Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

28.12.2018 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на боці відповідача - [PERSON] «Про стягнення індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» (вхідний № 6745/18-вх ) (а. с. 1). 29.12.2018 року на виконання приписів частини 7 статті 187 Цивільного процесуального кодексу України зроблено запит щодо інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] , відповідь на який отримано 23.01.2019 року (вхідний 465/19-вх) (а. с. 9, 10). Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області у складі головуючого судді Мащенко С. В., постановленою 29.01.2019 року, позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на боці відповідача - [PERSON] «Про стягнення індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» залишено без руху для усунення недоліків, яка виконана позивачем 22.02.2019 року шляхом подачі уточненої позовної заяви [PERSON] до [PERSON] «Про стягнення індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі», а тому відповідною ухвалою суду відкрито провадження у справі (а. с. 11 - 13, 16, 17, 18 - 21). З уточненої позовної заяви [PERSON] до [PERSON] «Про стягнення індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі», зареєстрованої за вхідним № 1365/19-вх від 22.02.2019 року, убачається, що позивач просить стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , індексацію аліментів, визначену судом в твердій грошовій сумі, за період з 01 грудня 2016 року по 31 січня 2019 року в сумі 5365,67 гривень, а починаючи з 01 лютого 2019 року стягувати з нього аліменти з врахуванням індексу споживчих цін, що склався за період з червня 2016 року до 1 грудня 2018 року - 131,9% в сумі 1582,80 гривень щомісячно(а. с. 19). Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] зазначає, що 06.05.2015 року Нововодолазьким районним судом Харківської області виданий виконавчий лист за рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області у справі № 631/146/15-ц від 22.04.2015 року про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 1200,00 гривень, починаючи з 27.01.2015 року до повноліття дитини. 14.05.2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області відкрито виконавче провадження № 47511024. Оскільки відповідач часто змінює місця роботи, працює без оформлення трудових договорів, тому самостійно сплачує аліменти позивачу, про що надає квитанції або їх копії державному виконавцю. Отже станом на 28.12.2018 року він сплатив аліменти без врахування індексації, хоча повинен був її сплатити, так як право на індексацію відбувається у грудні 2016 року на індекс 4,0%. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області, постановленою 10.06.2019 року, підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті позовних вимог (а. с. 39 - 41). Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області, постановленою 19.12.2019 року, вирішено справу розглядати у порядку заочного провадження, під час якого [PERSON] вточнила позов шляхом звернення до суду із відповідною заявою, зареєстрованою за вхідним № 262/20-вх від 16.01.2020 року, в якій викладені змінені підстави позову, що слугує обставиною, яка виключає можливість продовження заочного розгляду справи (а. с. 96 - 98, 105 - 106). Зі змісту вказаної заяви убачається, що позивач, наполягаючи на задоволенні її позовних вимог щодо стягнення з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , індексацію аліментів, визначену судом в твердій грошовій сумі, за період з 01 грудня 2016 року по 31 січня 2019 року в сумі 5365,67 гривень, а починаючи з 01 лютого 2019 року стягувати з нього аліменти з врахуванням індексу споживчих цін, що склався за період з червня 2016 року до 01 грудня 2018 року - 131,9% в сумі 1582,80 гривень щомісячно, посилається на таке: 1)складений й доданий нею розрахунок створений відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (із змінами та доповненнями), де зазначено, що індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях; 2)поданий розрахунок індексу розміру аліментів створений із застосуванням індексів споживчих цін з офіційного сайту Державної службової статистики України; 3)відповідно до змісту статей 4 - 6 вказаного вище Закону, індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації в розмірі 103%. При цьому обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться нарастаючим підсумком. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку із індексацією здійснюється першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Окрім того, індексація визначається як добуток розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін; 4)обрана нею методика при індексації встановленого судом розміру аліментів застосована з листа Міністерства соціальної політики України № 33/0/67-18 від 19.03.2018 року; 5)обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, та її проведення відбувається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації 103%, тому розмір відсоток індексації не може зменшуватись в наступні періоди, а може тільки збільшуватись кожний раз не менше, ніж на 3%, а тому індексація аліментів, яка на січень 2019 року є 382,80 гривень, в подальшому може тільки збільшуватись; 6)Верховний Суд України у справі № 6-113цс13 також стверджує, що індексації підлягають аліменти, стягнуті у твердій грошовій сумі у порядку, визначеному саме Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». 28.08.2020 року за вхідним № 4883/20-вх до суду надійшов відзив на позовну заяву, з якого убачається, що відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] «Про стягнення індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» не визнає та стверджує, що свої обов`язки щодо сплати аліментів виконує належним чином, заборгованість по них у нього відсутня, про що свідчить відповідна довідка Нововодолазького РВ ДВС ГТУЮ у Харківські області, бере участь у вихованні цієї дитини. Однак стягнення індексації суттєво вплине на його фінансове становище, яке погіршилось внаслідок запровадження карантинних обмежень та хвилюючись за власне здоровіє він звільнився з роботи за власним бажанням. Вважає, що не повинен відповідати за зріст інфляції, так як вона сталась не з його вини. Окрім того, позивач не є фахівцем у питаннях вирахування інфляційного зросту (а. с. 155 - 157). 31.08.2020 року за вхідним № 4924/20-вх до суду надійшли заперечення на відзив, в яких позивач [PERSON] стверджує, що зазначення відповідачем обставин її посилання на часті зміни місць роботи та його працевлаштування без належного оформлення не впливає на проведення індексації розміру аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі. Підставою індексації є зміст частини 2 статті 184 Сімейного кодексу України, яка передбачає щорічне її проведення й не містить виключень з цього правилу. Також звертає увагу на неправдиве посилання відповідача на участь у вихованні дитини, оскільки останній раз батько бачив дитину 8 місяців тому, й не взяв участі у підготовці сина до школи. Щомісячна сума індексації складає 383,26 гривень і не є досить суттєвою для нього. Вона є фахівцем з питань обліку та аудиту, а тому вважає розрахунки вірними як особа із повною вищою освітою із кваліфікацією «спеціаліст», що підтверджено дипломом, й посилаючись на економічні засади зазначає, що «інфляція - це надмірне, проти потреб товарообігу, збільшення кількості грошей з наступним їх швидким знеціненням, зростання загального рівня цін та зниження купівельної спроможності грошей» (а. с. 160 - 161). 03.09.2020 року за вхідним № 4998/20-вх до суду надійшли заперечення на відзив на позовну заяву, з якого убачається, що відповідач [PERSON] не погоджується із позицією позивача [PERSON] в питанні «піклування», оскільки він все ж таки опікується дитиною, сплачує аліменти на неї та ухиляється від батьківських обов`язків, а не відвідував дитину через карантинні обмеження. Окрім того, на його думку розрахунок індексації слід проводити експертові, яким позивач не є, а наявність відповідної освіти не слугує безумовним фактором, що підтверджує наявність у особи відповідних спеціальних знань у цій сфері (а. с. 170 - 171). Позивач [PERSON] у судове засідання з`явилась, позов підтримала у повному обсязі, надала пояснення на обґрунтування розрахунків, й просила його задовольнити, в подальшому у суд через запровадження карантину не з`являлась, про дату, час і місце засідання повідомлялась належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, прохала закінчити розгляд справи 03.09.2020 року за її відсутності, про що міститься відповідне клопотання у пункті 2 прохальної частини її заперечень на відзив, зареєстрованих за вхідним № 4924 від 31.08.2020 року (а. с. 161). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був сповіщений своєчасно та належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, однак через запровадження карантину прохав розглянути справу за його відсутності, відмовивши у позові повністю, про що міститься відповідне клопотання у абзацах 2 і 3 прохальної частини його заперечень, зареєстрованих за вхідним № 4998 від 03.09.2020 року (а. с. 171). Відповідно до змісту частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, а згідно частини 3 статті 211 цього ж кодексу особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін свідчать їх прохальні частини у відповідних запереченнях, долучених до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання відповідачем та надання позивачем додаткових особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність. Здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно, об`єктивно, справедливо, неупереджено та своєчасно з`ясувавши всі обставини справи і всі фактичні данні в межах заявлених вимог, що мають значення для вирішення справи за суттю й на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, перевіривши їх доказами, отриманими відповідно до правил цивільного процесуального кодифікованого закону й безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: вислухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази у справі,- суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Так, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд - у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області. За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Окрім того, Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави. Зокрема, відповідно до підпункту 20 пункту 3 та абзаців 3 і 6 підпункту 20 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Нововодолазький район Харківської області та утворені Красноградській район Харківської області (з адміністративним центром у місті Красноград) у складі території Старовірівської сільської територіальної громади та Харківський район Харківської області (з адміністративним центром у місті Харків) у складі території Нововодолазької селищної територіальної громади, що затверджені Кабінетом Міністрів України, тощо. При цьому, як чітко визначив законотворець у пункті 6 своєї Постанови, у продовж тримісячного строку з дня набрання нею чинності Кабінет Міністрів України повинен привести свої нормативно-правові акти у відповідність із нею та забезпечити таке приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів. Одночасно із цим, приписами статті 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), а також статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації, інстанційності і визначається законом. Натомість, закон, який змінює існуючу систему судоустрою та приводить її у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою, не прийнятий, Валківський окружний суд на цей час свою діяльність не розпочав, а тому справа перебувала на розгляді належного суду. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства, визначеним у частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому згідно частини 1 статті 4 цього ж нормативно-правового акту, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, суд відповідно до приписів частини 1 статті 13 цивільного процесуального кодифікованого закону України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до припису частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 цивільного процесуального кодифікованого закону України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Одночасно із цим, згідно із частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Так, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. За виконавчим листом, виданим 06.05.2015 року Нововодолазьким районним судом Харківської області, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1200,00 гривень, починаючи з 27.01.2015 року до повноліття дитини (а. с. 2). Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області, ухваленим 11.08.2015 року в межах справи з єдиним унікальним № 631/893/14-ц (провадження № 2/631/463/15) шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 18.09.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововодолазького районного управління юстиції у Харківській області (актовий запис № 108), розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище позивача змінено на дошлюбне - « [PERSON] » (а. с. 5). Наведеним доведено, що саме позивач є стягувачем у виконавчому провадженні щодо сплати відповідачем аліментів у твердій грошовій сумі на утримання їх малолітнього сина. Відповідно до довідки начальника Нововодолазького РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області Пікалова О. В. з червня 2016 року по 01.12.2018 року [PERSON] сплатив, а [PERSON] отримала в рахунок аліментів за виконавчим листом № 631/146/15-ц 36000,00 гривень (по 1200,00 гривень щомісячно) (а. с. 7). З розрахунку суми індексації розміру аліментів, складеного позивачем, убачається що загальна її сума по виконавчому листу № 631/146/15-ц від 06.05.2015 року за період з грудня 2016 року по січень 2019 року включно становить 5365,67 гривень, з розрахунку: -48,28 гривень + 48,28 гривень + 48,28 гривень за період з грудня 2016 року по лютий 2017 року включно (коефіцієнт індексації аліментів 4%); -95,42 гривень + 95,42 гривень + 95,42 гривень за період з березня 2017 року по травень 2017 року включно (коефіцієнт індексації аліментів 8%); -143,35 гривень + 143,35 гривень + 143,35 гривень за період з червня 2017 року по серпень 2017 року включно (коефіцієнт індексації аліментів 11,9%); -185,00 гривень + 185,00 гривень + 185,00 гривень за період з вересня 2017 року по листопад 2017 року включно (коефіцієнт індексації аліментів 15,4%); -227,93 гривень + 227,93 гривень + 227,93 гривень за період з грудня 2017 року по лютий 2018 року включно (коефіцієнт індексації аліментів 19,0%); -276,48 гривень + 276,48 гривень + 276,48 гривень + 276,48 гривень + 276,48 гривень +276,48 гривень + 276,48 гривень + 276,48 гривень за період з березня 2018 року по жовтень 2018 року включно (коефіцієнт індексації аліментів 23,0%); -335,54 гривень + 335,54 гривень за період з листопада 2018 року по грудень 2018 року включно (коефіцієнт індексації аліментів 28,0%); -382,80 гривень за січень 2019 року (коефіцієнт індексації аліментів 31,9%) (а. с. 6). Згідно з інформацією, наданою позивачем шляхом роздруківки з інтернет носіїв, індекси споживчих цін без урахування тимчасово окупованої території АРК, міста Севастополя та частини тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, у період з червня 2016 року по грудень 2019 року включно індекси спожитих цін (до попереднього місяця) склали: -у червні 2016 року - 99,8%; у липні 2016 року - 99,9%; у серпні 2016 року - 99,7%; у вересні 2016 року - 101,8%; у жовтні 2016 року - 102,8%; у листопаді 2016 року - 101,8%; у грудні 2016 року - 100,9%, а всього за рік 112,4%; -у січні 2017 року - 101,1%; у лютому 2017 року - 101,0%; у березні 2017 року - 101,8%; у квітні 2017 року - 100,9%; у травні 2017 року - 101,3%; у червні 2017 року - 101,6%; у липні 2017 року - 100,2%; у серпні 2017 року - 99,9%; у вересні 2017 року - 102,0%; у жовтні 2017 року - 101,2%; у листопаді 2017 року - 100,9%; у грудні 2017 року - 101,0%, а всього за рік 113,7%; -у січні 2018 року - 101,5%; у лютому 2018 року - 100,9%; у березні 2018 року - 101,1%; у квітні 2018 року - 100,8%; у травні 2018 року - 100,0%; у червні 2018 року - 100,0%; у липні 2018 року - 99,3%; у серпні 2018 року - 100,0%; у вересні 2018 року - 101,9%; у жовтні 2018 року - 101,7%; у листопаді 2018 року - 101,4%; у грудні 2018 року - 100,8%, а всього за рік 109,8%; -у січні 2019 року - 101,0%; у лютому 2019 року - 100,5%; у березні 2019 року - 100,9%; у квітні 2019 року - 101,0%; у травні 2019 року - 100,7%; у червні 2019 року - 99,5%; у липні 2019 року - 99,4%; у серпні 2019 року - 99,7%; у вересні 2019 року - 100,7% у жовтні 2019 року - 100,7%; у листопаді 2019 року - 100,1%; у грудні 2019 року - 99,8%, а всього за рік 104,1% (а. с. 108). Під час вирішення спірних правовідносин суд враховує, що їх правове регулювання здійснюється нормами Сімейного кодексу України № 2947-ІІІ від 10.01.2002 року (із змінами та доповненнями), Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» № 1368-VIII від 17.05.2016 року (із змінами та доповненнями), Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» № 1282-ХII від 03.07.1991 року (із змінами та доповненнями) та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 року. Так, відповідно до положень частини 1 статті 1 та частини 1 статті 2 Сімейного кодексу України зміст майнових прав та обов`язків батьків і дітей, а також регулювання майнових відносин між батьками та дітьми визначається зазначеним кодексом. Приписами статті 141 цього кодифікованого закону України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Положеннями частини 1 статті 180 цього ж нормативно-правового акту передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тотожне за своїм правовим змістом роз`яснення міститься також й у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 25.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Крім того, суд приймає до уваги, що зазначений обов`язок безпосередньо закріплений нормами Конституції України та відповідно кореспондується з правом будь-якої дитини на отримання аліментів від своїх батьків до досягнення повноліття (стаття 51 Конституції України). У свою чергу, положення Конвенції про права дитини передбачають, що дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до положень частини 2 статті 181 Сімейного кодексу України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3 статті 181 Сімейного кодексу України). Норми права, які містяться у частині 2 статті 182 зазначеного кодифікованого закону України передбачають, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на положення частин 1 і 2 статті 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Тобто, аліменти у твердій грошовій сумі передбачає що це є відповідна (фіксована) сума коштів на утримання дитини, яка не є одноразовим платежем, а сплачується платником аліментів щомісячно, до досягнення дитиною повноліття й вона, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше, щорічно підлягає індексації відповідно до закону. Таким законом є Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі», що набрав чинності 12.06.2016 року. Цим законом, зокрема його пунктом 1 розділу І, внесені зміни до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» й розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, включений до переліку об`єктів індексації, обумовлених абзацом 7 частини 1 статті 2 нормативно-правового акта, зазначеного останнім. Виходячи з тексту статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», яка надає визначення цього поняття, індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Відповідно до положень частин 1 - 4 статті 4 цього ж закону (зі змінами, внесеними Законом України № 911-VIII від 24.12.2015 року) індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. Наведене свідчить про те, що саме з 24 грудня 2015 року індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлено в розмірі 103 відсотки. Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені у Порядку проведення індексації грошових доходів населення, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 року. Пунктом 4 наведеного вище Порядку обумовлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі індексується у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100%. Також, положеннями, закріпленими у пункті 10-4 цього ж Порядку, передбачено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється з місяця, в якому призначено аліменти. Для аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі, що були призначені до червня 2016 року, таке обчислення здійснюється з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі». При цьому розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, разом із сумою індексації не повинен перевищувати 50% грошового доходу платника аліментів. Отже, з наведеного убачається, що індексації підлягають аліменти в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, здійснюється вона з місяця, в якому призначено аліменти, а також з 12.06.2016 року, оскільки саме цього дня Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» набрав чинності. При цьому суд ураховує, що Верховний Суд України у своїй постанові, прийнятій 06.11.2013 року у справі № 6-113цс13, висловив позицію про те, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі частини 2 статті 184 Сімейного кодексу України, підлягає індексації за аналогією закону згідно з пунктом 8 статті 8 Цивільного процесуального кодексу України у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Позивачем доведено та не оспорено відповідачем, що рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі 1200,00 гривень на утримання малолітньої дитини, яка народилась [INFO] , до досягнення нею повноліття, починаючи виплати з 27.01.2015 року. А також те, що з червня 2016 року по 01.12.2018 року [PERSON] сплатив, а [PERSON] отримала в рахунок аліментів щомісяця по 1200,00 гривень. Отже, дійсно сплата аліментів у цей період часу мала місце у призначеному судом розмірі й, оскільки рішенням суду аліменти в такому розмірі призначені з 27.01.2015 року, саме січень 2015 року є базовим для обчислення сум індексації. Натомість, позивач, звертаючись до суду із позовом, просить стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , індексацію аліментів, визначену судом в твердій грошовій сумі, за період з 01 грудня 2016 року по 31 січня 2019 року в сумі 5365,67 гривень, починаючи свій розрахунок з часу набрання Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» чинності, тому суд, виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, визначеного у статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, обмежений змістом заявлених вимог, тобто саме часом з червня 2016 року по січень 2019 року. З огляду на таке, базовим місяцем у цьому випадку слід рахувати червень 2016 року. Оскільки індексації підлягають аліменти в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, то задля вирішення питання, чи є сума, визначена у рішенні Нововодолазького районного суду Харківської області, ухваленому 11.08.2015 року в межах справи з єдиним унікальним № 631/893/14-ц (провадження № 2/631/463/15), що дорівнює 1200 гривень, предметом індексації, слід її порівняти з наведеним показником за зазначений вище період. Так, пунктом 9 частини 1 статті 40 Бюджетного кодексу України № 2456-VІ від 08.07.2010 року (із змінами та доповненнями) визначено, що розмір прожиткового мінімуму на відповідний бюджетний період у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для основних соціальних і демографічних груп населення та рівень забезпечення прожиткового мінімуму на відповідний бюджетний період визначається Законом про Державний бюджет України. Відповідно до приписів: -абзацу 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» № 928-VІІІ від 25.12.2015 року (із змінами та доповненнями) прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб встановлений з 01 травня 2016 року в сумі 1450 гривень, а з 1 грудня 2016 року в сумі 1600 гривень; -абзацу 3 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» № 18015-VІІІ від 21.12.2016 року (із змінами та доповненнями) прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб встановлений з 01 січня 2017 року в сумі 1600 гривень, з 01 травня 2017 року в сумі 1684 гривні, а з 01 грудня 2017 року в сумі 1762 гривні; -абзацу 3 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» № 2246-VІІІ від 07.12.2017 року (із змінами та доповненнями) прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб встановлений з 01 січня 2018 року в сумі 1762 гривень, з 01 липня 2018 року в сумі 1841 гривні, а з 01 грудня 2018 року в сумі 1921 гривні; -абзацу 3 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» № 2629-VІІІ від 23.11.2018 року (із змінами та доповненнями) прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб встановлений з 01 січня 2019 року в сумі 1921 гривень, з 01 липня 2019 року в сумі 2007 гривні, а з 01 грудня 2019 року в сумі 2102 гривні. З огляду на таке, сума аліментів у розмірі 1200 гривень є такою, що знаходиться в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб у відповідний період. Також, як чітко обумовлено приписами статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (зі змінами, внесеними Законом України № 911-VIII від 24.12.2015 року) індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. При цьому, продовжує роз`яснювати ця норма права, обчислення цього індексу для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону, тобто з березня 2003 року, й для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Абзацом 3 пункту 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення обумовлено, що індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Відповідно до загальнодоступних даних, розміщених на офіційному вебпорталі Держстату України в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки:«http://www.ukrstat.gov.ua»,- у період часу з червня 2016 року по січень 2019 року обчислені такі індекси споживчих цін: грудень 2016 року - 100,9%; січень 2017 року - 101,1%; лютий 2017 року - 101,0%; березень 2017 року - 101,8%; квітень 2017 року - 100,9%; травень 2017 року - 101,3%; червень 2017 року - 101,6%; липень 2017 року - 100,2%; серпень 2017 року - 99,9%; вересень 2017 року - 102,0%; жовтень 2017 року - 101,2%; листопад 2017 року - 100,9%; грудень 2017 року - 101,0%; січень 2018 року - 101,5%; лютий 2018 року - 100,9%; березень 2018 року - 101,1%; квітень 2018 року - 100,8%; травень 2018 року - 100,0%; червень 2018 року - 100,0%; липень 2018 року - 99,3%; серпень 2018 року - 100,0%; вересень 2018 року - 101,9%; жовтень 2018 року - 101,7%; листопад 2018 року - 101,4%; грудень 2018 року - 100,8%; січень 2019 - 101,0%. Відтак, жодного місяця, в якому б індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині 1 статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (зі змінами, внесеними Законом України № 911-VIII від 24.12.2015 року), тобто 103%, не має, а тому сплачені відповідачем на користь позивача у цей період аліменти у твердій грошовій сумі індексація це підлягають. Приходячи до такого, суд ураховує правозастосовну практику, викладену Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України, який, з огляду на імперативну норму пункту 6 частини 2 статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року (із змінами та доповненнями), забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій (тобто сталість та єдність судової практики) у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, а саме: -постанову Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятої 26.06.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 341/915/16-ц (провадження № 61-4029 св 18); -постанову Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятої 26.09.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 127/8260/17-ц (провадження № 61-1118 св 18) -та постанову Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятої 10.07.2019 року в межах справи з єдиним унікальним № 200/9464/16-ц (провадження № 61-23168 св 18),- щодо того, що з 24 грудня 2015 року індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлено в розмірі 103 відсотки. Також, оскільки предметом позову в цій справі є стягнення індексації аліментів, вона згідно з правилом, визначеним у пункті 3 частини 6 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, є малозначною, а тому на підставі приписів пункту 2 частини 3 статті 389 цього ж кодифікованого закону України не підлягає касаційному оскарженню. Отже, слушною у цьому випадку є і правозастосовна практика апеляційної інстанції, яка повністю відповідає наведеній вище сталій практиці Верховного суду з цього приводу, а отже аналогічна за своїм правовим змістом позиція викладена, зокрема, в постанові Харківського апеляційного суду, прийнятій 30.03.2020 року в межах справи з єдиним унікальним № 635/3847/19 (провадження № 22-ц/818/6/20). З огляду на таке, суд критично підходить до розрахунку індексації, наданого позивачем, разом із уточненнями, викладеними у клопотанні про підтвердження правильності позовних вимог, оскільки вони: по-перше, суперечать обов`язковим для суду висновкам касаційної інстанції, наведеним вище; по-друге, не містять загальновизнаної формули розрахунку, яку б шляхом простих математичних вирахувань можливо було б перевірити; по-третє: посилаються на коефіцієнт індексації, про який не йдеться мова у Порядку проведення індексації грошових доходів населення. Натомість таке згадування є у доданому до матеріалів справі листі Міністерства соціальної політики України № 33/0/67-18 від 19.03.2018 року, де такий коефіцієнт наведений як «приклад». Окрім того, вказані вище постанови Верховного суду листу суперечать й прийняти за датою дещо пізніше, а тому мають перевагу у своїй юридичній силі що за часом, що за видом; по-четверте: не відповідають вимогам чинного законодавства щодо методики розрахунку, передбаченої у додатках 1 і 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 року, хоча та є обов`язковою для застосування згідно з його пунктами1-1 та 4, тобто сума індексації грошових доходів вираховується як результат множення розміру доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, що перевищив поріг 103%, який вирахуваний як різниця від величини індексу споживчих цін та 100%, й поділене поділений на 100%. У виді формули це виглядає так: сума індексації = дохід, що індексується х (індекс споживчих цін, що перевищив поріг 103%, - 100%) / 100%,- а тому такі розрахунки та уточнення не вважає слушними і не може покласти в основу судового рішення, що ухвалює. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 року у справі «Серявін та інші проти України»). Також, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України»). Беручи до уваги, що за змістом частини 7 статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», а також пункту 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів, суд вважає, що до участі у справі залучений належний відповідач. Таким чином, проаналізував всі наявні докази у їх сукупності, наведені та встановлені у судовому засіданні факти та відповідні ним правовідносини, суд приходить до висновку про незаконність та необґрунтованість вимог позивача та необхідність відмови їй у задоволенні позовних вимог щодо індексації аліментів, визначеної судом в твердій грошовій сумі, за період з 01 грудня 2016 року по 31 січня 2019 року в сумі 5365,67 гривень, а починаючи з 01 лютого 2019 року стягувати аліменти з врахуванням індексу споживчих цін, що склався за період з червня 2016 року до 01 грудня 2018 року - 131,9% в сумі 1582,80 гривень щомісячно, повністю. Ухвалюючи рішення та відмовляючи у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] повністю, суд вважає за необхідне вирішити згідно підпункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України питання про розподіл між сторонами у справі судових витрат. Так, відповідно до вимог частини 1 статті 141 зазначеного цивільного процесуального кодифікованого закону України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, частиною 6 цієї ж норми процесуального права визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Приписи частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України передбачають, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Таким законом є Закон України «Про судовий збір» № 3674-VІ від 08.11.2011 року (із змінами та доповненнями), який встановлює правові засади справляння, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та його повернення. Положеннями пункту 3 частини 1 статті 5 зазначеного Закону обумовлено, що від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Отже, [PERSON] , звернувшись в суд із позовом до [PERSON] «Про стягнення індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» судовий збір не сплачувала як така, що звільнена від його сплати, а тому судові витрати слід компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed