Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

26 лютого 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення його з посади начальника [PERSON] районного виробничого відділу Волинської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земелного кадастру», поновити на роботі та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, витрати на правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що наказом №09/00 від 01 червня 2001 року він був призначений на посаду директора [PERSON] філії Державного підприємства «Ковельський міський центр державного земельного кадастру». З 27 серпня 2009 року, відповідно до наказу №78-к, був переведений на посаду начальника [PERSON] районного виробничого відділу Волинської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (далі [PERSON] відділ ДЗК). Відповідно до наказу №4-к від 29 січня 2018 року його звільнили на підставі пункту 7 частини 1 статті 40 КЗпП України у звязку з перебуванням на роботі у нетверезому стані. З наказом він не згідний та вважає звільнення його з роботи незаконним, оскільки не перебував на робочому місці 25 січня 2018 року у стані алкогольного спяніння. Вважає підстави звільнення надуманими у звязку з упередженим ставленням до нього директора Волинської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земелного кадастру» (далі Волинська філія ДЗК) [PERSON] та підлеглої [PERSON], а тому просить суд позовні вимоги задовольнити. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві. Вважають підстави звільнення незаконними, а доводи відповідача на підтвердження факту перебування його довірителя на робочому місці у стані алкогольного спяніння надуманими, доказів того, що [PERSON] перебував у нетверезому стані немає, оскільки акт він не підписував, медичний висновок на підтвердження факту нетверезого стану відсутній, адмінматеріали по цьому факту не складались. Зазначали, що директор Волинської філії ДЗК [PERSON] упереджено ставиться до [PERSON], а інженер [PERSON] уже давно хотіла обіймати посаду начальника відділу. Також вказували, що було порушено процедуру звільнення, оскільки наказ не має жодних посилань на докази, крім цього не було відповідного погодження, а наданий в судове засідання лист-погодження від 26 січня 2018 року на звільнення [PERSON], на їх думку, не може прийматись судом як належний та допустимий доказ, оскільки поданий з порушенням, зокрема безпосередньо в судовому засіданні, крім цього вказували на те, що погодження не містить посилання вхідну кореспонденцію. Представник відповідача директор Волинської філії ДЗК [PERSON] проти заявленого позову заперечив повністю з підстав викладених у відзиві, крім цього пояснив суду, що 23 січня 2018 року він прибув до [PERSON] відділу ДЗК Волинської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» для проведення позапланової інвентаризації основних засобів, оскільки мав інформацію про те, що майно підприємства знаходилось в інших організаціях, крім того були неодноразові скарги на неналежну якість роботи [PERSON], які підлягали перевірці. [PERSON] перебував в нетверезому стані, у звязку з чим через службу «102» були викликані працівники поліції, однак вони прибули лише після закінчення робочого часу, коли позивач залишив робочий кабінет. Далі на підставі розпорядження №1 від 24 січня 2018 року про проведення позапланової інвентаризації були видані накази про відрядження на 1 робочий день 25 січня 2018 року директора [PERSON] та бухгалтера [PERSON] до [PERSON] відділу ДЗК. Прибувши 25 січня 2018 року [PERSON] відділу ДЗК для проведення інвентаризації виявив відсутність [PERSON], оскільки останній ховався в сусідньому кабінеті, намагаючись уникнути зустрічі з керівником. Коли місцезнаходження [PERSON] було виявлено, то зясувалось, що він перебуває у стані алкогольного спяніння, у звязку з чим були викликані працівники поліції, було запропоновано [PERSON] пройти огляд на стан алкогольного спяніння в медичному закладі, однак останній відмовився, після чого було складено акт, відібрано пояснення у [PERSON] Після цього 29 січня 2018 року виданий наказ на звільнення, при цьому представник відповідача вказав, що наказ не має містити посилань на докази, лише на підставу звільнення. [PERSON] також пояснив, що [PERSON] у січня 2018 року у відпустці не перебував. Представник