Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

26 травня 2014 року представник позивача звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування витрат за період навчання на підставі того, що відповідач у 2009 році була зарахована курсантом 1-го курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів слідства та дізнання з підготовки фахівців освітньо - кваліфікаційного рівня «бакалавр» до Одеського державного університету внутрішніх справ та була поставлена на всі види продовольчого та речового убезпечення. з виплатою грошового утримання, 08.09.2009 року був укладений договір із відповідачем про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр». Після випуску з вищого навчального закладу відповідач була відряджена для проходження служби до ГУМВС України в Одеській області. 18.07.2013 року лейтенант міліції [PERSON] звернулась до керівництва ГУМВС України в Одеській області з рапортом щодо звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням. Наказом ГУМВС України в Одеській області від 31.07.2013 року № 398 о/с лейтенанта міліції [PERSON], слідчого слідчого відділення Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в області, було звільнено з органів внутрішніх справ України у запас Збройних Сил за п. 64 «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, з 01.08.2013 року. Таким чином, відповідач була звільнена з займаної посади органів внутрішніх справ після закінчення навчального закладу до встановленого 3-річного терміну перебування на службі, що вказує на порушення умов Договору від 08.09.2009 року, а як наслідок на обов'язок відповідача відшкодувати на користь позивача фактичні витрати пов'язані з її навчанням. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву від 30.07.2014 року, в якій вимоги позову підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити, просив розгляд справи провести у відсутності позивача. Відповідач у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву від 30.07.2014 року, в якій вона позов визнала у повному обсязі, не заперечувала проти задоволення поданої заяви. У зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], відповідно до вимог наказу МВС України л 04.11.2008 № 586, у 2009 році була зарахована курсантом 1-го курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів слідства та дізнання з підготовки фахівців освітньо - кваліфікаційного рівня «бакалавр» до Одеського державного університету внутрішніх справ та була поставлена на всі види продовольчого та речового убезпечення. з виплатою грошового утримання, про що свідчить витяг з наказу ОДУВС від 10.08.2009 року № 124 о/с. Відповідно до Указу Президента України від 23.01.1996 року № 77/96 «Про заходи реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року №992 «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснюється за державним замовленням», наказу МВС України № 150 від 14.05.2007 року «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України» між Одеським державний університетом Внутрішніх справ з одного боку, ГУМВС України в Одеській області з другого боку, та [PERSON] 08.09.2009 року був укладений договір про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр». Згідно з п. 2 вказаного договору університет зобов'язаний забезпечити: теоретичну і практичну підготовку фахівця згідно з навчальними планами та програмами і вимогами освітньо-кваліфікаційних рівнів, харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно - правовими актами МВС України, працевлаштування випускника (згідно з протоколом персонального розподілу) після закінчення повного курсу навчання та одержання відповідної кваліфікації, а курсант в свою чергу згідно з п. 2.3 пп. 2.3.5 даного контракту зобов'язаний після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов'язків за посадою, на яку призначений і відпрацювати не менше трьох років. Після випуску з вищого навчального закладу [PERSON] була відряджена для проходження служби до ГУМВС України в Одеській області, про що свідчить копія витягу з наказу ОДУВС від 29.06.2013 року № 92 о/с. 18.07.2013 року лейтенант міліції [PERSON] звернулась до керівництва ГУМВС України в Одеській області з рапортом щодо звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням. Наказом ГУМВС України в Одеській області від 31.07.2013 року №398 о/с лейтенанта міліції [PERSON], слідчого Слідчого відділення Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в області, було звільнено з органів внутрішніх справ України у запас Збройних Сил за п. 64 «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, з 01.08.2013 року. Тобто, [PERSON] була звільнена з займаної посади органів внутрішніх справ після закінчення навчального закладу до встановленого 3-річного терміну перебування на службі, що вказує на порушення умов Договору від 08.09.2009 року. Таким чином відповідач порушила п. 2.3 пп. 2.3.6., а також п. 3 пп. 3.2 даного Договору, в яких передбачені підстави на відшкодування витрат за період навчання, а саме звільнення зі служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни (згідно додаткового договору від 01.02.2013 року до договору про підготовку фахівця в ОДУВС від 08.09.2009 року). Відповідно до пп. 4.2 п.4 Договору у разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день, який визначено в наказі про відрахування з навчального неладу та звільнення з органів внутрішніх справ. Також, відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частина 1 ст. 530 ЦК України зазначає, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно статті 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 56 Закону України «Про вищу освіту» від 17.01.2002 року гарантовано випускникам вищого навчального закладу, що їх працевлаштування повинно здійснюватись за направленнями вищого навчального закладу відповідно до угоди між замовником, керівником навчального закладу та випускником. Відповідно до ч.2 ст. 52 Закону України «Про освіту» випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляється на роботу і зобов'язанні відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно до п.п. 6, 8. 14 «Порядку працевлаштування випускників навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням», випускник вищого навчального закладу зобов'язаний відпрацювати за місцем призначення не менш трьох років, а в разі неприбуття за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання. Частиною 1 ст. 626 ЦК України закріплено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до розрахунку вартості утримання курсанта, МВС України через ОДУВС витратило на курсанта [PERSON] за 4 роки навчання 27 388 гривень копійок (двадцять сім тисяч триста вісімдесят вісім грн. 10 коп.), а саме: грошове забезпечення - 14 996,41 грн., нарахування на заробітну плату 4 450,69 грн., речове забезпечення - 1 641,74 грн., комунальні послуги - 6 299,26 грн. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу статей 58, 59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 212 ЦПК). Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З відповідача також підлягає стягненню на користь позивача судовий збір сплачений позивачем за подання позову до суду у розмірі 273,88 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved