Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

27 серпня 2015 року [PERSON] звернулася до Золочівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] в якому просила визнати останного таким, що втратив право користування житловим приміщенням, в будинку №17 по вул.. Зінченко в смт. Золочів Харківської області. Свої вимоги позивач мотивує тим, що будинок №17 по вул. Зінченко в смт. Золочів належить їй на праві власності згідно договору дарування від 27.11.1991 року. Крім неї у вказаному будинку зареєстрований також її син [PERSON], який зі згоди позивача був у ньому прописаний, хоча фактично він не проживає у вказаному будинку з 2008 року. Місце проживання на даний час точно не відоме, відомо лише що він проживає в Росії в м. Обнінськ, за таких обставин добровільно знятися з реєстрації у спірному будинку відповідач не може, що порушує право позивача вільно розпоряджатися своєю власністю, а також унеможливлює оформлення житлової субсидії, через що вона була змушена звернутися до суду із вказаним позовом. В судове засідання від позивача надійшла заява в якій він позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити позов, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явивсь, виклик відповідача в судове засідання здійснювалось через оголошення в газеті «Слобідський край», №121 від 10.10.2015 року, про причини неявки суду не повідомив, відповідні заяви суду не надавав, у зв'язку з чим суд вважає за можливе слухати справу у відсутність відповідача, провівши заочний розгляд справи з винесенням заочного\~\~рішення, проти чого позивач не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що будинок №17 по вул. Зінченко в смт. Золочів Харківської області належить на праві власності [PERSON], що підтверджується наданою суду копією договору дарування від 27.11.1991 року (а.с. 6-7). Згідно інформації Золочівського РС ГУДМС України в Харківській області та будинкової книги для прописки громадян що проживають в [INFO] [PERSON] зареєстрований за зазначеною адресою (а.с.8-9,14) З наданого суду акту від 19.08.2015 року складеного Депутатом Золочівської селищної ради Харківської області [PERSON], сусідами: [PERSON] та [PERSON]вбачається, що [PERSON],[INFO] син [PERSON] протягом останніх семи років постійно не проживає в житловому будинку №17 по вул. Зінченка в смт. Золочів Харківської області.Зі слів [PERSON] її син приблизно в 2008 році вибув із зазначеного будинку. В дійсний час останній постійно проживає в Росії. (а.с.10). При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України та ст.ст.15, 23, 405 ЦК України. Крім того основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в ст. 13 ч. 3 Конституції України, власність зобов'язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Статтею 405 ЦК України окреслено право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом. Так, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV прокоментовано порядок та підстави зняття з реєстрації місця проживання. Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі в тому числі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Статтею 174 ЦПК України передбачена можливість визнання позову відповідачем. Так, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином судом встановлено, що відповідач [PERSON] як член сім'ї власника будинку №17 по вул.. Зінченка в смт. Золочів Харківської області, зареєстрований за вказаною адресою, проте понад шість місяців є відсутнім за місцем реєстрації. Місце проживання невідоме, спірним житлом не цікавиться, не несе витрати на його утримання, чим порушує права власника будинку [PERSON]. Доказів наявності домовленості між [PERSON] та [PERSON] стосовно відсутності останньої у будинку, суду не надано, в зв'язку з чим, в розумінні положень ч. 2 ст. 405 ЦК України суд вважає, що [PERSON] втратив право користування вказаним житлом, а також те, що підставою для зняття особи з реєстрації може бути судове рішення про позбавлення особи права користування житлом, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у повному обсязі, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: вул.. Зінченка,17 в смт. Золочів Харківської області. На підставі викладеного, та

Outcome: approved