Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

28 серпня 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 10 листопада 1990 року у Палаці одруження м.Макіївки Донецької області, від спільного проживання неповнолітніх дітей не мають, також зазначила, шлюбно-сімейні відносини припинили з грудня 2015 року через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками, декілька років мешкають окремо, не спілкуються, не ведуть спільного господарства. Позивач вважає, що сімю зберегти неможливо, в позовній заяві просила шлюб між нею та відповідачем розірвати, після розірвання шлюбу залишити за нею прізвище [PERSON]. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, в позовній заяві зазначила про розгляд справи у її відсутності, проти заочного розгляду справи заперечень не надавала. Відповідач [PERSON] повторно не з'явився без поважних причин, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю, відзив не надав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Зясувавши позицію позивача, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 10 листопада 1990 року сторони зареєстрували шлюб у Палаці одруження м.Макіївки Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу V-НО № 489870 (а.с.5), в якому міститься відбиток штампу «брак расторгнут». Шлюб було розірвано 15 липня 2017 року Макіївським міським відділом запису актів цивільного стану, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії ДНР № 007636 (а.с.22). Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав та свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Відповідно до ч.3 Закону України «Про забезпечення прав та свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою статті 9 зазначеного Закону, є недійсним і не створює правових наслідків. З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00019248220 від 19 грудня 2017 року вбачається, що шлюб між [PERSON], [INFO], та Запатоцькою (прізвище після реєстрації шлюбу [PERSON]) [PERSON], [INFO], зареєстрований 10 листопада 1990 року, актовий запис № 3195 (а.с.24-25). Сторони від спільного проживання неповнолітніх дітей не мають. В даний час сторони з грудня 2015 року мешкають окремо, не спілкуються, не ведуть спільного господарства, шлюбно-сімейні відносини припинили через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками. Сторони до примирення не прийшли, поновлювати сімейні відносини не мають наміру. Вказані обставини мають істотне значення, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. На підставі викладеного,

Outcome: approved