Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

27.12.2018 року до Дзержинського районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] з позовом до Державного підприємства «Жовтневе лісове господарство» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21.05.2018р. Державне підприємство «ЖОВТНЕВЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО» наказом від 21.05.2018р. № 70-к про припинення трудового договору (контракту) звільнило [PERSON] з посади начальника відділу з кадрового забезпечення і юридично-організаційної роботи на підставі п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України. Вважаючи звільнення незаконним Позивач звернувся до суду з позовом до Відповідача, у якому просив визнати наказ № 70-к від 21.05.2018р. незаконним та таким, що підлягає скасуванню з моменту його видання, та поновити Позивача на посаді начальника відділу з кадрового забезпечення і юридично-організаційної роботи. Дзержинський районний суд м. Харкова рішенням від 05.12.2018 року по цивільної справі № 638/8243/18 повністю задовольнив позовні вимоги Позивача. Даним рішенням суд визнав наказ Відповідача від 21.05.2018р. № 70-к незаконним та таким, що підлягає скасуванню з моменту його видання, та поновив Позивача на посаді начальника відділу з кадрового забезпечення і юридично-організаційної роботи з 22.05.2018 року. Додатковим рішенням по даній справі суд допустив негайне виконання рішення в частині поновлення Позивача на роботі. На виконання зазначеного рішення суду Відповідач наказом від 07.12.2018р. № 227-К скасував наказ від 21.05.2018р. № 70-к та поновив Позивача на посаді начальника відділу з кадрового забезпечення і юридично-організаційної роботи з 22.05.201 8 року. Рішенням суду від 05.12.2018 року по справі № 638/8243/18 було встановлено, що звільнення Позивача було здійснено без законної підстави, тому він був поновлений на роботі. Після виконання Відповідачем рішення суду, а саме скасування наказу про звільнення та поновлення Позивача на роботі. Відповідач зобов`язаний здійснити оплату Позивачу вимушеного прогулу за період з 22.05.2018р. по 06.12.2018р. включно. Відповідач не здійснював виплату Позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу посилаючись на те, що рішення суду від 05.12.2018 року гю справі № 638/8243/18 не зобов`язує його здійснити таку виплату, тому у наказі Відповідача від 07.12.2018р. № 227-К не має посилання на оплату Позивачу вимушеного прогулу. Але вимоги з оплати вимушеного прогулу не були предметом розгляду вказаної справи, тому судом не вирішувалося питання щодо здійснення такої оплати. На думку Позивача, відсутність у справі № 638/8243/18 рішення про виплату Позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу не звільняє Відповідача від обов`язку здійснити оплату вимушеного прогулу у разі звільнення працівника без законної підстави, що мало місце при звільненні Позивача. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.02.2019 року відкрито провадження по справі. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про слухання справи без його участі, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Представник Відповідача в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала та проти задоволення не заперечувала. Суд, дослідивши доводи учасників справи, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі\~статтею 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно зі\~статтею 263 ЦПК України\~рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до\~статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1\~статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3\~статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1\~статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено\~статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений\~статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 21.05.2018р. Державне підприємство «ЖОВТНЕВЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО» наказом від 21.05.2018р. № 70-к про припинення трудового договору (контракту) звільнило [PERSON] з посади начальника відділу з кадрового забезпечення і юридично-організаційної роботи на підставі п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України. Дзержинський районний суд м. Харкова рішенням від 05.12.2018 року по цивільної справі № 638/8243/18 повністю задовольнив позовні вимоги [PERSON] Даним рішенням суд визнав наказ Відповідача від 21.05.2018р. № 70-к незаконним та таким, що підлягає скасуванню з моменту його видання, та поновив Позивача на посаді начальника відділу з кадрового забезпечення і юридично-організаційної роботи з 22.05.2018 року. Д Додатковим рішенням по даній справі суд допустив негайне виконання рішення в частині поновлення Позивача на роботі. Відповідач наказом від 07.12.2018р. № 227-К скасував наказ від 21.05.2018р. № 70-к та поновив Позивача на посаді начальника відділу з кадрового забезпечення і юридично-організаційної роботи з 22.05.201 8 року. Однак позивачу не були виплачена заборгованість, а саме виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В свою чергу відповідно до статті 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. ВСУ в постанові від 14.09.2016 р. за справою № 6-419цс16 сформував правову позицію щодо розрахунку середньої зарплати за час вимушеного прогулу. З урахуванням норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку № 100, середньомісячна зарплата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, із якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 згаданого Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом 2-х місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку № 100). Положеннями ст. 237-1 КЗпП України, визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач надав до суду розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд приймає даний розрахунок та погоджується з ним. Також, суд приймає до уваги визнання відповідачем позовних вимог, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Позивач від сплати судового збору звільнений, враховуючи, що рішення ухвалено на його користь, судові витрати підлягають стягненню з відповідача, позов було подано 27.12.2018 року, а тому судовий збір що підлягає стягненню становить 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved