Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

28 жовтня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори та відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, про зняття арешту. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона є співвласницею житлового будинку, який розташований за адресою: 1-й пров. Щорса, буд. 2, м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області, згідно Договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області 13.01.1999р., реєстровий № 17. Відповідно до якого, співвласниками також є його сини [PERSON] та [PERSON], а також був її чоловік [PERSON], який помер 03.01.2014р. Після смерті чоловіка, вона, як спадкоємець першої черги, 01.10.2014р. звернулася до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину. В результаті чого нотаріусом було виявлено арешт на спадковий будинок, накладеного ухвалою Верхньодніпровського районного суду від 14.07.1998р. на ім.»я відповідача, та зазначено, що виникнення запису в Державному реєстрі датовано 13.12.2001р., перенесено в новий реєстр 26.04.2007р. При складання договору міни, будь-яких заборон на відчуження будинку не існувало. Набуте згідно Договору міни право власності на будинок було зареєстровано КП «Верхньодніпровське БТІ» 06.07.2007р., за № 774/14041, на підставі чого зняти арешт на житловий будинок, який розташований за адресою: 1-й пров. Щорса, буд. 2, м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області. В судове засідання позивач зявився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Надалі надав заяву в якій просив розглянути справу за його відсутністю (а.с.48). Відповідач в судове засідання зявився, позов визнав в повному обсязі. Суду пояснив, що в 1998-1999 роках він повністю розрахувався з [PERSON] та на цей час відсутні будь-які вимоги майнового характеру до нього з боку інших осіб. Також зазначав, що при укладанні договору міни державний нотаріус перевіряв наявність заборон відчуження будинку, та наявність будь-яких заборон або обтяжень нотаріусом не встановлено. До отримання позову [PERSON] йому не було відомо про наявність арешту будинку. Надалі відповідач в судове засідання не зявився, про час, день та місце судового засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю (а.с.45). Третя особа-1: державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори, в судове засідання не зявилася, про час, день та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі (а.с. 22) Третя особа-2: відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, в судове засідання не зявилася, про час, день та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі (а.с. 23-24). Третя особа-3: [PERSON], залучений до участі у справі відповідно до Ухвали суду від 13.03.2015р., в судове засідання не зявився, про час, день та місце судового засідання повідомлений належним чином. Суд, заслухавши позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази в їх сукупності та взаємозвязку, вважає що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12 вересня 1981 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб та після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «Огій», що підтверджується Свідоцтвом про укладання шлюбу серії ІІ-КИ №381321, виданим 12 вересня 1981р. (а.с. 8). 13 січня 1999 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON] укладений Договір міни, відповідно до якого у власність [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] перейшов жилий будинок, що знаходиться у м. Верхньодніпровську, І-й провулок Щорса №2. Договір посвідчений приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №17. Також із Договору міни убачається, що зазначений жилий будинок належав: 51/200 частина [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою 18 грудня 1998 року за р. №1884, та 149/200 частин [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Верхньодніпровською державною конторою 18 грудня 1998 року та договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу 28 січня 1998 року (а.с.13). [PERSON] помер 03 січня 2014 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-КИ №547451, виданим 08 січня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.7). Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається, зокрема з ? частки вищесказаного жилого будинку. 01.10.2014 року позивачка звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку вищевказаного будинку, що належала померлому [PERSON] Постановою від 01.10.2014 року державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з наявним арештом вищевказаного будинку (а.с. 18). Відповідно до Ухвали Верхньодніпровського районного суду від 14 липня 1998 року, в порядку забезпечення позову, накладений арешт на майно фермерського господарства [PERSON] (а.с.33). Рішенням Верхньодніпровського районного суду від 30 липня 1998 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 9160 грн. Вирішено питання щодо судових витрат (а.с.36-38). Із змісту відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна убачається, що на жилий будинок, за адресою: м. Верхньодніпровськ, І-й провулок Щорса №2, накладений арешт на підставі Ухвали Верхньодніпровського районного суду від 14.07.1998р. Будинок арештований, як майно [PERSON]. Арешт зареєстрований 26.04.2007р. за №4873853, Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою (а.с.16). При розгляді питання щодо обґрунтованості реєстрації арешту на вищезазначений будинок суд застосовує нормативні акти, що діяли на час накладення арешту, зокрема Цивільний кодекс Української РСР (ред.1963 р.), Закон України «Про селянське (фермерське) господарство» (N 2009-XII, 20.12.1991), Цивільний процесуальний кодекс України (ред.1963р.). Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закон України «Про селянське (фермерське) господарство» (N 2009-XII, 20.12.1991), після відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування або укладання договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набуває статусу юридичної особи, одержує печатку із своїм найменуванням і адресою, відкриває розрахунковий та інші рахунки в установах банку і вступає у відносини з підприємствами, установами та організаціями, визнається державними органами та органами місцевого самоврядування як самостійний товаровиробник при плануванні економічного і соціального розвитку регіону. Згідно з ст. 23 ЦК Української РСР (ред.1963 р.), юридичними особами визнаються організації, які мають відокремлене майно, можуть від свого імені набувати майнових і особистих немайнових прав і нести обов'язки, бути позивачами і відповідачами в суді, арбітражі або в третейському суді. Відповідно до ст.14 ЦПК України (ред. 1963р.), рішення, ухвала і постанова суду або судді, що набрали законної сили, є обов'язковими для всіх органів, підприємств, установ, організацій, службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Як убачається із змісту Ухвали Верхньодніпровського районного суду від 14 липня 1998 року, арешт був накладений на майно фермерського господарства, проте відсутні відомості, що спірне жилий будинок належав фермерському господарству. Крім того, як убачається із тексту Договорі міни 13 січня 1999 року безпосередньо відповідач набув право власності тільки на 51/200 частини спірного будинку, в порядку спадкування за законом та отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом 18 грудня 1998 року. В силу ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи, що Ухвалою суду був накладений арешт тільки на майно фермерського господарства, що не тотожне майну засновника фермерського господарства; власником 51/200 частини житлового будинку був [PERSON], який отримав правовстановлюючий документ на право власності 18 грудня 1998 року, тобто пізніше ніж постановлення Ухвали про забезпечення позову у вигляді арешту; докази належності жилого будинку на праві власності або повного господарського ведення фермерському господарству [PERSON] у справі відсутні, то арешт, накладений Ухвалою Верхньодніпровського районного суду від 14 липня 1998 року не розповсюджується на спірний будинок, відповідно у державного нотаріуса були відсутні підстави для внесення відомостей про накладання арешту та внесення заборони до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо вищезазначеного жилого будинку. Відповідно до ст.ст. 316, 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи, що позивач набув право власності на вищезазначений жилий будинок на підставі договору міни, тобто в порядку передбаченому законодавством, чинним на час укладання угоди; судом встановлено відсутність підстав для накладання арешту, та арешт перешкоджає позивачеві у розпорядженні його майном, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved