Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

27 листопада 2020 року до суду звернулась [PERSON] з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] коштів на утримання дитини та дружини, в якому просила суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача на її користь кошти (аліменти) на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 27 листопада 2020 року і до повноліття дитини та аліменти у твердій сумі на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1859 гривень, щомісячно, починаючи стягнення з 27 листопада 2020 року і до повноліття дитини. В обґрунтування позову зазначала, що 19.04.2019 року нею було взято з відповідачем шлюб, у якому народилася дитина син [PERSON] , [INFO] . У теперішній час сторони проживають окремо, дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, відповідач не надає відповідну матеріальну допомогу на утримання сина. Ухвалою судді від 30 листопада 2020 року було відкрито провадження у справі, визначено та залучено сторін у справі, призначено розгляд справи провести в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.22). 17 грудня 2020 року позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, а саме позивач просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 27 листопада 2020 року і до повноліття дитини; аліменти у твердій сумі на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1859 гривень, щомісячно, починаючи стягнення з 27 листопада 2020 року і до повноліття дитини; аліменти на утримання позивача у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 27 листопада 2020 року і до досягнення дитиною трьохрічного віку. Ухвалою суду від 17 грудня 2020 року було відкладено розгляд справи у зв`язку з неявкою учасників справи та здійснено виклик відповідача шляхом надання оголошення на офіційному веб - сайті Судової влади України, а також засобами рекомендованого поштового зв`язку. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибула, позов підтримала, просила задовольнити, посилаючись на обставини та підстави, які були викладені у позовній заяві, та розглянути справу без її участі, про що надала письмову заяву. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] взяли між собою шлюб, який було зареєстровано 19 квітня 2019 року у Кременчуцькому міському відділі ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області, актовий запис 291 (а.с. 5). Сторони у справі від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 23.11.2019 року Кременчуцьким міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області, актовий запис № 1585 (а.с.6). Станом на день розгляду справи сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Сторонами не заперечується факт проживання малолітньої дитини сторін з матір`ю-позивачем у справі та перебування її на утриманні у матері. Позивач не працює знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною та отримує допомогу при народженні дитини. Відомостей про розмір доходу відповідача до суду подано не було. Відповідач у добровільному порядку аліменти на користь позивача на утримання малолітньої дитини не сплачує, інших осіб на утриманні не має, є працездатною особою. Дані відомості постають з позовної заяви та підтверджуються матеріалами справи. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч. 3 ст. 181 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст.\~182\~Сімейного Кодексу\~України при\~визначенні розміру\~аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ч. 1 ст. 183 згаданого Кодексу частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно ч. 2 ст. 84 Сімейного Кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Позивач має право на одержання від відповідача коштів на своє утримання та утримання дитини, а відповідач зобов`язаний надавати таку допомогу. Статтями\~8,\~11 Закону України «Про охорону дитинства»\~визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Окрім того ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини 1989 року, Україна прийняла на себе міжнародно-правові зобов`язання по здійсненню міжнародних стандартів прав дитини, відповідно з якими вона повинна забезпечити добробут, охорону здоров`я, житло, освіту для кожної дитини без будь-якої дискримінації, забезпечити якнайкраще здійснення інтересів і прав дитини в усіх сферах суспільного життя. Норми цієї Конвенції, відповідно до\~ст. 9 Конституції України 1996 р., діють як складова національного законодавства України з 27 вересня 1991 року, тобто з часу її ратифікації Україною. Зі змісту зазначених норм закону вбачається, що обов`язок по утриманню дитини є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Достатність рівня забезпечення дитини оцінюється виходячи з участі в цьому обох батьків, частка яких є рівноцінною. Відповідач, не надав суду жодних належних і достовірних доказів про відсутність у нього можливості надавати позивачу такої матеріальної допомоги на утримання дитини і позивача. Отже суд враховуючи наведені встановлені обставини, вважає, що позивач має право на одержання від відповідача коштів на своє утримання в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача та на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, а відповідач зобов`язаний та має реальну фактичну можливість надавати таку допомогу у визначеному судом розмірі. \~Однак суд враховує, що позивачем було поставлено дві позовні вимоги щодо стягнення аліментів урозмірі ј частини доходу та одночасно у твердій сумі в розмірі 1859 гривень, зважаючи на те, що чинним законодавством не передбачено такого одночасного стягнення. Позивач не надала належні і допустимі докази щодо необхідності одночасного стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини у відповідній частці від його доходу та у твердій грошовій сумі. На підставі встановлених і наведених судом фактів, а також враховуючи можливість надання належної і достатньої матеріальної допомоги відповідачем позивачеві на її утримання і на утримання дитини, недопущення погіршення матеріального становища позивача і малолітньої дитини та одночасно відповідача, що мають істотне значення, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову. Тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути кошти на утримання малолітнього сина [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~урозмірі ј частини доходу зі всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімум на дітей відповідного віку починаючи з 27 листопада 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, та на утримання позивача у розмірі 1/6 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 27 листопада 2020 року і до досягнення дитиною трьохрічного віку, тобто до [INFO] . Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд зазначає, що відповідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів є звільненими від сплати судового збору. У відповідності\~до п.1\~ч.\~2\~ст.\~4\~цього Закону\~України з\~відповідача слід\~стягнути на\~користь держави\~судовий збір\~у розмірі\~840\~грн.\~80\~коп.\~(за\~ставкою на\~день подання\~позову). Сторони не подавали до суду заяви про відшкодування інших оплечених ними судових витрат. Крім того, суд враховує, що випадків, передбачених статтею 184 Сімейного Кодексу України щодо зменшення відсотку прожиткового мінімуму для дитини не встановлено. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне \~допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення сум платежу за один місяць.

Outcome: partial