Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

29.05.2015р. позивачка звернувся до суду з позовом, в якому просить постановити рішення по відібрання її дочки [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає за адресою [INFO] від відповідача та передати дочку їй, стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в сумі 7 000 грн. 00 коп. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 14.10.2006р. між нею та відповідачем був укладений шлюб, а 26.01.2012р. вони розлучилися. Від шлюбу сторони мають спільну дочку - [PERSON]. 05.07.2007р.н. Після розлучення, за спільною згодою сторін, місце проживання дитини було визначено зі позивачкою. Останні три роки дитини проживала з позивачкою. Рішенням Врадіївського районного суду від 10.07.2013р. відповідачу було визначено порядок спілкування з дитиною, про те, як зазначає позивачка, останній часто порушував порядок спілкування з дитиною, не ставлячи до відомо позивачку, що негативно впливало на психоемоційний стан дитини, при цьому відповідач постійно спотворював ставлення позивачки до дитини, порівнюючи свій матеріальний стан та позивачки, штучно створюючи погане відношення дитини до матері. Відповідач говорить дитині не правду, стосовно неї, як матері, залякує її, що вона залишиться сама. Також позивачка вказує, що 02.02.2015р., коли вона знаходилась на роботі, відповідач приїхав до школи та без її згоди забрав дитину з собою. 27.05.2015р., коли позивачка прийшла до гімназії, щоб відвідати дитину, відповідач затіяв сварку в присутності дитини, перешкоджав дитині спілкуватися з позивачкою, вів себе неадекватно, застосовував фізичну силу та спричинив тілесні ушкодження стороннім особам. Повернути дитину відповідач відмовляється. Крім того, позивачка вказує, що дитина проживає у будинку батьків відповідача по вул. Визволення, 84, смт. Врадіївка Миколаївської області, де крім нього, його дружини та батьків проживає його сестра з чоловіком та трирічною дитиною у трикімнатному будинку за відсутності води в будинку. Дитина вимушена, із-за відсутності окремого ліжка, спати в ночі з бабусею. Свої вимоги щодо стягнення моральної шкоди позивачка обґрунтовує тим, що незаконними діями відповідача їй була завдана моральна шкода, яку вона оцінює в 7 000 грн. 00 коп., яка полягає у душевних стражданнях, яких позивачка зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача, підірваним авторитетом серед односельців, адже свідками незаконних дій відповідача щодо позивачки були жителі села і їй на сьогоднішній день незручно з'являтися в людних місцях, адже вона проживає в сільській місцевості де всі про всіх знають, і коли вона відвідує такі місця то вимушена їх відразу покинути. 22.06.2015р., під час попереднього судового засідання, відповідач подав зустрічний позов, в якому просить визначити місце проживання доньки - [PERSON], 05.07.2007р., - залишивши її на утриманні та виховані батька [PERSON] за адресою: Миколаївська область, смт. Врадіївка, вул. Визволення, буд. 84. Свої вимоги відповідач обґрунтовує тим, що з самого дитинства він постійно піклується про дитину та допомагає матеріально: купує одежу, взуття, шкільне приладдя тощо. Відповідно до рішення Врадіївського районного суду від 26.10.2011р. сплачує аліменти на дитину. На протязі всього часу з моменту розірвання шлюбу дитина постійно тісно спілкується зі відповідачем, у зв'язку з тим, що дуже прив'язана до нього, їй подобається у нього. Відповідач також зазначає, що в змозі забезпечити культурний розвиток та відпочинок дитини. Однак, як вказує відповідач, позивачка чинила йому перешкоди у спілкуванні з дитиною та не давала можливості приймати участь у виховані дитини, в зв'язку з чим він звернувся до суду з відповідним позовом. Рішенням Врадіївського районного суду від 10.07.2013р. визначено порядок спілкування дитини з відповідачем, однак, як зазначає останній, вказаним рішенням не визначено місце проживання дитини. Відповідач зазначає, що з лютого 2015 року, за бажанням самої дитини, остання проживає разом з ним за його місцем проживання, де для дитини створені усі необхідні умови для нормального та повноцінного проживання. З цього часу позивачка не піклується про дитину, хоча він не перешкоджає бачитись з дитиною та брати участь у її виховані. Крім того, відповідач зазначає, що в супереч волі дитини позивачка не дозволяє їй жити разом з ним, тисне на дитину та погрожує йому фізичною розправою, створила штучний інцидент у гімназії, де навчається дитина, з метою його дискримінації. Позивачка має агресивний, неврівноважений характер та веде аморальний спосіб життя, постійно змінює співмешканців, що має негативний вплив на нестійку та чуттєву психіку дитини. Також відповідач зазначає, що на позачерговому засіданні, комісія з питань захисту прав дитини при райдержадміністрації, на якому відхилено його заяву від 02.06.2015р. щодо визначення місця проживання дитини з ним, комісією не взято до уваги думку дитини. У судовому засіданні позивачка та його представник підтримали позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві та просили їх задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечили. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог первісного позову, підтримали зустрічний позов та просили його задовольнити. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримав позицію викладену у висновку органу опіки та піклування про можливість проживання дитини як біля батька, так і біля матері. Заслухав пояснення позивача та відповідача, їх представників, представника третьої особи, допитав свідків, вивчив матеріали справи, суд приходить до наступного. Статтею 6 Європейської Конвекції про здійснення прав дітей, ратифікованої із заявою Верховною радою України Законом № 69 V від 03.08.2006 року, передбачено, що під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган визначає, чи він має достатньо інформації для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і в разі необхідності одержує додаткову інформацію, зокрема від суб'єктів батьківської відповідальності, надає можливість дитині висловлювати її думки. 14.10.2006р. між позивачкою та відповідачем був укладений шлюб, під час якого у них 05.07.2007р. народилася дитина - [PERSON]. Рішенням Врадіївського районного суду від 26.10.2011р. у справі № 2-364/2011р. з відповідача на корить позивачки присуджено аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подачі позовної заяви (29.09.2011р.) і до досягнення нею повноліття. Рішенням Врадіївського районного суду від 26.01.20012р. у справі № 2-416/12 року шлюб між позивачкою та відповідачем, зареєстрований 14.10.2006р. у відділі реєстрації актів цивільного стану Врадіївського району Миколаївської області, актовий запис №70 розірвано. З вказаних судових рішень та заяв, які подавалися відповідачем до суду в межах цих проваджень, вбачається, що спору у сторін щодо місця проживання дитини не було, дитина проживала разом з позивачкою до лютого 2015 року. Рішенням Врадіївського районного суду від 10.07.2013р. у справі № 474/317/13-ц визначено порядок спілкування відповідача з дитиною за його місцем проживання, в першу і третю суботу кожного місяця 11 до 19 години, в другу і четверту неділю кожного місяця з 11 до 17 години. Вказаним рішенням, зокрема встановлено, що зі сторони [PERSON] мали місце порушення рішення комісії з питань захисту прав дитини при райдержадміністрації від 03.05.2012р., а саме: залишення дитини для спілкування та повернення її матері, в дні не визначені рішенням, що не давало можливості матері підготувати належним чином дитину до відвідування дитячого садка, тягло запізнення дитини до дитячого садка, мали випадки коли [PERSON] забирав дитину з дитячого садка без повідомлення вихователя, під час навчання, що зривало учбовий процес, негативно впливало та може вплинути в подальшому на виховання дитини. 15.06.2015р. на позачерговому засіданні, комісія з питань захисту прав дитини при райдержадміністрації, яке проводилося за заявою відповідача, у зв'язку з тим, що чинне рішення Врадіївського районного суду від 10.07.2013р. справа № 474/317/13-ц, вирішено відхилити заяву від 02.06.2015р. відповідача щодо визначення місця проживання дитини з ним. З пояснень сторін та показань свідків судом встановлено, що на передодні 02.02.2015р., з дозволу позивачки, відповідач взяв дитину до себе щоб відсвяткувати день народження її дідуся. До гімназії дитина пішла від батька, проте 02.02.2015р. відповідач забрав дитину з Врадіївської районної гімназії без згоди позивачки, після чого дитина почала проживати з відповідачем. Протягом всього часу проживання дитини разом з батьком позивачка намагалася вирішити питання мирним шляхом, однак ситуація загострилася 27.05.2015р. та переросла в сутичку між позивачкою, її матір'ю, відповідачем та директором Врадіївської районної гімназії, під час якої третім особам було заподіяно тілесних ушкоджень. Також судом встановлено, що на зустрічі колективу Врадіївської районної гімназії з головою Врадіївської РДА, яка відбулася 08.06.2015р., було обговорено конфлікту ситуацію, що виникла між позивачкою, відповідачем і директором гімназії 27.05.2015р. та щодо факту закриття [PERSON] директором гімназії в своєму кабінеті. Суд не надає оцінку обставинам конфлікту, оскільки як вбачається, з пояснень сторін по вказаному факту відрито кримінальне провадження, яке перебуває на стадії досудового розслідування, а тому відповідь на питання чи мали місце ці дії та чи вчинені вони певною особою буде встановлено судовим рішенням в межах кримінального провадження. Однак суд зауважує, що обставини конфлікту негативно характеризують як позивачку так і відповідача, а також інших його учасників. Щодо матеріального забезпечення та побутових умов проживання позивачки, а також обставин, які її характеризують судом встановлено наступне. Позивачка працює керівником краєзнавчого гуртка в Будинку дитячої творчості з 2013 року та згідно довідки № 51 від 08.06.2015р. її заробітна плата за період з грудня 2014 по травень 2015 року склала 11 532 грн. 18 коп., що в середньому становить 1 922 грн. 03 коп. на місяць. За місце роботи характеризується позитивно. Класний керівник Врадіївської районної гімназії [PERSON], де навчається дитина, позивачку характеризує з позитивної сторони, вказуючи зокрема, що: Проживаючи з матір'ю [PERSON] завжди мала чистий, доглянутий вигляд. Мати приділяла велику увагу навчанню та вихованню доньки, піклувалася про неї, про її стан здоров'я, багато часу проводила з донькою, створювала всі умови для навчання, виховання та розвитку дитини. У навчальному процесі доньки мати брала активну участь, а в даний час цікавиться навчанням, здоров'ям та моральним станом дитини. Під час проживання з матір'ю [PERSON] завжди відвідувала школу, гуртки, додаткові заняття з іноземної мови, але на даний час вона гуртки не відвідує. Позивачка, як матір, також позитивно характеризується сусідами, батьками однокласників дитини, керівниками гуртків та настоятелем православного храму, які відвідувала дитина, та працівниками гімназії, де навчається дитина. Судом встановлено, що позивачка проживає у власному будинку за адресою: вул. Д.Дяченко, 5, смт. Врадіївка Миколаївської області. В акті обстеження місця проживання позивачки від 28.05.2015р., проведеного депутатом селищної ради, зазначено, що житловий будинок газифікований, в будинку три житлові кімнати. Є окрема кімната для проживання малолітньої дитини, в якій розміщено дитяче ліжко, шафа для одягу, письмовий стіл є ігровий куточок. В житловому будинку чисто. є достатній запас продуктів харчування, житловий будинок зі всіма зручностями. В акті обстеження матеріально-побутових умов сім'ї позивачки від 09.06.2015р., проведеного комісією у складі: завідуючого сектору захисту прав, свобод і законних інтересів неповнолітніх служби у справах дітей Врадіївської РДА - [PERSON], провідного спеціаліста психолога Врадіївського районного центру СССДМ - [PERSON], спеціаліста із соціальних питань Врадіївської селищної ради [PERSON], зазначено, що будинок складається з коридору, вітальні, дитячої кімнати, спальні, котельні, ванної кімнати та кухні. В будинку зроблено євроремонт. Всі кімнати облаштовані необхідними сучасними меблями і речами. Чисто, прибрано, охайно. Продуктів харчування виявлено в достатній кількості. В будинку є проточна вода. У дитини є дитяча умебльована кімната. Дитина забезпечена одягом по сезону та іграшками. Щодо матеріального забезпечення та бутових умов проживання відповідача, а також обставин, які його характеризують судом встановлено наступне. Відповідач працює головним спеціалістом-юрисконсультом управління Пенсійного фонду України в Врадіївському районі та згідно довідки № 2765 від 02.06.2015р. його заробітна плата за період з серпня 2014 по травень 2015 року склала 27 248 грн. 33 коп., що в середньому становить 2 724 грн. 83 коп. на місяць, з яких в загальному здійснено відрахування на аліменти в сумі 5 020 грн. 18 коп. За місце роботи та проживання характеризується позитивно. Відповідач, як батько, позитивно характеризується сусідами та вчителькою школи, яку дитина відвідувала до гімназії. Судом встановлено, що відповідач проживає у будинку батьків за адресою: вул. Визволення, 84, смт. Врадіївка Миколаївської області. В акті обстеження матеріально-побутових умов проживання відповідача від 29.05.2015р., проведеного депутатом селищної ради, зазначено, що житловий будинок