Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

28.12.2018р. позивач звернувся до суду із вказаним позовом мотивуючи його тим, що він купив у відповідачки домоволодіння з господарчими та побутовими будівлями і спорудами. Договір купівлі-продажу був укладений на товарній біржі. У звязку з потребою в грошових коштах позивач вирішив продати зазначену нерухомість, однак, позбавлений можливості оформити відчуження в нотаріальному порядку, так як нотаріуси не погоджуються посвідчити угоду в звязку з неналежністю правовстановлюючого документа на домобудівлю: договір купівлі-продажу не посвідчено нотаріально. Умови договору виконано повністю, однак, посвідчити договір в нотаріальному порядку позивач не може, так як із часу реєстрації біржового договору в Херсонському ДБТІ за ним зареєстровано право власності на зазначену нерухомість, а здійснення відчуження самому собі є неможливим. В звязку з даними обставинами, позивач змушений звертатись до суду із цим позовом. В підготовчому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач у підготовчому засіданні позов визнала повністю, підтвердила укладення договору купівлі-продажу з позивачем та повне виконання його умов кожною стороною. Проти задоволення вимог [PERSON] не заперечувала. Згідно чч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у підготовчому засіданні. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позові вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. 2 червня 2000 року на товарній біржі «ВА-БАНК» у м. Гола Пристань між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу домоволодіння №25 по вул. Калініна в с. Бехтери Голопристанського району Херсонської області, яке складається з житлового будинку, літньої кухні сараю, водопроводу та огорожі. Згідно ст.15 Закону України «Про товарну біржу» договір зареєстровано в Журналі реєстрації біржових угод за № 2-1205. 05 червня 2000 року право власності на домоволодіння зареєстровано за [PERSON] у Херсонському міжміському бюро технічної інвентаризації. До вказаних вище цивільних правовідносин необхідно застосувати Цивільний кодекс Української РСР від 18.07.1963 року, оскільки взаємні права та обов'язки відповідно до правочину виникли в 2000 році під час дії ЦК УРСР. Відповідно до ст.128 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно з ч.1 ст.227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу», в редакції, яка діяла на момент укладення сторонами договору купівлі-продажу домоволодіння, угода зареєстрована на біржі, не підлягає нотаріальному посвідченню і вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Таким чином, [PERSON], придбавши у відповідачки [PERSON] за договором купівлі-продажу, зареєстрованому на товарній біржі, житловий будинок з господарськими спорудами, на підставі ст.15 ЗУ «Про товарні біржу», ст.128 ЦК УРСР набув права власності на домобудівлю, однак не посвідчив угоду у порядку, передбаченому ст.227 ЦК УРСР, що позбавило його можливості у подальшому вільно розпоряджатися своєю власністю. Наміри відчуження майна виникли у позивача за дії чинного Цивільного Кодексу України, ст.392 якого передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, яким засвідчується його право власності. Враховуючи зміни у законодавстві, що регулюють виниклі правовідносини, позивач позбавлений можливості реалізувати право власності на нерухоме майно, оскільки це право не визнається, а іншого способу для поновлення порушеного права, ніж обраний позивачем, законом не передбачено. Таким чином, суд приходить до висновку про достатність підстав для задоволення позовної заяви про визнання права власності, оскільки позовні вимог знайшли своє відображення в письмових доказах, які були досліджені в ході судового засідання. Окрім того, оскільки відповідач визнала позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, суд, відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в розмірі 352 грн. 40 коп.

Outcome: approved