Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

27 січня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позов до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди (індексу інфляції) грошових коштів в сумі 40,05 грн сплачених [PERSON] в березні 2011 року в рахунок примусового виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2010 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок повернення боргу та судових витрат у справі в сумі 15375 грн --40,05 грн отриманих у березні 2011 року в розмірі 22грн 59 коп з врахуванням індексу інфляції за грудень 2007 року, та в рахунок 10% від простроченої суми, яка станом на 01.04.2011 року становила 12 989,32 грн. в розмірі 1298,93 грн, та всього просить стягнути на його користь відповідача матеріальну шкоду в розмірі 1321,52 грн (1298,93 грн+ 22,59 грн). 24 березня 2014 року [PERSON] заявив аналогічний позов з тих же підстав ,але стягнення індексу інфляції на суму 44,54 грн, стягнутих з [PERSON] в квітні 2011 року за тим же рішенням суду,в сумі 27,08 грн та 10 % від простроченої суми станом на 01.05.2011 року ,яка становила 12944,78 грн,в розмірі 1294,48 коп, а всього просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 1321,56 грн (1294,48 грн+ 27,08 грн). 05.05.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] з тих же підстав,але про стягнення індексу інфляції на суму 42,41 грн, стягнутих з [PERSON] в травні 2011 року за тим же рішенням суду в розмірі 26,34 грн, та 10 % від простроченої суми,яка станом на 01.06.2011 року становила 12 902,37 грн в розмірі 1290,24 грн, а всього просить стягнути матеріальну шкоду в розмірі 1316,58 грн (1290,24 грн + 26,34 грн). Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 20 травня 2014 року зазначені цивільні справи об'єднані в одне провадження. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що зазначені сплачені суми [PERSON] в рахунок повернення боргу за рішенням суду повинні бути виплачені з урахуванням їх індексації за період з грудня 2007 року, коли згідно договору позики [PERSON] повинен був повернути борг, по попередній місяць, місяцю фактичної сплати [PERSON] зазначених ним у позовах сум відповідно до встановлених за ці періоди індексів інфляції. Крім того, позивач вважає,що враховуючи, що позика повинна була повернута [PERSON] в грудні 2007 року, але не була повернута і саме п.6 договору позики повинен був спонукати до виконання договірних зобов'язань, так як 10% від простроченої суми на його думку мається на увазі, за кожен день прострочення грошового зобов'язання до повного повернення боргу. Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок індексації заявленої простроченої суми боргу в розмірі 76 (сімдесят шість) гривень 01 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь [PERSON] з державного бюджету в рахунок повернення судових витрат 243 грн. 60 коп. В апеляційній скарзі [PERSON] посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права,просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до п.п. З, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування судо\- вого рішення є порушення норм матеріального та процесуального Закону. Як вбачається з матеріалів справи за рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2010 року на користь позивача стягнуто з відповідача суму боргу за договором позики в розмірі 15000 гривень та судові витрати у справі 375 грн..а всього стягнуто 15375 грн. На виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист № 2-72 і 30 березня 2010 року відділом державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Згідно довідки ВДВС Першотравенського МУЮ № 7389 від 04.09.2013 року в березні 2011 року позивачу перераховано в рахунок повернення боргу [PERSON] 40,05 грн згідно виконавчого листа № 2-72 від 29.12.2009 року,який повинен був повернутий [PERSON] в грудні 2007 року відповідно до п.1 договору позики між сторонами. Згідно довідки ВДВС Першотравенського МУЮ №578/03-48 від 23.01.2014 року в квітні 2011 року позивачу перераховано в рахунок повернення боргу [PERSON] 44,54грн згідно виконавчого листа № 2-72 від 29.12.2009 року, який повинен був повернутий [PERSON] в грудні 2007 року відповідно до п.1 договору позики між сторонами. Згідно довідки ВДВС Першотравенського МУЮ № 577/03-41 від 23.01.2014 року в травні 2011 року позивачу перераховано в рахунок повернення боргу [PERSON] 42,41 грн згідно виконавчого листа № 2-72 від 29.12.2009 року, який повинен був повернутий [PERSON] в грудні 2007 року відповідно до п.1 договору позики між сторонами. Задовольняючи позов про стягнення з відповідача в рахунок індексації заявленої простроченої суми боргу в розмірі 76 (сімдесят шість) гривень 01 коп., яка складається з індексу інфляції на суму 42,41 грн, стягнутих з [PERSON] в травні 2011 року за тим же рішенням суду в розмірі 26,34 грн, індексу інфляції на суму 44,54 грн, стягнутих з [PERSON] в квітні 2011 року за тим же рішенням суду,в сумі 27,08 грн.,з індексу інфляції на суму 40.05 грн, стягнутих з [PERSON] в березні 2011 року за тим же рішенням суду в розмірі 22,59 грн., районний суд зробив правильний висновок, що оскільки відповідач порушив своє зобов'язання по поверненню позики в грудні 2007 року він повинен сплатити позивачу на підставі ч.2 ст..625 ЦК України та п.6 договору позики індексацію заявлених позивачем прострочених сум боргу. Таким чином, суд 1 інстанції постановив законне рішення стосовно стягнення інфляційних сум. Але колегія суддів не погоджується з висновком суду про відмову у задоволені позову про стягнення з відповідача 10% пені за кожен день прострочення виконання зобов'язання. П.6 укладеного між сторонами договору позики від 20 жовтня 2007 року передбачено, що у випадку несвоєчасного повернення позики Позичальник сплачує позикодавцю суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 10 відсотків від простроченої суми. (а.с.43) Частиною 1 ст. 598 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється част\- ково або в повному обсязі на підставах, що передбачені договором або Законом (ст. ст. 559, 599-601, 604-609 ЦК України), зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Оскільки зобов'язання в повному обсязі не було виконане, кошти позивачу не по\- вернуті, відповідач несе відповідальність відповідно умов договору позики, в зв'язку з не\- своєчасним поверненням отриманих коштів (ст. 549 ЦК України). Ухвалення судом рішення про стягнення боргу, який не повернуто, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним угоди та не позбавляє позичальника права вимагати від відповідача його належного виконання. При частковому задоволенні позовних вимог щодо процентів від простроченої су\- ми боргу, суд І інстанції, в протиріч умовам договору, зробив хибний висновок відносно стягнення 10% пені від простроченої суми, які договором не передбачено. Відповідно до ст. 16 ЦК України та ст. 11 ЦПК України кожна особа самостійно вибирає спосіб захисту в суді своїх прав і розпоряджається предметом спору на власний розсуд. Відповідно до умов договору позики, обраних сторонами на момент його підписання розмір відсотків, які підлягають стягненню складав станом: на 01.04.2011 рік складає 12 989,32 грн., то 12989,32х0,1 = 1298,93 грн. на 01.05.2011 рік складає 12944,78 грн.,то 12944,78х0,1= 1294,48 грн. на 01.06.2011 рік, складає 12902,37 грн., то 12902,37х0,1=1290,24 грн., Таким чином, стягненню підлягає сума заборгованості за процентами всього в розмірі 3 883 грн.65 коп. Вирішуючи питання розподілу судових витрат у справі суд виходить з наступного: Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А тому стягненню на користь [PERSON] з державного бюджету в рахунок повернення судових витрат підлягає сума 243 грн.60 коп.

Outcome: partial