Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

28 серпня 2014 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги обґрунтував тим, що його матері [PERSON] на праві власності належав житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами по [ADDRESS]. [INFO] року [PERSON] померла, заповіту на випадок своєї смерті не залишила. Спадщину після її смерті своєчасно прийняв позивач [PERSON] шляхом фактичного вступу в управляння та володіння спадковим майном. Крім позивача спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] являється також її син [PERSON], який на спадщину не претендує. До складу спадкового майна входить вказаний вище житловий будинок, на який позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину через відсутність на будинковолодіння правовстановлюючих документів і позасудовим порядком вирішити це питання неможливо. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд визнати за ним у порядку спадкування право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] та належав покійній [PERSON] Позивач [PERSON], його представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, подали заяву, в якій просять справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій також просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підставним і таким, що підлягає до повного задоволення. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 ст. 549 ЦК України (в ред. 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя належав житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами по [ADDRESS], загальною площею 50 кв.м. [INFO] року [PERSON] померла. Заповіту не залишила. Спадщину після її смерті своєчасно, у визначений законом строк прийняв її син [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Крім позивача, спадкоємцем першої черги за законом являється інший син покійної - відповідач [PERSON], який на спадкове майно не претендує та не заперечує щодо визнання права власності на нього за позивачем. Зазначене підтвердили сторони в поданих до суду заявах Також це встановлено з досліджених судом свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 30.08.2002 року, свідоцтва про одруження, повідомлення Камінь-Каширської державної нотаріальної контори Волинської області № 750/02-14 від 28.08.2014 року, довідок Новочервищанської сільської ради Камінь-Каширського району № 42, № 43 від 17.06.2014 року, № 1057, № 1059 від 18.06.2014 року, витягу з погосподарської книги № 4 Новочервищанської сільської ради Камінь-Каширського району за 1995 рік, звіту про оцінку житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами від 20.08.2014 року, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копії спадкової справи № 285/1995 до майна померлої [PERSON], повідомлення КП «Волинського обласного БТІ» № 1250 від 16.09.2014 року. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позивач [PERSON], являючись спадкоємцем за законом житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами по [ADDRESS], фактично набув на нього право власності. На даний час право власності на це майно ніким не оспорюється, а тому суд вважає, що є всі підстави для визнання права власності на вказане будинковолодіння за позивачем.

Outcome: approved