що він членом сім`ї [PERSON] і має право на проживання в квартирі. В судовому засіданні позивач [PERSON] просив задовольнити вимоги його позову, посилався на вищевикладені обставини. В доводах про придбання квартири за спільні кошти в інтересах сім`ї вказував, що вони з відповідачкою приватизували квартиру [ADDRESS], здійснили її добудову та продали, а за виручені кошти придбали в інтересах сім`ї квартиру [ADDRESS]. Вимоги позову [PERSON] вважав безпідставними, його право користуватись житлом у спірній квартирі не оспорював, пояснив, що [PERSON] доводиться вітчимом [PERSON], яка здійснює за ним догляд. [PERSON] просив задовольнити його вимоги позову до [PERSON], визнати за ним право користування та володіння кімнатою 12,2 кв.м в квартирі № 3 в будинку по вул. К.Маркса, 4 в м. Гайсин, вказував, що він є інвалідом і [PERSON] здійснює за ним догляд. Відповідачка [PERSON] вимоги позову [PERSON] не визнала, вказувала, що квартиру [ADDRESS] вона придбала за особисті кошти і квартира є її особистою власністю. Вимоги позову [PERSON] про визнання ним право користування та володіння кімнатою 12,2 кв.м в квартирі № 3 в будинку по вул. К.Маркса,4 в м. Гайсин визнала, вказувала, що [PERSON] доводиться їй вітчимом і батьком її сестри, тривалий час проживає в належній їй квартирі, іншого житла немає. Вона здійснює за ним догляд, користується пільгами , які має [PERSON] на оплату житлово-комунальних послуг. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оглянувши витребувані за клопотанням сторін докази, суд прийшов висновку про необхідність частково задовольнити вимоги позову [PERSON] та відмовити в задоволенні позову [PERSON] Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб 19.12.1991 року, запис за № 271 складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану м. Гайсин, рішенням Гайсинського районного суду від 12.08.2014 року шлюб між ними розірвано (т.1. а.с. 13). Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі продажу від 25.12.2007 року [PERSON] і [PERSON] продали однокімнатну квартиру з допоміжними будівлями належну їм в рівних частинах згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого на підставі рішення Гайсинської міськради від 20.12.2000 року, продаж здійснено за 125000 грн. (а.с. 188 т.1) За нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 28.12.2007 р.\~ [PERSON] за 6641 грн. придбала двокімнатну квартиру № 3 в житловому будинку № 4 по вул. К.Маркса в м. Гайсин загальною площею 37,9 м2, житловою площею 27,9 м2 (т.1 а.с.206). У реєстрі прав власності на об'єкти нерухомого майна станом на\~ \~ 29.12.2012 р. зареєстровано вищезазначену квартиру за [PERSON]Л.( т.1 а.с.10). [PERSON] зареєстрований проживаючим в квартирі № 3 в житловому будинку № 4 по вул. К.Маркса в м. Гайсин з 13.02.2008 року ( т.1 а.с.8 ). [PERSON] є вітчимом [PERSON]Л, , зареєстрований проживаючим в квартирі № 3 в житловому будинку № 4 по вул. К.Маркса в м. Гайсин з 05.08.2008 року, (т.1 а.с.181,192-193,195-196). [PERSON] і [PERSON] визнають, що [PERSON] вселився до квартири № 3 в житловому будинку № 4 по вул. К.Маркса в м. Гайсин як член сім`ї власника квартири і не оспорюють його має право користуватись жилим приміщенням у спірній квартирі. Спірні правовідносини регулюються; -\~ ст. 60 СК України, згідно з якою\~ майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя; - ч. 3 ст. 368 ЦК України, про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом; - ч. 2, 4\~ ст. 65 СК України, відповідно до вимог якої при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя; договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї; - ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України визначено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення; права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації ; - ч. 1 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя частки майна дружини та чоловіка є рівними якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором ; - ч. 1, 4 ст. 71 СК України , за змістом якої майно \~ , що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі;\~ присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на квартиру, допускається лише за його згодою, крім випадків передбачених\~ Цивільним кодексом України; - ч. 1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Встановлені судом обставини свідчать що сторони у період шлюбу набули квартиру № 3 в житловому будинку № 4 по вул. К.Маркса в м. Гайсин, договір купівлі продажу цієї квартири укладений дружиною [PERSON], яка здійснила реєстрацію права власності на нерухоме майно. Тому відповідно до вищезазначених вимог закону, що регулюють підстави набуття спільної власності подружжя, момент набуття права власності та розпорядження майном подружжя, вважається, що [PERSON] при укладені договору купівлі - продажу цієї квартири діяла в інтересах сім`ї за згодою чоловіка [PERSON], зазначена квартира набута подружжям [PERSON] як майно спільної сумісної власності, де частки кожного подружжя є рівними. Аналіз норм права що регулюють підстави набуття спільної власності подружжя, свідчить, що вважається існування факту спільної сумісної власності подружжя на майно набуте за час шлюбу, допоки одним з подружжя не буде доведено інше. Доводи [PERSON] про наявність передбачених законом, п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України підстав для визнання спірної квартири її особистою приватною власністю не заслуговують на увагу, так як вона не надала суду належних і допустимих доказів, які б свідчили, ця квартира придбана за кошти , які належали її особисто. Також судом не встановлено що між подружжям було укладено договір про те, що придбана за час шлюбу квартира є особистою приватною власністю [PERSON] Вимоги позову [PERSON] про розподіл спірної квартири є необґрунтовані і безпідставні, позивач не довів, що квартира може бути реально розділена. Оскільки позивач [PERSON] після припинення шлюбу має право на визначення його частки у спільному майні подружжя, а відповідач [PERSON] не визнає за позивачем це право, то задля захисту його інтересів суд вважає необхідним визнати за ним право власності на ідеальну 1/2 частину двохкімнатної житлової квартири [ADDRESS]. Такий висновок суду узгоджується з позицією висловивленою у\~ п. 25 Постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, про те, коли неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток без застосування грошової компенсації і припинення права власності одного подружжя на його частку в такому майні, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Вимоги позову [PERSON] до [PERSON] про встановлення за ним права користування та володіння кімнатою 12,2 кв.м в квартирі № 3 в будинку по вул. К.Маркса, 4 в м. Гайсин не ґрунтуються на законі, є безпідставні і не підлягають задоволенню. [PERSON] як член сім'ї співвласника квартири [PERSON], який проживає разом з нею у квартирі, користуються жилим приміщенням нарівні з [PERSON] Позивач не надав суду належних доказів про те, що при його вселенні було досягнуто іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, на час вирішення спору між співвласниками квартири [PERSON] і [PERSON] не визначався певний порядок користування кімнатами, а також судом не встановлено доказів які б свідчили, що відповідачкою обмежуються права [PERSON] у користуванні квартирою. Розподіл судових витрат необхідно за правилами\~ ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог позову, необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на оплату судового збору, інші витрати віднести на рахунок сторін та держави так як [PERSON] звільнений від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial