Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

27.08.2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання незаконним наказу № 113 від 05.07.2013р., поновлення на роботі - рубачем м'яса КП «Центральний ринок», стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування своїх вимог він вказує, що працював рубачем м'яса КП «Центральний ринок» з 01.02.2013 року. Наказом генерального директора КП «Центральний ринок» № 113 від 05.07.2013 року [PERSON] був звільнений з роботи за прогули, ( відсутність на роботі без поважних причин) вчинені з 25 лютого до 05 липня 2013 року ( п.4 ст. 40 КЗпП України), а до цього його з 22 лютого 2013 року не допускали до роботи охоронці у масках, не пояснюючи при цьому, причин відсторонення від роботи його та інших робітників. Наказу про його відсторонення від роботи, йому не надавали та причин не пояснювали. У зв'язку з цим, 22.05.2013р. він звернувся до суду з позовною заявою про усунення перешкод у виконанні трудових обов'язків, допущення до роботи та стягнення заробітної плати. Під час розгляду цієї справи він довідався, що його звільнила з роботи за прогули, а 11.07.2013 року поштою він отримав відповідний наказ про звільнення з роботи за прогули. Вважає його звільнення незаконним, оскільки він не працював з поважної причини, з вини адміністрації комунального підприємства, яке не допускало його до виконання своїх трудових обов'язків. Посилаючись на викладене, позивач просив скасувати наказ про його звільнення, зобов'язати відповідача поновити його на роботі та стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. У судовому засіданні позивач та його представник збільшили позовні вимоги та остаточно просили визнати незаконним наказ № 113 від 05.07.2013 року про його звільнення з роботи за прогули ( відсутність на роботі без поважних причин) учинені з 25 лютого до 05 липня 2013 року ( п.4 ст. 40 КЗпП України), поновити на роботі рубачем м'яса КП «Центральний ринок», стягнути з відповідача за час вимушеного прогулу середній заробіток з 22.02.2013р. і по день постановлення рішення у сумі 13 714 грн.82 коп. Представник відповідача позов не визнала, вважаючи заявлені вимоги позивача безпідставними і такими, що не ґрунтуються на доказах та нормах діючого трудового законодавства України, а тому не підлягають задоволенню. При цьому вона зазначала, що позивач був відсутній на роботі без поважних причин, незважаючи на прохання адміністрації приступити до роботи, з 23.02. до 05.07.2013р., що підтверджується актами та табелями обліку робочого часу. Дослідивши докази по справі, вислухавши пояснення сторін та показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які підтвердили, що адміністрація комунального підприємства не допускала [PERSON] до виконання своїх професійних обов'язків, та складала фіктивні акти про його відсутність на роботі, а в дійсності він кожний день приходив на роботу і про це в присутності свідків складалися колективні акти, суд встановив наступне. У відповідності до п.4 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірванні власником або уповноваженим ним органом лише у випадку: прогулу (в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] наказом № 23 від 30.11.2012р., підписаним директором КП «Центральний ринок» [PERSON], був зарахований з 30.11.2012р. до 29.01.2013р. для проходження професійного навчання безробітної особи шляхом стажування за посадою рубачем м'яса на ринку з терміном навчання 2 місяця відповідно до програми стажування, погодженої з центром зайнятості. ( а. с. 5, 141 ) Після проходження професійного навчання, 30.01.2013 року позивач був прийнятий на посаду рубача м'яса, у відповідності з наказом № 4 від 30.01.2013 року. ( а. с. 146 ) Факт знаходження [PERSON] на роботі з 23 лютого 2013р.та не допуску його до роботи, підтверджується колективними актами про знаходження на території КП «Центральний ринок» та табелями робочого часу, складеними у присутності свідків ( а. с. 6-59 ), колективним зверненням [PERSON] та інших робітників комунального підприємств від 05.03.2013р. до інспекції праці в Миколаївській області ( а. с. 62 ), колективним зверненням від 25.04.2013р. до дирекції КП «Центральний ринок». ( а. с. 60 ) 22.05.2013р. позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у виконанні трудових обов'язків, допущення до роботи та стягнення заробітної плати. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 29.07.2013 року, яке набрало законної сили 08.08.2013 року, у задоволенні позову було відмовлено, оскільки позивач був звільнений з роботи за прогули з 05.07.2013р. ( а. с. 72 ) Наказом № 113 від 05.07.2013 року [PERSON] був звільнений з роботи за прогули ( відсутність на роботі без поважних причин ), учинені з 25 лютого 2013р. до 05.липня 2013р. ( п.4 ст.40 КЗпП України). ( а. с.5, 127 ) Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.4 ст. 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явилися на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах п'ятнадцятиденного строку. У разі повторної неявки працівника та його представника без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Як встановлено судом, подання про звільнення позивача за прогули було подано до профспілкового комітету 05.06.2013р. ( а. с. 136) Згідно виписки з протоколу засідання первинної профспілкової організації КП «Центральний ринок» № 16 від 20.06.2013р. позивач не з'явився на засідання, тому засідання було перенесено на 26.06.2013р. ( а. с. 134 ) 26.06.2013 року, у відповідності до протоколу №17, профспілковою організацією було розглянуто подання адміністрації, без повторної участі [PERSON] на засіданні, було надано згоду адміністрації про звільнення позивача з роботи за прогули без поважних причин. (а. с. 135) 05.07.2013р. [PERSON] був звільнений за прогули. Відповідач не надав доказів, що він повідомив [PERSON] про засідання профспілкової організації, а також не надав заяву [PERSON] про розгляд подання за його відсутністю, а це є порушенням. Про те, що дійсно, 22.02.2013р., проведено під приводом виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22.02.2013р., про поновлення на роботі [PERSON], з допомогою невідомих осіб охоронної фірми «Лама-М» захоплення адміністративних будівель Центрального ринку, які розташовані по проспекту Леніна,25 в м. Миколаєві, які належать на праві власності ТОВ «Миколаївський центральний ринок», підтверджується листом голови Ради засновників КП «Центральний ринок» від 22.02.2013р. ( а. с. 147 ) Таким чином, незважаючи на те, що адміністрацією КП « Центральний ринок» з 23.02.2013р. до 05.07.2013р. створювалися перешкоди у виконанні позивачем своїх обов'язків, його було звільнено за прогули, тобто відсутність на роботі без поважних причин з 23.02.2013р. до 05.07.2013р. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач був незаконно відсторонений від роботи, внаслідок чого [PERSON] був відсутній на робочому місці за вказаний період з поважних причин, а тому звільнення позивача за п.4 ст.40 КЗпП України та наказ № 113 від 05.07.2013 року про його звільнення є незаконними. Згідно ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до збільшення позовних вимог позивача, він просить стягнути з відповідача середній заробіток за період, включаючи період незаконного відсторонення від роботи. Однак такі вимоги підлягають частковому задоволенню оскільки позивач звільнений за прогули з 05.07.2013р., а не з 23.02.2013р. Тому на його користь слід стягнути за період з 05.07.2013р. до 12.03.2014р. 7362,25грн. ( 42,07х175) середнього заробітку за час вимушеного прогулу без утримання податків та обов'язкових зборів. При розрахунку слід взяти 42,07грн денного заробітку позивача та 175 робочих днів. Суд вважає, що позивач не пропустив строку звернення до суду за захистом своїх трудових прав. На підставі викладеного та

Outcome: partial