відповідача вважає, що процедура звільнення дотримана в межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства, а тому просив у задоволенні позову відмовити. Допитаний як свідок позивач [PERSON] пояснив суду, що 23 січня 2018 року в кінці робочого дня до [PERSON] відділу ДЗК приїхав директор Волинської регіональної філії Державного підприємства\~«Центр державного\~земельного кадастру» [PERSON] і запідозрив у нього стан алкогольного спяніння, після чого [PERSON] викликав працівників поліції, однак до закінчення робочого часу правоохоронці не прибули, але на другий день зранку приїхали до [PERSON] відділу ДЗК і по факту виклику відібрали пояснення у позивача. 25 січня 2018 року близько 17 год. 00 хв. до [PERSON] відділу ДЗК прибули директор Волинської філії ДЗК [PERSON] та головний бухгалтер [PERSON] у супроводі двох працівників поліції з метою проведення та документального оформлення інвентаризації. На думку позивача такі дії директора були спланованими з метою незаконного звільнення, оскільки для проведення інвентаризації потрібно витратити кілька годин робочого часу, натомість робочий день закінчується об 18 год. 00 хв. Крім того, дата проведення інвентаризації узгоджується з начальником виробничого відділу шляхом направлення повідомлення, однак таке повідомлення не направлялось. Також зазначив, що працівники поліції до проведення таких заходів ніякого відношення не мають. Також, [PERSON] пояснив суду, що у грудні 2017 року він перебував у відпустці, з якої його відкликав телефонним дзвінком директор Волинської філії ДЗК [PERSON], наказ про відкликання обіцяв надіслати електронною поштою пізніше. По завершенню відпустки вийшов на роботу та по закінченню календарного місяця подав у відділ кадрів Волинської філії ДЗК табель обліку робочого часу, його повідомили, що наказу про відкликання з відпустки не має, а тому дні офіційного перебування у відпустці водночас фактичного перебування на робочому місці (приблизно один тиждень) вирішив компенсувати «відгулами». Такий «відгул» був використаний 25 січня 2018 року. Того дня він прийшов на роботу, щоб попрацювати з документами, алкогольних напоїв не вживав, однак використовував препарат для полоскання ротової порожнини «ротокан», що містить у своєму складі 40% етанолу, а тому має специфічний запах. Дану обставину зазначав директору Волинської філії ДЗК [PERSON], однак такі пояснення не були взяті до уваги та складено відповідний акт. Працівники поліції не проводили процедуру освідування за допомогою алкотестеру, зазначили, що це не входить в їхні повноваження, не погодився пройти медичний огляд, оскільки не перебував в стані алкогольного спяніння. Надав працівникам поліції письмові пояснення для підтвердження обставини, що перебував у «відгулі». Свідки [PERSON] та [PERSON], кожен зокрема, в судовому засіданні пояснили, що 25 січня 2018 року вони перебували у складі ГРПП [PERSON] Приблизно в обідню пору дня поступив виклик на гарячу лінію «102» про те, що за адресою [PERSON] відділу ДЗК по вул. Соборності, 3, начальник виробничого відділу [PERSON] перебуває на робочому місці у стані алкогольного спяніння. Прибувши на місце виклику, дійсно виявили позивача з ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, нечітка вимова). [PERSON], в присутності [PERSON], [PERSON], [PERSON], було запропоновано проїхати до закладу охорони здоровя з метою проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного спяніння, однак він відмовився. Освідування за допомогою алкотестеру на робочому місці не відбулось, оскільки дана процедура, відповідно до інструкцій, проводиться поліцейським щодо водіїв транспортних засобів, після кожного огляду роздруковується номерний чек, який привязується до відповідного протоколу, а тому вони не мали повноважень проводити огляд на стан спяніння за допомогою технічного приладу. У звязку з наведеним протокол про адміністративне правопорушення за статтею 179 КУпАП не складався. [PERSON] надав пояснення про перебування у «відгулі» та використання спиртовмісного препарату, який прописав стоматолог. Також були відібрані пояснення у присутніх [PERSON], [PERSON], [PERSON] В присутності посадових осіб та працівників поліції було складено акт відмови [PERSON] від проходження огляду на визначення стану алкогольного спяніння. Далі було складено електронний рапорт за даним фактом виклику. Свідок [PERSON] пояснила суду, що станом на січень 2018 року працювала на посаді інженера [PERSON] відділу ДЗК. 23 січня 2018 року у другій половині дня приїхав [PERSON], між ним та [PERSON] виникла розмова з виробничих питань, потім [PERSON] запідозрив стан алкогольного спяніння у [PERSON] і викликав працівників поліції, однак правоохоронці прибули після закінчення робочого часу. 25 січня 2018 року на час приїзду директора [PERSON] та бухгалтера [PERSON] була в [PERSON] райдержадміністрації у звязку з вирішенням робочих питань. Після дзвінка [PERSON] вона негайно прибула до місця роботи. [PERSON] на робочому місці не було, як зясувалось пізніше, він ховався у сусідньому кабінеті. Коли місце перебування [PERSON] було встановлено, то виявилось, що [PERSON] перебуває в стані алкогольного спяніння. [PERSON] через гарячу лінію «102» викликав працівників поліції з повідомленням про факт перебування [PERSON] на робочому місці у стані алкогольного спяніння. Поліцейськими було запропоновано [PERSON] проїхати до закладу охорони здоровя з метою проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного спяніння, однак він відмовився. У звязку з відмовою був складений акт про перебування [PERSON] на робочому місці у стані алкогольного спяніння. [PERSON] від підпису у даному акті відмовився. Акт складено в присутності працівників поліції. Також свідок вказала, що [PERSON] неодноразово зявлявся у нетверезому стані на роботі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідно до розпорядження №1 від 24 січня 2018 року про проведення позапланової інвентаризації 25 січня 2018 року вона разом із директором Волинської філії ДЗК прибула до [PERSON] відділу ДЗК, де виявили начальника виробничого відділу у стані алкогольного спяніння, викликали поліцію, склали акт. 29 січня 2018 року був виданий наказ про звільнення [PERSON] із займаної посади на підставі пункту 7 статті 40 КЗпП та ознайомлено [PERSON] під підпис. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що добре знає [PERSON], перебуває з ним у дружніх відносинах. Зазначив, що зустрів [PERSON] 25 січня 2018 року близько 18 год. 00 хв., який повідомив про те, що його звинувачують у перебуванні на робочому місці в стані алкогольного спяніння. Свідок вказав, що ознак алкогольного спяніння у [PERSON] не помітив. Також повідомив, що [PERSON] проходив курс лікування ротової порожнини, дані обставини йому відомі зі слів [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, перевіривши доводи сторін в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до таких висновків. Стаття 43 Конституції України\~громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно\~зі статтею 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 5-1 К ЗпП України визначає, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з частиною 1\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом з матеріалів справи встановлено, що згідно з наказом №09/00 від 01 червня 2001 року [PERSON] був призначений на посаду директора [PERSON] філії Державного підприємства «Ковельський міський центр державного земельного кадастру». З 27 серпня 2009 року відповідно до наказу №78-к позивач був переведений на посаду начальника [PERSON] районного виробничого відділу Волинської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (аркуш справи 7-9). Також судом встановлено, що на підставі розпорядження та наказів директор Волинської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» [PERSON] та головний бухгалтер підприємства [PERSON] прибули 25 січня 2018 року до [PERSON] відділу ДЗК Волинської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» для проведення позапланової інвентаризації основних засобів (аркуш справи 26, 27, 86). Відповідно до акту, складеного 25 січня 2018 року посадовими особами Волинської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», [PERSON] перебував на робочому місці у стані алкогольного спяніння. В акті зазначені\~\~ознаки, які були наявними та характерними для стану спяніння, міститься посилання на відібрання пояснень [PERSON] Акт підписаний усіма посадовими особами (аркуш справи 28). Від підпису в акті та проходження медичного огляду [PERSON] відмовився, про що міститься відмітка в акті, засвідчена підписами посадових осіб. У своїх письмових поясненнях [PERSON] вказує, що він 25 січня 2018 року мав «відгул», оскільки був відкликаний у грудні 2017 року з відпустки (аркуш справи 29), жодних спростувань щодо нетверезого стану [PERSON] дані пояснення не містять. З досліджених в судовому засіданні матеріалів [PERSON] відносно [PERSON], які були складені 25 січня 2018 року працівниками поліції щодо факту повідомлення про перебування останнього на робочому місці за адресою: вул.Соборності, 3, в смт. Стара Вижівка у стані алкогольного спяніння (аркуш справи 116 - 120), встановлено, що о 16 год. 31 хв. 25 січня 2018 року через службу «102» було прийнято звернення [PERSON] про перебування працівника в стані алкогольного спяніння на робочому місці. О 16 год. 40 хв. на місце події прибули працівники [PERSON] З пояснень, відібраних працівниками поліції у [PERSON] вбачається, що останній відмовляється від проходження медичного огляду на стан спяніння, однак вказував, що спиртних напоїв 25 січня 2018 року не вживав. З копій табелю робочого часу за грудень 2017 року та січень 2018 року по [PERSON] відділу ДЗК убачається, що [PERSON] перебував у відпустці по 22 грудня 2017 року включно, з 26 грудня 2017 року по 29 січня 2018 року був на роботі. Відповідно до наказу №4-к від 29 січня 2018 року [PERSON] звільнили на підставі пункту 7 статті 40 КЗпП України у звязку з перебуванням на роботі у нетверезому стані (аркуш справи 30), за попереднім погодженням з генеральним директором підприємства (аркуш справи 132). Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні знайшла підтвердження та обставина, що [PERSON] 25 січня 2018 року перебував на своєму робочому місці в робочий час в стані алкогольного спяніння. При цьому суд враховує, що показання всіх допитаних свідків, які були учасниками події узгоджуються між собою та з іншими доказами, не викликають сумніву, є послідовними. Посилання позивача на те, що він був на робочому місці неофіційно, оскільки мав «відгул», суд до уваги не приймає, оскільки жодних доказів позивачем не надано і такі посилання спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема табелями обліку робочого часу. Також суд зазначає, що КЗпП\~України не містить визначення терміна «відгул». З практики вживання термінів у юриспруденції під цим поняттям розуміється день відпочинку, що надається працівникам як компенсація за роботу або чергування в неробочий час, а також в інших випадках, передбачених чинним законодавством, зокрема: за роботу вихідного дня (ст.\~72 КЗпП України); за роботу у святкові та неробочі дні (ст.\~107 КЗпП України); за здачу донором крові (ст.\~124 КЗпП України). Матеріали справи не містять підтвердження будь-якого із визначених КЗпП України випадків. Крім того, відповідно до розяснень, наданих у пункті 25\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з подальшими змінами і доповненнями), вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за пунктом 7 статті\~40 КЗпП\~України, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов'язки. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп'яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку. Такий висновок викладений і у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 640/17224/15-ц, згідно з яким \~з підстав перебування у стані алкогольного сп'яніння\~можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов'язки.\~Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп'яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку. З наведених роз'яснень слідує, що факт появи на роботі в нетверезому стані чи стані наркотичного спяніння може бути підтверджений, як медичним висновком, так і іншими доказами, передбаченими статтею 76 ЦПК України, яким суд повинен надати належну оцінку. Поява на роботі працівника в нетверезому стані дає право власникові або уповноваженому ним органу на звільнення такого працівника, якщо цей стан підтверджено певними доказами, допустимими цивільно-процесуальним законодавством: медичним висновком, актом, складеним представниками власника і громадських організацій,\~\~ показаннями свідків. Водночас\~відсутність\~медичного висновку не свідчить про неналежну фіксацію такого факту. Водночас спростування факту перебування у стані сп'яніння на робочому місці\~покладається на позивача. Доводи позивача про те, про те, що за відсутності медичного висновку про стан спяніння, даний факт не можна вважати встановленим, а також що виявлені у нього ознаки алкогольного спяніння, зокрема запах алкоголю, повязані з тим, що йому лікарем призначено полоскання ротової порожнини спиртовмісним розчином, не спростовують висновків суду в частині перебування [PERSON] в нетверезому стані на робочому місці, з огляду на таке. Зазначена обставина може поставити під сумнів лише одну із виявлених та зафіксованих належним чином в акті ознак алкогольного спяніння, а саме наявність запаху алкоголю, однак не спростовує інших виявлених ознак (поведінка, почервоніння, нечітка мова), також суд враховує, що [PERSON] 25 січня 2018 року для підтвердження або спростування висновку керівника про стан алкогольного спяніння, було запропоновано пройти медичний огляд, однак [PERSON] відмовився, про що ствердив в судовому засіданні. Пояснення свідка [PERSON] щодо відсутності у [PERSON] ознак алкогольного спяніння не заслуговують на увагу суду, оскільки спростовуються доказами, які містяться в матеріалах справи та показами інших свідків, які були допитані в судовому засіданні. Згідно зі статтею 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Відповідно до статті 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (стаття 149 КЗпП України). Згідно з пунктом 4 статті 36 Кодексу законів про працю України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до частини 1 статті 43 КЗпІІ України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з підстав, передбачених, зокрема пунктом 7 частини 1 статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Відповідно до пункту 7\~частини 1 статті 40 КЗпП України\~трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння. Що стосується посилання представника позивача на пункт 5.4.10 Положення про Волинську регіональну філію ДП «Центра ДЗК», згідно з яким звільнення керівника виробничого відділу відбувається за погодженням з Генеральним директором, однак докази погодження звільнення [PERSON] із займаної посади надано після закриття підготовчого засідання, а тому вважає, що даний доказ не може прийматись до уваги, оскільки поданий з порушенням строків, то суд зазначає таке. Обґрунтування незаконності звільнення у звязку з порушенням процедури погодження з Генеральним директором ДЗК України не зазначалось у позовній заяві, не подавалась уточнена позовна заява у звязку із зміною предмету та підстав позову. Крім цього суд враховує, що позивач та його представник про дану обставину зазначали лише в судовому засіданні під час розгляду справи по суті (25 квітня 2018 року), зокрема заявляли клопотання про витребування доказів, однак у звязку із тим, що відповідач не заперечував проти надання доказів, таке клопотання, за згодою сторін, було залишено без розгляду. За таких обставин відповідач був позбавлений можливості подати такий доказ на підготовче судове засідання. Відповідно до статті 78 ЦПК України обовязок доказування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень покладений на сторони. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких можна встановити наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення\~\~сторін та інших обставин, які мають значення для\~\~вирішення справи. Ці дані\~\~встановлюються на підставі пояснень сторін, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказах, речових доказів, зокрема звуко-, відеозаписів, висновків експертів, яким суд має дати відповідну оцінку. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, зокрема щодо відсутності факту появи на роботі в нетверезому стані, не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи, суд вважає, що відповідачем дотримані вимоги чинного законодавства щодо звільнення позивача із займаної посади, а відтак позовні вимоги щодо поновлення на роботі є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до статті 133 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати, серед інших, витрати на правничу допомогу. Оскільки суд прийшов до висновку про законність звільнення позивача із займаної ним посади та відмовляє у задоволенні позову в частині поновлення на роботі, тому задоволенню також не підлягають похідні позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також витрат на правничу допомогу.

Outcome: dismissed