Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

29.03.2016 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивачка просить суд винести рішення, яким: - розірвати шлюб, укладений між нею, та відповідачем, - [PERSON], [INFO], який зареєстрований 11 червня 2013 року відділом РАЦСу [PERSON] районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 55; - стягнути з відповідача на її користь судові витрати, понесені нею в зв»язку з розглядом даної справи. 29.03.2016 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 11 1 ЦПК України для слухання справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В. 05.04.2016 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст..ст. 122, 127 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до слухання на 13.04.2016 року. В судовому засіданні, яке відбулося 13.04.2016 року, позивачка [PERSON] позовні вимоги уточнила в сторону зменшення позовних вимог, а саме, - відмовилася в позові в частині стягнення з відповідача на її користь судових витрат, обґрунтовуючи свої позовні вимоги обставинами, які вказані в мотивувальній частині позовної заяви. На пропозицію надання судом терміну на примирення, позивачка [PERSON] категорично відмовився, так як зазначила, що з відповідачем не проживає досить тривалий час, взагалі ніяких стосунків не підтримують, є чужими людьми один одному, спільного майна та дітей в них немає. В судове засідання, яке відбулося 13.04.2016 року, відповідач [PERSON] не з»явився, хоча повідомлялася судом належним чином про день, час та місце слухання справи. Суд, вислухавши позивачку [PERSON], яка позов уточнила, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення уточненого позову, шляхом винесення заочного рішення, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Що стосується винесення заочного рішення, то, відповідно, враховуючи вищевикладені обставини, (неявка в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином), судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі Глави 8 ЦПК «Заочний розгляд справи». Так, в ст.. 224 ЦПК України зазначено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивачка [PERSON] не заперечувала проти винесення заочного рішення. Згідно ч. 1 ст. 225 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Згідно ч. 2 ст. 225 ЦПК України розгляд справи та ухвалення рішення проводяться за загальними правилами, з винятками і доповненнями, встановлених цією главою. Згідно ст.. 226 ЦПК України за формою та змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим ст. ст. 213, 215 ЦПК України і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно, позивачка [PERSON] не заперечувала проти винесення заочного рішення, відповідач [PERSON] повідомлявся належним чином про день, час та місце слухання справи. Підсудність. Відповідно до ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач проживає за адресою: [INFO], відповідно, дана справа на підставі ч. 2 ст. 109 КПК України підсудна Кагарлицькому районному суду як суду першої інстанції загальної юрисдикції. Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні. В 2013 році позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб. Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І ОК № 146872, яке видано 11 червня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби [PERSON] районного управління юстиції у Київській області, в якому зазначено, що [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], громадянин України, та [PERSON], [INFO], уродженка село Переселення Кагарлицького району Київської області, громадянка України, зареєстрували шлюб 11 червня 2013 року, про що 11 червня 2013 року складено відповідний актовий запис за № 55. Прізвище після реєстрації шлюбу: Чоловіка [PERSON]. Дружини [PERSON]. Від спільного подружнього життя сторони спільних дітей не мають, спільного нерухомого чи рухомого майна не мають. Як встановлено судом під час судового засідання, позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON], проживши в спільному шлюбі досить не тривалий час, на даний час не підтримують шлюбних відносин більше пів - року, проживають на окремих житлових площах, в різних населених пунктах, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, майнових спорів у них немає, відповідно, стосунків взагалі не підтримують. На думку суду, шлюб сторін носить формальний характер, при його фактичному розпаді. Примирення між сторонами неможливе, не зважаючи на зусилля суду, що виражалося в пропозиції суду позивачці [PERSON] надати термін на примирення, проте, позивачка категорично відмовилася від надання терміну на примирення, так як зазначила, що між нею та відповідачем давно втрачено почуття взаємоповаги, вони давно стали байдужими один до одного, фактично є чужими людьми, практично не спілкуються, напроти, на грунті побутових проблем між ними існують деякі неприязні відносини. Що ж стосується застосування норм матеріального права, то суд при винесенні рішення керувався наступним. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23 червня 2005 р. N 2709-ІУ «Про міжнародне приватне право» та інших нормативно-празових актів, що регулюють сімейні відносини. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку щодо того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Судові витрати. Питання судових витрат врегульовано ст. 88 ЦПК України, де, зокрема, зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, проте, позивачка [PERSON] в судовому засіданні просила суд не стягнувати з відповідача [PERSON] понесені нею судові витрати, тому суд залишає судові витрати за позивачкою [PERSON] Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved