Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

27.01.2016р. до суду надійшов зазначений позов. На обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що 10.05.2015р. померла її рідна мати [PERSON]. За життя [PERSON] складено заповіт згідно з яким все її майно, яке на день її смерті буде їй належати за законом, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося заповіла у власність позивача. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку, площею 1,87 га, розташовану на території Концебівської сільської ради Савранського району, масив № 36, ділянка № 14. На день смерті спадкодавиця була зареєстрована та постійно мешкала за адресою с. Лозуватка вул. Червоноармійська, 9, Царичанського району Дніпропетровської області. Позивач у встановлений законом термін звернулася до нотаріуса з заявою про видачу їй свідоцтва про прийняття спадщини, однак [PERSON] було відмовлено у видачі такого свідоцтва, причиною такої відмови стало те, що у нотаріуса виникли сумніви щодо дійсності заповіту на підставах того, що в заповіті не зазначено місце і час складання заповіту, а також дата та місце народження заповідача, та вказано, що розяснені статті 534, 535 Громадянського кодексу УРСР, тоді як з 01.01.2004 року діяв новий Цивільний кодекс України зі ст. 1241 ЦК України. У зв'язку з відмовою нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину позивач звернулася до суду за захистом своїх прав та інтересів. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явилися, надали суду письмові клопотання про розгляд справи за їх відсутності та підтримання позовних вимог в повному обсязі (а. с. 28-29; 30-32). Представник відповідача голова Концебівської сільської ради [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи за його відсутності (а. с. 27). Третя особа приватний нотаріус Царичанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] в судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи (а. с. 24). У відповідності до положень частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги думки сторін та третьої особи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Судом встановлено. 10.05.2015р. померла рідна мати позивача [PERSON] (а. с. 8). За життя [PERSON] складено заповіт згідно з яким все її майно, яке на день її смерті буде їй належати за законом, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося заповіла у власність позивача (а. с. 9). Вказаний заповіт є чинним та зареєстрованим в Спадковому реєстрі (заповіти/спадкові договори) (а. с. 13). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку, площею 1,87 га, розташовану на території Концебівської сільської ради Савранського району, масив № 36, ділянка № 14 (а. с. 10). На день смерті спадкодавиця була зареєстрована та постійно мешкала за адресою с. Лозуватка вул. Червоноармійська, 9, Царичанського району Дніпропетровської області (а. с. 11). Позивач у встановлений законом термін звернулася до нотаріуса з заявою про видачу їй свідоцтва про прийняття спадщини, однак [PERSON] було відмовлено у видачі такого свідоцтва, причиною такої відмови стало те, що у нотаріуса виникли сумніви щодо дійсності заповіту (а. с. 14-15). У зв'язку з чим позивач просить суд визнати заповіт дійсним. Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлено, що судам необхідно враховувати, що не допускається визнання дійсним заповіту, який є нікчемним у зв'язку з порушенням вимог щодо його форми та порядку посвідчення. У цьому разі судам слід застосовувати статтю 1257 ЦК, оскільки норми глави 85 ЦК не передбачають можливості визнання заповіту дійсним. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права, а позовні вимоги не підлягають задоволенню, як такі, що не ґрунтуються на законі. З урахуванням зазначених підстав суд не приймає визнання позову представником відповідача, як такий, що суперечить закону. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, судові витрати слід покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed