overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

28 лютого 2014 року до суду заявлено позов [PERSON], в якому вона вимагає розірвати шлюб між нею і відповідачем, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Погребищенського районного управління юстиції Вінницької області 12.10.2004р., актовий запис №42. В судове засідання позивачка, після закінчення строку для примирення, не зявилася, подала заяву в якій справу просила розглянути у її відсутності, наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач в судове засідання не з'явився також, подав заяву у якій позовні вимого визнав в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував. За таких обставин суд визнає, що сім`я сторін розпалася остаточно, а тому шлюб необхідно розірвати на підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, як такий, що суперечить їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

28 лютого 2014 року до суду звернувся [PERSON] з позовом про стягнення з відповідачки [PERSON] на його користь на утримання повнолітнього сина [PERSON], який навчається, аліментів у розмірі ? частини всіх її доходів щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення сином 23-річного віку на термін навчання до 30 червня 2015 року. В обґрунтуванні позовних вимог посилається на те, що син навчається у Прилуцькому професійному ліцеї на платному відділенні і потребує матеріальної допомоги. Він - інвалід 2 групи, самостійно оплатити його навчання не в змозі. Відповідачка в добровільному порядку коштів не надає. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує. Відповідачка [PERSON] позов не визнала та пояснила, що вона перебувала в шлюбі з [PERSON] Від цього шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON], який дійсно навчається в Прилуцькому ліцеї, проте проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Всі вони зареєстровані в [ADDRESS]. Проте вона з сином проживає в [ADDRESS], оскільки вона змушена доглядати свою немічну матір. По цій причині вона не може працевлаштуватись. Єдиним джерелом для існування є пенсія її матері та домашнє господарство. Будинок та земельна ділянка належить її матері. Заслухавши пояснення відповідачки [PERSON], свідка [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі, проте у вересні 2012 року розірвали його (а.с. 6). Від цього шлюбу позивачка та відповідач мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. У 2012 році [PERSON] вступив на денну форму навчання до Прилуцького професійного ліцею Чернігівської області за спеціальністю слюсар з ремонту автомобілів. Термін закінчення ліцею - 30 червня 2015 року, що підтверджується відповідною довідкою (а.с. 8). Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Леляківської сільської ради Варвинського району Чернігівської області, [PERSON] проживає разом з матір'ю і знаходиться на її утриманні. Факт свого проживання з матір'ю та перебування на її утриманні підтвердив також і допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] Суд не може взяти до уваги відомості, зазначені в довідці виконавчого комітету Варвинської селищної ради про те, що [PERSON] проживає разом з батьком і знаходиться на його утриманні, оскільки цей факт заперечує сам [PERSON] За таких обставин, позовні вимоги є необґрунтованими, а тому задоволені бути не можуть. Судові витрати слід віднести за рахунок держави, оскільки позивач є інвалідом 2 групи. На підставі ст. ст. 198-200 СК,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

28 лютого 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 27.02.2014 р.оку о 13 год. 05 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 27.02.2014р. о 13 год. 05 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Ваєцької лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора негативістична, тривожна. Інструкції не виконує. Афективно заряджена, імпульсивна. Агресивна на адресу оточуючих. Критика порушена. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, афективно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

28 лютого 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 27.02.2014 року о 19 год. 02 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є небезпечною та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 27.02.2014 року о 19 год. 02 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Фоменко лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора вважає, що батьки не дають їй доглядати за дитиною. Миє дитину спиртом, страх зараження грибком. Мислення паралогічне. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

28 лютого 2014 року із Цюрупинського районного суду Херсонськї області до Березнегуватського районного суду Миколаївської області за підсудністю надійшла справа [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач зазначив, що 05 травня 1996 року уклав шлюб з [PERSON], який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Цюрупинського районного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 25. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя в сторін не склалося, більше п'ятнадцяти років шлюбні стосунки між ними фактично припинені, позивач змінив місце проживання окремо від відповідачки. [PERSON] вважає, що примирення неможливе та просить суд розірвати шлюб, укладений з [PERSON], дитину залишити проживати з нею, звільнити його від сплати судового збору, так як він інвалід другої групи. Позивач свої вимоги підтримав, надавши до суду письмову заяву, на розірванні шлюбу наполягав, а справу просив слухати за його відсутності. Відповідачка в судове засідання надала заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги визнала частково та просила суд не стягувати з неї судовий збір. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, оскільки від позивача та відповідача надійшли заяви про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази доходить наступного. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 05 травня 1996 року між позивачем та відповідачкою укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Цюрупинського районного управління юстиції у Херсонській області, про що складено відповідний актовий запис № 25 ( а.с.5). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою (а.с.6). Шлюбно - сімейні відносини між сторонами фактично припинені, більше п'ятнадцяти років вони разом не проживають, на примирення не згодні. Таким чином, суд доходить висновку, що подальше спільне життя чоловіка та жінки і збереження родини стали неможливими, це суперечить їх інтересам та інтересам їхньої дитини, що має істотне значення. На підставі викладеного вище, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їхньої дитини, суд доходить висновку про можливість задоволення позову про розірвання шлюбу. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

28 лютого 2014 року по даній цивільній справі було ухвалено рішення, однак при його ухваленні не в повному обсязі було вирішено питання про стягнення судового збору. За змістом ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою. Позивач та відповідач в судове засідання не з'явилися, у своїх заявах просили суд розглядати питання за їх відсутністю. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем було заявлено дві немайнові вимоги, однак при ухвалені рішення було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений ним судовий збір в сумі 229,40 гривень, а за іншу немайнову вимогу питання стягнення судового збору на користь держави - залишилося не вирішеним (а.с.172-175). У відповідності до п. 10 ч. 1 ст. 80 ЦПК України, у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, ціна позову визначається загальною сумою всіх вимог. Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» із позовних заяв немайнового характеру сплачується 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що на час звернення до суду з позовом складало 229,40 гривень. За змістом ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволені частково та з позивача не в повному обсязі було стягнуто судовий збір за немайнову вимогу, тому суд вважає за необхідне до стягнути з [PERSON] судовий збір на користь держави у розмірі 229,40 гривень. В порядку визначеному ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу - не здійснювалося. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

28 лютого 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що він з відповідачкою перебуває в зареєстрованому шлюбі з 23.11.1996 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] . Подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати поваги один до одного та почуття любові. Подальше спільне життя вважає неможливим, на розірванні шлюбу наполягає, просить позов задовольнити та шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомленим, попередньо надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча про день і час розгляду справи була повідомлена, попередньо надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги визнає. Щодо задоволення позову не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 23.11.1996 року перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с.4). Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] про що свідчить свідоцтво про народження від 26.11.1997 року, актовий запис № 832 та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від [INFO], актовий запис № 297 (а.с.5-6). Подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати один до одного почуття поваги та любові. Шлюбні відносини сторони не підтримують. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а тому, збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам подружжя та моральним засадам суспільства. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач щодо розірвання шлюбу не заперечує, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, та суперечать інтересам позивача, тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

28 лютого 2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила стягнути з останнього аліменти на неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку відповідача, щомісячно, до досягнення дитиною повнолітнього віку. Позов мотивує тим, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], батьком якого у свідоцтві про народження записаний відповідач. На даний час подружніх відносин вони не підтримують, дитина мешкає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість, оскільки працює, інших утриманців він немає. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задовольнити. Відповідач до суду не прибув по невідомим причинам, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Суд в порядку ст..ст.224-225 ЦПК України вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення по наявним у справі доказам. Суд, вислухавши доводи позивача, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази по справі у їх сукупності, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого в них [INFO] року народився син [PERSON], батьком якого в свідоцтві про народження записаний відповідач. Дитина здорова. На теперішній час дитина мешкає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України на батьків покладений обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки між сторонами виник спір з приводу матеріального утримання неповнолітньої дитини, суд вважає за можливе урегулювати спір шляхом зобов'язання відповідача виплачувати аліменти в судовому порядку. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує стан здоров'я, а також матеріальний стан сторін, те, що відповідач фізично здоровий, працює, дитина здорова, тому суд вважає можливим задовольнити позов у повному обсязі, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача. Окрім того, з відповідача в порядку ст.88 ЦПК України також слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

28 лютого 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON]. про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 09.10.2006 року вона уклала шлюб, зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 1553 з відповідачем по справі. Від цього шлюбу мають неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO]. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені з вересня 2013 року. Спільне життя с відповідачем не склалося. Спільного господарства не ведуть. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння. Позивач [PERSON] просить розірвати шлюб з відповідачем. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання з'явився, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі 09 жовтня 2006 року зареєстрували шлюб Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 1553 (а.с. 4), від шлюбу мають неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] (а.с. 5,6). Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені з вересня 2013 року через несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння. Сторони спільне господарство не підтримують, примирення між ними неможливо, оскільки вони не бажають в подальшому жити разом, спор про розподіл майна не виникає, тому зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову [PERSON] Відповідно до ст.110 СК України позивач має право на пред'явлення позову про розірвання шлюбу. За цих обставин, суд вважає, що зберегти сім'ю неможливо. Після розірвання шлюбу позивач просить залишити прізвище - [PERSON]. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України суд ухвалює рішення на попередньому судовому засіданні в разі визнання позову відповідачем. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved