Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

28.10.2019 позивачка звернувся до суду з цим позовом. В позові зазначила, що з відповідачем [PERSON] перебувають у шлюбі з 30.07.1998 року. Від спільного проживання у шлюбі у них народилося дванадцять дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] .. Вона на даний час ніде не працює і є пенсіонеркою по віку, крім пенсійної грошової допомоги на утримання дітей інших видів доходу не має і тому їй важко утримувати дітей. Відповідач на даний час офіційно працює в ПП по лісозаготівлі рамником і отримує заробітну плату в розмірі 4173 грн. на місяць, кошти на утримання дітей відповідач надає, але не в достатній кількості і нерегулярно, і тому просить стягувати аліменти в розмірі по 250 грн. на чотирьох дітей, а саме: сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , дочки [PERSON] , [INFO] , дочки [PERSON] , [INFO] .. Представник позивача [PERSON] при розгляді справи позовні вимоги підтримав повністю, просить такі задоволити. Відповідач [PERSON] на розгляд справи не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав повністю. Вислухавши пояснення представника позивача, подану заяву відповідача, дослідивши матеріали в справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 рокута набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Під час вирішення будь яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. (ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7,8 ст. 7 СК України). Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до вимог ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмірі аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено , що від спільного проживання у шлюбі з відповідачем позивачка народила дванадцять дітей, які четверо є неповнолітніми дітей, відповідач не оспорив батьківство, ухиляється від утримання дітей, чим порушує вищезазначену норму сімейного законодавства. Визначаючи розмір аліментів, суд бере до уваги обставини, що позивачка [PERSON] утримує чотирьох неповнолітніх дітей, є пенсіонеркою по віку, та враховуючи те, що відповідач має постійне місце праці, та отримує заробіню плату в розімір 4173 грн., що стверджкється довідкою в справі, згідний сплачувати аліиенти на утримання дітей, а тому суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, а саме стягнути з відповідача аліменти на утримання чотирьох неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 250 грн. на кожну дитину щомісячно, взявши при цьому до уваги те, що обов`язок утримувати дітей покладено на обидвох батьків (ст.180 СК України). Даний розмір аліментів відповідає загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності, моральності. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача у доход держави, відповідно до ст. 141 ЦПК України. Згідно з п. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судові витрати, підлягають до стягнення з відповідача у доход держави, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved