Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

28.07.2020р. до Калинівського районного суду Вінницької області звернувся [PERSON] із цивільним позовом до АТ «Оператор газорозподільчої системи «Вінницягаз», в якому просив визнати незаконними дії відповідача щодо нарахування йому, як абоненту, боргу за ненадані послуги розподілу (доставки) природнього газу, за рахунком №0100197127 від 06.07.2020р. В обґрунтування цієї вимоги зазначив, що він проживає в квартирі [ADDRESS] , який газифікований. Він будучи учасником бойових дій, має пільгу на сплату комунальних послуг, однак сплачує 100 відсотків вартості послуг за користування природним газом щомісяця відповідно до обсягу спожитого газу. Між ним та ТОВ «Вінницягаззбут» укладений письмовий договір щодо газопостачання, який не змінювався протягом 2018-2020 років. Натомість, відповідач протиправно вимагає оплату за послуги за транспортування та розподіл природного газу, які не надає. Більш того, проводить протиправно нарахування за ці послуги, не уклавши з ним відповідний договір, не ознайомивши з умовами надання цих послуг, та його правами, як споживача. Таким чином, відповідач повністю ігнорує його, як споживача, чим порушує його права, гарантовані Законом України «Про захист прав споживачів», а тому вимушений звернутись до суду із вказаним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.07.2020р. вказаний позов переданий на розгляд судді Сєліну Є.В., який своєю ухвалою від 19.08.2020р. відкрив за ним провадження за правилами загального позовного провадження. У відзиві на позовну заяву, відповідач АТ «Оператор газорозподільчої системи «Вінницягаз» просить у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити виходячи з наступних підстав. Відповідно до п.1.3 Типового договору розподілу природного газу, договір розподілу природного газу є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634,641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною в додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. Згідно п.4 ч.2 р.3 глави VI Кодексу ГРМ визначено, що укладення Договору розподілу природного газу між Оператором ГРМ та Споживачем не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору. Таким чином, для приєднання до умов договору розподілу та фактичного укладення договору споживачу необов`язково мати підписану заяву приєднання, а достатньо здійснити одну із передбачених законодавством дій, а саме сплатити за послуги Оператора ГРМ, та/або мати документально підтверджене споживання природного газу. Згідно даних АТ «Вінницягаз» по квартирі [ADDRESS] , відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , присвоєний ЕІС № 56ХМ01F71103737Z. По вказаному рахунку проводиться оплата послуг з розподілу природного газу, а тому АТ «Вінницягаз» згідно норм діючого законодавства знаходиться в договірних відносинах із позивачем, а відтак його твердження з цього приводу не відповідають дійсності. Крім цього, вартість послуг з розподілу природного газу до 31.12.2019р. включалася до кінцевої ціни газу. За загально визначеним правилом структура ціни газу для населення складається з наступних складових: ціна газу; вартість транспортування (послуги АТ «Укртрансгаз»); вартість постачання (послуги ТОВ «Вінницягаз Збут»); вартість розподілу газу (послуги АТ «Вінницягаз»); податок на додану вартість (ПДВ). Таким чином, оплачуючи послуги з газопостачання позивач і раніше сплачував у ціні газу кошти надані йому АТ «Вінницягаз» послуги з розподілу природного газу. Періодом для здійснення розрахунків за договором розподілу природного газу є календарний місяць. Оплата вартості послуг за договором розподілу природного газу здійснюється Споживачем на підставі відповідного рахунка Оператора ГРМ на умовах договору розподілу природного газу (п.п.6, 7 гл.6 р.6 глави VI Кодексу ГРМ). Тариф, встановлений згідно з п.6.1 цього розділу, є обов`язковим для Сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення. Так, на період з 01 січня по 30 червня 2020 року для АТ «Вінницягаз» встановлено тариф в розмірі 0,89грн. за 1м.куб. на місяць (без урахування ПДВ), а з 01 липня 2020 року у розмірі 1,09грн. за 1м.куб. на місяць (без урахування ПДВ). Вартість доставки газу розраховується індивідуально для кожного клієнта і залежить від використаного ним обсягу газу в минулому газовому році. Газовий рік це проміжок часу з 01 жовтня по 30 вересня. Щомісячний платіж за доставку газу розраховується наступним чином: сума кубів газу, спожитого за газовий рік, множиться на тариф на доставку. Результат ділиться на 12 рівних платежів, які сплачуються щомісячно впродовж року. Таким чином, оплата коштів АТ «Вінницягаз» за послуги розподілу природного газу на підставі окремого розрахункового документа ГРМ є законодавчо закріпленим механізмом який є обов`язковий для усіх учасників ринку природного газу. А тому твердження позивача про протиправність вимог АТ «Вінницягаз» сплатити рахунки за послуги, які за його словами він не отримує, не знаходять свого підтвердження. Оскільки, АТ «Вінницягаз» діє в межах вимог чинного законодавства, а відтак відсутні правові підстави для задоволення позову, через його необґрунтованість та безпідставність. На даний відзив, позивач [PERSON] подав письмові пояснення, в яких зазначає, що предметом даного позову є порушення його права на укладення договору щодо надання послуг з розподілу газу, та підписання між сторонами «Паспорту точки розподілу газу». Послуга з постачання та розподілу природного газу, надається виключно на підставі індивідуальних договорів, а плата за цю послугу розраховується відповідно до засад формування та встановлення цін/тарифів, визначених законом. Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 13.10.2020р. закрите підготовче провадження у справі, призначено її до судового розгляду. Предмет та підстава позову не змінювались, позовні вимоги не збільшувались. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] (за довіреністю серії НОІ 255006, посвідченою 11.03.2019р. приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу Вінницької області Варламович О.В. та зареєстрованою в реєстрі за № 772), в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені в передбаченому законом порядку. Згідно заяви, яка надійшла на адресу суду 14.12.2020р. та зареєстрована в канцелярії за вх.№ 12054, позивач [PERSON] просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач представник АТ «ОГС «Вінницягаз» - адвокат ЛІФАНЧУК М.О. в судове засідання не з`явився, надавши письмову заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності, у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити з підстав, зазначених у відзиві на позов. Дослідивши наявні в матеріалах цивільної справи докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову позивачу необхідно відмовити, виходячи з наступних підстав: Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , та на його ім`я в АТ «ОГС «Вінницягаз» відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , присвоєний ЕІС код № 56ХМ01F71103737Z. Згідно посвідчення серії [NUMBER] , виданого 21.05.2015р. за підписом т.в.о.командувача Національної гвардії України генерал-лейтенанта Балана М.І., позивач [PERSON] є учасником бойових дій. Відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області № 7010 від 23.06.2015р., позивач [PERSON] з 23.06.2015р. рахується на Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, як учасник бойових дій, який має право на пільги, встановлені законодавством України. Згідно з частиною 1\~статті 714 ЦК України,\~за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Захист прав споживачів природного газу - фізичних осіб регулюється, зокрема\~Законом України «Про захист прав споживачів»\~та іншими нормативно-правовими актами. Закон України «Про житлово-комунальні послуги»\~визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, тому відповідно до\~статті 3 цього Закону, предметом регулювання цього\~Закону\~є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього\~Закону\~є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг. Згідно з частиною 1\~статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів»,\~держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Як передбачено у\~статті 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього\~Закону\~є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього\~Закону\~є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг. Відповідно до вимог частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Згідно частини 1 статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи. За частиною 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,\~відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (частина 1, пункт 1 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 19 червня 2017 року № 811 про видачу ліцензії на розподіл природного АТ «Вінницягаз» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території Вінницької області \~(крім сіл Якушенці і Зарванці Вінницького району, смт Кирнасівка, сіл Одая, Нестерварка, Федьківка,\~ Дранка, Тиманівка, Клебань, Копіївка, хутір Марково Тульчинського району, сіл Пилипи-Борівські, Калинка Томашпільського району, сіл Сокіл, Моївка, Борівка, хутір Грабовець Чернівецького району, села Махаринці Козятинського району, сіл Бухни, Морозівка Погребищенського району), а також території м. Гайворон Кіровоградської області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації\~ Акціонерного товариства «Оператор газорозподільчої системи «Вінницягаз». Згідно глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС, Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Акціонерне товариство «Оператор газорозподільчої системи «Вінницягаз», є Оператором ГРМ. Як вбачається з пунктів 1.1-1.3 Типового договору цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України. Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642\~ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. У пункті 1.4 Типового договору розподілу природного газу вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: «споживач» - фізична або юридична особа чи фізична особа-підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України\~«Про ринок\~природного газу» та Кодексі ГРС. Згідно п. 2.3 Типового договору розподілу природного газу при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися\~Законом України «Про ринок природного газу»\~та Кодексом газорозподільних систем. Відповідно до п. 4 гл. 3 розділу 6 Кодексу газорозподільних систем, договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу. В п. 7 гл. 3 розділу 6 Кодексу газорозподільних систем, фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунку Оператора ГРМ та/або документальне підтверджене споживання природного газу. За пунктом 4 глави 3 розділу 6 Кодексу газорозподільних систем, договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору. У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт. Виходячи з обставин справи та наявних в ній доказів встановлено, що позивач [PERSON] своїми діями приєднався до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживає природний газ та щомісячно сплачує рахунки за спожитий природний газ, із відповідною заявою до оператора ГРМ про припинення розподілу природного газу не звертався. А відтак, виставлення йому рахунку № [NUMBER] від 06.07.2020р. є правомірним, оскільки відповідач діяв в межах вимог діючого законодавства. Відповідно до частини 1\~статті 81 ЦПК України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6\~ст.81 ЦПК України). У відповідності до частини 1\~статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З наведених норм процесуального закону вбачається, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. У даному випадку позивачем не надано до суду будь-яких доказів, які б відповідали вищевказаним критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості, та вони підтверджували обставини порушення відповідачем\~Закону України «Про захист прав споживачів», саме на тих умовах які заявлені позивачем. За таких обставин, позов підлягає залишенню без задоволення. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: dismissed