Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

28 липня 2015 року представник позивача ПАТ «ПриватБанк» [PERSON], який діє на підставі довіреності, звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що між ПАТ «ПриватБанк» та [PERSON] 26.09.2006 року був укладений кредитний договір б/н, згідно з яким [PERSON] отримала кредитну карту зі строком дії до лютого 2010 року з встановленим початковим кредитним лімітом на суму 5700 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому відповідачка своїм підписом підтвердила свою згоду з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, що складають між відповідачем та Банком кредитний договір. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Свої зобовязання за Кредитним договором позивач виконав у повному обсязі, надавши відповідачці кредит. Відповідачка не виконала свої зобов'язання за Кредитним договором в частині своєчасного повернення кредиту, сплати процентів, чим порушила умови кредитного договору. Представник позивача просив стягнути з відповідача заборгованість, яка станом на 30.06.2015 року складає 40937,81 грн., а саме заборгованість за кредитом в сумі 5697,06 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 32815,14 грн., також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. (фіксована частина); в сумі 1925,61 грн. (процентна складова) та судовий збір в сумі 409,38 грн. Представник позивача, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до суду не зявився, надав клопотання про розгляд справи за відсутністю позивача. На задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідачка у судове за сідання не зявилась, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутності, а також заяву про застосування строку позовної давності, в якій посилаючись на норми ст.266 ЦК України, просила в позові відмовити. Відповідно до ч.2 ст.197 Цивільно-процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-IV (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом ЦПК України) у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «ПриватБанк» є необґрунтованими та задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно заяви позичальника відповідачці 26.09.2006 року було надано кошти на картковий рахунок в розмірі кредитного ліміту 5700 грн. строком до лютого 2010 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Своїм підписом позичальник надала згоду на те, що її заява разом із памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг. Також своїм підписом підтвердила, що вона ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку та згодна з ними. Згідно довідки-розрахунку заборгованості, наданої позивачем, заборгованість за кредитом станом на 30.06.015 року складає 5697,06 грн., за відсотками, нарахованих за прострочену заборгованість по кредиту за період з 27.09.2006р. по 30.06.2015 року складає 32815,14 грн., штрафи 500 грн. (фіксована частина) і 1925,61 (процентна складова), яку представник позивача просить стягнути з відповідачки, а також судові витрати. Останній платіж (зняття коштів із карткового рахунку) за договором [PERSON] було проведено 24.10.2006р., що підтверджується розрахунком банку. Неналежне виконання договору відповідачем підтверджується розрахунком заборгованості, графіком погашення кредиту. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного Кодексу. З матеріалів справи вбачається, що згідно заяви позичальника від 26.09.2006р., яка разом із памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг, відповідачці було надано кредит у вигляді поновлювального кредитного ліміту у розмірі 5700 грн. на картковий рахунок з базовою процентною ставкою 36% річних із розрахунку 360 днів у році зі строком дії кредитного ліміту, що дорівнює строку дії картки в заміну на зобовязання позичальника проводити погашення заборгованості щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості. Строк дії картки визначений лютий 2010 року. Тобто, строк дії договору закінчився 28.02.2010 року. При цьому, памятка клієнта, яка є невідємною частиною договору, суду надана не була. На долучених до позовної заяви Умовах та правилах надання банківських послуг підпис відповідачки відсутній, також як не надані Умови та правила надання банківських послуг з підписом відповідачки. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідачка 24 жовтня 2006 року із карткового рахунку зняла кредитні кошти, в подальшому ніяких операцій по отриманню кредитних коштів та погашенню кредитної заборгованості відповідачка не проводила. З даним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач звернувся до суду 28 липня 2015 року, тобто за перебігом трирічного строку. Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою уповноваженою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту (памяткою) та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту та погашення процентів за користування кредитом повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Така ж позиція викладена в Постановах Верховного Суду України від 06.11.2013 року за № 6-16цс13, за № 6-14цс14 від 19.03.2014 року та за № 6-167цс14 від 12.11.2014 року З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». Крім того, рішенням Орджонікідзевського районного суду від 11.03.2014 року по справі за аналогічним позовом банку до [PERSON] про стягнення заборгованості за цим же кредитним договором станом на 31 січня 2012 року, позивачу було відмовлено в задоволенні позовних вимог з цих же підстав, тобто у звязку зі спливом строку позовної давності. Це рішення було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 16.04.2014 року.

Outcome: dismissed