Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

28 лютого 2014 року позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.02.2013 р. між [PERSON] та відповідачем було укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 5 200,00 грн., зобов'язавшись повернути їх до 13.05.2013 р. Крім того, 21.02.2013 р. між [PERSON] та відповідачем було укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 5 500,00 грн., також зобов'язавшись повернути їх до 13.05.2013 р. Відповідач не виконав свої зобов'язання за укладеними договорами, у зв'язку з чим у позивачів виникло право вимагати повернення боргу у судовому порядку. Викладені обставини стали причиною звернення позивачів до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договорами позики (а.с.а.с. 1 - 5, 14). Позивачі у судовому засіданні підтримали заявлені вимоги, не заперечували проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач до суду не з'явився, був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 169, статей 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). Суд, заслухавши пояснення позивачів, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що 21.02.2013 р. між [PERSON] та відповідачем було укладено усний договір позики, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 5 500,00 грн., зобов'язавшись повернути їх до 13.05.2013 р. На підтвердження передачі коштів відповідачем було складено розписку (а.с. 6). Дотепер відповідач борг не повернув. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори й інші правочини. Згідно зі статтею 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності з абзацом 1 частини 1 статті 1049 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, в такій же кількості, такого ж роду і такої ж якості, які були передані йому позикодавцем) у строк і в порядку, встановлені договором. За укладеним договором позики позивач передав відповідачеві 5 500,00 грн., про що свідчать матеріали справи, отже, вказаний правочини, у розумінні статті 1046 ЦК, було укладено. Дотепер отримані кошти не повернуто, отже позов [PERSON] підлягає задоволенню. Вирішуючи позов [PERSON], суд виходить з того, що останнім не доведено належними та допустимими доказами (розписка, квитанція, касовий чек тощо) факт укладення договору позики та передачі за цим договором грошових коштів, тому ці вимоги задоволенню не підлягають. У порядку статті 88 ЦПК з відповідача на користь [PERSON] в рахунок відшкодування судових витрат підлягають стягненню 243,60 грн. (а.с. 17).

Outcome: partial