Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

28 грудня 2020 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 4\~000 грн, але не\~менше ніж\~50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку, щомісячно починаючі з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. 1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Протягом 2004-2018 років позивачка з відповідачем перебували у шлюбі, від спільно шлюбу у подружжя народився син [PERSON] . Із 2015 року відповідач перебував за кордон на роботі та забезпечував дитину усім необхідним. Із 2018 році стосунки між подружжям погіршились, почали проживати окремо, в результаті чого відповідач відмовився у добровільному порядку надавати допомогу сину. На даний час дитина проживає разом із позивачкою та знаходиться на її повному утримані. З урахування зростання дитини та збільшення її потреб коштів на утримання почало не вистачати. Позивачка разом з дитиною проживає у найманій квартирі, місячна плата разом з комунальними послугами становить 3\~500 гривень, щомісячно. Позивачка з\~метою захисту\~прав та\~законних інтересів\~малолітньої дитини\~просить у\~судовому порядку\~призначити щомісячну\~виплату відповідачем\~аліментів у твердій грошовій сумі 4\~000 грн, щомісячно починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття 2. Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 грудня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 28 січня 2021 року, відкладено на 10, 24 лютого 2021 року, 15 березня 2021 року. 3. Заяви, клопотання учасників процесу та насідки їх вирішення. Позивачка 23 березня 2021 року подала до суду заяви про розгляд даної справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився про час та місце слухання справи повідомлявся, причини неявки суду невідомі, клопотань про перенесення судового засідання до суду не надходило. Відповідно до частини третьої статті 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно частини п`ятої статті 128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідності до пункту 2 частини першої статті 131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Судові повістки про виклик до суду у цивільній справі відповідачу направлялись за його зареєстрованим місцем проживання ( [ADDRESS] ), однак повертались відправнику без вручення адресату із довідкою відділення поштового зв`язку від 14 січня, 19 лютого 2021 року, «адресат відсутній за вказаною адресою» (арк. спр. 29, 30, 43, 46, 47). Судом враховано, що заяву про зміну місця проживання або місцезнаходження відповідач суду не надавав. Днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження (пункт 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України). Таким чином, датами вручення судової повістки відповідачу вважаються 14 січня, 19 лютого 2021 року, що свідчить про його належне повідомлення про дату, час і місце судового розгляду. Відповідно до частини першої та другої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Як визначено частиною четвертою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, що відповідач повторно не прибув у судове засідання, при цьому належно повідомлений про його дату, час і місце; про причини неявки не повідомив; відзиву на позов не подав; позивач не заперечує проти заочного вирішення справи (заява від 09 березня 2021 року, арк. спр. 50), суд дійшов висновку про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із статті 12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вимогами частини третьої статті 12, частини першої статті 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 4. Фактичні обставини справи. Із 2004\~по 2018\~роки позивачка\~з відповідачем\~перебували у\~шлюбі,\~від спільно\~шлюбу у\~подружжя народився\~син [PERSON] ,\~ [INFO] . Вказані обставини підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22 лютого 2019 року, видане Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (арк. спр. 7). Отже, судом встановлено, що [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Державну реєстрацію народження [PERSON] [INFO] змінено у частині походження дитини: із частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (…ім`я та по батькові батька дитини записуються за вказівкою матері) на статтю 126 Сімейного кодексу України (…за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою). Вказані обставини установлено на підставі витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень від 07 грудня 2018 року (арк. спр. 9). Неповнолітня дитина [PERSON] проживає разом із матір`ю, та знаходиться на повному її утримані. 5. Норми права, які застосував суд. Згідно із статтею 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із статтею 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Проживання окремо не звільняє від виконання цього обов`язку. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою. Платник аліментів зобов`язаний роботи все можливе для того, щоб його заробіток (доходи) були достатніми для власного утримання та утримання дітей, за належний розвиток яких він відповідальний як батько. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України). Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №3\~від 15\~травня 2006\~року «Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківська,\~материнства та\~стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно із частиною третьою статті 181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.\~ Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Частина перша статті 182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини другої статті 182 СК мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина перша статті 183 ЦПК України). Частиною дев`ятою статті 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Як визначено пунктом 1 частини першої статті 430\~ЦПК України суд\~допускає негайне\~виконання рішення\~в частині\~стягнення аліментів\~в межах\~суми платежу\~за один\~місяць. 6. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на дітей можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відтак, відповідач не позбавлений обов`язку утримувати свого неповнолітнього сина.. Враховуючи обставини справи, положення чинного законодавства, що регулюють правовідносини пов`язані зі сплатою аліментів, виходячи із засад справедливості та захисту прав неповнолітньої дитини, з врахуванням того, що приймати участь в утриманні дітей повинні двоє батьків, беручи до уваги вимоги частини другої статті 182, статті 183 СК України, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на отримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 4\~000 грн, щомісячно починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Судом враховано, що відповідач відзиву на позов не подав, заявлену суму аліментів не заперечив, доказів неспроможності її виплачувати не надав. 7. Розподіл судових витрат Згідно із частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 908 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved