Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

29.06.2017 р. [PERSON] (далі за текстом позивач) звернулась до суду з позовом, вимоги якого в подальшому уточнила, до [PERSON] (далі за текстом відповідач) про визначення місця проживання дитини, про визначення способів участі батька у вихованні дитини. В обґрунтуванні позову зазначила, що з відповідачем по справі шлюб розірвано, від якого сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] (06.09.2013 р. н.). На теперішній час, за усною домовленістю сторін, дитина проживає разом з позивачем, а відповідач має можливість бачитися з дитиною у зручний для нього та позивача час. Проте, відповідач не дотримується зазначеної домовленості, зокрема порушує графік зустрічей з дитиною, зявляється на зустрічі у нетверезому стані та тривалий час не повертає дитину позивачу, не повідомляючи місце знаходження дитини. Таким чином, позивач вважає, що поведінка відповідача негативно впливає на фізичний та душевний стан дитини, порушує усталений ритм життя дитини, завдає шкоди моральному та психологічному розвитку дитини, її соціальній адаптації. У звязку з чим позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить суд визначити місце проживання дитини разом з її матірю, визначити спосіб участі відповідача у вихованні дитини шляхом встановлення перебування дитини з батьком: щотижня у середу та четвер з 17 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин, протягом двох тижнів влітку за місцем реєстрації відповідача за адресою: вул. Леніна, буд. №213, с. Виноградівка Арцизького району Одеської області, для відпочинку та спілкування з бабусею та дідусем, за попередньою домовленістю з матірю дитини. У судове засідання позивач та її представник не зявилися. Представник позивача надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги позивача визнав повністю (а. с. 31). Пізніше надав заяву від 31.08.2017 р., в якій підтримав первинну редакцію позову про перебування з дитиною у суботу та неділю з 15 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин (а. с. 42). Представник третьої особи: орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення, справу просив розглянути у відсутність представника третьої особи. Судом визнано не доцільним заслуховування думки малолітньої дитини [PERSON] у звязку з тим, що на думку суду, за станом свого здоровя, віку та розвитку вона не зможе оцінювати ситуацію та висловити думку щодо визначення її місця проживання. У звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 2 ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України), суд ухвалив, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає визнання відповідачем позову і вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, повязані з рівністю прав та обовязків матері та батька щодо дитини і при вирішенні спору слід керуватися Сімейним кодексом України (далі за текстом СК України). Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Зі свідоцтва про шлюб вбачається, що 05.03.2011 р. Першим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між сторонами, про що було зроблено відповідний актовий запис за №120 (а. с. 7). Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12.05.2016 р. шлюб, укладений між позивачем та відповідачем розірвано (а. с. 10). Сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] (06.09.2013 р. н.) (а. с. 8). Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12.05.2016 р. з відповідача на користь позивача на утримання доньки [PERSON] стягуються аліменти щомісячно, у розмірі ? частини з усіх видів заробітку, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.03.2016 р. і до досягнення дитиною повноліття, а саме до 06.09.2031 р. (а. с. 11). Відповідно до довідки №3 від 10.01.2017 р., виданої Одеським дошкільним навчальним закладом «Ясла-садок» №42 Одеської міської ради Одеської області, малолітня [PERSON] відвідує зазначений дошкільний навчальний заклад з 24.09.2015 р. (а. с. 14). Як вбачається з довідки №2 від 04.01.2017 р., виданої Одеською загальноосвітньою школою №12 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області, позивач працює на посаді вчителя початкових класів (а. с. 13). За місцем роботи [PERSON], позивач по справі, характеризується позитивно, що підтверджено відповідною характеристикою (а. с. 12). Згідно довідки (витягу з прибудинкової книги про склад сімї та реєстрацію) №25 від 05.01.2017 р., виданої дільницею №2 Суворовського району м. Одеси Одеської міської ради, до складу сімї [PERSON] входять дитина сторін по справі: [PERSON] та донька позивача від першого шлюбу [PERSON] (а. с. 9). З висновку про результати розгляду матеріалу від 07.05.2017 р., листа №39-9048 від 15.05.2017 р. вбачається, що позивач зверталася із заявою до Суворовського відділу поліції в м. Одесі ГУНП України в Одеській області з метою вжиття заходів щодо припинення неправомірних дій відповідача, за результатами розгляду якої останній повідомлено, що встановити місцезнаходження [PERSON] не видалось можливим (а. с. 39, 40). Органом опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради надано висновок від 18.04.2017 р. №01-05-3/135, згідно якого визнано доцільним визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] (06.09.2013 р. н.) з матірю [PERSON] та визначення способу участі відповідача у вихованні дитини шляхом встановлення перебування дитини з батьком: щосуботи та щонеділі з 15 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин, протягом двох тижнів влітку для відпочинку та спілкування з бабусею та дідусем, за попередньою домовленістю з матірю дитини (а. с. 37, 38). Згідно ст. 19 Конвенції про права дитини держави учасниці зобовязані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Стаття 151 СК України передбачає право батьків на виховання дитини, право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції по права дитини, дитина, яка розлучена з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Згідно Декларації прав дитини від 20.11.1959 р. (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної асамблеї ООН) малолітня дитина не повинна, крім тих випадків коли є виключені обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Ця норма є загальною. За змістом ст. ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., у всіх діях щодо дітей, у тому числі коли дитина розлучається з одним з батьків, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.\~\~ Європейський суд з прав людини (Справа «Савіни проти України» (Заява №39948/06) \~\~у своєму рішенні від 18.12.2008 р. наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Також Європейський суд з прав людини зазначив, що руйнування родинних звязків означає відсікання дитини від її коріння й може бути виправдане лише за виняткових обставин. Закон України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Крім того, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Отже, виходячи з наведеного, враховуючи обставини справи, суд погоджується з висновком органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, який вирішив доцільним визначення місця проживання малолітньої [PERSON] (06.09.2013 р. н.) з матірю [PERSON], позивачем по справі, а також вважає за необхідне визначити спосіб участі відповідача у вихованні дитини шляхом встановлення перебування дитини з батьком: щотижня у середу та четвер з 17 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин, протягом двох тижнів влітку за місцем реєстрації відповідача за адресою: вул. Леніна, буд. №213, с. Виноградівка Арцизького району Одеської області, для відпочинку та спілкування з бабусею та дідусем, за попередньою домовленістю з матірю дитини. Таким чином, з огляду на викладене, суд вважає, що в судовому засіданні встановлені усі підстави, які надають суду прийти до однозначного висновку щодо задоволення позову [PERSON] у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved