Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

28.12.2016 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду із позовом до Миргородської міської ради про визнання права власності на житлову прибудову. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду від 01 березня 2017 року до участі в справі в якості третьої особи притягнуто [PERSON] (а.с.49). В судовому засіданні позивачка зазначила, що 15 лютого 2007 року вона уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким стала власницею 14/25 частини будинковолодіння [ADDRESS] Під час проживання в будинковолодінні вона самовільно добудувала житлову прибудову А1-1, загальною площею 24,4 кв.м., житловою площею 12,7 кв.м., прибудову а4 загальною площею 4 кв.м.. Скориставшись будівельною амністією, яка діяла в 2015 році вона оформила декларацію про готовність об'єкта до експлуатації і узаконила самовільно збудовані раніше побудови. В той же час вона позбавлена можливості належним чином зареєструвати в реєстраційній службі новобудови, оскільки у неї відсутня заява співвласника іншої частини житлового будинку про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об'єкт. Зважаючи на викладене, просить суд визнати за нею право власності на житлову прибудову А1-1, загальною площею 24,4 кв.м., житловою площею 12,7 кв.м., прибудову а4 загальною площею 4 кв.м., що являються невід'ємною частиною 14/25 частин житлового будинку [ADDRESS] Представник відповідача Миргородської міської ради Синельник Н. А. не висловила заперечень проти задоволення позову. Третя особа [PERSON], будучи повідомленою про день та час судового розгляду справи в порядку міжнародного договору, в судове засідання не з'явилася, своїх заперечень проти задоволення позову до суду не направила. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 15 лютого 2007 року позивачка [PERSON] придбала у [PERSON] 14/25 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] та в цілому складається з : жилого будинку А-1, житловою площею 53,8 кв.м., загальною площею 95,4 кв.м., погреба «а»., сараю з прибудовою «В», вбиральні «Г», сараю «Е». Право власності зареєстровано належним чином в ДКП «Миргородтехінвентаризація» (а.с.6-8). Позивачкою було проведено добудову до належної їй частини житлового будинку прибудови А1-1, загальною площею 24,4 кв.м., житловою площею 12,7 кв.м., прибудови а4 загальною площею 4 кв.м. Дані прибудови офіційно були прийняті в експлуатацію, про що свідчить Декларація про готовність об'єкта до експлуатації (а.с.17-19). Позивачка являється власницею земельної ділянки площею 0,1000 га., що розташована в [ADDRESS], що підтверджується копією державного акту на право власності на землю (а.с.45). Відповідно до ст.ст. 316,317,319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд Право власності є непорушним Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Оскільки позивачка не може оформити право власності на здійснені нею добудови, за нею слід визнати на них право власності.

Outcome: approved