Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

28.02.2017 позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Кризька сільська рада Марківського району Луганської області про позбавлення батьківських прав. В обгрунтування своїх вимог зазначив, що 31.01.2017, під час проведення оперативно-профілактичного рейду була відвідана родина [PERSON], в якій виховується малолітній [PERSON], [INFO]. Дана родина перебуває на обліку сімей, які опинилися в складних життєвих обставинах Марківського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. На момент обстеження від батька малолітнього було чутно запах алкоголю, загальний та санітарний стан приміщення незадовільний. В будинку брудно, не придбано, розкидані пляшки від алкогольних напоїв. Засоби особистої гігієни, постільна білизна та посуд знаходяться в малій кількості. Дтина не має місця для розвитку та відпочинку, іграшок та книг, які б відповідали його віковим особливостям. Дитина має хворобливий вигляд, часто жаліється на погане самопочуття, але батько не реагує на пораду вчителя про медичне обстеження хлопчика. Батько не цікавиться навчанням сина та нехтує його вихованням, не йде у співпрацю з класоводом, декілька разів відповідач приходив до школи у нетверезому стані. Позивач, Служба у справах дітей Марківської районної державної адміністрації в судовому засіданні вимоги підтримувала в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні заперечив проти позбавлення його батьківських прав, просив не позбавляти його батьківських прав та надати можливість виправитися. Пояснив, що після того як померла його дружина, він виховує сина сам, живе з батьком ну не завжди прибирав. Істи готує, прибирає, пере все сам. Після подачі позову він зробив висновки, прибрав будинок, купив сину книги, іграшки, зробив стіл для зайнять, та зробив висновки, що син - головне, він його любить. Крім того пояснив, що дійсно іноді випиває, але зараз пройде лікування, а якщо потрібно і закодується. Щодо актів обстеження не згоден, оскільки в будинку прибрано, а бутилки про які говорить представник позивача вони з водою стоять в будинку на всякий випадок. Представник третьої особи, позовні вимоги позивача не підтримує, зазначає, що відповідач після подачі позову став на шлях виправлення, прибрав будинок, купив сину книги, іграшки, зробив власноруч стола для зайнять. Родину вона відвідує часто, оскільки померла мати хлопчика і його виховує батько, якщо раніш хлопчик скаржився і не хотів жити з батьком бо той п'є то зараз хлопчик говорить, що жити хоче з батьком. Представник в судових дебатах сазала, що вживати такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав не потрібно, треба попередити батька про необхідність змінити ставлення до виховання дитини та встановити контроль. Суд вислухавши позивача, відповідача, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Так, [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Кризької сільської ради Марківського району Луганської області 01.09.2009. (а.с.3). Згідно характеристики, виданої класоводом Кризької ЗОШ І-ІІІ ступенів, [PERSON] навчається в даній школі з 2015 року. Дитина стоїть на внутрішкільному контролі у зв'язку зі схильністю до бродяжництва. Його батько [PERSON] не цікавиться навчанням дитини та нехтує її виховання, не йде на співпрацю з класоводом у навчанні та вихованні, батьківські збори відвідує нерегулярно, бували випадки, що до школи батько приходив в нетверезому стані. (а.с.6). Згідно актів житлово-побутових умов проживання від 31.01.2017, 24.04.2017 загальний та санітарний стан приміщення незадовільний, в будинку брудно, одяг розкиданий, в ньому знаходяться пляшки від алкогольних напоїв. Посуд, засоби особистої гігієни та постільна білизна є, але в малій кількості. (а.с.7). Відповідно до рішення Кризької сільської Ради Марківського району Луганської області №42 від 23.02.2017 вирішено за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Проте, як стверджує представник третьої особи, відповідач після подачі позову став на шлях виправлення, прибрав будинок, купив сину книги, іграшки, зробив власноруч стола для зайнять, і якщо раніш хлопчик скаржився і не хотів жити з батьком бо той п'є то зараз хлопчик говорить, що жити хоче з батьком. Після доослідження доказів представник позивача в судових дебатах сазала, що дійсно вживати такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав не потрібно, а треба попередити батька про необхідність змінити ставлення до виховання дитини та встановити контроль. Суд вирішуючи спір по суті заявлених вимог виходить з наступного. Відповідно до статей 10, 11 ЦПК України сторони користуються рівними правами щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи і розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. В абз.2 п.18 вказаної постанови Пленуму ВСУ зазначено, що зважаючи на крайність такого заходу, як позбавлення батьківських прав, суд у виняткових випадках при доведеності винної поведінки батьків (одного з них), з урахуванням характеру такої поведінки, особи, інших конкретних обставин справи може відмовити в позові про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей та поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Таким чином, позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини, які визначені ст. 166 СК України. Отже, позбавлення батьківський прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина може бути розлучена зі своїми батьками лише у виняткових випадках. Отже, позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати лише тоді, коли це не викликано необхідністю. Згідно з ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки [PERSON] після подачі позову, виявляє стійке бажання у виконанні батьківських обов'язків, змінив ставлення до дитини купив, книги, іграшки, зробив стіл для зайнять, прибрав будинок, крім того він категарично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, а оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, суд вважає , що за обставин, що склались, застосовувати його не можна і небхідно дати батькові можливість виправитися. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed