Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

27.12.2017 року до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області надійшла заява [PERSON], заінтересована особа - Апостолівський районний відділ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про встановлення факту народження дитини в порядку ст.. 317 ЦПК України. В обґрунтування заявлених вимог заявниця зазначила, що вона є громадянкою України та перебуває в шлюбі з [PERSON]. [INFO] о 20 годині 10 хвилин перебуваючи на тимчасово окупованій території, у пологовому будинку РБУЗ ДХ ДХБ ім. Н.А. Семашко в м. Сімферополь по вул. Київській, 69, заявниця народила хлопчика, вагою 3550 грамів, довжиною 51 см про, що було видано медичне свідоцтво про народження серії 35 № 019915 від [INFO]. На звернення до Апостолівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з заявою про реєстрацію народження сина заявниці було відмовлено з посиланням на ч. 2-4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», в зв'язку з тим, що наданий нею документ не є підставою для реєстрації народження дитини на підставі чого рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту народження дитини, на підставі зазначеного просить заявлені вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник заявника в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву у якій заявлені вимоги підтримав, просив заяву задовольнити в повному обсязі, просив справу слухати у його відсутності. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлений належним чином, надав заяву про слухання справи у його відсутності, проти задоволення заявлених вимог не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню згідно ст. ст. 293, 315, 316, 317, 318 ЦПК України. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Згідно п.1 статті 122 Сімейного кодексу України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Статтею 1 Закону від 15 квітня 2014 року № 1207-УП «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», з наступними змінами, встановлено, що тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку окупації є 20 лютого 2014 року. Тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права,Конституціїта законів України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Виходячи з практики Європеського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами як джерело права, необхідно враховувати висновки суду у справах проти Туреччини(Cyprus v. Turkey, 10.05.2001), Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016), де наголошено, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою). Цей висновок в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватись недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованих територіях, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цих територій при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 21.12.2007 року встановлено, що 21.12.2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, у результаті чого остання змінила своє прізвище на «[PERSON]» (а.с. 11). З копії медичного свідоцтва про народження серії 35 № 019915 виданого [INFO] встановлено, що [INFO] о 20 годині 10 хвилини [PERSON] народила хлопчика, вагою 3550 г, ріст 51 см, у пологовому будинку РБУЗ ДХ ДХБ ім. Н.А. Семашко, Сімферополь, Автономна Республіка Крим (а.с. 13). Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, суд не може не прийняти як належний та допустимий доказ по справі, відомості зазначені зкопії медичного свідоцтва про народження серії 35 № 019915 виданого [INFO]. В судовому засіданні встановлено, що листом від 26.12.2017 року за № 2118/14.29-34, представнику заявниці у видачі свідоцтва про народження дитини відмовлено та було рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання по суті про встановлення факту народження дитини. На підставі досліджених доказів, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт народження [PERSON] [INFO] о 20 годині 10 хвилини [PERSON] народила хлопчика, вагою 3550 г, ріст 51 см, у пологовому будинку РБУЗ ДХ ДХБ ім. Н.А. Семашко, Сімферополь, Автономна Республіка Крим, в зв'язку з чим заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 п. 8 ст. 430 ЦПК України суд вважає за можливе допустити рішення до негайного виконання в частині щодо встановлення факту народження. На підставі викладеного,

Outcome: approved