Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

26 травня 2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою №117 у будинку №33а по вул. Гордіюк у м. Луцьку. В обґрунтування позову зазначає, що йому на праві приватної власності належить вказана квартира. В ній зареєстрований колишній чоловік його дочки, який понад рік тому виїхав за невідомою адресою. З посиланням на положення статті 405 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою №117 у будинку №33а по вул. Гордіюк у м. Луцьку. Позивач у судове засідання не зявився, однак у заяві від 27 липня 2017 року просить суд розглянути справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Як визначено у частині першій статті 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не зявився в судове засідання, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З огляду на неявку сторін у судове засідання у відповідності до правил статті 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач на праві приватної власності належить квартира за адресою [ADDRESS] (а.с.5-6). Як слідує з будинкової книги на вказану квартиру, в ній зареєстровані позивач, а також громадянин [PERSON] (а.с.10). Матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] є колишнім зятем позивача, оскільки рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2016 року шлюб між його дочкою, [PERSON], та відповідачем був розірваний. Таким чином, наразі позивач та відповідач не є членами однієї сімї. Як слідує з листам Луцького відділу поліції ГУНП у Волинській області, за результатом проведеної перевірки встановлено, що громадянин [PERSON] дійсно не проживає у вказаній квартирі з квітня 2016 року (а.с.4). Статтею 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки [PERSON] дійсно не проживає у спірній квартирі більше ніж протягом року, не зявився не виклики суду, а також наразі вже не є членом сімї власника квартири (позивача), суд дійшов висновку, що відповідач втратив право користування квартирою за адресою [ADDRESS], а тому позовні вимоги слід задовольнити повністю. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки за подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 640,00 грн, тому вказану суму судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача (а.с.1). На підставі наведеного та

Outcome: approved