Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

27.02.2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про поділ спадкового майна . 14.04.2014 року позивачка збільшила позовні вимоги в частині визнання за нею права на 1/5 частку спадкового майна - житлового будинку та земельної ділянки, що розташована в [ADDRESS]. 13.05.2014 року [PERSON] подала зустрічний позов до [PERSON] про усунення її ([PERSON]) від права на спадкування за законом після смерті батька [PERSON] Ухвалою суду від 26.05.2014 року дані позови об'єднані в одне провадження та прийняті до сумісного розгляду. Позивач-відповідач [PERSON] просить суд постановити рішення, яким зобов'язати відповідача-позивача [PERSON] повернути їй частку спадщини у розмірі 19122 грн.24 коп, що залишилися після смерті її батька [PERSON] Визнати за нею право на 1/5 частку у житловому будинку площею 84,7 кв.м., який розташований за адресою [ADDRESS], а також право на 1/5 частку земельної ділянки площею 0,21 га., що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Вимоги відповідача -позивача [PERSON] [PERSON] не визнала, вважає їх безпідставними, оскільки вона не ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, в даному випадку своєму батькові. В її діях немає умислу, а існують об'єктивні причини -заборона його дружини [PERSON] спілкуватися з колишньою сім'єю, в зв'язку з чим були припинені всі стосунки з батьком. ЇЇ намагання зустрітися з ним не давали позитивних результатів внаслідок постійного контролю з боку [PERSON] Просить суд відмовити в задоволенні зустрічного позову [PERSON] Відповідач-позивач [PERSON] позов [PERSON] не визнала та подала заперечення в якому вказала, що позивач-відповідач ухилялася від надання допомоги спадкоємцеві, не підтримувала його ні морально, ні матеріально, тому не має права на спадкування. Крім того, [PERSON] проживає окремо, не є членом сім'ї спадкодавця, повнолітня, не пов'язана з спадкодавцем спільним побутом і не має правових підстав на отримання грошових сум. З цих самих підстав не підлягають до задоволення і збільшені позовні вимоги [PERSON] Також вказала, що позивач- відповідач не зверталася в нотаріальну контору для одержання свідоцтва про право на спадщину, а тільки через чотири роки п'ять місяців звернулася до суду, пропустивши строк звернення до суду. Суд, вислухавши пояснення сторін, їхніх представників, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.56, 60 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з'ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, прийшов до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову [PERSON] , а також в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] з наступних підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зі змісту ст.60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а також доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер батько позивача-відповідача [PERSON]-[PERSON] В своїй позовній заяві позивач- відповідач [PERSON] зазначає, що після його смерті залишилась спадщина, яка складається з житлового будинку площею 84,7 кв.м., який розташований за адресою [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,21 га., що знаходиться за цією ж адресою. Також після смерті [PERSON] залишилися грошові кошти в розмірі 95611 грн.19 коп.,нараховані покійному УПФ в Надвірнянському районі, згідно судових рішень, зокрема: 52068 грн.65 коп. на прізвище покійного [PERSON], а 43542 грн.54 коп. на прізвище його дружини [PERSON] З метою одержання частки спадщини, що залишилась після смерті батька, позивач-відповідач звернулася із заявою про прийняття спадщини до Надвірнянської районної державної нотаріальної контори та була зареєстрована як спадкоємець [PERSON] Дана обставина підтверджується листом державного нотаріуса Надвірнянської РДНК Войташек І.І., від 24.04.2013 року, копія якого долучена до матеріалів справи. З'ясовано також, що крім позивача-відповідача спадкоємцями також є дружина [PERSON] від другого шлюбу- [PERSON], відповідач-позивач по справі та троє її дітей. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.І ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців),. Як вбачається з довідки Пнівської с/ради від 10.04.2014 року за №02-25/318, відповідно до записів погосподарської книги Пнівської с/ради за [PERSON] на день його смерті було обліковано житловий будинок загальною площею 84,7 кв.м., який знаходиться за адресою [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,21 га. Однак, як видно з відповіді відділу Держземагенства у Надвірнянському районі від 18.06.2014 року за №467/09/12 13.10.2011 року [PERSON], відповідачу-позивачу по справі видано державний акт на право власності серії ЯЛ №442968, реєстаційний №262400001000878 на земельну ділянку площею 0,0840 га в [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а як вбачається з інформації Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об'єктів нерухомого майна від 18.06.2014 року Реєстраційної служби Надвірнянського РУЮ, [PERSON], згідно свідоцтва про право власності б/н від 02.08.2010 року, також є власником домоволодіння, що розташоване в [ADDRESS]. Копії вказаних документів зберігаються в матеріалах справи. З листа державного нотаріуса Надвірнянської РДНК Войташека І.І. від 17.06.2014 року за №02-14/855 встановлено, що неможливо видати на ім'я [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/5 частку недоотриманої пенсії, домоволодіння та земельну ділянку в [ADDRESS], оскільки відсутні будь-які документи, які б підтверджували наявність у померлого [PERSON] сум недоотриманої пенсії, а також документів, які б підтверджували право власності померлого на домоволодіння та земельну ділянку в [ADDRESS]. Зазначені обставини не спростовані в судовому засіданні позивачем -відповідачем [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Із змісту ст. 1218 ЦК України вбачається, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Однак, в судовому засіданні позивачем-відповідачем [PERSON] не доведено, що у [PERSON] за життя виникло чи існувало право на житловий будинок, який розташований за адресою [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,21 га., що знаходиться за цією ж адресою, а також що це право перейшло після його смерті до кола спадкоємців, в тому числі і до неї. Ч. І ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Беручи до уваги наведене, вимоги позивача-відповідача [PERSON] щодо визнання за нею права на 1/5 частину житлового будинку площею 84,7 кв.м., який розташований за адресою [ADDRESS] та 1/5 частину земельної ділянки площею 0,21 га., до задоволення не підлягають, оскільки дане майно не ввійшло в спадкову масу. Також, відповідно до ст.1277 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Як доведено в судовому засіданні та не спростовано учасниками процесу, до складу сім'ї [PERSON], який проживав в [ADDRESS] та помер [INFO] входили дружина -[PERSON], дочки -[PERSON],[PERSON], син- [PERSON] Дана обставина підтверджується довідкою Пнівської с/ради від 20.03.2014 року за №02-25/251. Позивачка по справі [PERSON]- донька [PERSON] від першого шлюбу, проживає з сім'єю- чоловіком та дітьми в [ADDRESS]. Згідно ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Позивачка [PERSON] є повнолітньою, має самостійні права та обов'язки не пов'язані (невзаємні) з правами та обов'язками померлого. В зв'язку з наведеним, вимоги [PERSON] в частині повернення їй відповідачкою частки грошових коштів в сумі 19122 грн.24 коп., що залишилися після смерті [PERSON] до задоволення не підлягають. Що стосується вимог зустрічного позову відповідача-позивача [PERSON], суд встановив наступне. Покійний [PERSON] дійсно в останні роки свого життя стражав тяжкою хворобою та потребував сторонньої допомоги. Як вбачається з пояснень свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] таку допомогу йому надавала його дружина - [PERSON]Дана обставина не заперечується сторонами по справі. В судовому засіданні також встановлено, що після того як [PERSON] вдруге одружився з відповідачем -позивачем по справі [PERSON], його стосунки з першою дружиною та дочкою припинилися. На утримання дочки [PERSON] до її повноліття сплачував аліменти, однак ні з колишньою дружиною, ні з донькою від першого шлюбу не спілкувався. Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні повідомили, що покійний [PERSON] говорив, що в нього від першого шлюбу є дочка, якій він сплачує аліменти, однак жодного разу не казав, про те, що хоче зустрітися з нею, бажає щоб дочка прийшла до нього, надавала йому матеріальну допомогу, або скаржився на те, що дочка не надає йому матеріальної допомоги, а він її потребує та наполягає, щоб [PERSON] її надавала. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. За змістом норми закону лише при одночасному настанні двох обставин: ухилення від надання допомоги та безпорадний стан спадкодавця, і доведеності зазначених фактів у їх сукупності, спадкоємець може бути усунений від права на спадщину. Крім того, у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Отже, ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. У судовому засіданні позивач-відповідач пояснила, що її батько- [PERSON] пішов з сім'ї до іншої жінки- відповідача- позивача по справі- [PERSON], та перейшов жити в [ADDRESS]. Він перестав спілкуватися з нею та її матір'ю(колишньою дружиною), цікавитися їхнім життям, зустрічатися з ними, оскільки друга дружина категорично забороняла йому будь-які стосунки з ними. З другою дружиною її батько також мав дітей, однак вони, як і їхня мати, неприязно ставилися до неї. Такі пояснення позивача -відповідача [PERSON] доводять, що немає підстав вважати, що вона ухилялася від обов'язку надання допомоги своєму батькові. Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем -позивачем відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не доведено та не надано доказів на підтвердження факту навмисного та свідомого ухилення [PERSON] від надання відповідної допомоги батькові. За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON]. На підставі ст.ст.328,1216,1218, 1224,1233, 1235, 1277 ЦК України,

Outcome: dismissed