Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

28.06.2021 року позивач [PERSON] направила суду заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат на правову допомогу з Управління культури і туризму Білоцерківської міської ради в розмірі 12000 грн., в якій зазначила, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 24.06.2021 року було задоволено її позов . Дана заява про ухвалення додаткового рішення зареєстрована в канцелярії суду 08.07.2021 року. 26.07.2021 року від представника відповідача1, КЗ БМР Білоцерківська музична школа № 3, надійшло клопотання в якому [PERSON] просила відмовити у задоволені заяви про стягнення судових витрат, пов`язаних з надання правової допомоги з Управління культури і туризму БМР, також просила суд провести розгляд справи без її участі. Представники Управління культури і туризму БМР, Ковальська Ю.І.; Іченська О.Р. , в судовому засіданні заперечили ухвалення додаткового рішення у справі та подали письмово викладені свої заперечення. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належно. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України (додаткове рішення суду) у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомленні про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Заслухїавши пояснення представників відповідача2, дослідивши матеріали справи, суд вважає що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що 24.06.2021 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області позов [PERSON] було задоволено частково . Зокрема, було визнано протиправним та скасувати Наказ №35-к від 16.12.2020 року «Про розірвання трудового договору з викладачем-спеціалістом І категорії Комунального закладу Білоцерківської міської ради Білоцерківська музична школа №3 [PERSON]». Поновлено [PERSON] на посаді викладача-спеціаліста І категорії Комунального закладу Білоцерківської міської ради Білоцерківська музична школа №3 з 17.12.2020 року . Стягнуто з Управління культури і туризму Білоцерківської міської ради Київської області на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 36 000 грн. та 2 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, всього до стягнення 38 000 грн. Стягнуто з Управління культури і туризму Білоцерківської міської ради Київської області в дохід держави судовий збір в сумі 1816 грн. В іншій частині - відмовлено. Судом встановлено, що 01.03.2021 року між адвокатом Кукса Г.А. та [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги № 2 (Т.2а.с.177). Відповідно до Акту про надання правничої допомоги від 25.06.2021 року загальна вартість наданої правничої допомоги склала 12000 грн. а саме: ознайомлення з матеріалами клієнта та вивчення і аналіз законодавства та судової практики-3000 грн; участь в судовому засіданні 11.03.2021 року -1500 грн.; участь у судовому засіданні 30.03.2021 року- 1500 грн; року участь у судовому засіданні 09.04.2021 року- 1500 грн; участь у судовому засіданні 26.04.2021 року- 1500 грн; участь у судовому засіданні 23.06.2021 року- 1500 грн; участь у судовому засіданні 24.03.2021 року- 1500 грн; (Т.2 а.с.178). Встановлено, що 25.06.2021 року адвокатом Кукса Г.А, була написана розписка про отримання грошової винагороди за виконання правничої допомоги згідно договору №2 від 01.03.2021 року відповідно якої адвокат Кукса Г.А. отримав від клієнта [PERSON] грошову винагороду у сумі 12000 грн. (Т.2 а.с. 179). Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. З матеріалів справи вбачається, що заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу подана представником позивача [PERSON] 08.07.2021 року, тобто, в межах строків, передбачених положенням статті 141 ЦПК України. В позовній заяві від 11.01.2021 року позивач зазначала, що очікує понести судові витрати по справі в сумі 12 000 грн. Згідно ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного Кодексу України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку , що встановлені договором. Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Згідно ч.4 ст. 263 ЦПУ України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно правової позиція, викладеної в постанові Великої палати Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Касаційного адміністративного суду від 16.04.2020 року у справі № 727/4597/19 роз`яснено, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, тому адвокат може видавати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ ( розписка, квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Позивачем зазначено, що було здійснено фактичні витрати на правничу допомогу в розмірі 12000 грн., що підтверджується розпискою від 25.06.2021р. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Враховуючи вищевикладене, надані позивачем докази в підтвердження здійснення відповідних витрат за укладеним договором про надання правничої допомоги, складність справи та обсяг виконаних робіт, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви про стягнення судових витрат, оскільки згідно Акту про виконання договору №2 про надання правничої допомоги від 01.03.2021 року в перелік наданих послуг позивачем і її адвокатом включено участь адвоката в судових засіданнях 11.03.2021р. та 09.04.2021 року, однак, як слідує з матеріалів справи, 11.03.2021 року судове засідання взагалі не призначалося, а 09.04.2021 року в судове засідання сторони не з`явилися. Отже, зазначеним Актом, позивач підтвердив та обґрунтував витрати на суму 9000 грн. Враховуючи, що позов було задоволено частково, а отже, враховуючи пропорційність розміру задоволених вимог, суд вважає, що підлягає до задоволення 50 % розміру заявлених вимог про стягнення судових витрат за надану правничу допомогу, тобто 4500 грн.

Outcome: partial