Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

28 вересня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Іскрисківщинської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що 05 грудня 1997 року померла її баба по лінії матері, [PERSON]. Після смерті останньої відкрилася спадщина на земельну частку (пай) розміром 6,55 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Іскрисківщинської сільської ради, як перебувала в колективній власності АПТЗТ «Іскра», посвідчену сертифікатом серії СМ №0180508. За життя остання заповіла все своє майно своїй донкам [PERSON] та [PERSON]. Вказує, що її мати, [PERSON], фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON], але юридично не оформила та 22 травня 1999 року померла. Після смерті матері відкрилася спадщина, в тому числі і на успадковану нею після смерті баби земельну частку (пай). Вказує, що прийняла спадщину після смерті матері, подавши нотаріусу відповідну заяву. Однак, у звязку з втратою правовстановлюючого документа на зазначену вище земельну частку (пай) не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину та вільно користуватися спадковим майном. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить визнати за нею в порядку спадкування після смерті матері, [PERSON], яка померла 22 травня 1999 року, право власності на земельну частку (пай) розміром 6,55 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташовану на території Іскрисківщинської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчену сертифікатом серії СМ №0180508, виданим на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації №9 від 09 січня 1997 року, на імя [PERSON]. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася. Представник останньої за довіреністю [PERSON] подав заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує (а. с. 39). Представник відповідача Іскрисківщинської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився. Сільський голова [PERSON] надіслав листа про розгляд справи у відсутність їх представника, при ухваленні рішення покладаються на розсуду суду (а. с. 35). Представник третьої особи Білопільської районної державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Сумській області в судове засідання не зявився. Завідувач держнотконтори [PERSON] надіслала заяву про розгляд справи у відсутність їх представника, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду (а. с. 29). У звязку з неявкою сторін, третьої особи, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Суд вважає, що на підставі п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року до правовідносин щодо прийняття спадщини після [PERSON], яка померла 05 грудня 1997 року та [PERSON], яка померла 22 вересня 1999 року, слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, а також норми нині діючого ЦК України, так як правовідносини продовжують існувати на даний час. За змістом ч. 1 ст. 524, ст. 525 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів домашнього вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що 05 грудня 1997 року у с. Соляники Білопільського району Сумської області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БП №283857 (а. с. 14). Після смерті останньої відкрилася спадщина на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 6,55 в умовних кадастрових гектарах у землях, які перебували у колективній власності АПТЗТ «Іскра», розташовану на території Іскрисківщинської сільської ради, посвідчену сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії СМ №0180508 від 14 січня 1997 року, виданим на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації №9 від 09 січня 1997 року, який видано на руки (а. с. 16). Відповідно до заповіту, посвідченого виконавчим комітетом Іскрисківщинської сільської ради Білопільського району Сумської області 14 липня 1993 року, зареєстрованого в книзі для запису нотаріальних дій під номером 114, [PERSON] заповіла все своє майно своїм донькам [PERSON] та [PERSON] (а. с. 13). Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 07 серпня 2017 року, яке набрало законної сили 18 серпня 2017 року встановлено юридичний факт того, що померла 22 вересня 1999 року [PERSON] була рідною донькою [PERSON], яка померла 05 грудня 1997 року та матірю [PERSON]. Крім того, вказаним рішенням встановлено юридичний факт того, що заповіт від імені [PERSON], посвідчений 14 липня 1993 року секретарем виконавчого комітету Іскрисківщинської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за №114, складений [PERSON], яка померла 05 грудня 1997 року (а. с. 18-19). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], яка померла 05 грудня 1997 року, постійно і на день смерті була зареєстрована та проживала одна за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Соляники. Заповіт від імені померлої, посвідчувався виконавчим комітетом Іскрисківщинської сільської ради 14 липня 1993 року за реєстровим номером 114, зареєстрований у Спадковому реєстрі за №42960286, на імя [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] здійснила поховання матері, розпорядилася її особистими речами і предметами домашнього вжитку, отримала в управлінні Пенсійного фонду допомогу на поховання та фактично прийняла спадщину, але юридично не оформила. У свою чергу [PERSON] до сільської ради з приводу прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] не зверталася. У Спадковому реєстрі відомості про заведення спадкової справи після смерті останньої відсутні (а. с. 15, 31, 40, 41). Виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку, що [PERSON], фактично прийняла спадщину за заповітом після смерті матері, [PERSON], але юридично не оформила, тоді як [PERSON] у встановленому законом порядку спадщину за заповітом після смерті [PERSON] не прийняла. З матеріалів справи також вбачається, що батько позивачки - [PERSON], помер 25 грудня 1994 року, а мати - [PERSON], померла 22 вересня 1999 року (а. с. 9-11). Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Ворожбянської міської ради 22 липня 1998 року, зареєстрованого в реєстрі за №420, [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] (а. с. 43) За інформацією Ворожбянської міської ради ради [PERSON], яка померла 22 вересня 1999 року, до дня смерті проживала одна за адресою: Сумська область, Білопільський район, м. Ворожба, провул. Комсомольський, 16. Заповіт від імені померлої, посвідчений виконавчим комітетом міської ради 22 липня 1998 року, зареєстрований у реєстрі за №420, не змінювався і не відмінявся. Спадкоємцем майна, яке залишилося після смерті [PERSON], є [PERSON] Остання протягом шести місяців з дня смерті [PERSON] здійснювала догляд за спадковим майном (а. с. 42). 13 травня 2000 року завідувачем Білопільської державної нотаріальної контори [PERSON] на імя позивачки [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлої 22 вересня 1999 року [PERSON] на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в м. Ворожба Білопільського району по провулку Комсомольському, 16 (а. с. 8). За загальними правилами про спадкування, передбаченими ст. ст. 1216, 1218, 1220 Цивільного кодексу України 2003 року, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1223, ст. 1233, ч. 1 ст. 1235 ЦК України Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. В силу ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини чи подачі до нотаріальної контори або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяви про прийняття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку, що позивачка в установленому законом порядку прийняла спадщину після матері, [PERSON], яка померла 22 вересня 1999 року. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини (п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України). Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Аналогічні положення закріплені і в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зі змінами і доповненнями. Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови «Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в порядку спадкування за законом після матері, [PERSON] Ф, яка померла 22 вересня 1999 року, позивачка має право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 6,55 в умовних кадастрових гектарах у землях, які перебували в колективній власності АПТЗТ «Іскра», розташовану на території Іскрисківщинської сільської ради, право на яку посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії СМ №0180508 від 14 січня 1997 року, виданим на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації №9 від 09 січня 1997 року, на імя [PERSON]. Однак, позивачка позбавлена можливості отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном у звязку з втратою сертифікату на право на земельну частку (пай) (а. с. 24, 35). Таким чином, суд приходить до висновку про захист права позивачки і задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved