Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

28.07.2020 року Департамент соціальної політики Луцької міської ради в особі директора (далі - Департамент) звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою в обґрунтування зазначивши, що 13.02.2019 року [PERSON] до Департаменту було подано заяву про призначення їй допомоги на дитину, якій не встановлено інвалідність (дитячий церебральний параліч), на підставі якої їй призначено та виплачено відповідну допомогу в розмірі 1497,00 грн. за період з 13.02.2019 по 12.08.2019 року. Разом з тим, 20.02.2019 року дитині відповідача було встановлено інвалідність підгрупи А. 07.03.2019 року [PERSON] подала до Департаменту заяву про припинення виплати допомоги по догляду за хворою дитиною у зв`язку із встановленням статусу інваліда з дитинства та зобов`язалася повернути суму переплачених коштів. На підставі рішення від 18.03.2019 року [PERSON] визначено обсяг надміру виплачених коштів за період з 20.02.2019 по 31.03.2019 в розмірі 1978,18 грн. та встановлено строк для повернення виплачених коштів до 10.06.2019 року. На адресу відповідачки 19.03.2019 року Департаментом було направлено повідомлення про повернення надміру виплачених коштів, проте на момент звернення до суду з даним позовом такі кошти повернутими не були. Враховуючи викладене, просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь Департаменту надміру виплачені кошти державної допомоги на дитину, якій не встановлено інвалідність, в розмірі 1 978,18 грн., а також судові витрати по справі. До початку судового засідання від представника позивачки на адресу суду надійшла заява, у якій він просить розгляд справи проводити у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Щодо постановлення заочного рішення не заперечує (а.с. 22-23). Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про день, час, місце слухання справи повідомлялася належним чином, про що у матеріалах справи містяться відповідні судові повістки (а.с. 14, 20), які надсилалися їй за місцем її реєстрації (згідно довідки УДМС України у Волинській області - а.с. 12), а також судовим оголошенням, яке було розміщено на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с. 19). Клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходили. Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 13.02.2019 року [PERSON] звернулася до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради із заявою про призначення їй допомоги на дитину, якій не встановлено інвалідність (дитячий церебральний параліч). Порядок призначення та виплати вказаної допомоги регулюються ЗУ «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» від 21.11.1992 року № 2811-XII, зі змінами та доповненнями, які діяли на момент спірних правовідносин (далі - Закон № 2811-XII), Порядком призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року № 1751, зі змінами та доповненнями, які діяли на момент спірних правовідносин (далі - Порядок № 1751). Відповідно до ст. 18-6 Закону № 2811-XII, - допомога на дітей, хворих на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, на дитину, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, яким не встановлено інвалідність, призначається з дня звернення до органу соціального захисту населення. Згідно ст. 18-7 Закону № 2811-XII, допомога на дітей, яким не встановлено інвалідність, надається щомісячно в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Як встановлено судом, Департаментом на підставі поданої заяви за період з 13.02.2019 року по 12.08.2019 року було призначено та виплачено [PERSON] державну допомогу на дитину [PERSON] , [INFO] , якій не встановлено інвалідність, в розмірі 1497,00 грн. (а.с. 7). 20.02.2019 року малолітній [PERSON] було встановлено інвалідність підгрупи А (медичний висновок від 20.02.2019 року № 32). 07.03.2019 року відповідач подала до Департаменту заяву про припинення виплати допомоги по догляду за хворою дитиною у зв`язку із встановленням статусу інваліда з дитинства, а також зазначила в заяві про зобов`язання повернути суму переплачених коштів (а.с. 8). Згідно ст. 18-6 Закону № 2811-XII виплата такої допомоги за рішенням органу соціального захисту населення, який призначив допомогу, припиняється, зокрема, у разі встановлення такій дитині інвалідності. На підставі рішення Департаменту від 18.03.2019 року [PERSON] визначено обсяг надміру виплачених коштів за період з 20.02.2019 року по 31.03.2019 року в розмірі 1978,18 грн. та встановлено строк для повернення виплачених коштів до 10.06.2019 року. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом. Особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову. Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. На адресу відповідача 19.03.2019 року за вих. № 1157/775/2019 направлено повідомлення про повернення надміру виплачених коштів (а.с. 10). Однак, станом на день розгляду даної справи, відповідач надміру виплачені кошти у вигляді державної допомоги на дитину, якій не встановлена інвалідність, в розмірі 1978,18 грн на рахунок Департаменту не повернула. Доказів іншого суду надано не було, а судом в ході розгляду спору не здобуто. Таким чином, з [PERSON] , на користь Департаменту слід стягнути надміру виплачені кошти державної допомоги на дитину, якій не встановлено інвалідність, в розмірі 1978,18 грн. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідачки на свою користь судового збору в розмірі 2102 грн. виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. Згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Так, в ході розгляду справи судом було встановлено, що відповідачка являється законним представником (матір`ю) дитини - [PERSON] , [INFO] , якій встановлено статус інваліда з дитинства (інвалідність підгрупи А), а тому [PERSON] звільнена від сплати судового збору в усіх судових інстанціях. Відповідно до абз. 1 п. 35 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (із змінами, внесеними згідно з Постановою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 25.09.2015 року), - якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Отже, оскільки позов задоволено у повному обсязі, однак відповідачка звільнена від сплати судового збору, позивачу слід компенсувати 2102 грн. сплаченого судового збору за рахунок держави. За наведених обставин, суд вважає заявлені позовні вимоги Департаменту до [PERSON] про стягнення надміру виплачених коштів державної соціальної допомоги на дитину, якій не встановлено інвалідності обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення. На підставі ст. ст. 1212-1215 ЦК України, ЗУ «Про державну допомогу сім`ям з дітьми»,

Outcome: partial