Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

28.02.2020р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі (а.с. 1-2). Ухвалою судді від 06.03.2020р. відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч. 2, 3 ст. 274, ч. 5 ст. 279 ЦПК України призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 17-18). В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що 23.02.2020р. зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. [INFO] від стосунків у сторін народився син - [PERSON] . Шлюб, укладений між позивачем та відповідачем розірвано 06.12.2019р. на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.11.2019р. по справі № 201/10955/19. Дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Такий рівень, як зазначає позивач, вона одна забезпечити не зможе, тому, на її думку, батько, який є здоровим та працездатним, зможе сплачувати аліменти на рівні - 3500 грн., оскільки працює у ТОВ «Спецтранссервіс» м. Москва Російська Федерація на посаді генерального директора та має постійний дохід (з його слів). У зв`язку з тим, що відповідач працює у іншій державі, додати довідку про доходи відповідача позивачці не надається можливим. [PERSON] у позові також зазначає, що їх з відповідачем син, [PERSON] , здібна та різностороння дитина. Для розвитку своїх здібностей дитина відвідує позакласні заняття, футбольну секцію та заняття іноземною мовою, тренування та навчання вимагають додаткових витрат. Оплату наданих послуг, спортивного спорядження та інших індивідуальних речей для відповідних занять позивач здійснює самостійно. На підставі викладеного, посилаючись на норми ст.ст. 180, 181 СК України та просить стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти щомісячно на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3500,00 грн., починаючи стягнення з 28.02.2020р. і до повноліття дитини. 05 травня 2020 року позивач надала до суду заяву, в якій додатково повідомила, що на даний час її дохід становить 8800,00 грн. Оскільки дитина відвідує додаткові заняття (англійську мову та заняття з футболу), вона вважає, що заявлена нею сума аліментів є повністю обґрунтованою. В період спільного проживання родини, як зазначає позивач, що вона весь час працювала та забезпечувала себе та дитину). На переконання позивача, стан здоров`я відповідача дозволяє йому працювати та забезпечувати свою дитину в повному обсязі. Просила розглянути справу за її відсутності та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 30). Відповідач направив на електронну адресу суду письмові заперечення, в яких зазначив, що під час спільного проживання з позивачкою, син знаходився на його повному утриманні. Після розірвання шлюбу, як зазначає відповідач, він передав колишній дружині грошові кошти на забезпеченні потреб родини. При цьому відповідач також зазначає, що у відповідності до ст. 182 СК України, суд зобов`язаний прийняти рішення з урахуванням матеріального становища платника аліментів. У зв`язку з чим просить врахувати, що наразі він офіційно не працює та не перебуває у центрі занятості, має тільки тимчасові дрібні підробітки. На підставі ст. 184 СК України має бути обов`язковим для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 50% від мінімального прожиткового мінімуму для дітей від 6 до 18 років. За викладеного просив відмовити [PERSON] у задоволенні її позовних вимог в повному обсязі (а.с. 28). Також відповідач направив на електронну адресу суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі (а.с. 29). Отже, сторони надали заяви про розгляд справи без їх участі (а.с. 29-30). З урахуванням заяв сторін, судове засідання відповідно до положень ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України відбувалось за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами, оцінивши зібрані по справі докази відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 10 ст. 7 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Судом встановлено, що батьком малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 6). 05 листопада 2019 року рішенням Жовтневого районного суду м. дніпропетровська розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 23 лютого 2011 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 71 (а.с. 3-4). Дитина зареєстрована та мешкає зі своєю матір`ю [PERSON] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщення/будинку осіб № 3147 від 26 лютого 2020 року (а.с. 7). Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб становить: з 1 січня 2020 року - 2102 гривні, з 1 липня - 2197 гривень, з 1 грудня - 2270 гривень. Прожитковий мінімум на дитину вікoм від 6 дo 18 рокiв починаючи з січня 2020 становить 2218 грн., з липня - 2318 грн., з грудня - 2395 грн. Відповідно до письмових пояснень відповідача, останній офіційно не працює, на облік до Центру зайнятості не вставав і допомогу по безробіттю не отримує, має лише тимчасові дрібні підробітки (а.с. 28). Отже, відповідач є працездатним, має мінливий нестабільний дохід. Суд критично оцінює твердження відповідача про те, що ним після розірвання шлюбу позивачці були передані грошові кошти на забезпечення родини, оскільки жодних доказів вказаного матеріали справи не містять, а отже вказаних факт не приймається судом до уваги, оскільки є недоведеним. При цьому, суд вважає за необхідне зазначить, що навіть якщо відповідач дійсно надавав грошові кошти колишній дружині (одноразово, в розмірі, визначеному на власний розсуд) по відношенню до його дитини, яка перебуває на утриманні позивачки, то утримання дитини є обов`язком, а не правом відповідача, а регулярне отримання аліментів є гарантованим правом позивачки, відтак суд не може відмовити в задоволенні позову лише з цих підстав. Позивачка має право отримувати регулярно суми аліментів у чітко встановленому розмірі, розраховуючи свій бюджет, як на суму аліментів, так і на дату їх надходження. Доводи позивачки про можливість відповідача сплачувати аліменти в розмірі 3500 грн. не підтверджені належними і допустимими доказами. При цьому, з клопотанням про витребування доказів позивачка до суду не зверталась. Суд вважає за необхідне роз`яснити позивачці, що згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), а тому вона не позбавлена у праві звернутися до суду з відповідним позовом до відповідача про стягнення з нього додаткових витрат на дитину. Також при прийнятті даного рішення судом враховано положення ч. 1 ст. 140 СК України, про те, що позивачка має такі ж обов`язки щодо утримання дитини, як і відповідач. Виходячи із засад рівності обов`язків батьків щодо дитини, суд зауважує на тому, що позивачка також на рівні з відповідачем має утримувати сина, у зв`язку із чим має підтвердити належними доказами фактичні витрати на його утримання. Так, позивачка у поданому позові зазначає, що дитина відвідує позакласні заняття, футбольну секцію та заняття іноземною мовою, тренування та навчання вимагають додаткових витрат. Оплату наданих послуг, спортивного спорядження та інших індивідуальних речей для відповідних занять вона здійснює самостійно. Однак, [PERSON] не було надано суду належних і допустимих доказів оплати заявлених занять та секцій. З чого слідує, що позивачем належним чином не обґрунтована заявлена нею сума аліментів у розмірі 3500 грн. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. За таких обставин, виходячи з принципів розумності та справедливості, враховуючи, що розмір прожиткового мінімуму для дитини у віці від 6 дo 18 рокiв на 2020 рік встановлено у вищезазначених розмірах, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття, в розмірі по 1500 грн. щомісячно, стягуючи аліменти на користь матері дитини [PERSON] , починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, а саме з 28.02.2020р. Такий розмір аліментів повністю узгоджується з нормами, встановленими ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, а також з розміром прожиткового мінімуму для дитини у віці від 6 дo 18 рокiв, який на у 2020р. складає: з січня 2020 - 2218 грн., з липня - 2318 грн., з грудня - 2395 грн. Отже, сума, яка дорівнює 1 500 грн., не буде меншою, ніж 50% прожиткового мінімуму протягом усього 2020 року. Варто зазначити, що статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та інших випадках, які передбачені цим кодексом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі в межах платежу за один місяць. Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що позивачка при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору, то на підставі ст. 2 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн., що є мінімальною ставкою судового збору на 2020 рік (на момент подачі позову). На підставі викладеного,

Outcome: partial