Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

28 листопада 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Ворожбянської міської ради Білопільського району Сумської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 29 травня 2006 року померла [PERSON]. Після смерті останньої відкрилася спадщина, до складу якої ввійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,80 га, розташована на території Ворожбянської міської ради Білопільського району Сумської області, посвідчена державним актом серії Р3 №735115. За життя [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла сестрі, [PERSON]. Остання фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON], але юридично не оформила та померла 20 травня 2016 року. За життя [PERSON] заповіла йому все своє майно. Однак, внаслідок скрутного матеріального становища він не прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON], а тому на даний час не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину і вільно користуватися спадковим майном. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла 20 травня 2016 року, тривалістю в три місяці. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, подав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримує (а. с. 45). Представник відповідача Ворожбянської міської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився. Міський голова надіслав листа про розгляд справи без участі їх представника, позов визнають (а. с. 43-44). У звязку з неявкою сторін суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. За загальними правилами про спадкування, передбаченими ст. ст. 1216, 1218, 1220 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ст. 1233, ч. 1 ст. 1235, ч. 2 ст. 1236 ЦК України). Частинами 2 та 3 статті 1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З матеріалів справи вбачається, що 29 травня 2006 року у м. Ворожба Білопільського району Сумської області померла [PERSON]. Остання була рідною сестрою [PERSON] (а. с. 5-8). Державним актом серії Р3 №735115, виданим 17 січня 2003 року Ворожбянською міською радою Білопільського району Сумської області на підставі розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації №337 від 14 серпня 2002 року, посвідчено право приватної власності [PERSON] на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,80 га в межах згідно з планом, розташовану на території Ворожбянської міської ради Білопільського району Сумської області (а. с. 10). Відповідно до заповіту, посвідченого 05 січня 2000 року секретарем виконавчого комітету Ворожбянської міської ради [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №02, [PERSON] заповіла [PERSON] сертифікат на право на земельну частку серії СМ №0247514, а також все своє майно (а. с. 9). У подальшому [PERSON] склала заповіт, посвідчений керуючим справами виконавчого комітету Ворожбянської міської ради Білопільського району Сумської області [PERSON] 27 грудня 2004 року, зареєстрований у реєстрі за №257, [PERSON], заповіла [PERSON] книжки з рахунками №915512511, 915518611, 915517978 (а. с. 35). 16 листопада 2006 року Білопільською районною державною нотаріальною конторою за заявою [PERSON] заведена спадкова справа після смерті [PERSON], яка померла 29 травня 2006 року, номер у Спадковому реєстрі 41110784. 03 квітня 2007 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові внески з відсотками та компенсацією і приватизацією, що знаходяться на зберіганні у філії Білопільського відділення Ощадбанку №3231/03 у м. Ворожба на рахунках 915512511, 915518611, 915517978, які належали померлій на підставі ощадкнижки від 1997 року (а. с. 33-36). Разом з цим з матеріалів справи також вбачається, що [PERSON], постійно та до дня смерті 29 травня 2006 року, проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO] (колишня вул. Фрунзе), 47, разом із [PERSON]. Заповіти від імені померлої, посвідчені виконавчим комітетом Ворожбянської міської ради Білопільського району Сумської області 05 січня 2000 року та 27 грудня 2004 року не змінювалися та не скасовувалися (а. с. 43-44). Виходячи із системного аналізу наведених вище норм чинного законодавства та враховуючи фактичні обставини, суд приходить до висновку, що відповідно до заповіту [PERSON] від 05 січня 2000 року єдиним спадкоємцем майна, яке залишилося після смерті останньої та не було охоплене заповітом від 27 грудня 2004 року, є [PERSON]. Остання у встановленому ч. 3 ст. 1268 ЦК України порядку прийняла спадщину після померлої 29 травня 2006 року, [PERSON] шляхом постійного проживання на день смерті. Крім того судом встановлено, що [PERSON] померла 20 травня 2016 року (а. с. 13). Після смерті останньої відкрилася спадщина, до складу якої ввійшло майно, успадковане після померлої 29 травня 2006 року [PERSON] Відповідно до заповіту, посвідченого 11 квітня 2014 року керуючою справами виконавчого комітету Ворожбянської міської ради Білопільського району Сумської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №37, [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] позивачу в справі (а. с. 12). За інформацією Ворожбянської міської ради Білопільського району Сумської області [PERSON] постійно і до дня смерті 20 травня 2016 року була зареєстрована та проживала одна за адресою: Сумська область, Білопільський район, м. Ворожба, вул. Польова (колишня вул. Фрунзе), 47. Заповіт від імені померлої, посвідчений виконавчим комітетом міської ради 11 квітня 2014 року за реєстровим номером 37, не змінювався та не відмінявся (а. с. 14, 43-44). Спадкова справа після смерті [PERSON], яка померла 20 травня 2016 року не заведена (а. с. 32). 23 листопада 2017 року позивач звертався до нотаріуса з приводу оформлення спадщини після смерті [PERSON], проте йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій та видачі свідоцтва про право на спадщину внаслідок пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини (а. с. 15). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України). Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що позивач має право на спадщину за заповітом після померлої 20 травня 2016 року [PERSON], однак він не може реалізувати його у звязку із пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини. З огляду на положення абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, вирішуючи питання при визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини за заповітом після померлої [PERSON] внаслідок скрутного матеріального становища. Суд вважає причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини за заповітом після померлої 20 травня 2016 року [PERSON] поважними і приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] у повному обсязі. На підставі викладеного

Outcome: approved