overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

28 березня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту належності ій свідоцтва № 19496, яке видано 25 листопада 1993 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народених депутатів, про право власності на квартиру № 119, яка знаходиться у буд. 29-А, по вул. Ак. Корольова, у м. Одесі, посилаючись нка те, що не може реалізувати свої майнові права через розбіжність у написанні її прізвища у цьому правовстановлюючому документі та паспорті. Представник заінтересованої особи надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши надані докази, вважає, що заява про встановлення факту належності правовстанавлюючого документу є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 25 листопада 1993 року Управлінням житлово-комунальним господарством виконкому Одеської міської ради народних депутатів свідоцтво про право власності на квартиру № 119, яка знаходиться у буд. 29-А, по вул. Ак. Корольова, у м. Одесі, видано на імя [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя по батькові якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до свідоцтва серії ІV-ЖД № 348946, виданого російською мовою Відділом РАЦС Київського РИК м. Одеси, про народження 27 серпня 1986 року [PERSON], її прізвище зазначено як [PERSON]. Згідно з паспортом серії КМ 047436, виданим Київським РВ УМВС України в Одеській області 16 жовтня 2002 року, прізвище заявника зазначено як [PERSON], [INFO], що зареєстрована за адресою: [INFO]. Тобто, у судовому засіданні доведено та підтверджується паспортом на ім'я [PERSON], [INFO], що свідоцтво про право власності від 25 листопада 1993 року на ім'я [PERSON], належить [PERSON]. Тому суд вважає, що заява про встановення факту належності [PERSON] свідоцтва № 19496, яке видано 25 листопада 1993 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народених депутатів, про право власності на квартиру № 119, яка знаходиться у буд. 29-А, по вул. Ак. Корольова, у м. Одесі підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

28 березня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] Ахмад, в якій просить розірвати шлюб. Позов мотивовано тим, що 09 липня 2013 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №218. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON] [PERSON], [INFO] та [PERSON] [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Подружні відносини припинені з лютого 2016 року через різні погляди на сімейне життя. Сторони спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. Спору про розділ майна, що є сумісною власністю не виникає. В звязку з цим позивач просить суд розірвати шлюб. В судове засідання позивач та відповідач не зявились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримав в повному обсязі, відповідач визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 09 липня 2013 року. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №218 (а.с.4). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON] [PERSON], [INFO] та [PERSON] [PERSON], [INFO] (а.с.5,6). Спору про поділ майна, що є спільною власністю на даний час немає. В сім'ї позивача та відповідача подружні відносини припинені з лютого 2016 року через різні погляди на сімейне життя. Сторони проживають за різними адресами. Враховуючи ці обставини суд вважає, що родина розпалась остаточно, відновлення подружніх відносин неможливе, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суттєво суперечити інтересам сторін. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

28 березня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Позов мотивовано тим, що відповідач є батьком їх неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які мешкають з позивачем. Між сторонами не було досягнуто згоди стосовно порядку та розмірів сплати аліментів. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, згідно якої просить суд розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які знаходяться на утриманні у позивача. Згоди щодо надання матеріальної допомоги на утримання дітей сторони в досудовому порядку не дійшли. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України (яка визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі). Відповідно до ч. 2 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до п.3 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

28 березня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 10 травня 2014 року. Від спільного життя мають сина [PERSON], [INFO]. Однією сім'єю проживали до січня 2016 року. Основою розпаду сім'ї послугувало те, що вони мають різні погляди на життя і з цього приводу між ними відсутнє взаєморозуміння, постійно виникали сварки. Подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливе, тому вона просить суд шлюб розірвати. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовну заяву підтримала, на розірванні шлюбу наполягала. Після розірвання шлюбу просила відновити дошлюбне прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON] позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони у справі 10 травня 2014 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білопільського районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис №33, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 6). [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 7). Судом також встановлено, що подружнє життя [PERSON] та [PERSON] припинили з січня 2016 року. Причинами розпаду сім'ї є те, що у подружжя було відсутнє взаєморозуміння, вони мають різні погляди на подружнє життя, у зв'язку з чим між ними постійно виникали сварки та суперечки. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідача, тому шлюб необхідно розірвати. Прізвище позивачу після розірвання шлюбу необхідно відновити дошлюбне [PERSON]. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений нею при зверненні з позовом до суду судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

28 березня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO], в розмірі по 770 грн. 50 коп. щомісячно на кожну дитину щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. На обґрунтування своїх вимог зазначила, що вони з відповідачем є батьками дітей, які з нею проживають та перебувають на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на їх утримання не надає. В судове засідання позивач не зявилася, надіслала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила справу розглядати за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, просив справу розглядати за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, в порядку ст.174 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

28 березня 2016 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 06 серпня 2010 року перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого дітей не мають. Зазначає, що постійні сварки стали підставою відсутності взаєморозуміння. Сторони з січня 2016 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбні стосунки не підтримують. В позові зазначає, що спільне проживання та збереження шлюбу позивачка вважає неможливим, просить шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, проти розірвання шлюбу не заперечує. За таких обставин, суд проводить слухання справи у відсутність сторін та без фіксування судового процесу технічними засобами, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 06 серпня 2010 року зареєстрували шлюб у відділ реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 957, що підтверджується наданою копією повторного свідоцтва про шлюб (а. с.9 ). Дітей від шлюбу сторони не мають. На час розгляду справи спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами немає. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд вважає, що оскільки подружні відносини між сторонами фактично припинені, сторони не згодні на примирення і бажають шлюб розірвати, то подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, в зв'язку із задоволенням позову про розірвання шлюбу, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати - судовий збір у розмірі 551,20 грн. У відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

28 березня 2016 року [PERSON] звернулася до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. 27 квітня 2016 року заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено. Розірвано шлюб, укладений між [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], та [PERSON], [INFO], уродженка м. Донецьк, що зареєстрований 11 червня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис № 343. 21 червня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, зазначаючи, що судом при ухвалені рішення не було вирішено питання щодо повернення їй дошлюбного прізвища Довгалець. В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлялися належним чином, відповідно до положень ст.74 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.220 ЦПК України, присутність сторін під час розгляду такої заяви не є обов`язковою. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що при ухвалені заочного рішення суду від 27 квітня 2016 року про розірвання шлюбу судом не було вирішено питання щодо повернення позивачу дошлюбного прізвища Довгалець. Відповідно до п.1 ч.1 ст.220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про шлюб, актовий запис № 343, серія І-НО № 351649 від 11 червня 2014 року, дошлюбне прізвище [PERSON] Довгалець Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.8 ст.235 ЦПК України, у рішення суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Враховуючи вищенаведене, заяву [PERSON] про ухвалення додаткового рішення слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

28 березня 2016 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що [PERSON], [INFO], є її та відповідача сином та у теперішній час проживає з нею. Відповідач матеріальної допомоги не надає, не бере участі в утриманні дитини, добровільної угоди про сплату аліментів між ними не досягнуто. Просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно на утримання їхнього неповнолітнього сина. Сторони в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу за їхньої відсутності, позивачка, крім цього, зазначила, що підтримує заявлені вимоги; відповідач вказав, що позов визнає повністю. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. [PERSON], [INFO], є сином позивачки і відповідача, у теперішній час проживає разом із позивачкою. Зазначені обставини підтверджуються дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме свідоцтвом про народження (а. с. 4) та довідкою про склад сім'ї позивачки (а. с. 5). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, суд вважає вимоги позивачки обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, на підставі ст. 180 та ст. 191 СК України. Крім цього, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 551 грн 20 коп., від сплати якого при зверненні до суду із цим позовом позивачка була звільнена. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

28 березня 2016 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є її та відповідача дітьми та у теперішній час проживають з нею. Відповідач матеріальної допомоги не надає, не бере участі в утриманні дітей, добровільної угоди про сплату аліментів між ними не досягнуто. Просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно на утримання їхніх неповнолітніх дітей. Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав повністю. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є дітьми позивачки і відповідача, у теперішній час проживають разом із позивачкою. Зазначені обставини підтверджуються дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме свідоцтвами про народження (а. с. 4, 5) та довідкою про склад сім'ї позивачки (а. с. 6). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, суд вважає вимоги позивачки обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, на підставі ст. 180 та ст. 191 СК України. Крім цього, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 551 грн 20 коп., від сплати якого при зверненні до суду із цим позовом позивачка була звільнена. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

28 березня 2016 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON] Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 21 грудня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Очаківського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області. Від шлюбу з відповідачем має малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Через відсутність взаєморозуміння, втрату поваги та любові одне до одного сумісне життя є неможливим. Просила розірвати їхній з відповідачем шлюб та залишити їй прізвище [PERSON]. Позивачка та відповідач в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Крім цього, зазначили, що позивачка повністю підтримує позовні вимоги; відповідач позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 21 грудня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Очаківського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, про що складено відповідний запис за № 142. Зазначений факт підтверджуються дослідженим у судовому засіданні свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Причинами розпаду сім'ї стали відсутність взаєморозуміння, втрата поваги та любові. Враховуючи викладене, суд вважає, що шлюб, укладений між сторонами, фактично розпався, та що за зазначених обставин їх подальше сумісне життя і збереження сім'ї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, вимоги позивачки про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

28 березня 2016 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання їх дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона та відповідач є батьками неповнолітнього [PERSON], який народився [INFO]. Відповідач припинив надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Добровільної угоди про сплату аліментів між ними не досягнуто. Просить стягнути з [PERSON] аліменти на її користь у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача на утримання дитини. Позивачка та відповідач в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Крім цього, зазначили, що позивачка повністю підтримує позовні вимоги; відповідач позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON], який народився [INFO], який проживає з позивачкою. Відповідач припинив надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Зазначені обставини підтверджуються дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] та довідкою ОСББ «Мрія» № 08 від 22 березня 2016 року про склад сім'ї позивачки. Згідно ст.ст. 180, 182, 183 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законодавством України. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладеного, суд вважає позов [PERSON] про стягнення аліментів таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп., від сплати якого при зверненні до суду із цим позовом позивачка була звільнена.

Outcome: approved