Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

28.11.2013 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив зобов'язати [PERSON] не чинити йому перешкод у користуванні власністю та вселити у квартиру [ADDRESS]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив суд відмовити в його задоволенні. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне. Позивачу на праві приватної власності належить 2/3 частина квартири [ADDRESS]. З 22.11.2003 відповідач [PERSON] знаходилась у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] 20.07.2010 року [PERSON] залишив на користь свого рідного брата, [PERSON], заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], яким заповідав брату все належне йому майно (1/3 частину квартири [ADDRESS]). Відповідач дізналась, що її чоловік заповідав належну йому частину вказаної квартири позивачу, однак скористатись своїм правом володіння, користування та розпорядженням майном належним чином на має можливості, оскільки відповідач постійно чинить перешкоди, не надає доступ до спірної квартири. Статтею 10 ЦПК України передбачено, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 3 ст. 60 ЦПК України встановлено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, задавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.155 ЖК України, власник квартири чи її частки не може бути позбавлений права користування своїм житловим приміщенням, крім випадків, передбачених законодавством. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання йому майнової та моральної шкоди. Таким чином, неправомірні дії відповідача порушують права позивача як власника частини житла. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що вимоги позову обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved