Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

28.02.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму. При цьому позивач посилається на те, що з 1983 року по 1990 рік сторони перебували у фактичних шлюбних відносин, та 18.09.1985 року у сторін народився син [PERSON]. Позивач вказує, що син сторін є інвалідом ІІ групи, та у зв'язку із важким матеріальним становищем позивач змушена звернутися до суду із позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просить задовольнити, так як вважає, що відповідач має фінансову можливість утримувати сина-інваліда. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні підтримали надані письмові заперечення та просять відмовити у задоволенні позову, так як відповідач не має матеріальної можливості утримувати сина-інваліда. Вислухавши сторін та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 18.09.1985 року народився [PERSON], актовий запис № 1507, що вбачається із свідоцтва про народження серії №ІV-288719. Батьками у свідоцтві вказані сторони у справі /а.с. 3/. Згідно довідки № 8 від 25.01.2017 року [PERSON], [INFO], має інвалідність І групи Б підгрупи загального захворювання. Інвалідність встановлена строком з 01.12.2016 року по 31.12.2018 року /а.с. 3/. З довідки /з місця проживання про склад сімї та реєстрацію/ № 1115 від 06.04.2017 року слідує, що у квартирі [ADDRESS] проживають: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] /а.с. 33/. Таким чином, судом встановлено, що син сторін [PERSON], [INFO], є повнолітньою особою віком 32 роки, який проживає разом із матірю [PERSON], якому встановлено інвалідність І групи Б підгрупи загального захворювання, строком з 01.12.2016 року по 31.12.2018 року, та є непрацездатним. В ході розгляду справи позивач не вказувала та не надала жодних доказів щодо недієздатності сина та призначення її опікуном сина, оскільки він потребує стороннього догляду, що надавало би їй права на звернення до суду в інтересах сина. Як на підставу позовних вимог [PERSON] посилається на положення ст. 198 СК СК України, якою визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. На підтвердження позовних вимог [PERSON] судом досліджено надані позивачем письмові докази, а саме: -довідки № 8 від 25.01.2017 року про інвалідність сина /а.с. 3/; -посвідчення сина серії ААБ № 302642 /а.с. 4/; -медичні документи сина [PERSON] /а.с. 31-32, 84, 109/; -трудову книжку позивача [PERSON], з наявною відміткою про звільнення 01.06.2011 року /а.с. 34/; -пенсійне посвідчення позивача [PERSON] /а.с. 35/; -витяг з ЄДРПОУ /а.с. 36/; -медичні документи позивача [PERSON] /а.с. 37/; -квитанції про придбання ліків для позивача [PERSON] та сина [PERSON] /а.с. 38-41, 42-46, 83, 85-96/; -Квитанції про сплату житлово-комунальних послуг /а.с. 47, 51-52, 65, 97-99/; -Довідку від 04.04.2017 року, з якої слідує, що державна соціальна допомога [PERSON] як інваліду 1 групи становить 1247,00 грн. /а.с. 48/; -Довідку від 04.04.2017 року, з якої слідує, що допомога [PERSON] на до догляд за інвалідом І групи становить 1544,00 грн. /а.с. 49/; -Довідку УПФ від 07.04.2017 року, про те, що розмір пенсії [PERSON] за віком за списком № 2 становить 3430,21 грн. /а.с. 50/; -державна соціальна допомога [PERSON] як інваліду 1 групи становить 1247,00 грн. /а.с. 48/; Таким чином, судом встановлено, що [PERSON], [INFO], проживає разом із матірю [PERSON], йому встановлено інвалідність І групи Б підгрупи загального захворювання, строком з 01.12.2016 року по 31.12.2018 року, є непрацездатним, отримує державну соціальну допомогу як інвалід 1 групи у розмірі 1247,00 грн., у звязку із чим потребує матеріальної допомоги. Позивач [PERSON] є пенсіонером, не працює, хворіє. Загальний розмір доходу сімї становить 6\~221,21 грн. Судом досліджено надані відповідачем письмові докази, а саме: -Трудову книжку [PERSON], з наявною відміткою про звільнення 25.02.2014 року /а.с. 15/; -Довідку про доходи пенсіонера, з якої вбачається, що розмір пенсії відповідача становить 2951,70 грн. /а.с. 16, 111/; -Відомості з інтернет порталу ЄДРПОУ /а.с. 17/; -Медичні документи [PERSON] /а.с. 18-22, 75/; -Квитанції про сплату житлово-комунальних послуг /а.с. 23-24, 62-63, 74/; -Свідоцтво про розірвання шлюбу 10.03.2004 року [PERSON] /а.с. 112/; Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] неодружений, є пенсіонером, не працює, хворіє. Єдине джерело доходу пенсія у розмірі 2951,70 грн. Матеріали справи містять розрахунок витрат сімї позивача за травень-червень 2017 року. Позивач вказує, що витрати сімї (придбання ліків та оплата комунальних послуг) в середньому становлять 2951,79 грн. при доході 6221,21 грн. /а.с. 82/. Суд критично оцінює пояснення позивача щодо сплати нею коштів за житлово-комунальні послугу, так як вказані витрати несе як сторона позивача, так і сторона відповідача. В ході розгляду справи позивач [PERSON] детально аналізувала матеріальний стан відповідача та надавала йому рекомендації щодо необхідності оформлення субсидії. Також позивач вказувала, що син постійно потребує придбання ліків, які за рекомендаціями лікарів є недосяжними через їх вартість. Відповідач [PERSON] пояснював, що позивач має намір стягувати аліменти на сина для іншої мети, аніж лікування сина, так як бажає знайти йому дружину, на яку має намір перекласти тягар догляду за сином. Відповідач також пояснив, що ліки, на які лікар виписує рецепти, не є основним лікуванням в традиційному медичному визначені при діагнозі сина, [PERSON] припускає, що позивач звернулася не до фахівця-професіонала. На підтвердження вказаних пояснень сторони не надали жодних доказів. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач [PERSON] неодружений, є пенсіонером, не працює, хворіє, єдиним джерелом доходу є пенсія, суд вважає, що [PERSON] не може надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина-інваліда. У звязку із чим, суд не вбачає підстав у розумінні ст. 198 СК України для стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина, який потребує матеріальної допомоги. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, так як необґрунтовані та недоведені.

Outcome: dismissed