газифікований, в будинку чотири житлових кімнати, наявна ванна кімната, [PERSON] забезпечена власною кімнатою, в якій знаходиться письмовий стіл, шафа для речей та ліжко. Однак суд критично оцінює даний документ, оскільки як вбачається з показань членів комісії, які проводили обстеження матеріально-побутових умов проживання відповідача, всі вони є сусідами відповідача, а сам акт без посередньо був складений дружиною відповідача. В акті обстеження матеріально-побутових умов сім'ї відповідача від 08.06.2015р., проведеного комісією у складі: завідуючого сектору захисту прав, свобод і законних інтересів неповнолітніх служби у справах дітей Врадіївської РДА - [PERSON], провідного спеціаліста психолога Врадіївського районного центру СССДМ - [PERSON], спеціаліста із соціальних питань Врадіївської селищної ради [PERSON], зазначено, що будинок складається з коридору, кухні, ванної кімнати та чотирьох кімнат. Всі кімнати облоштавані необхідними меблями і речами. В кімнатах чисто прибрано. В [PERSON] є окрема кімната, облаштована: письмовий стіл, спальне ліжко (диван), шафа. Продуктів харчування виявлено в достатній кількості. Відповідач проживає разом з дружиною [PERSON] та батьками [PERSON] та [PERSON], які позитивно характеризуються за місцем роботи та проживання. У висновку органу опіки та піклування Врадіївської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини № 833/16-01 від 06.07.2015р. зазначено, що місце проживання малолітньої [PERSON] можливе як біля батька [PERSON], так і біля матері [PERSON]. Стосовно психоемоційного стану дитини та прихильності дитини до одного із батьків судом встановлено наступне. З листа Врадіївського районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді № 257 від 25.06.2015р. вбачається, що з 29.05.2015р. проводиться психологічна діагностика дитини. На даний час відбулося три зустрічі, під час яких було зясовано, що дитина має прихильність до обох батьків, бажає возз'єднати родину та проживати з обома батьками разом. Психологічний стан [PERSON] вказує на те, що вона намагається вирватися з ситуації, що склалася в сімї, яка сприймається дитиною, як паралізуючий утиск, з тим щоб звільнитися від усього зайвого, більше не стримувати себе, що вказує на наявність внутрішнього конфлікту, який дитина відчуває. Катерина боїться бути залишеною без уваги, хоче стати незалежною у своїх думках. Дівчинка хоче досягти успіху, не звертаючи увагу на намагання оточуючих маніпулювати почуттями. Відчуває сильну відразу до ситуації, що склалася. Усіма силами намагається стримувати накопичене збудження та роздратування. Катерина намагається подолати відчуття пустоти та ліквідувати розрив відносин. У дитини спостерігається стан застою, захисту від депресії, самотності, нездійсненні бажання близьких відносин з батьками, страх перед невпевненістю в майбутньому. Причини внутрішнього конфлікту є те, що [PERSON] відчуває, що не в змозі переносити напругу та протистояти близькому оточенню, відчуває виражену потребу в заспокійливій гармонії та відчутті безпеки. Дитина має депресивний статус. Крім того, психолог Врадіївського районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді - [PERSON], яка була допитана в судовому засіданні як свідок, додатково пояснила суду, що під час проведених нею діагностик психологічного стану дитини зясувалося, що дитина ображена на свою матір через те, що остання проживає окремо від неї та не бачить опори в новій сімї створеної її батьком з новою дружиною, а також те, що дитина багато сприймає негативної інформації від оточуючих її людей. Також свідок пояснила, що не можна з впевненістю сказати, що думки дитини щодо конфліктної ситуації, що склалася між її батьками та щодо бажання проживати з одним із них є її власними думками, а не вкладені в її голову іншими особами. Дитині буде добре з тим із батьків, з ким вона буде проживати. Крім того, пояснила, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при райдержадміністрації, що відбулося 15.06.2015р. (на якому була присутня і свідок), коли дитину запитували про те з ким вона бажає жити, остання давала відповідь не задумуючись над значенням своєї відповіді. [PERSON] також повідомила суду, що вона як психолог вважає, що для дити буде краще певний час побути окремо від батьків. З журналу протоколів індивідуальних та групових консультації психолога Врадіївської районної гімназії та пояснень психолога [PERSON], яка була допитана в судовому засіданні як свідок, вбачається наступне. Дитина хоче мати повну сімю. Тісних емоційних звязків не спостерігається ні з батьком, ні з матірю. Батько намальований першим, що свідчить про значимість цього образу, проте він не деталізований, що свідчить про не сформованість уявлення про те, яким має бути батько (аналіз малюнка Моя сім'я, 1 клас). 05.02.2015р. відповідач повідомив психолога [PERSON], що позивачка карає дитину за те, що вона зустрічається з батьком, телефонує йому. Відповідач стверджує, що позивачка бє і залякує дитину. Також стверджує, що дитина залякана, жахається, боїться зустрічатися з позивачкою, повертатися до неї. Під час бесіди 10.02.2015р. дитина повідомила, що не хоче спілкуватися з матірю, оскільки та бє її за спілкування з батьком. Водночас психолог [PERSON], пояснила суду, що після даних заяв про побиття було ініційовано проведення медичного огляду, в ході якого у дитини не виявлено жодних ушкоджень. Крім того, з характеристики дитини наданої медичною сестрою Врадіївської районної гімназії [PERSON] вбачається, що при жодному медичному огляді слідів синців, подряпин в дитини виявлено не було. 08.04.2015р. відповідач повідомив психолога [PERSON] проте, що класний керівник примушує спілкуватися його доньку з позивачкою та коли та приходить тримає її за руку біля позивачки, через що дитина не хоче ходити до школи. Дані обставини йому стали відомі від доньки. Проте з картки спостережень дитини вбачається, що у бесіді 10.02.2015р. дитина говорить проте, що класний керівник на неї не кричить. Крім того, свідки, що є працівниками Врадіївської районної гімназії дають пояснення, що дитина в гімназії, після того як почала проживати з батьком, охоче спілкувалася з позивачкою та її матірю, ніхто не примушував дитину до спілкування з позивачкою. Крім того, з картки спостережень дитини слідує, що дитина почуває себе щасливою з бабусею [PERSON] в дома у батька. Дитина починає маніпулювати дорослими. Дитина негативно налаштована по відношенню до матері, проте спілкування з нею дає змогу змінити це ставлення, дитина навіть обнялась з матірю. В присутності батька дитина різко змінюється, стає настороженою. Батько беззастережно вірить дитині. Також психолог [PERSON] повідомила суд, що вона як психолог вважає, що для дитини буде краще певний час побути окремо від батьків. З дослідженої медичної картки [PERSON], встановлено, що лікарем-психіатром [PERSON] 20.04.2015р. та 28.05.2015р. поставлено дитині діагноз: астено-неврологічні розлади поведінки, а 18.06.2015р. - астено-неврологічні розлади поведінки, фобічний стривожений розлад у дитячому віці. З показань свідка лікаря-психіатра [PERSON] слідує, що дитина в приватній бесіді повідомила його, що не хоче жити з матір'ю та, що після зустрічі з останньою у дитини погіршився стан здоров'я. Суд зауважує, що з записів зроблених лікарем-психіатром [PERSON] у медичній картці [PERSON] та його показань вбачається, що останній поставив дитині ряд діагнозів, фактично стверджуючи, що винною у проблемах зі психікою дитини є саме мати. Однак суд, критично оцінює дані показання свідка, оскільки вони є односторонніми та необєктивними. Визначаючи діагноз дитини лікар не вказує, яку саме психодіагностику він проводи з дитиною для визначення проблем її психічного стану. Висновки лікаря побудовані на словах дитини, в розрахунок бралось ставлення дитини до матері, при цьому не досліджувалось ставлення дитини до батька та вплив конфліктної ситуації, яка склалася між батьками, на стан дитини. Також із записів лікаря-психіатра вбачається, що на його прийомах з дитиною був присутній батько. Суд оцінює даний факт в сукупності з записами психолога Врадіївської районної гімназії, відповідно до яких дитина негативно налаштована по відношенню до матері, проте спілкування з нею дає змогу змінити це ставлення, дитина навіть обнялась з матірю. В присутності батька дитина різко змінюється, стає настороженою. Батько беззастережно вірить дитині. Суд також зауважує, що свідок [PERSON] даючи показання агресивно висловлювався по відношенню до позивачки звинувачуючи її у використанні дитини для отримання матеріального зиску, що свідчить про суб'єктивність наданих ним пояснень. Крім того, згідно записів медичної картки, що підтверджується та не заперечується сторонами, до загострення конфліктної ситуації між батьками дитина не мала проблем з психічним станом. Щодо психологічного висновку за результатами обстеження дитини наданого психологом Благодійного Фонду Сарока [PERSON], в яких остання рекомендує проживання та виховання дитини в сімї батька, суд зазначає наступне. З вказаного висновку та пояснень психолога [PERSON], яка була допитана в судовому засіданні як свідок, вбачається, що за зверненням відповідача вона провела чотири зустрічі з дитиною та дві консультації з батьком, при цьому жодних консультацій з матірю не проводила, хоча, як зазначила [PERSON], для обєктивності висновку, вона мала б їх провести. Також пояснила суду, що на її висновки вплинули проведені з батьком консультації. Також [PERSON] рекомендувала зясувати в судовому засіданні думку дитини з ким вона хоче проживати, проте не змогла пояснити суду з урахуванням яких аспектів психологічного стану дитини вона прийшла до даного висновку, а обґрунтовувала свою рекомендацію тим, що це є необхідним для обєктивного і справедливого прийняття рішення. Суд критично оцінює рекомендації психолога [PERSON] як односторонні та не об'єктивні, а відтак не бере їх до уваги. Крім того, з показань свідків вбачається, що після того як дитина почала проживати з батьком вона різко змінилася, перестала спілкуватися з однокласниками, час в гімназії переважно проводить на самоті, перестала вітатися з тими людьми, з якими до цього постійно спілкувалася. Також свідки вказують, що дитина з веселої та активної стала пасивною. Свідок [PERSON] дала свідчення суду, що 05.07.2015р., коли мати приїхала поздоровити дитину з днем народження, остання обняла та поцілувала її, охоче спілкувалася з нею, та розповідала як вони з бабусею готувалися до дня народження, хто і що їй подарував. Під час прощання дитина сказала позивачці, що любить її та хоче бути з нею. Натомість відповідач пояснив суду, що 05.07.2015р. позивачка приїхала з працівниками міліції, служби у справах дітей та селищної ради, в звязку з чим він був змушений переконувати дитину для того щоб вона вийшла до позивачки, оскільки дитина злякалася, що її заберуть. Представник третьої особи, пояснила суду, що 05.07.2015р. була присутня при зустрічі позивачки з дитиною. Дитина охоче спілкувалася з позивачкою та не намагалася втекти. Суд не бере до уваги пояснення надані дитиною адвокату [PERSON] з огляду на те, що дані пояснення були надані в рамках кримінального провадження у формі допиту проведеного адвокатом, а не у формі вільної бесіди дитини з психологом, і хоча при цьому був присутній психолог Первомайської районної гімназії, проте зі змісту пояснень вбачається, що присутність останнього була номінальною і тільки для того, щоб в ході допиту поставити дитині конкретні питання, в рамках даної цивільної справи, щодо її бажання проживати з батьком. Крім того, до даних пояснень не надано жодних матеріалів проведеної психологом Первомайської районної гімназії діагностики психоемоційного стану дитини, для того, щоб можна було обєктивно дати оцінку відповідям дитини. Стосовно виконання сторонами своїх батьківських обов'язків судом встановлено наступне. З матеріалів справи та показань свідків вбачається, що після того як дитина стала проживати з батьком вона перестала відвідувати гуртки, які до цього відвідувала коли проживала раз з матірю, а саме гуртки Бісерне плетіння, Ліплення з солоного тіста та перестала відвідувати додаткові заняття з англійської мови. З часу проживання з батьком дитина перестала відвідувати православний храм. Дитина також не була присутня на останньому дзвінку, який проводився в гімназії. Також свідки дають пояснення, що в той час коли дитина проживала поруч з матірю остання забезпечувала її одягом, продуктами харчування та іграшками, постійно цікавилася її станом здоровя та навчанням, постійно відвідувала батьківські збори в гімназії, відвідувала виступи дитини в гуртках, допомагала в проведені різних заходів за участю дитини, при цьому батька не бачили на жодних батьківських зборах чи заходах за участю дитини. Дитина під час проживання з матір'ю, їздила відпочивати на море та подорожувала з матір'ю по різних містах України, відвідувала [PERSON]. Під час проживання дитини з матір'ю, батько також приходив до гімназії де навчається дитина, проте свідки не можуть сказати з якою метою він приходив, оскільки спілкування дитини з відповідачем відбувалося в кабінеті директора гімназії. З показань свідків вбачається, що після того як дитина стала проживати з батьком, мати перестала відвідувати батьківські збори, проте не перестала цікавилася станом здоровя та навчання дитини. З показань свідків слідує, що батько відвідував батьківські збори протягом півтора місяця в попередній школі де навчалася дитина та у гімназії, після того як дитина почала проживати з ним. Свідки також вказують, що відповідач забезпечує дитину одягом, продуктами харчування, цікавиться здоров'ям та навчанням дитини. Однак суд зауважує, що дані свідчення стосуються періоду часу коли дитина почала проживати з відповідачем. Під час проживання з батьком дитина завжди була охайно та акуратно вдягнута. Суд критично оцінює показання свідків щодо фактів побиття позивачкою дитини та ведення останньою нерозбірливого статевого життя, оскільки вони базуються на словах дитини восьми років, яка, згідно спостережень психологів, намагається маніпулювати дорослими та ображена на матір, в зв'язку з тим, що остання не проживає з нею. Крім того, вказані обставини не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Суд також критично оцінює показання свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON]І, оскільки останні є близькими родичами сторін у справі та дитини, а також фактично є учасниками конфлікту, який відбувається між батьками дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції про права дитини передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 151 СК України та стаття 12 Закону України Про охорону дитинства надає батькам переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини і одночасно зобов'язує повністю бути відповідальним за виховання дітей, піклування про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Статтею 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Як роз`яcнив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови № 16 від 12.06.1998р. Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері, щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ч. 3 ст. 60 УПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що як і позивачка, так і відповідач в силу свого матеріального становища мають можливість забезпечити необхідне для розвитку дитини середовище та в загальному виконують свої батьківські обов'язки щодо виховання і розвитку дитини. Однак суд відмічає, що дії батька щодо виховання суперечать інтересам дитини, оскільки після того як дитина стала проживати з батьком вона перестала відвідувати гуртки та православний храм, займатися англійською мовою, що негативно впливає на її культурний, соціальний та духовний розвиток. У відповідності до ст. 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Однак суд враховуючи приписи ст.ст. 160, 171 СК України, вік дитини, рекомендації психологів щодо психоемоційного стану дитини та думку сторін, з метою уникнення травмування психіки дитини, не вважає за необхідне заслуховувати в судовому засіданні її думку. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові й моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Судом не встановлено, що залишення дитини за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. В сукупності вищевикладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог первісного позову про відібрання та повернення дитини, а відтак необхідності його задоволення в цій частині. В задоволенні зустрічного позову про визначення місця проживання дитини поряд з відповідачем слід відмовити. Щодо вимоги позивачки про стягнення на її користь з відповідача моральної шкоди в сумі 7 000 грн. 00 коп. суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 162 СК України, особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала. Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Так зокрема, ч. 2 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При цьому при визначенні розміру відшкодування такої шкоди суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, враховує ступінь та форму вини відповідача, характер психологічного стресу, який отримала позивачка після розлучення її з малолітньою дочкою, характер та тривалість вимушених змін в її житті, перенесені нею психоемоційні та моральні страждання. Враховуючи, що відповідач без згоди позивачки змінив визначене місце проживання їхньої малолітньої дочки, суд приходить до висновку про наявність підстав передбачених ст. 162 СК України для відшкодування завданої позивачці моральної шкоди в сумі 2 000 грн. 00 коп. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 367 ЦПК України в частині відібрання дитини і повернення її позивачці необхідно допустити рішення до негайного виконання. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 263 грн. 60 коп.

Outcome: partial