Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

27.07.2021 до Баришівського районного суду надійшла заява, в якій позивач [PERSON] просить встановити факт перебування [PERSON] в трудових відносинах із колгоспом ім. Ілліча с. Тапиш, Мардакертського району Азербайджанської РСР в період із 1984-1992 роки. В судових засіданнях [PERSON] свою заяву підтримав, просив його задовольнити. Також за його клопотанням допитані свідки [PERSON] , [PERSON] . Заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області в судове засідання не з`явилась, свого представника не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами проводилося. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи заявника та свідків, дослідивши письмові докази суд вважає, що заява про встановлення факту задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. 01.06.2021 [PERSON] звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області з приводу призначення пенсії. 30.06.2021 заявник отримав відповідь із якої вбачається, що відповідно до записів у трудовій книжці [NUMBER] виданої 30.08.1984 на імя [PERSON] записи про період стажу роботи в колгоспі ім. Ілліча с. Талиш, Мардакертського району Нагорно-Карабахського Автономного округу Азербайджанської РСР за 1984-1992 роки, відсутні в зв`язку з чим, через відсутності архівних даних, рекомендовано підтвердити трудовий стаж в судовому порядку. (а.с.6) Судом досліджено письмові докази, які долучені заявником, а саме: «Трудовая книжка колхозника» [NUMBER] . З запису № 1 від 01.01.1983 вбачається, що [PERSON] прийнят на роботу в колгосп ім. Ілліча на посаду водія. В записі № 2 від 29.08.1984 зазначено, що звільнений від займаної посади на підставі його заяви. Наступний запис № 3 від 30.05.1988 свідчить, що заявник прийнят будівельником по трудовому договору. Запис № 4 від 29.06.1988 звільнений з вказаної посади. Запис № 5 від 18.03.1994 зарахований робітником садової бригади «Радгосп №Хмельовик». (а.с.8-10) Також до матеріалів справи додано довідку від 10.05.2021 «Муниципалитет Чаренцпвана Котайкская область Республика Армения», яка видана про те, що в 1988-1994 роках в Нагорному Карабасі була війна, в результаті якої [PERSON] у статусі біженця переїхав до Вірменії та проживав в м. Чаренцаван. (а.с.11) З довідки від 07.05.2021 №71 державного архіву Республіки Арцах вбачається, що документальні матеріали колгоспу им. Ілліча с. Талиш Мартакертського району за 1984-1992 років в результаті військових дій влітку 1992 року були знищені, у зв`язку з чим неможливо підтвердити стаж роботи [PERSON] (а.с.12) Тобто заявником подано документи, які повністю виключають можливість встановити факт перебування в трудових відносинах у вказаний період останнього з колгоспом ім. Ілліча. Свідок [PERSON] який також працював у вказаному колгоспі зміг підтвердити лише факт того, що вони працювали разом. Свідок [PERSON] підтвердила лише ту обставину, що у Нагорному Карабасі вкінці 80-90 років, де вони проживали з заявником велись військові дії і вони вимушені були емігрувати до Вірменії. Будь-яких інших переконливих доказів заявником суду не надано. Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», викладена правова позиція, відповідно до якої, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Виходячи із змісту пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема і справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Надані заявником докази, суд визнає не належними і недопустимими, оскільки ці докази не містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт перебування заявника [PERSON] в трудових відносинах із колгоспом ім. Ілліча с. Тапиш, Мардакертського району Азербайджанської РСР в період 1984-1992 роки, оскільки останній взагалі проживав у іншій місцевості та емігрував до Вірменії. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed