Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

27.04.2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Центру надання адміністративних послуг Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], а також про зняття їх з реєстрації за місцем проживання. Ухвалою від 05.02.2018 року замінено первісного відповідача Центр надання адміністративних послуг Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації належним відповідачем Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації, а також залучено до участі у справі [PERSON] та [PERSON] в якості співвідповідачів. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу. При цьому, з моменту придбання квартири та до теперішнього часу в ній значаться зареєстрованими [PERSON] та [PERSON], які без поважних причин з липня 2012 року в ній фактично не проживають, з реєстрації в добровільному порядку не знімаються, витрати по квартирній платі та платі за комунальні послуги не несуть, у зв'язку з чим позивачка звернулась до суду з даним позовом. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити їх у повному обсязі, проти проведення заочного розгляду справи не заперечили. Відповідачі в судове засідання не з'явились, своїх представників до суду не направили, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки суду повідомлено не було. Враховуючи, що позивачка не заперечила проти проведення заочного розгляду справи, при цьому, належним чином повідомлені відповідачі в судове засідання не з'явились, а тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення сторони позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що позивачка є власником квартири [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 26.06.2012 року, укладеного між позивачкою та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом КМНО Ваховуською М.В., зареєстрованого в реєстрі за № 5. Як вбачається з довідки Ф-3 від 05.04.2017 року, власником особового рахунку на вказану квартиру є позивачка, а відповідачі [PERSON] та [PERSON] з 1996 року і 1989 року відповідно значаться зареєстрованими у квартирі. Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, відповідачі без поважних причин з липня 2012 року не проживають у даній квартирі, що також підтверджується актом від 15.04.2017 року, складеним працівниками ТОВ «Індустріальний будівельний холдинг» з підписами сусідів, які проживають поряд з квартирою позивачки. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно до вимогами ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON]більше п'яти років без поважних причин не проживають у квартирі [ADDRESS], у якій вони зареєстровані, при цьому витрат на утримання вказаної квартири не несуть, суд приходить до висновку, що позов у частині вимог щодо визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням підлягає задоволенню, а тому вважає за необхідне визнати [PERSON] та [PERSON]такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS]. Разом з тим, згідно з вимогами ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Враховуючи вказані положення закону, суд вважає, що позов у частині вимог щодо зняття відповідачів з реєстрації за місцем проживання не підлягає задоволенню, оскільки у даному випадку, заявлені вимоги є передчасними, а порушені права позивачки підлягають захисту саме шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивачки підлягають стягненню у рівних частках судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640,00 грн., а саме по 320,00 грн. з кожного.

Outcome: partial