Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

28.01.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], який було уточнено 14.03.2016 року, та просила стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/2 частини з усіх видів доходу [PERSON] щомісячно. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що вона знаходиться у шлюбі з відповідачем, який зареєстровано між ними 16.05.2007 року відділом РАЦС по м. Чугуєву Чугуївського МРУЮ Харківської області. Від шлюбу вони мають неповнолітніх синів [PERSON] та [PERSON], а також неповнолітню доньку [PERSON], які мешкають разом з матір'ю та знаходяться на її утриманні. Позивач зазначає у позовній заяві, що [PERSON] участі у вихованні спільних дітей не бере, коштів на їх утримання не надає, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду. Відповідач має гарний стан здоров'я, офіційно працевлаштований у ТОВ «Карат». А також має нерегулярний додатковий дохід, який повністю витрачає на себе, інших осіб на своєму утриманні не має. Позивач надала до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності (а.с.30). Відповідач надав до суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності (а.с.31). Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності зі ст. 10 ЦПК України сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 11 того ж Кодексу вказує на те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. За правилом ч. 3, 4 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню як такий, що знайшов своє повне підтвердження з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано між ними 16.05.2007 року відділом РАЦС по м. Чугуєву Чугуївського МРУЮ Харківської області, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.7). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], про що свідчать копії Свідоцтв про народження серії [NUMBER], серії [NUMBER], серії [NUMBER], видані відділом РАЦС по м. Чугуєву Чугуївського МРУЮ Харківської області (а.с.8-10). Згідно Довідки виконавчого комітету Чугуївської міської ради №77 від 27.01.2016 року, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], і до складу її сім'ї входять: сини [PERSON] та [PERSON], донька [PERSON] (а.с.11). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України - способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як роз'яснено в п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Стаття 183 СК України зазначає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) батька, матері на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - розмiр алiментiв на одну дитину не може бути меншим, нiж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Що ж до максимального розмiру алiментiв, якi стягуються з боржника, то вiдповiдно до ч. 3 ст. 70 Закону України вiд 21 квiтня 1999 р. №606-XIV «Про виконавче провадження» вiн не повинен перевищувати 50 % заробiтної плати цiєї особи. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України - мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зі змісту вище приведеного та аналізу зазначених статей слідує, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Розмір аліментів у разі спору у всіх випадках встановлюється судом, при цьому статтею 182 СК України передбачений перелік найбільш вагомих обставин, які мають братися до уваги при визначенні розміру аліментів на дитину. А саме, зокрема - матеріальне становище дитини та загальний матеріальний стан того з батьків, з якого будуть стягуватися аліменти, свідченням чого є величина витрат на утримання себе та членів своєї родини. Згідно Довідки про доходи від 14.03.2016 року [PERSON] працює у ТОВ «Карат» оператором борошномельного виробництва і за період з вересня 2015 року по лютий 2016 року отримав дохід у розмірі 9 898,77 грн., тобто середньомісячний заробіток відповідача складає 1650,00 грн. (а.с.29). З урахуванням наведеного, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, суд визначає аліменти у розмірі 1/2 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей. Крім того, суд вважає за необхідне роз'яснити, сторонам ст. 192 СК України, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в дохід держави в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved