Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-08 00:00:00

28 серпня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Відділ реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову [PERSON] посилалася на те, що у відповідності до договору купівлі-продажу від 19 липня 2019 року, на праві власності їй належить будинок [ADDRESS] Позивач [PERSON] зазначила, що в будинку зареєстрований член сім`ї колишнього власника [PERSON] - відповідач [PERSON] , який з 2015 року не проживає в житловому будинку. Реєстрація відповідача перешкоджає реалізації прав позивача як власника. В зв`язку з наведеним, посилаючись на вимоги ст. 317, 319 ЦК України, ст. 150,156 ЖК України, [PERSON] просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . Ухвалою суду від 10 вересня 2019 року відкрите провадження у справі. Ухвалою суду від 26 лютого 2020 року закрите підготовче провадження у справі, справа призначена до розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явилися, згідно заяви просили розглядати справу без їх участі, позов підтримали в повному обсязі, просили суд задовольнити заявлені вимоги, у разі повторної неявки відповідача не заперечували проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином,причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву суду не подавав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, повторно не з`явився в судове засідання, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи - Відділу реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, згідно заяви просив розглядати справу без його участі. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані позивачем докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником жилого будинку [ADDRESS] . Право власності на спірне житлове приміщення [PERSON] набула у відповідності до договору купівлі-продажу від 19 липня 2019 року, відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] купила житловий будинок [ADDRESS] Договір купівлі-продажу посвідчений нотаріально та зареєстрований в реєстрі за № 1695, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 174469996 від 19 липня 2019 року. Судом встановлено, що в будинку зареєстрований член сім`ї колишнього власника [PERSON] - відповідач [PERSON] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї № 2588 від 06 серпня 2019 року, виданої виконавчим комітетом Новомосковської міської ради та довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 06 вересня 2019 року за вих. № 1670. Згідно акту № 316 від 22 серпня 2019 року, складеного за участю голови квартального комітету кварталу № 12 та жителів кварталу № 12, [PERSON] в жилому будинку [ADDRESS] зареєстрований, але з 2015 року в житловому будинку не проживає. Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно)і яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На підставі ст. 391 ЦК України, власник має права вимагати усунення перешкод його права, хоч вони і не поєднані з позбавленням володіння. В зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] має право вимагати усунення порушень її прав, як власника нерухомого майна. На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно вимог ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Таким чином, право користування спірним жилим приміщенням у [PERSON] , як члена сім`ї власника будинку, було похідним від права власності [PERSON] на будинок. Розпорядившись нерухомим майном (продавши будинок позивачу), [PERSON] втратила право власності на нього, а отже і право користування зазначеним жилим приміщенням, в зв`язку з чим і [PERSON] , як член колишнього власника втратив право користування жилим будинком. В зв`язку з наведеним, суд вважає позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладено та

Outcome: approved