Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

27 вересня 2019 року [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідачка, [PERSON] ) з цивільним позовом, в якому просив позбавити її батьківських прав стосовно [PERSON] [INFO] . В обґрунтуванням позовних вимог позивач вказує на те, що він та відповідачка близько десяти років проживали у цивільному шлюбі та у них [INFO] народилася донька [PERSON] . Протягом усіх десяти років відповідачка зловживала спиртними напоями, що негативно відобразилося як на стосунками між ними та призвело до систематичного невиконання нею своїх батьківських прав. Відповідачка неодноразово проходила лікування він алкогольної залежності, однак це не дало суттєвих результатів. Відповідачка продовжує зловживати спиртними напоями, веде асоціальний спосіб життя, нехтує правилами гігієни, неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності. Більше того, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння відповідачка нанесла їх доньці тілесні ушкодження у вигляді перелому основної фаланги 5-го пальця правої кісті, у зв`язку із чим стосовно відповідачки порушено кримінальне провадження за частина 1 статті 122 КК України. Відповідачка неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки, у зв`язку із чим донька перестала відвідувати школу, а керівництво школи звернулося до служби у справах дітей. Матеріально доньку відповідачка не утримує, її повністю забезпечує позивач. Враховуючи викладене та посилаючись на приписи статтей 150, 164 Сімейного кодексу України позивач просить позбавити відповідачку батьківських прав стосовно [PERSON] [INFO] . Відзиву на позову заяву від відповідачки не надійшло. У судове засідання з`явився позивач та його представник - адвокат Мантуленко О.В., свідок [PERSON] . Про дату та час слухання справи відповідачка була повідомлена шляхом направлення поштової кореспонденції за останньою відомою суду адресою її проживання та відповідно до частини 1 статті 131 ЦПК України вважається повідомленою належним чином. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, відзиву на позов щодо суті позовних вимог суду не надала. Відповідно до положень ст. 280 ЦПК України судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Зазначив, що з весни 2019 року відповідачка взагалі не з`являється в житті доньки, всі обов`язки щодо утримання дитини, догляду за нею несе він самостійно. Відповідачка знову з 2019 року почала зловживати спиртними напоями, вчиняла сварки та скандали за місцем їх проживання, це все дуже негативно впливало на дитину. Донька є дитиною-інвалідом з особливими потребами, він намагається забезпечити їй інклюзивну освіту, піклується про її психологічний стан. Крім того, дитина має відставання у розвитку, їй категорично протипоказано нервувати. Тому, незважаючи на її вік, з`ясувати її думку у судовому засіданні він вважає за недоцільне як внаслідок того, що виклик до суду потягне великий стрес у дитини, так і внаслідок того, що через відставання у розвитку емоційно та інтелектуально дитина ще не сформована і не зможе чітко висловити свою думку. Представник позивача - адвокат Мантуленко О.В. підтримала вимоги позову та просила про його задоволення. Звернула увагу суду на те, що позбавлення батьківських прав відповідачки не тільки обмежить дитину від негативного впливу матері та убезпечить її від шкоди здоров`ю, але і надасть можливість батькові, який належно піклується про дитину, найбільш повно здійснювати свої обов`язки щодо забезпечення доньки як освітніми, так і медичними послугами. Представник третьої особи підтримав позовні вимоги, просив про задволення вимог позову , підстави викладені у Висновку органу опіки та пікллування виконкому Миколаївської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав. Також спеціаліставми Миколаївського міського центру соціальних служб для сім`ї , дітей та молоді було проведено соціальне-психологічне дослідження диьтини, яким встановлено, що родинні стосунки між дитиною та матір`ю втрачені. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] мають спільну дитину [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого наявна в матеріалах справи. Малолітня [PERSON] має повне вроджене нерзостання твердого і м`якого піднебіння, часткове порушення актів ковтання, дихання та потребує проходження індивідуальної програми реабілітації інваліда. Зазначене підтверджується медичним висновком № 8.95.5 про дитину-інваліда до 18 років від 19 серпня 2015 року та формою індивідуальної програми реабілітації інваліда, що видається лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів від 07 серпня 2017 року, складених Комунальним закладом Миколаївської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 6» (а.с. 7-9). За змістом витягу із протоколу засідання ПМПК від 19 квітня 2018 року № 10ц §5 слідує, що Миколаївської міською психолого-педагогічною консультацією Управління освіти та науки Миколаївської міської ради у малолітньої [PERSON] встановлено: незначне порушення сформованості пізнавальних процесів, увага нестійка. Знижений рівень навчальних можливостей. Темп роботи повільний, працездатність низька. Часткове розуміння мовленевої інструкції. Дрібна моторика потребує корекції. Недорозвинення мовлення ІІІ рівня. Порушення зору. З огляду на це матері - [PERSON] рекомендовано навчання та виховання дитини за програмою загальноосвітньої школи для дітей із затримкою психічного розвитку з 2018-2019 навчальні роки, за умов інклюзивного навчання потребує корекційних занять з логопедом - 3, з психологом -2. Спостереження у дитячого психіатра, офтальмолога, стоматолога, хірурга (а.с.10). Відповідно до психолого-педагогічної характеристики учениці 2 класу Миколаївської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 25 Миколаївської міської ради Миколаївської області [PERSON] [INFO] з 01 вересня 2017 року навчається за інклюзивною формою навчання. Результати психологічних досліджень показали, що загальний рівень розвитку дитини [PERSON] нижче від середнього, рівень розвитку мислення низький (методика Равена), розвиток уваги - нижче середнього рівня (методика «Плутанина»), пам`яті - нижче середнього рівня (методика «Запам`ятовування числових рядів»). Дрібна моторика рук не розвинута (методика «Графічний диктант» (модифікація)). Дівчинка старанна, намагається виконати всі завдання вчителів за допомогою асистента вчителя, потребує допомоги дорослих. [PERSON] важко аналізувати предмети, виділяти суттєві ознаки, окремі частини, здійснювати класифікацію. Не вміє установлювати схоже й відмінне, узагальнювати. Словниковий запас пасивний. [PERSON] неактивна на уроці, рідко піднімає руку, дає неточні відповіді на питання. Дівчинці подобаються уроки трудового навчання, малювання. У [PERSON] є логопедичні проблеми та займається з вчителями ритміки, відвідує корекційні заняття з психологом та логопедом, бере участь у позакласних заходах школи та класу. Поведінка дівчинки адекватна, вона проявляє інтерес до ігор з дітьми на перервах, у вільний час спілкується як з дорослими так і з дітьми. [PERSON] знаходиться на обліку як дитина, яка опинилася в складних життєвих обставинах, оскільки мати, [PERSON] , зловживає алкоголем (а.с. 21). Миколаївською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 25 надано інформацію про те, що учениця 2 класу [PERSON] не відвідувала школу у такі дні: з 10 грудня 2018 року до 21 грудня 2018 року, з 11 лютого 2019 року до 22 вересня 2019 року та з 12 березня 2019 року до 29 березня 2019 року. Пояснювальних документів за пропущені дні надано не було (а.с.22). Органами Національної поліції України тричі складено протоколи стосовно відповідачки [PERSON] за статтею 184 КУпАП за неналежне виконання батьками своїх обов`язків, що підтверджується листами заводського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 24 червня 2019 року № 8657/5219, від 21 червня 2019 року № 8595/52-19, від 22 березня 2019 року № 3804/52-19, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с. 18-20). 14 березня 2019 року за заявою [PERSON] зареєстровано кримінальне провадження за частиною 1 статті 122 КК України стосовно [PERSON] [INFO], яка перебуваючи за адресою [ADDRESS] , нанесла тілесні ушкодження у вигляді перелому основної фаланги 5-го пальця правої кісті, без зміщення, своїй малолітній доньці [PERSON] [INFO]. Кримінальне провадження перебуває у Заводському відділі поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (а.с.17). За повідомленням Заводського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області від 15 вересня 2020 року № Т-15з/52-20, адресованого [PERSON] , вказано про те, що теперішнє місцеперебування відповідачки [PERSON] встановити не вдалося, інформація про її місцеперебування в органах поліції відсутня. Також відсутня інформація про смерть [PERSON] . Відповідно до висновку від 20 липня 2020 року № 3869/02.02.01-22/25/14/20 орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] [INFO] , відносно дитини [PERSON] [INFO] . У цьому висновку зазначено, що після припинення спільного проживання позивача та відповідачки, їх спільна дитина [PERSON] [INFO] проживає з батьком [PERSON] у [ADDRESS] . Місце проживання матері дитини невідоме. Службою у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради перевірено дитину за місцем її проживання, про що складено акт обстеження умов проживання. Відповідно до цього акту дитина проживає у належних матеріально-побутових умовах. Квартира вмебльована, облаштована побутовою технікою, дитина має спальне місце, місце для занять та зберігання речей, забезпечена речами за сезоном, навчальними посібниками. Під час відвідування спеціалістом Служби у справах дітей встановлено, що відносини між дитиною та батьком є довірливими, з матір`ю дитина спілкується. Виховання дитини займається її батьком та бабуся [PERSON] , мати життям та навчанням дитини не цікавиться. [PERSON] , дитина з особливими потребами, тому потребує постійного контролю та допомоги батьків. Однак мати не бере участі у її вихованні та утриманні, не виявляє батьківської турботи, не спілкується з дитиною, не цікавиться її долею, свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків. [PERSON] перебуває на диспансерному обліку у Центрі первинної медико-санітарної допомоги № 6, на прийом до лікаря з`являється у супроводі батька та бабусі, всі рекомендації щодо догляду, лікування, оздоровлення дитини виконує її батько. Мати дитини неодноразово була притягнута до адміністративної відповідальності за статтею 184 КУпАП України. Питання позбавлення батьківських прав матері, розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Миколаївської міської ради, яке відбулося 25 червня 2020 року. За результатами розгляду цього питання комісія дійшла висновку, що мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Як пояснила в судовому засідання допитана в якості свідка [PERSON] ,, яка є бабусею дитини, неодноразово протягом багатьох років вживалися заходи щодо кодування відповідачки від зловживання спиртними напоями, проте вони не дали результату і вона продовжувала приходити додому в стані алкогольного сп`яніння, а також взагалі зникала на тривалий час. Ні лікуванням, ні утриманням, ні вихованням дитини вона не займалася, навпаки погано впливала на доньку, яка і так є інвалідом від народження. Лікуванням дитини - інваліда займалася вона як бабуся та позивач. Дитина перебуває на інклюзивному способу навчання, їй необхідна увага та турбота, слід уникати хвилювань та стресових ситуацій. Останнім часом відповідачка сильно зловживає спиртними напоями, з`являлася за місцем їх проживання в стані сильного алкогольного сп`яніння, дитина дзвонила їй на роботу та скаржилася на поведінку матері. Під час одного зі сканадалів, який учинила відповідачка, остання зламала дитині палець, часто ображала доньку, навіть намагалася напоїти її алкоголем. Вони довгий час намагалися вилікувати відповідачку, розуміючи, що дитині потрібна матір, проте негативний вплив матері все зростає і все більше додає шкоди дитині. З весни 2019 року вона взагалі зникла, дитина стала спокійнішою, майже не згадує матір. Наразі, коли відповідачка зовсім пропала, батько дитини не має змоги в повній мірі здійснювати лікування дитини, забезпечити її житлові права адже на певні дії потребується згода обох батьків. Їм потрібно надалі лікувати дитину, забезпечувати її соціальну реабілітацію, що батько намагається забезпечити якомога повніше. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд зазначає таке. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Статтею 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина 1 статті 151 СК України). Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. (стаття 153, частини 1-3 статті 157 СК України). Відповідно до частин 1, 2 статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Аналогічні положення щодо виховання дітей та спілкування з їх батьками містяться у розділах 8, 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». У своєму рішенні від 07 грудня 2006 року у справі HUNT v. UKRAINE, № 31111/04 (§54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90)0, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції ( 995_004 ) не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 07 серпня 1996 року, п. 78). У §100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі MAMCHUR v. UKRAINE, №10383/09 вказано на те, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (див. рішення у справі Йохансен, зазначеній вище, п. 78; рішення у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France), заява № 35991/04, п. 79, від 10 січня 2008 року; та у справі Р. І Х., зазначеній вище, пп. 73 та 81). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Сімейним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьків батьківських прав щодо дітей. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Суд зазначає, що при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком/матір`ю обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько/мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Під час розгляду даної справи судом встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, поясненнями позивача та його представника, що відповідачка [PERSON] майже рік не виконує свої батьківські обов`язки стосовно малолітньої [PERSON] , не цікавиться життям своєї дитини, неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за статтею 184 КУпАП України, тобто за невиконання батьківських обов`язків. Більше того, в Єдиному реєстрі досудових розслідувань внесено інформацію про те, що відповідачка [PERSON] нанесла тілесні ушкодження своїй доньці [PERSON] у вигляді перелому основної фаланги 5-го пальця правої кісті. Зазначене підтвердила і допитана у судовому засіданні як свідок [PERSON] . Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачка протягом тривалого часу (майже рік) свідомо, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно доньки [PERSON] , що з огляду на приписи пунктів 2 частини 1 статті 164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав. Зловживання спиртними напоями, асоціальний спосіб життя, відсутність інформації про місцеперебування відповідачки на переконання суду свідчить про відсутність у неї бажання змінити свою поведінку та ситуацію яка склалася з вихованням її доньки. За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачка не має наміру належним чином виконувати свої батьківські обов`язки стосовно малолітньої [PERSON] . Враховуючи викладене та зважаючи на те, що утримання та вихованням дитини займається лише рідний батько дитини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та про необхідність його задоволення. У даному випадку позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] забезпечить право малолітньої дитини [PERSON] на забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі (проживання з батьком), що не є неблагополучним. Відтак задоволення цього позову та позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно доньки [PERSON] [INFO] буде відповідати якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Таким чином, суд, оцінивши представлені в силу статті 81 ЦПК України докази, вивчивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, вважає доведеним той факт, що відповідачка не піклується про свою малолітню доньку, свідомо ухиляється від своїх обов`язків по її вихованню, не бажає змінити свою поведінку на краще, а тому підлягає позбавленню батьківських прав. За такого, позовні вимоги обґрунтовані та підлягаю ть задоволенню. Відповідно зі статтею 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягнення судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved