Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

28.04.2017 року позивач звернулась в суд із позовом, в якому просила стягувати з відповідача кошти на її утримання у розмірі 1500,00 грн. щомісячно, з індексацією відповідно до чинного законодавства України. На обґрунтування позову послалася на те, що з відповідачем 30.05.2013 року зареєструвала шлюб та переїхала проживати до нього в квартиру. Вказує, що саме відповідач утримував сім'ю, дбав про неї. В травні вказує, що вона захворіла та була скерована на лікування в онкологічне відділення Червоноградської ЦМЛ для проведення оперативного втручання. На лікуванні перебувала в період з 05.05.2016 року по 16.05.2016 року. Після закінчення лікування потрапити в квартиру не змогла, так як відповідач вирішив жити окремо. В подальшому за рішенням суду шлюб з відповідачем за його ініціативою було розірвано. Вказує, що отримує пенсію по віку в розмірі 1 570,00 грн., відповідач отримує пенсію за списком №1 у розмірі 4 219,40 грн. Також зазначає, що після хвороби, їй необхідно постійно купувати ліки, а пенсії, яку вона отримує ледве вистачає для проживання. Стверджує, що являється непрацездатною особою та за станом здоров'я не може працювати, а відповідач спроможний надавати їй матеріальну допомогу. Відповідач 20.07.2017 року подав заперечення на позовну заяву, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позову. На обґрунтування заперечення послався на те, що з 30.05.2013 року перебував з позивачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 24.04.2017 року був розірваний. Вказує, що почали підтримувати стосунки з позивачем ще з 2011 року, коли і дізнався про хворобу останньої, надавав останній кошти на лікування, провідував в лікарні, коли остання лежала на лікуванні в онкологічному відділенні Червоноградської ЦМЛ. Також зазначає, що остання отримує пенсію в розмірі, більшому за прожитковий мінімум, тому остання не потребує додаткового матеріального забезпечення. Також вказує, що остання проживає з батьками, які отримують пенсії (мати [PERSON] - 1563,32 грн., батько [PERSON] 3850,95 грн., також останній отримує регресні виплати). Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві, тому просить позов задовольнити повністю. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав з підстав, зазначених у запереченні на позовну заяву, тому просить відмовити позивачу в задоволенні позову. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила суду про те, що позивач продає на Червоноградському ринку кавові напої. Заслухавши пояснення представників сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на таке. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.05.2013 року (а.с.6). Шлюб між сторонами розірвано. Як видно з повідомлення УПФУ в Корабельному районі м. Миколаєа від 05.01.2017 року [PERSON] перебуває на обліку в управлінні як пенсіонер за віком з 25.10.2012 року та станом на 01.01.2017 року отримує пенсію в розмірі 1 570,04 грн. (а.с. 5). Згідно з повідомленнями Сокальського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області № 4474 від 26.12.2016 року, ВВДФСС від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Червонограді Львівської області від 27.12.2016 року № 2153-06-1 [PERSON] з 08.02.2000 року перебував на обліку як одержувач пенсії а віком на пільгових умовах за списком №1, з 27.11.2007 року - за віком згідно Закону України «Про державну службу», перебуває на обліку в відділенні та отримує щомісячні страхові виплати в розмірі 1 384,85 грн. (станом на 01.12.2016 року) (а.с. 4, 7). Також відповідач займає посаду викладача у Державному вищому навчальному закладі «Червоноградський гірничо-економічний коледж» та його дохід за період з 01.01.2016 року по 31.07.2017 року становить 86703,34 грн. (довідка про доходи). У відповідності до положень ст.11 та ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.2 ст.75 Сімейного кодексу України, право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно із ч.ч. 3,4 ст.75 СК України, непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Крім цього, відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15 аліментні зобов'язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Згідно частин 1, 2 статті 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. Відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року №966-XIV, прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Згідно Закону №966-XIV, до осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані інвалідами в установленому порядку. Виходячи з аналізу ч.4 ст.75 та ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць. Вказана обставина в ході судового розгляду має бути підтверджена належними і допустимими засобами доказування, як от довідка про розмір пенсії, довідка про доходи тощо. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року №1801-VIII, установлено у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2017 року 1544 гривні, з 1 травня 1624 гривні, з 1 грудня 1700 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2017 року 1247 гривень, з 1 травня 1312 гривень, з 1 грудня 1373 гривні. Так як позивач забезпечена прожитковим мінімумом, оскільки її місячний дохід є більшим за встановлений прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, суд переконаний, що вимоги ініціатора позову не ґрунтуються на законі, відповідно підстав для задоволення таких немає. Крім цього слід зазначити про те, що у зв'язку з погіршенням стану здоров'я відповідача, останній змушений був проходити лікування, медичні обстеження, на що витрачає значні кошти, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями відповідних документів.

Outcome: dismissed