Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

29.05.2015 року позивач до суду з позовом до ПП « Грінпарксервіс» про поновлення на роботі, виплату середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, обгрунтовуючи їх тим, що він був звільнений з роботи без законних на те підстав. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. В останні судові засіданні, призначені на 25.08.2015 року та 26.08.2015 року, будучи належним чином повідомлений, не зявився. Представник відповідача в задоволенні позову просив відмовити за необґрунтованістю. Зазначив, що позивач був прийнятий на роботу в ПП «Грінпарксервіс» підсобним працівником тимчасово, звільнений з роботи у звязку з прогулами 27.04.2015 року та 30.04.2015 року. ПП «Грінпарксервіс» не має первинної провспілкової організації. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини. Відповідно до наказу № 14-гр від 16.04.2015 року позивач був прийнятий на роботу на виконання робіт тимчасового характеру підсобним працівником з окладом 2000 грн. щомісячно ПП « Грінпарксервіс» ( а.с.28) Враховуючи те, що в заяві позивача про прийняття на роботу (а.с.29) та у наказі про прийом на роботу йде мова про роботу тимчасового характеру без визначення терміну працевлаштування або обсягу робіт, трудовий договір на участь у виконанні робіт тимчасового характеру, де зазначений термін дії договору до 30.04.2015 року (а.с.27), не має підпису позивача, суд вважає [PERSON] працевлаштованим до відповідача безстроково, оскільки відповідно до вимог ст. 23 КЗпП України у строковому договорі повинно бути зазначено або строк його дії, або на виконання яких робіт працівник прийнятий. З наказу ПП « Грінпарксервіс» №21-гр від 30.04.2015 року вбачається, що позивач був звільнений 30.04.2015 року за прогули у звязку з відсутністю без поважних причин на робочому місці 27.04.2015 та 30.04.2015 року (а.с.23), тобто на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Відсутність позивача на робочому місці в зазначений у наказі час підтверджується табелем робочого часу та актами комісії (а.с.24-26), а також заявою позивача на імя директора «Грінпарксервіс» про надання йому відпустки 27.04.2015 року без збереження заробітної плати, яка датована 30.04.2015 року (а.с.39). Відповідно до відомості про нарахування заробітної плати про ПП «Грінпарксервіс» з 16.04.2015 по 30.04.2015 року позивачу нараховано 736,67 грн. (а.с.22), які він отримав в повному обсязі 24.04.2015 року та 30.04.2015 року, що підтверджується платіжними відомостями (а.с.20-21). Сам позивач у судовому засіданні зазначені обставини не спростовував, зазначив, що 27.04.2015 року (у робочий день) не вийшов на роботу без попередження уповноважених осіб відповідача або погодження з ним та саме 30.04.2015 року написав заяву по надання йому відпустки без збереження заробітної плати за 27.04.2015 року. 29.04.2015 року відпрацював робочий день не до кінця, залишив роботу, але попередив про це майстра. 30.04.2015 він до роботи не приступив, так як не знайшов порозуміння з керівництвом підприємства. Позивачем не доведено, що 27.04.2015 та 30.04.2015 року він був відсутнім на роботі з поважних причин. Будь - яких доказів про поважність причин відсутності на роботі в зазначені дні позивач суду не надав. За правилами п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу без поважних причин. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (далі - Постанова № 9) при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільним використанням без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Відповідно до вимог ч.1 ст.43-1 КЗпПУкраїни розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації допускається у випадках звільнення з підприємства, де немає первинної профспілкової організації. З огляду на викладене, суд вважає, що звільнення позивача відбулося відповідно до вимог п.4 ч.1 ст 40 КЗпП України, у звязку з чим позовні вимоги про поновлення на роботі та виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню за безпідставністю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed