Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

27.03.2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за нею, як спадкоємицею за заповітом право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], яка належала померлій [INFO] року [PERSON], мотивуючи тим, що приватним нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. В якості правовстановлюючого документу - рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, але відповідно до ст. 182 ЦК України право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, факт якої засвідчується печаткою реєструючого органу. Право власності у набувача на нерухоме майно виникає з моменту його реєстрації. Отже, за її відсутності у набувача майна за договором право власності виникнути не може. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, якою позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення, просить справу розглянути у його відсутність. Вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.05.2006 року було визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності в рівних частках по 1/2 частині кожному на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19.08.2014 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла [INFO] року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до заповіту, посвідченого 11.06.2012 року приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфіменко М.Д., зареєстрованого в реєстрі за № 2750, [PERSON] заповіла усе її майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, на що за законом буде мати право - [PERSON], [INFO]. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 39701846 від 23.02.2015 року, наданого приватним нотаріусом Єфіменко М.Д., заповіт [PERSON] від 11.06.2012 року, зареєстрований за № 2750 не змінювався та не скасовувався. Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] на час відкриття спадщини мешкала разом із спадкодавцем [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджено записами у будинковій книзі, тобто вважається такою, яка фактично прийняла спадщину. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфіменко М.Д. № 02-14/152 від 12.03.2015 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. В якості правовстановлюючого документу - рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, але відповідно до ст. 182 ЦК України право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, факт якої засвідчується печаткою реєструючого органу. Право власності у набувача на нерухоме майно виникає з моменту його реєстрації. Отже, за її відсутності у набувача майна за договором право власності виникнути не може. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved