Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

27 січня 2014 року прокурор в інтересах держави в особі Держземагенства звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки і відшкодування шкоди, завданої самовільним зайняттям земельної ділянки. Відповідач [PERSON] на земельній ділянці площею 21,4 га в контурі №519 із земель запасу Білоцерківської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області самовільно провела посів люцерни та ячменю з еспарцетом, чим завдала державі шкоду, розмір якої визначений за Методикою, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України №963 від 25 липня 2007 року, і складає 21951 грн. 52 коп.. Прокурор просить суд стягнути з [PERSON] шкоду в розмірі 21951 грн. 52 коп., що завдана внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, зобов'язати звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та повернути її за належністю в стані, придатному для подальшого використання. В судовому засіданні прокурор підтримав доводи позовної заяви та пред'явлені вимоги, надавши судові відповідні пояснення. Держземагенство, як позивач у справі, письмово повідомило судові про підтримання заявлених прокурором вимог. У судове засідання представник Держземагенства не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином. Зазначена особа до суду подала заяву з проханням слухати справу без її участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності представника позивача, що узгоджується із положеннями стст.27,158,169 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, викладені у ньому обставини не оспорювала, надавши судові відповідні пояснення. Зокрема, підтвердила, що до часу отримання документів, які посвідчують право користування земельною ділянкою, та їх державної реєстрації, приступила до використання земельної ділянки, а саме, здійснила посів люцерни та ячменю з еспарцетом. Відповідач [PERSON] не заперечувала проти задоволення позову, оскільки вона в добровільному порядку не повернула самовільно зайняту земельну ділянку за належністю в стані, придатному для подальшого використання, а також не сплатила грошові кошти в певному розмірі на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення прокурора і відповідача, з'ясувавши позиції осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням голови Куйбишевської районної державної адміністрації Запорізької області від 05 вересня 2012 року №524 надано дозвіл [PERSON] на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою передачі в оренду (пасовища) із земель запасу на території Білоцерківської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області орієнтовною площею 21,4 га контур №519 (згідно Проекту роздержавлення та приватизації земель КСП «Зірка») терміном на 10 років для випасання худоби (а.с.8). [PERSON] було рекомендовано в тижневий термін після отримання цього розпорядження замовити розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в піврічний термін подати на розгляд до райдержадміністрації. Одночасно відповідачу було повідомлено, що приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї та державної реєстрації, забороняється. Станом на 03 жовтня 2013 року [PERSON] до відділу Держземагенства у Куйбишевському районі Запорізької області з питанням про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не зверталась (а.с.9). Державною інспекцією сільського господарства в Запорізькій області, починаючи з 11 жовтня 2013 року, проведено перевірки додержання вимог земельного законодавства на земельних ділянках державної форми власності (сіножаті та пасовища) на території Білоцерківської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області. В ході перевірок було встановлено порушення вимог земельного законодавства відповідачем [PERSON], а саме: на земельну ділянку площею 21,4 га [PERSON] не виготовлено правовстановлюючих документів та не укладено договір оренди землі, однак проведено обробіток ґрунту та посів ячменю з експарцетом, чим порушено стст.125,126 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України) та внаслідок чого відповідача [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.531 КУпАП - за самовільне зайняття земельної ділянки, а з часом [PERSON] була притягнута до адміністративної відповідальності ще й за ст.1885 КУпАП щодо невиконання припису про приведення земельної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства, що підтверджено актами перевірок вимог земельного законодавства (а.с.10-17,21,23-28). Відповідно до змісту частин 3 та 4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно із ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки. Відповідно до ст.212 ЗК України самовільно зайняті землі підлягають поверненню власнику. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан здійснюється за рахунок громадян, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Судом встановлено, що [PERSON] самовільно зайняла земельну ділянку, у зв'язку з чим, вона має бути звільнена та повернута власнику землі - державі в особі позивача. Щодо стягнення з відповідача на користь держави шкоди, заподіяної внаслідок використання самовільно зайнятої земельної ділянки, судом встановлено наступне. Згідно п.7 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу» №963 від 25 липня 2007 року розрахунок розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, проводиться Держекоінспекцією та її територіальними органами або Держсільгоспінспекцією та її територіальними органами. Державним інспектором сільського господарства в Запорізькій області здійснено розрахунок розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, який становить 21951 грн. 52 коп. (а.с.18). Відповідно до ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст.56 Закону України «Про охорону земель» юридичні і фізичні особи, винні в порушенні законодавства України про охорону земель, несуть відповідальність згідно із законом. Застосування заходів дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від відшкодування шкоди, заподіяної земельним ресурсам. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства України про охорону земель, підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Згідно ст.211 ЗК України - громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельної ділянки. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у випадках самовільного зайняття земельних ділянок, псування, забруднення земель чи вчинення інших порушень земельного законодавства шкода відшкодовується відповідно до стст.211,212 ЗК України, стст.22,623,1166,1172,1192 ЦК України особами, що її заподіяли. Таким чином, суд вважає, що вищевказана сума заподіяної шкоди підлягає примусовому стягненню з відповідача. Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Оскільки позов прокурора в інтересах держави задоволено, а він звільнений від сплати судового збору при пред'явленні позову до суду, то у відповідності з вимогами, передбаченими ст.88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача [PERSON] в дохід держави в розмірі 869 грн. 43 коп..

Outcome: approved