Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

26 червня 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позову зазначила, що перебувала з відповідачем у шлюбі з 2011 року по 2014 рік, від якого мають дочку [PERSON] , [INFO] . Зазначила, що на даний час виник спір з приводу того з ким буде проживати неповнолітня дитина, а тому просила визначити місце проживання дочки за місцем проживання матері та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця до її повноліття. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Чернігова від 15.07.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального провадження та відкрито провадження. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, надав згоду на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив не надавав. Третя особа до суду не з`явилась. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Сторони від шлюбу, який розірваний рішенням суду від 20.11.2014 року мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . (а/с 7). Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, зобов`язані також піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст. 150 СК України). Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. На час розгляду справи дитина проживає разом з матір`ю в місті Києві. Відповідач зареєстрований в [ADDRESS] та проживає окремо від позивача. Дитина залишилася проживати з позивачем та знаходиться на її утриманні. Судом враховано, що мати дитини має належні матеріально-побутові умови, має можливість утримувати дитину. В помешканні для дитини створено належні умови для проживання, навчання, розвитку та відпочинку дитини. Відповідно до висновку Печерської районної у місті Києвідержавної адміністрації від 19.12.2019 року орган опіки і піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з матір`ю [PERSON] . Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю підлягають задоволенню, оскільки це відповідає інтересам дитини, позивач має можливість створити дитині належні умови для виховання та розвитку. За змістом ст. 18 Конвенції про права дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Стаття 27 Конвенції Про права дитини дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст..180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст..181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст.183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи, що батьки повинні утримувати неповнолітніх дітей, що відповідач є працездатним, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, до досягнення нею повноліття. Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до вимог ст.. 141 ЦПК України. Щодо стягнення судового збору, суд зазначає, що на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.. сплачений позивачем за позовну вимогу щодо визначення місця проживання дитини, а також на користь держави в сумі 768 грн. 40 коп. за позовну вимогу щодо стягнення аліментів. Крім того, в силу положень частин четвертої, п`ятої статті 137 цього Кодексу суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу з урахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт і наданих послуг, а також ціни позову та значення справи для сторін. Враховуючи викладене, складність справи, невеликий час і обсяг робіт, виконаний адвокатом у процесі надання правничої допомоги, суд вважає доцільним зменшити розмір витрат на правничу допомогу адвоката, які підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача, до 5000 грн.

Outcome: approved