Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

29.05.2014р. позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що їхній матері [PERSON] належав житловий будинок по [ADDRESS]. Вказують, що [INFO]. їхня мати померла і за свого життя своїм майном не розпорядилася, а відповідач [PERSON] прийняв спадщину і не дає згоди на допуск їх до спадщини. Стверджують, що з поважних причин у встановлений законом строк не звернулися в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, оскільки хворіли. З огляду на наведене просять суд ухвалити рішення, яким визначити їм додатковий строк для прийняття спадщини за законом після смерті матері [PERSON] Позивачка [PERSON] в судовому засіданні визнала, що насправді не знала вимог закону про те, що у шестимісячний строк після смерті матері їй необхідно було звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і розраховувала на добровільний поділ спадщини між спадкоємцями. Позивачка [PERSON] в ході розгляду справи дала додаткові пояснення про те, що вона звернулася у Мостиську державну нотаріальну контору, працівники якої написали їй на аркуші паперу список необхідних для подачі у нотаріальну контору документів, серед яких було свідоцтво про смерть матері. Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] не надали їй цього свідоцтва, що і було причиною не звернення у встановлені строки до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки вона була переконана, що без цього документу звернення до нотаріуса неможливе. Проте визнала, що їй у нотаріальній конторі не відмовляли у прийнятті заяви про прийняття спадщини з тих підстав, що у неї відсутнє свідоцтво про смерть матері. Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні підтримав вищевказані вимоги позивачки, зазначивши, що головною причиною неподання [PERSON] заяви про прийняття спадщини була відсутність у неї свідоцтва про смерть матері, яке відмовлялися надати відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] Просив також застосувати до спірних правовідносин постанову Верховного Суду України від 26.09.2012р. у справі №6-85цс12 з відповідною правовою позицією щодо не застосування ч.3 ст.1272 ЦК України при відсутності інформації про спадкову масу. Відповідач [PERSON], його представник [PERSON] та третя особа [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечили, покликаючись на те, що позивачі пропустили строк звернення у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини без поважних причин. Зазначили, що це підтверджується технічним записом судового засідання Мостиського районного суду по цивільній справі за позовом [PERSON] до Твіржанської сільської ради Мостиського району про визнання права власності на спадкове майно, у якому зафіксовано, що [PERSON] та [PERSON], як треті особи у цій справі, вказують на те, що просто не знали вимог закону щодо необхідності подання у шестимісячний строк до нотаріуса заяви про прийняття спадщини. Також відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] заперечили той факт, що не надавали позивачці [PERSON] свідоцтва про смерть матері. Представник відповідача - Твіржанської сільської ради Мостиського району Гнатів І.М. в судовому засіданні поклав вирішення спору на розсуд суду, зазначивши, що в судовому засіданні необхідно встановити чи пропустили позивачі строк звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини з поважних причин. Представник третьої особи - Мостиської державної нотаріальної контори Яксманицький Р.С. в судовому засіданні пояснив, що дійсно існує така практика написання відвідувачам нотаріальної контори списку необхідних для спадкової справи документів, однак будь-яка людина може звернутися в нотаріальну контору лише із заявою про прийняття спадщини, без будь-яких інших документів, і ніхто б їй у цьому не відмовив. Копія свідоцтва про смерть може бути отримана у відділі ДРАЦСу, в тому числі на запит самого нотаріуса. З огляду на наведене висловив міркування про те, що позивачі просто намагаються будь-якими способами «поновити» пропущений без поважних причин строк звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Заслухавши пояснення сторін, третіх осіб, представників та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно з положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст. 1220, 1223, 1268, 1269, 1270 ЦК України). Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.1272 ЦК України: якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її; за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Судом встановлено, що [INFO]. померла [PERSON] - мати позивачів та третьої особи [PERSON] і дружина відповідача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04.11.2013р. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на її спадкове майно - будинковолодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін і третіх осіб, позивачі на час відкриття спадщини не проживали із спадкодавцем і в установлений законом строк не звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Відповідач [PERSON] своєчасно звернувся в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини і не надає згоди на подання заяви про прийняття спадщини позивачам, які пропустили строк для прийняття спадщини. У відповідності до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно з п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»: вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини; при цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; кожна з сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачі в судовому засіданні не довели тих обставин, що вони пропустили строк для прийняття спадщини з поважної причини. Первинно, при поданні позовної заяви, позивачі покликалися на те, що не звернулися своєчасно до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини через незадовільний стан здоров'я. Проте в судовому засіданні встановлено, що позивачі на стаціонарному лікуванні не перебували, а ті скарги, з якими позивачі зверталися до лікарів, чи навіть перебували на амбулаторному лікуванні, не позбавляли їх можливості своєчасно звернутися із відповідною заявою до нотаріуса. В ході судового розгляду позивачка [PERSON] визнала, що насправді не знала вимог закону про необхідність у шестимісячний строк звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та розраховувала на добровільний поділ спадщини між спадкоємцями. Вказані обставини підтверджуються відтвореним у судовому засіданні технічним записом судового засідання Мостиського районного суду по цивільній справі за позовом [PERSON] до Твіржанської сільської ради Мостиського району про визнання права власності на спадкове майно, у якому зафіксовано як на запитання головуючого судді по справі про те, чи подавали вони ([PERSON] та [PERSON], треті особи у цій справі) у нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини, - [PERSON] відповіла: «я того не знала, ніхто не подавав», «то за пів року треба було іти і щось «лапати», нащо мені того було». Як вбачається із цього ж відтвореного звукозапису, також і позивачка [PERSON] під час розгляду вищевказаної справи жодним чином не покликалася на те, що зверталась до нотаріуса і не подала заяви про прийняття спадщини через відсутність свідоцтва про смерть матері, а навпаки на повторне запитання головуючого-судді про те, які у них ([PERSON] та [PERSON]) були поважні причини не звернення із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори: хвороба, перебування за кордоном чи інше, - [PERSON] відповіла: «не звернулися, бо не знали, що до такого дійде». Представник позивачки [PERSON] покликається на те, що вказані пояснення [PERSON] та [PERSON] не є доказом в розумінні ст.ст.57-59 ЦПК України, оскільки вказані особи не допитувалися як свідки по справі. Проте суд вважає, що сам по собі вищевказаний технічний запис судового засідання Мостиського районного суду є речовим доказом по справі (звукозаписом), що передбачено ч.2 ст.57 ЦПК України, містить інформацію про предмет доказування та не одержаний з порушенням порядку, встановленого законом, тобто є належним та допустимим доказом (ст.ст.58-59 ЦПК України). Крім того, після відтворення вищевказаного звукозапису позивачка [PERSON] в судовому засіданні визнала правдивість зафіксованих на такому своїх пояснень про дійсні причини пропуску строку прийняття спадщини, а саме незнання законодавства та розраховування на добровільний поділ спадщини між спадкоємцями. Тільки після того, як головуючим суддею по вищевказаній справі третім особам [PERSON] та [PERSON] роз'яснено право звернення до суду за захистом своїх спадкових прав, останні звернулися із позовом про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, у якому уже стали покликатися на різні, нібито поважні причини пропуску цього строку та протягом розгляду справи змінювали свої пояснення щодо цих причин. Так, в ході розгляду справи позивачі стали покликатися також і на відсутність у них свідоцтва про смерть матері як на поважну причину пропуску строку на прийняття спадщини. Позивачка [PERSON] дала додаткові пояснення про те, що вона звернулася у Мостиську державну нотаріальну контору, де працівники такої написали їй на аркуші паперу список необхідних для подачі у нотаріальну контору документів, серед яких було свідоцтво про смерть матері. Покликалася на те, що відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] не надали їй цього свідоцтва, що і було причиною не звернення у встановлені строки до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки вона (позивачка) була переконана, що без цього документу звернення до нотаріуса неможливе. При цьому представником позивачки [PERSON] заявлено клопотання про долучення до справи та врахування копії ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, якою за аналогічних підстав (відсутності свідоцтва про смерть) позивачеві визначено додатковий строк на прийняття спадщини. Однак на пропозицію представника відповідача [PERSON] позивачка [PERSON] не надала суду аркуша паперу із списком необхідних для подачі у нотаріальну контору документів, який нібито надали їй у Мостиській державній нотаріальній конторі і наявність якого у неї підтверджувала б дійсно факт звернення позивачки у цю нотаріальну контору, а представник третьої особи - Мостиської державної нотаріальної контори в судовому засіданні пояснив, що будь-яка людина може звернутися в нотаріальну контору лише із заявою про прийняття спадщини, без будь-яких інших документів, і ніхто б їй у цьому не відмовив; копія свідоцтва про смерть може бути отримана у відділі ДРАЦСу, в тому числі на запит самого нотаріуса. Позивачка [PERSON] визнала, що їй у Мостиській державній нотаріальній конторі не відмовляли у прийнятті заяви про прийняття спадщини з тих підстав, що у неї відсутнє свідоцтво про смерть матері, а відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] заперечили той факт, що не надавали позивачці [PERSON] свідоцтва про смерть матері. Також судом роз'яснено позивачці [PERSON] та її представнику, що відповідно до ст.360-7 ЦПК України обов'язковими для всіх судів України є лише рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах. З огляду на наведену норми закону та вимоги ст.ст.57-59 ЦПК України судом відмовлено у клопотанні позивачки [PERSON] та її представника про долучення до матеріалів справи з метою врахування копії ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, якою за аналогічних підстав (відсутності свідоцтва про смерть) позивачеві визначено додатковий строк на прийняття спадщини. Тоді на наступному судовому засіданні представник позивачки [PERSON] просив долучити до справи та врахувати постанову Верховного Суду України від 26.09.2012р. у справі №6-85цс12 з відповідною правовою позицією щодо не застосування ч.3 ст.1272 ЦК України при відсутності інформації про спадкову масу. Така непослідовна та суперечлива позиція позивачів щодо причин пропуску строку на прийняття спадщини (спочатку хвороба, згодом - відсутність свідоцтва про смерть матері, потім покликання на правову позицію щодо відсутності інформації про спадкову масу) і в кінцевому результаті - визнання позивачкою [PERSON] дійсних причин пропуску, що були висловлені нею та [PERSON] попередньо в ході розгляду іншої справи (необізнаність з вимогами закону та розраховування на добровільний поділ спадщини) лише свідчить про надуманість заявлених позивачами в ході розгляду цієї справи причин пропуску строку на прийняття спадщини і намагання будь-яким способом домогтися постановлення судом рішення про задоволення їх позову. Отже, на підставі досліджених доказів суд приходить до висновку, що дійсними причинами не звернення позивачів із заявою про прийняття спадщини була необізнаність з вимогами закону та розраховування на добровільний поділ спадщини. Однак, суд не може визнати такі причини пропуску позивачами строку на прийняття спадщини поважними в розумінні ч.3 ст.1272 ЦК України та виходячи з вищенаведених роз'яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій) та у правовій позиції Верховного Суду України. Так, зокрема у наданій представником позивачки [PERSON] правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-85цс12 (постанова від 26.09.2012р.) зазначено: «право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Правила ч.3 ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч.3 ст.122 ЦК України не застосовуються». Отже, суд приходить до висновку, що у позивачів не було перешкод для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, наведені ними обставини про нібито наявність таких перешкод (хвороба, відсутність свідоцтва про смерть матері, відсутність інформації про спадкову масу) є надуманими, суперечливими, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та не вплинули на пропуск позивачами строку на прийняття спадщини і відповідно не можуть бути визнані судом поважними, як не можуть бути також визнані поважними і дійсні причини пропуску позивачами строку на прийняття спадщини (необізнаність з вимогами закону та розраховування на добровільний поділ спадщини). З огляду на наведені обставини в задоволенні позову необхідно відмовити у зв'язку з безпідставністю вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed