Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

27 серпня 2021 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з листопада 1996 року шлюбні відношення не підтримують тому, що зареєстровані та проживають окремо, вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Тому розірвання шлюбу є єдиним виходом для припинення відносин, які залишились існувати лише формально та є нестерпними. Подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить його інтересам. Спору з приводу майна, набутого за час перебування у шлюбі, на момент звернення до суду, немає. Провадження у справі відкрито 10 вересня 2021 року та встановлено порядок спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 08 жовтня 2021 року ухвалою суду задоволено клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів та витребувано у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 26) з наявної бази даних відомості (інформацію) щодо дати, місце перетину (в`їзд/виїзд) державного кордону України та документа, що посвідчує особу, на підставі якого здійснено перетин кордону: громадянкою України - [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Одеси, а також у Головного управління ДМС в Одеській області (65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 44) інформацію щодо того чи є [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Одеси, громадянкою України, якщо ні, то з якого моменту та коли і на якій підставі вона втратила громадянство України. 02 листопада 2021 року до суду надійшла відповідь ГУ ДМС України в Одеській області, згідно якої [PERSON] ще 04.01.1996 року отримала дозвіл на виїзд на ПМП та була документована паспортом для виїзду на постійне проживання за кордон серії [NUMBER] № 14.02.1996 року. Також у вказаній відповіді зазначено, що [PERSON] є громадянкою України. В судове засідання позивач не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій він зазначив, що проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання сповіщались належним чином. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у нього даних чи доказів (постановляє заочне рішення). В даній справі відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; двічі не з`явився в судове засідання без повідомлення причин не подав відзив. Позивач в свою чергу не заперечував проти винесення заочного рішення, а тому суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, вирішив розглянути справу заочно. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Суд, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, викладеній в позовній заяві ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів в порядку письмового провадження. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 листопада 1995 року, про що свідчить актовий запис № 1938, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Одеської міської Ради народних депутатів, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , оригінал якого зберігається в матеріалах справи. Від шлюбу подружжя дітей не має. Відповідач ще в 1996 році отримала дозвіл на виїзд на ПМП, з тих пір з позивачем стосунки не підтримує. За останні 5 років державний кордон України не перетинала. В силу статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Виниклі між сторонами правовідносини регулюються статтею 112 Сімейного Кодексу України, відповідно якої, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як зазначає позивач сторони спільне господарство не ведуть. Причиною розпаду родини та припинення відносин стали ті обставини, що почуття взаєморозуміння та любові втрачено, шлюбні стосунки сторони не підтримують, почуття взаємоповаги та любові у шлюбі відсутнє. Позивач вважає, що спільне життя та збереження шлюбу неможливе. За таких обставин, суд вважає, що сім`я між сторонами розпалась остаточно і не може бути відновлена. Подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Суд задовольняє позовні вимоги про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватись на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст.1 СК України) та не може будуватися на примушені сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі.

Outcome: approved