Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

27 квітня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, в якому просить визнати за ним право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті його батька [PERSON], який помер 1 березня 2015 року в смт Томашпіль Томашпільського району Вінницької області, що складається із житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований по вул..Робітничій, 66 в смт Томашпіль Томашпільського району Вінницької області. Даний позов обґрунтуваний наступним. 1 березня 2015 року в смт Томашпіль помер [PERSON], який доводився батьком позивачу. Після смерті батька відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі і на житловий будинок, що розташований по вул.. Робітничій, 66 в смт Томашпіль. Позивач зазначає, що спадкоємцями першої черги спадкування після смерті його батька залишилися він та його мати [PERSON], яка відмовляється від своєї частки спадщини на користь позивача. Відповідно до діючого на момент смерті матері законодавства, позивач прийняв спадщину, а саме подав за місцем відкриття спадщини заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадкове майно, однак при підготовці документів для оформлення спадщини виявилася, що відсутній оригінал правовстановлюючого документу, а саме відсутнє свідоцтво про право власності на будинок, в звязку з чим нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на будинок. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак надала до суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.158 ЦПК України. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалося. Суд, розглянувши заяви сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку. Згідно ст.1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась 1 березня 2015 року в день смерті спадкодавця [PERSON] В цей час діяв ЦК України (2003 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що 1 березня 2015 року у смт Томашпіль Томашпільського району Вінницької області помер [PERSON]. Згідно довідки селищного голови Томашпільської селищної ради № 506 від 4 квітня 2016 року, після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, що складається із житлового будинку, розташованого по вул..Робітничій, 66 в смт Томашпіль, та земельної ділянки площею 4,3100 га, розташованої на території Томашпільської селищної ради, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 032693 від 14 жовтня 2004 року. Після смерті [PERSON] спадкоємцями залишилися син [PERSON], дружина [PERSON], які спадщину фактично прийняли. Згідно заяви [PERSON], остання спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] не прийняла, на неї не претендує. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом\~\~перевіряється\~\~наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. Як вбачається із відповіді державного нотаріуса від 16 травня 2016 року, спадкова справа після смерті [PERSON], померлого 1 березня 2015 року, заведена на підставі заяви [PERSON] З копії спадкової справи вбачається, що [PERSON] звертався до державного нотаріуса за місцем відкриття спадщини з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріусом йому у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено в звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно абзацу 3 пункту 23 ПОСТАНОВИ Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно довідки про показники обєкта нерухомого майна КП Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації № 223 від 22 грудня 2015 року, відповідно до проведеної інвентаризації від 15 грудня 2015 року житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул..Робітничій, 66 в смт Томашпіль має такі показники: загальна площа 58,3 кв.м., житлова площа 29,3 кв.м. До складу спадкового майна входить житловий будинок «А», матеріал стін камяні, прибудова «а», веранда «а», сарай «Б», огорожа 1-3. Згідно архівних даних станом на 31 грудня 2012 року, право власності на майно не зареєстровано. Як тлумачить лист Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясовування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] єдиний спадкоємець за законом, який прийняв спадщину після смерті свого батька. Тобто позивач набув права та обовязки спадкодавця, тобто спадщина після смерті останнього належить йому, а неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на належне спадкодавцю майно, не може бути перешкодою у набутті права власності на таке спадкове майно. Оскільки відповідачем визнано позовні вимоги [PERSON], визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позовна заява [PERSON] підлягає до задоволення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є інвалідом з дитинства ІІ групи, а тому згідно п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільняється від сплати судового збору за подання позову до суду, відповідно судові витрати віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved