Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

28 вересня 2016 року заявник [PERSON] звернувся до суду з зазначеною заявою. В обґрунтування своїх заявлених вимог, посилається на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 07.06.1994 року йому належить домоволодіння 29 по вул. Соняшниковій в м. Дніпро (колишній Дніпропетровськ. В 1999 році він приватизував свою земельну ділянку, на якій розташоване вказане домоволодіння, що підтверджується державним актом на право приватної власності. На теперішній час він займається присвоєнням кадастрового номера. Вказаний державний акт був виданий Дніпропетровською міською радою - заінтересованою особою по справі. Тривалий час він не звертав уваги на правовстановлюючий документ на землю і на правильність написання його прізвища в цьому документі, але зараз звернув увагу. Під час його оформлення була допущена помилка в його написанні. Вказана помилка була допущена при перекладі його прізвища з російської мови на українську і замість його прізвища за паспортом, та довідкою про присвоєння ідентифікаційного номера - „Маковєй у державному акті зазначено - „Маковей. У звязку з цим він позбавлений можливості реалізувати своє право власності, як власник земельної ділянки, та реалізувати свої законні права, у звязку з чим вимушений звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. На підставі викладеного, заявник просить встановити факт належності йому державного акту на право приватної власності на землю серія І-ДП № 041489 Д*№026058, який було видано 08 липня 1999 року Дніпропетровською міською радою на імя [PERSON] (а.с.2-3). В судовому засіданні представник заявника [PERSON] підтримала вимоги заяви та просила задовольнити з підстав викладених у ній, пояснила, що в державному акті на землю є орфографічна помилка. Представник заінтересованої особи Дніпропетровської міської в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. Вислухавши доводи та пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, що в матеріалах справи в їх сукупності, суд доходить висновку про задоволення заяви з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 07.06.1994 року [PERSON] (мовою оригіналу [PERSON]) належить домоволодіння 29 по вул. Соняшниковій в м. Дніпро (а.с.5) Державним актом на право власності на землю (серія І-ДП № 041489, зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №026058), право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,1002 гектарів, що розташована на території Самарського району м. Дніпропетровська, вул. Соняшникова, буд.29 належить [PERSON], який мешкає у м. Дніпропетровськ, вул. Соняшникова, буд. 29 на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради 20.05.1999р. № 1091, державний акт видано [PERSON] 08 липня 1999р. (а.с.4). Відповідно до даних паспорта АМ 1287600, виданого Самарським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 22 березня 2001р. прізвище заявника вказано як [PERSON], [INFO], зареєстрований [INFO] з 23 березня 2001 року, прізвище російською зазначено Маковей (а.с.15). На підставі наведеного, суд доходить висновку, що різниця у написані прізвища у одну літеру, є наслідком довільного перекладу прізвища з російської «Маковей», яким було складено усі правовстановлюючі документи за часів СРСР, на українську мову, з боку осіб, які після закінчення існування держави СРСР заповнювали та видавали документи українською мовою. Положеннями ст.57 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. В силу ч.3 ст.59 ЦПК України, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище імя по-батькові, місце та час народження якої, що зазначені в документів не збігаються з імям по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Факт належності правовстановлюючого документу повністю підтверджується наданими представником заявника документами, які містяться в матеріалах справи в їх сукупності. Враховуючи ті обставини, що встановлення даного факту не суперечить діючому законодавству і тягне для заявника юридичні наслідки, які мають для нього значення, суд вважає за необхідне задовольнити заяву.

Outcome: approved