Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

27.02.2020 року позивач [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про стягнення витрат по оплаті комунальних послуг. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 27 липня 2007 року між сторонами по справі було укладено шлюб. Рішенням Святошинського районного суду м Києва від 11.07.2019р. шлюб було розірвано. Як зазначив позивач за час перебування в шлюбі народилась донька [PERSON] , [INFO] . Позивач проживає в квартирі за адресою [ADDRESS] . Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 17.11.1997р. виданого Ленінградською районною державною адміністрацією міста Києва (Розпорядження №4060 від 17.11.1997р.), квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] - 1\\2 частина, та [PERSON] - 1\\2 частина. Відповідно до Договору довічного утримання від 10.02.2009р., посвідченого державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Щербиною Я.О., [PERSON] передала у власність [PERSON] належну їй на правівласності 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Як зазначив позивач, відповідач проживає в квартирі [ADDRESS] . На його думку, оскільки він самостійно сплачує всі витрати по комунальних послугах, а відповідач жодних витрат не сплачує, то відповідач в порядку ст. 1160 ЦК України повинна сплатити йому половину вартості оплати комунальних послуг в розмірі 5536,44 грн. Також позивач просив вирішити питання судових витрат. Ухвалою суду від 03.03.2020 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін (а.с.44). Позивачу направлялася копія ухвали про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, заперечень від останнього до суду не надходило. (а.с.45). Відповідачу направлялася копія ухвали суду про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, а також матеріали позовної заяви та додатки до неї (а.с.45). Відповідач [PERSON] заяв із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позовну заяву до суду не направила. Суд вважає за можливе розглядати справу, відповідно до ст. 280 ЦПК України, в порядку заочного розгляду справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість ухвалення по справі заочного рішення та відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Згідно положень п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Встановлено, що 27 липня 2007 року між сторонами по справі було укладено шлюб. Рішенням Святошинського районного суду м Києва від 11.07.2019р. шлюб було розірвано (а.с. 14-15). В даному шлюбі народилась донька [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 17.11.1997р. виданого Ленінградською районною державною адміністрацією міста Києва, виданого на підставі Розпорядження №4060 від 17.11.1997р., квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] - 1\\2 частина, та [PERSON] - 1\\2 частина (а.с.16-17). Відповідно до Договору довічного утримання від 10.02.2009р., посвідченого державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Щербиною Я.О., [PERSON] передала у власність [PERSON] належну їй на правівласності 1/2 частину спірної квартири (а.с. 18-19). Також позивачем надано до суду копії квитанцій про сплату витрат за комунальні послуги (а.с. 20-37). Як зазначив позивач, відповідач проживає в квартирі [ADDRESS] . Однак належних доказів в розумінні ст.77 ЦПК України, проте, що відповідач [PERSON] проживає в спірній кварирі до суду не надано. Копія паспорту, в якій міститься відмітка про реєстрацію, [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не може свідчити про місце проживанння, а лише засвідчує місце її реєстрації, що самі по собі не є тотожними. Відповідно до ч. 1 ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до ч. 1 ст. 748 ЦК Україн набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Таким чином, судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] на даний час є єдиним власником квартири [ADDRESS] . Відповідно до ч.4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України). Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Зі змісту ст. 1 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» вбачається, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку. Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не було надано належних доказів в розумінні ст. 77 ЦПК України. Таким чином, враховуючи докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про те, що позивач, у спірний період був єдиним власником та відповідно мав сплачував кошти за утримання належного йому майна. Питання судових витрат вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed