Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

29.05.2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що 18.12.2015 року з метою отримання банківських послуг [PERSON] підписала заяву № б/н. Відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Відповідачка своїм підписом в анкеті-заяві підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг (далі Умови) та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Відповідачка надала свою згоду на встановлення кредитного ліміту, його зміну за рішенням та ініціативою Банку і надав Банку право в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Вона, як власник картрахунку, зобов`язана слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. Позивач зазначає, що повністю виконав свої зобов`язання за договором. Відповідачка своїх зобов`язань не виконала, не надала своєчасно Банку грошей для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами згідно Умов, тобто порушила умови кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість. Станом на 28.04.2020 року відповідачка має заборгованість за кредитом в сумі 15 688 грн. 67 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 9 688 грн. (216 грн. 89 коп. - за поточним кредитом та 9 471 грн. 11 коп. - за простроченим кредитом), заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України - 2 435 грн. 75 коп., нарахованої пені - 2 341 грн. 65 коп. та штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов: 500 грн. - фіксована частина та 723 грн. 27 коп. - процентна складова. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість в сумі 15 688 грн. 67 коп. за кредитним договором № б/н від 18.12.2015 року та судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 29.05.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження на підставі ст.ст. 274, 276 ЦПК України та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін з особливостями, передбаченими ст. 279 ЦПК України. Сторонам роз`яснено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження; подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, клопотань і доказів. Ухвалою суду від 23.07.2020 року відкладено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження через відсутність відомостей про належне повідомлення відповідачки про розгляд справи. Станом на день розгляду справи [PERSON] своєчасно та належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи; відзиву на позовну заяву або заперечень проти позову у встановлений строк суду не надала. Ухвалою суду від 10.08.2020 року вирішено провести заочний розгляд справи. Вирішуючи надану справу у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі доказами, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Правовідносини, за якими суд вирішує спір, врегульовані такими нормами закону. За положеннями статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтями 525, 526, 527, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) відповідно до ст. 1054 ЦК України зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України в разі порушення позичальником строків виконання зобов`язань банк має право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту та погашення позичальником заборгованості за кредитом. Судом встановлено, що 18.12.2015 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. У заяві вказано, що [PERSON] згодна з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, Правилами використання, основними умовами обслуговування і кредитування, викладеними в рекламному буклеті, становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» та «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку. Натомість доказів, яку саме із вищеперерахованих карток отримала відповідачка, суду не надано. Інформація в анкеті-заяві про пільговий період, відсоткову ставку, пеню за несвоєчасне погашення кредиту, а також штрафи за порушення строків платежів, не зазначена. Наданий Банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору. З огляду на їх мінливий характер, їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником. Крім того, умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані Банком до суду Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку. Великою Палатою Верховного Суду у справі № 342/180/17, провадження № 14-1131цс19 у постанові від 03.07.2019 року вказано на те, що з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснювати свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Разом з тим, з наданого розрахунку Банку та виписки з рахунку про рух коштів вбачається, що відповідачка користувалася кредитним лімітом: отримувала кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів та частково сплачувала заборгованість по кредитному договору. Такі обставини свідчать про прийняття позичальником запропонованих йому Банком умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору на узгоджених сторонами конкретних умовах кредитування. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, станом на 28.04.2020 року відповідачка має заборгованість за кредитом в сумі 15 688 грн. 67 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 9 688 грн. (216 грн. 89 коп. - за поточним кредитом та 9 471 грн. 11 коп. - за простроченим кредитом), заборгованості за відсотками, нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України - 2 435 грн. 75 коп., нарахованої пені - 2 341 грн. 65 коп. та штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов: 500 грн. - фіксована частина та 723 грн. 27 коп. - процентна складова. Оскільки отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, суд приходить до висновку про те, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів - тіла кредиту - 9 688 грн. (216 грн. 89 коп. - за поточним кредитом та 9 471 грн. 11 коп. - за простроченим кредитом), яка підлягає стягненню з відповідачки на користь Банку. Що стосується нарахування штрафів та пені, то у заяві позичальника від 18.12.2015 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Суд не вбачає підстав для стягнення відсотків нарахованими на прострочений кредит на підставі ст. 625 ЦК України через необґрунтованість такої вимоги, а тому позовна вимога в цій частині не підлягає задоволенню. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, коли наявні підстави для звільнення від доказування. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За наведених обставин, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, з відповідачки на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини вимог.

Outcome: partial