overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

26 червня 2015 року позивач звернувся з позовом до суду в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, який був зареєстрований Виконавчим комітетом Слобідської сільської ради Малинського району Житомирської області 23.12.1987 року, актовий запис № 14. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що з 23.12.1987 року він перебуває з відповідачем у шлюбі, проте за час їх сімейного життя зясувалося, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя, сімю та ведення домашнього господарства, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між позивачем та відповідачем шлюбних відносин. Позивач вважає, що збереження їх шлюбу неможливе і суперечить його інтересам. В судове засідання позивач не зявився, подав до суду заяву в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач, в судове засідання не зявилася, також подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, щодо задоволення позову не заперечує. Суд, встановивши обставини справи, що підтвердженні засобами доказування, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб, 23 грудня 1987 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб, у виконавчому комітеті Слобідської сільської ради Малинського району Житомирської області (актовий запис № 14), після реєстрації якого, відповідачу присвоєно прізвище [PERSON]. Від шлюбу вони мають дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Також зясовано, що сторони останнім часом, не бачать можливості зберегти сім`ю, вважають що є різними людьми по характеру, по поглядам на життя, по поведінці в сім`ї, також вважають, що надання судом строку для їх примирення є недоцільним, так як вони вже остаточно для себе вирішили розлучитися. Спільні діти є повнолітніми. Таким чином, у відповідності до положень ст. 111 та ч. 2 ст. 112 СК України, суд вважає, що підстав для надання сторонам строку на примирення не має, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам кожного. Крім того, стаття 113 СК України встановлює, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач виявила бажання залишити прізвище [PERSON]. Питання щодо судових витрат вирішується судом відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. Зокрема, позивач просить суд судові витрати по справі покласти на нього. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

26 червня 2015 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки. Вказувала, що з 27.08.2011 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають доньку [PERSON], [INFO], яка перебуває на її утриманні. Посилаючись на відсутність матеріальної допомоги з боку відповідача на утримання дитини, позивач просила стягнути з останнього аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено. З 27.08.2011 року сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбі та від спільного життя мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується даними копії свідоцтва про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 382. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, матеріальний стан та стан здоровя платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнена від сплати судового збору на користь держави, тому відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 243 грн. 60 коп. Згідно ст. 367 ЦПК України, рішення в межах місячної суми платежу підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

26 червня 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 31 жовтня 2008 року у відділі РАЦС по м.Костянтинівці Костянтинівського МРУЮ Донецької області, актовий запис № 429, від спільного проживання мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], також зазначила, що брачно-сімейні відносини припинили з січня 2015 через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками. Позивач вважає, що сімю зберегти неможливо, в позовній заяві просила шлюб між нею та відповідачем розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Суд, зясувавши позицію сторін, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 31 жовтня 2008 року сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 429, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-НО № 158894, виданим відділом РАЦС по м.Костянтинівці Костянтинівського МРУЮ Донецької області (а.с.7). Сторони від спільного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-НО № 251979, виданим відділом РАГС м.Костянтинівки Донецької області (а.с.6), з січня 2015 року сторони мешкають окремо, брачно-сімейні відносини припинили через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками, неможливістю знайти спільний погляд на життя. Сторони до примирення не прийшли, поновлювати сімейні відносини не мають наміру. Вказані обставини мають істотне значення, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

26 червня 2015 р. позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 13 лютого 2010 р. знаходиться у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], і сина [PERSON], [INFO]. Вказала, що вона сама утримує дітей, а відповідач ухиляється від батьківських обовязків, не бажає знайти нормальну роботу щоб отримувати гідну заробітну плату та утримувати дітей. Просила суд постановити рішення, за яким стягувати з відповідача на її користь на утримання дітей аліменти в розмірі 1/3 частки щомісячно до їх повноліття. Позивач у судове засідання не зявилася, але надіслала суду письмову заяву, в якій позов підтримала та просила його задовольнити, а справу розглянути без її участі. Відповідач будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи в судове засідання не зявився, але також надав суду письмову заяву, в якій заявлені вимоги визнав повністю і не заперечував проти їх задоволення, а справу просив розглянути без його участі. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Положенням частини 3 статті 181 СК України визначено, що кошти на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її батька і /або/ у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, сторони з 13 лютого 2010 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Під час подружнього життя, а саме, 06 серпня 2012 року у них народилася донька [PERSON], а 13 квітня 2015 року син [PERSON], батьком яких є відповідач у справі, що останнім не оспорюється. Судом зясовано, що відповідач [PERSON] проживає окремо від сімї, має задовільний стан здоровя, інші аліментні платежі не сплачує. Наведене свідчить про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей. Відповідно з вимогами ст. 191 СК України аліменти підлягають стягненню з відповідача з моменту подачі до суду позову, тобто з 26 червня 2015 року і на підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України підлягають обовязковому негайному стягненню у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

26 червня 2017 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 16.03.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 126, мотивуючи вимоги тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось, вони втратили почуття поваги один до одного, відповідач ніякою матеріальної допомоги родині не надає, у зв'язку з чим між ними почали часто виникати сварки, з відповідачем однією сім'єю не проживає з липня 2015 р., від шлюбу мають спільного сина [PERSON], [INFO], подальше проживання та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, примирення з відповідачем вважає за неможливе. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.. Відповідач у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином, про причину неприбуття не повідомив, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо можливості задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 16.03.2013 р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] Шлюбно-сімейні стосунки сторін та ведення спільного господарства припинено з липня 2015 р. Питання щодо розподілу спільного майна та місця проживання дитини вирішення у судовому порядку не потребує. Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Оскільки сторони однією сім'єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

26 червня 2017 року [PERSON] (далі - позивач), звернувшись до суду з позовом, вимоги якого уточнила (а.с.16), просила стягнути з [PERSON] (далі - відповідач) на свою користь на утримання малолітньої дочки [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно, з дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, та на її утримання аліменти у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи від дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною трьох років, посилаючись на те, що з 27.09.2016 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від даного шлюбу вони мають дочку [PERSON], яка народилася 09.04.2017 року. На даний час відповідач проживає окремо і добровільно відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дочки, яка повністю знаходиться на її утриманні. Крім того, оскільки дочці не виповнилося трьох років, вона здійснює за дитиною догляд і у звязку з цим ніде не працює, а відповідач може надавати таку матеріальну допомогу, так як працює без оформлення трудового договору. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, але звернулаcя із заявою, в якій просила розглянути справу без її участі. Уточненні позовні вимоги підтримує повністю та просила позов задовольнити (а.с. 14). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, але звернувся із заявою, в якій зазначив, що позов визнає повністю та просив розглянути справу без його участі (а.с. 15). Зважаючи на те, що сторони по справі не зявились в судове засідання, але звернулись до суду із заявами про те, щоб розгляд справи відбувався без їх участі та без фіксування судового процесу звукозаписувальними засобами, суд у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Згідно абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши та оцінивши докази надані сторонами по справі, враховуючи положення ч. 4 ст. 174 ЦПК України, ст. ст. 75, 84, 180, 182, 183, 191 СК України та те, що відповідач беззаперечно визнав позовні вимоги позивача і не заперечує проти задоволення позову, що не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приймає визнання відповідачем позову і вважає, що є всі законні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення аліментів на утриманні малолітньої дитини та дружини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

26 червня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в обґрунтування якої зазначала, що 25 червня 2012 року було зареєстровано їх з відповідачем шлюб, про що виконкомом Мішково-Погорілівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області був здійснений відповідний актовий запис № 9. Разом з тим їх сімейне життя із відповідачем не склалося, вони припинили шлюбні стосунки, мешкають окремо тривалий час. Мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які знаходяться на утриманні матері. Відповідач зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя. Позивачка вважає, що подальше сумісне життя та збереження їх шлюбу неможливе, через що звернулася до суду із цим позовом. Позивачка [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій свої позовні вимоги підтримала, просила справу розглянути за її відсутності. У разі задоволення позову, просила залишити їй прізвище, обране під час державної реєстрації шлюбу Рибченко. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належно, що підтверджується даними відстеження пересилання поштових відправлень (а.с. 16-17), у зв'язку з чим та за згодою позивачки, суд допустив заочний розгляд справи. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-ФП № 080544, виконкомом Мішково-Погорілівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, сторони зареєстрували шлюб 25 червня 2012 року, про що в Книзі реєстрації актів цивільного стану про укладення шлюбу було здійснено актовий запис за № 9. Під час державної реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище з «Татьянченко» на «Рибченко» (а.с.5). Сторони мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії І-ФП № 186166 (а.с. 10) та сина [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії І-ФП № 206106(а.с. 9-10). Проте шлюбні стосунки між сторонами не склались та вони фактично припинили шлюбні відносини, мешкають окремо тривалий час, спільного господарства та бюджету не ведуть. Про спір між сторонами щодо розподілу спільного майна та місця проживання дітей на час розгляду справи не заявлено. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. За встановлених обставин суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, а також приймаючи до уваги, що шлюб є вільним союзом чоловіка та жінки, тому, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб між сторонами має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

26 червня 2017 року до суду заявлено позов [PERSON], в якому вона вимагає розірвати шлюб між нею і відповідачем, зареєстрований Виконкомом Новофастівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області 26.04.2013р., актовий запис № 2, та стягнути з [PERSON] на її користь на утримання їх малолітньої дочки [PERSON], [INFO], аліментів в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до її повноліття, посилаючись на невиконання добровільно відповідачем законного обовязку по утриманню дитини. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги змінила, наполягала на розірванні шлюбу та стягненні аліментів в розмірі ? частки з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідач в судовому засіданні змінені позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував. З урахуванням позицій сторін матеріалів справи, суд визнає за необхідне позов задовольнити повністю з таких міркувань. Беззаперечно доведено, що 26.04.2013р. Виконкомом Новофастівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, актовий запис №2 (а. с. 7) був зареєстрований шлюб між сторонами. Від цього шлюбу у них народилася дочка [PERSON], [INFO] (а.с.8), яка перебуває на утриманні матері [PERSON], так як [PERSON] належним чином не виконує свого законного обовязку по утриманню малолітньої дитини. Зазначені правовідносини регулюються: -ст.180 Сімейного кодексу України, відповідно до якої батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей; -ст.182 Сімейного Кодексу України, за змістом якої при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних дружини чи батьків; -ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, згідно з якою розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки, відповідач ухиляється від добровільного виконання свого обовязку по утриманню малолітньої дочки, чим порушує її майнові права, то на користь позивача з нього необхідно стягувати аліменти в частці від його заробітку (доходу), яку суд визначає з урахуванням майнового стану відповідача, відсутності у нього інших утриманців в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Окрім того, суд визнає, що сім`я сторін розпалася остаточно, а тому шлюб необхідно розірвати на підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, як такий, що суперечить їх інтересам.

Outcome: approved