Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

28.03.2019 року позивач звернулась до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав відповідача відносно її малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що з жовтня 2012 р. відповідач усунулась від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання сина [PERSON] , з цього часу хлопчик проживав без реєстрації за адресою: [ADDRESS] та навчався 7 років в опорному загальноосвітньому закладі Пилипівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дитячий садок» Фастівської районної ради Київської області. З 01.09.2018 р. [PERSON] був переведений до ЗОШ № 52 м. Маріуполь та проживав у двоюрідної сестри свого батька [PERSON] , а з 29.10.2018 р. мешкає у сім`ї позивача, яка піклується про [PERSON] , забезпечує його всебічний розвиток, навчання, матеріальне забезпечення. Оскільки відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, матеріальної допомоги не надає, не виявляє ніякої зацікавленості стосовно життя дитини, тому просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25.04.2019 року відкрито загальне позовне провадження у вказаній цивільній справі, призначено підготовче судове засідання. 03.10.2019 р. ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті. Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення, наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причину своєї неявки суд не повідомив, про дату, місце та час слухання справи був повідомлений належним чином. Заяви про розгляд справи за його відсутністю або відзив суду не надходив, що, відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Представник третьої особи - Служби у справах дітей по Центральному району Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вирішення справи залишив на розсуд суду з урахуванням законних прав та інтересів дитини. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження (повторного) серія [NUMBER] , виданого Центральним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 24.05.2018 р., [PERSON] народився [INFO] , батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 911. Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Центральним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 25.06.2018 р., [PERSON] , [INFO] помер [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 1520. Відповідно до довідки № 223 від 12.10.2018 року, виданої Пилипівською сільською радою малолітній [PERSON] , [INFO] в період з 01.10.2012 р. по 01.09.2018 р. проживав без реєстрації за адресою: [ADDRESS] та навчався в опорному загальноосвітньому закладі Пилипівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дитячий садок» Фастівської районної ради Київської області з 1 класу по 7 клас в період з 01.10.2012 р. по 01.09.2018 р. Протягом 2012 р. - 2018 р. [PERSON] життям і навчанням свого малолітнього сина [PERSON] не займалася, зв`язок з класним керівником не підтримує, що підтверджується наданими довідкою № 45 від 12.10.2018 р., виданою ОЗНЗ Пилипівського НВК «ЗОШ І-ІІІ ступенів - дитячий садок» та характеристикою на учня 7-В класу ЗОШ № 52 м. Маріуполя. За змістом висновку Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 30.07.2019 року за № 13-31-102 визнано доцільним залишити на розсуд суду вирішення питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі ст. 150 СК України, батьки зобов`язані турбуватися про здоров`я дитини, його фізичний, духовний розвиток. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначається, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що в судовому проваджені достовірно встановлено, що відповідач не тільки ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та матеріальному утриманню дитини, не забезпечує медичного догляду та турботи про здоров`я сина, а й свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не проявляє батьківської турботи, а тому є всі підстави для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст.183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи наведене, при визначенні величини аліментного платежу суд, враховуючи вік дитини, вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що з урахуванням потреб дитини та доходів мати, на розсуд суду забезпечить належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини та суттєво не призведе до змін матеріального становища платника аліментів. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей за один місяць згідно із положеннями п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України підлягає негайному виконанню. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, то у відповідності до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, ці витрати підлягають стягненню з відповідача у дохід держави. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача у разі задоволення позову.

Outcome: approved