Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

28. 08. 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Севастопольська, буд. 71, на підставі Договору дарування від 29 лютого 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Першої синельниківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, зареєстрованого в реєстрі за №210 та зареєстрованого КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» 14 березня 2012 року за реєстром №252/2. З відповідачем вона знаходилась у зареєстрованому шлюбі в період з 20 травня 1989 року. [PERSON] зареєстрований за вищезазначеною адресою з 21 листопада 2003 року, про що свідчить копія з будинкової книги. Фактично шлюбні відносини і ведення спільного господарства між сторонами припинилися з весни 2013 року, що підтверджується Довідкою, виданою квартальним комітетом №6 від 25 червня 2014 року. Відповідач добровільно змінив своє місце проживання, вибувши в інше жиле приміщення та забравши усе належне йому майно. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком №7, розташованим по вул. Севастопольській в м. Синельникове Дніпропетровської області. У відкритому судовому засіданні позивач надала пояснення таким чином як це зазначено вище. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, до початку проведення судового засідання заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. У відкритому судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що знає як позивача, так і відповідача. Їх сім’я розпалась в серпні 2013 року у зв’язку з наявністю боргових зобов’язань у [PERSON] В серпні 2013 року судом ухвалено рішення про розірвання шлюбу між ними. [PERSON] залишилась проживати за адресою: [INFO], а відповідач змінив місце проживання на адресу проживання свого батька, тобто: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Жлоби. У відкритому судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що перебуває у дружніх відносинах із сином позивача та відповідача. Знає, що за рішенням суду шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, і що зараз [PERSON] має намір визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. За адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Севастопольська, буд. 71, [PERSON] не проживає приблизно 1, 5 року. Таким чином, заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне. Згідно Договору дарування житлового будинку від 29 лютого 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Першої синельниківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, зареєстрованого в реєстрі за №210, а також Витягу №33472470 від 14. 03. 2012 року про Державну реєстрацію прав - власником житлового будинку з надвірно-господарськими побудовами, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Севастопольська, буд. 71, є [PERSON] Відповідно до копії будинкової книги встановлено, що [PERSON] зареєстрований з 21 листопада 2003 року за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул.. Севастопольська, буд. 71. Однак, відповідно до Довідки, виданої квартальним комітетом №6 від 25. 06. 2014 року зазначено, що [PERSON] зі слів [PERSON] не проживає за адресою: [INFO], після розлучення, тобто, як вбачається із матеріалів справи – після дня набрання чинності 13 серпня 2013 року рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2013 року про розірвання шлюбу. У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, з огляду на вищевикладене, позивач є власником зазначеного вище житлового будинку, а реєстрація відповідача в ньому створює позивачу перешкоди у розпорядженні ним, відповідач протягом більше одного року в будинку не проживає, у зв'язку з чим позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком, підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved