Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

28.05.2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав щодо малолітніх дітей - синів [PERSON] та [PERSON] . Позов мотивує тим, що відповідач як батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання спільних дітей, жодної участі в їх утриманні не приймає, не навідує дітей, не цікавиться ні їхнім розвитком, ні станом здоров`я, не робить жодних спроб поспілкуватись з ними. Також її стало відомо про те, що у відповідача наявні фінансові заборгованості різного походження. В зв`язку з наведеним просить позов задовольнити та позбавити [PERSON] батьківських обов`язків щодо [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Вказала, що після розірвання шлюбу між нею та відповідачем останній змінив місце проживання, зв`язок з дітьми не підтримує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи за допомогою розміщеного на сайті «Судова влада» оголошення, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи органу опіки і піклування Славутської міської ради позов підтримала в повному обсязі та просить його задовольнити, оскільки вважає факт не виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків доведеним. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно даних свідоцтва про народження від 13.02.2005 р. серії [NUMBER] , даних свідоцтва про народження від 29.07.2010 серії [NUMBER] , виданих відділом реєстрації актів цивільного стану Славутського міськрайонного управління юстиції, [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.6, 7). Згідно висновку органу опіки і піклування Славутської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав від встановлено, що відповідач не піклується про дітей, не приймає участі у їхньому вихованні, не надає матеріальної допомоги на їх утримання, не сплачує аліменти на їхнє утримання. Відповідно до даних довідки Славутського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Хмельницькій області від 04.04.2019 №8819, жодних аліментів на утримання синів на користь позивача [PERSON] не сплачував з 26.06.2014 (а.с.14). Згідно повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників, виданого органом ДВС від 16.05.2019, станом на 16.05.2019 року в [PERSON] наявна заборгованість на суму 64940 грн на користь [PERSON] зі сплати аліментів на утримання дітей. Актами, складеними КП «Славутське ЖКО» від 06.07.2018, 19.03.2019 та 07.05.2019 встановлено, що за адресою по [ADDRESS] , де зареєстровані та проживають позивач з дітьми, він не проживає з 2016 року (а.с.9-11). Надаючи правову оцінку вказаним відносинам суд враховує наступне. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини (далі Конвенції), суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 27 Конвенції батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.8 ст.7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного суду України « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 N 3 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Свідок [PERSON] , яка є сестрою відповідача повідомила в суді, що її брат після розлучення з позивачем виїхав із Славути і більше не повертався. Участі у вихованні і розвитку дітей не бере. Вказала, що її брат дзвонить до неї раз, два рази на рік. За останьою інформацію він проживає у Росії. Свідок [PERSON] , який є сином відповідача, підтвердив у суді, що батька більше 4 років не бачив. Участі в його розвитку та вихованні не бере ніякого, де він знаходиться йому не відомо. Таким чином, судом встановлено та підтверджено показами позивача, представника третьої особи та свідків, що відповідач не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, не спілкується з ними, що є необхідним для їх нормального самоусвідомлення, не надає необхідного доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти, має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей, що підтверджується відповідною довідкою. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, доводять факт ухилення відповідача від виховання дітей. Така поведінка відповідача щодо сина та доньок фактично є усвідомленим нехтуванням батьківськими обов`язками. В судовому засіданні встановлено що перешкод для спілкування відповідача з дітьми не було. Відповідач не виявляла бажання бачитися з дітьми, дбати про їх духовний і фізичний розвиток. Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати у розмірі 768 гривні 40 коп.

Outcome: approved