Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

28 лютого 2014 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про визнання права власності на автомобіль звернення стягнення на предмет застави БМВ 520 реєстраційний номер [NUMBER], посилаючись на те, що 27 листопада 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким останній отримав кошти в сумі 10 000 доларів США, які зобов'язувався повернути до 27 листопада 2011 року. В забезпечення належного виконання зобов'язань 27 листопада 2006 року було укладено договір застави транспортного засобу БМВ 520 реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідач взяті на себе зобов'язання виконував неналежним чином, повернув частину боргу в сумі 4 500 доларів США, решту суми 5 500 доларів США в добровільному порядку повернути відмовляється, з огляду на викладене позивач просить його вимоги задовольнити визнати за ним право власності на заставне майно. В судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги просив в рахунок погашення заборгованості в сумі 5 500 доларів США звернути стягнення на автомобіль БМВ 520 реєстраційний номер [NUMBER], шляхом визнання права власності на нього за [PERSON], та виключити з під-арешту автомобіль. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судовому засіданні проти позову заперечив. Представник третьої особи Першого міського відділу ДВС в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні 27 листопада 2006 року [PERSON] надав [PERSON] безвідсоткову позику в сумі 10 000 доларів США, які позичальник зобов'язувався повернути до 27 листопада 2011 року. Відповідні обставини підтверджуються копією договору позики та копією розписки від 27 листопада 2006 року про передачу коштів. 27 листопада 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено у простій письмовій формі договір застави транспортного засобу автомобіля БМВ 520, 1997 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], яким забезпечувалося виконання зобов'язань за договором позики від 26 листопада 2006 року, а саме повернення до 27 листопада 2011 року суми позики 10 000 доларів США. Позичальник [PERSON] взяті на себе зобов'язання за договором виконував неналежним чином, повернувши частину позики, а саме 10 січня 2007 року повернув 1 000 доларів США, 21 вересня 2007 року 1 200 доларів США, 11 липня 2008 року 1 500 доларів США, 19 травня 2010 року 800 доларів США, а всього 4 500 доларів США. У визначений договором позики строк відповідач коштів не повернув, розмір невиконаного зобов'язання становить 5 500 доларів США, що еквівалентно 86 731 грн. 53 коп. (за курсом станом на 19 грудня 2014 року) = 10 000 доларів США - 4 500 доларів США. Постановою №2453/9-09 від 15 вересня 2009 року винесеною державним виконавцем відділу державної виконавчої служби при виконанні виконавчого листа №2-2674 виданого Хмельницьким міськрайонним судом 11 серпня 2009 року на підставі рішення від 26 травня 2009 року про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» 8 942,41 доларів США та 718 грн. 57 коп. накладено арешт на 7 транспортних засобів в тому числі і на автомобіль БМВ 520, 1997 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до ст.1046 ч.1 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В силу ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору може бути представлена розписка позичальника, що посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. ч.1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Порядок передачі майна у заставу та звернення стягнення на майно, визначений ст.ст.572-597 ЦК України, Законом України «Про заставу», Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». В силу ст.1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. ст.13 цього Закону, в редакції чинній на час укладення договору застави, для укладення такого договору, щодо рухомого майна була передбачена проста письмова форма. Згідно ст. 16 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Відповідно до ст.ст.19,20 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. ст. 572 ЦК України визначено, що в силу застави кредитор (заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава, як правовий інститут цивільного законодавства виконує забезпечувальну функцію, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, незалежно від майнового стану боржника, і наявності у нього заборгованості перед іншими кредиторами, отже застава встановлюється для гарантування майнових інтересів кредитора-заставодержателя. Відповідно до ч.3 ст.577 ЦК України застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Згідно ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Право застави у [PERSON] виникло відповідно договору застави транспортного засобу з 27 листопада 2006 року, в той час, як постанова про накладення арешту на автомобіль була винесена 15 вересня 2009 року за виконавчим провадженням про стягнення на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором. Публічне обтяження на підстави постанови Першого міського відділу ДВС було зареєстровано 23 червня 2014 року. З огляду на викладене, державна виконавча служба не мала правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувача, який не є заставодержателем. Заставодержатель має переважне право на задоволення його вимог про стягнення боргу з боржника шляхом звернення стягнення на заставлене майно. Враховуючи це, суд вважає за необхідне виключити автомобіль БМВ 520, 1997 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] з-під арешту, накладеного Постановою №2453/9-09 від 15 вересня 2009 року державного виконавця відділу державної виконавчої служби при виконанні виконавчого листа №2-2674 виданого Хмельницьким міськрайонним судом. Згідно ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. Відповідно до ст.26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема передачу рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом. Як, вбачається із висновку №178/14 експертного автотоварознавчого дослідження від 5 червня 2014 року ринкова вартість автомобіля БМВ 520 реєстраційний номер [NUMBER] становить 67 430 грн. 18 коп., що є меншим ніж сума заборгованості за договором позики 5 500 доларів США. Враховуючи, викладене, суд вважає за можливе звернути стягнення на предмет застави автомобіль БМВ 520 реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 67 430 грн. 18 коп. в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 27 листопада 2006 року в сумі 5 500 доларів США, що еквівалентно 86 731 грн. 53 коп. шляхом передачі його у власність заставодержателя. Судові витрати по справі становлять 546 грн. 10 коп. та складаються із судового збору сплаченого позивачем в сумі 302 грн.50 коп. за вимогу майнового характеру та 243 грн. 60 коп. за вимогу немайнового характеру. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати в сумі 302 грн. 50 коп. слід стягнути з обох відповідачів на користь позивача в рівних частках, а на користь держави в рівних частках суму судового збору 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved