Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

26 січня 2017 року позивач звернувся з позовом до [PERSON] про відшкодування\~ 11510 грн. майнової шкоди, 188680,85 грн. упущеної вигоди та 5000 грн. моральної шкоди. Свої вимоги позивач мотивує тим, що в березні 2016 року він, на підставі усної домовленості з [PERSON], передав йому на тимчасове безоплатне зберігання спецобладнання: ударну дрель «Буран», вартістю 960 гривень, шнур для скелелазіння - 100 м, діаметром 10, вартістю 1200 гривень, 2 системи лямочного поясу для скелелазіння «PROMSIS» вартістю по 750 гривень кожна, карабін для скелелазіння - 2 шт. вартістю по 125 гривень кожний, спусковий прилад вартістю 2500 гривень, набор ключів вартістю 530 гривень, набір викруток вартістю 320 гривень, жумар для альпінізму вартістю 1500 гривень, кабель 35 м вартістю 50 гривень за 1 м, анкерну продукцію вартістю 1000 гривень. Вказане майно відповідач зберігав у своєму гаражі. 12 грудня 2016 року він звернувся до [PERSON] з проханням повернути вказане майно, але останній відмовився його повернути. Тому, 12 грудня 2016 року він звернувся до Южноукраїнського ВП Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області з заявою про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення. Йому було завдано майнову шкоду в розмірі 11510 грн. Він займається підприємницькою діяльністю у сфері будівництва та 23 грудня 2016 року отримав комерційну пропозицію від ФОП [PERSON] на виконання робіт з оплатою 188680,85 гривень. В звязку з тим, що з вини [PERSON] в нього відсутній робочий інвентар, необхідний для виконання висотних робіт, він втратив дохід, який міг би отримати за виконання замовлення. Крім того, вважає, що внаслідок вищевказаних, на його думку, протиправних дій, йому була спричинена моральна шкода, яку від оцінює в 5000 гривень, шкода полягає в тому, що пережитими ним душевними стражданнями, в звязку з самим фактом незаконного привласнення його майна і з вини відповідача він не може належним чином забезпечувати потреби для нормального існування його сімї. В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив, що здійснював разом з [PERSON] спільну діяльність до грудня 2016 року, яка була повязана з виконанням висотних робіт. Інструмент зберігали у [PERSON] в гаражі. Після того, як припинили спільну роботу, [PERSON] відмовився віддати належне йому майно. Після звернення в поліцію, відповідач повідомив, що направив [PERSON] поштою інструмент, тому провадження було закрито. [PERSON] поштою [PERSON] направив не його інструмент, а інструмент фірми «КомфортБуд». Це були матеріали для роботи в м. Новий Буг, а не його особисті. Доказами того, що обладнання для альпінізму його, є те, що він має документи на нього, віддавав обладнання на перевірку, є паспорт на дрель, також право власності можуть підтвердити свідки. Ціну позову встановлював виходячи із цін на бувші в використанні аналогічні речі, документів, що підтверджують вартість майна, в нього немає. Моральну шкоду обґрунтовує тим, що втратив роботу, не міг платити податки як фізична особа-підприємець, втратив замовлення і шукав нову роботу, внаслідок чого переніс душевні страждання. Упущена вигода підтверджується переліком обєктів для проведення роботи і вартості робіт. Обсяг робіт, якими він обґрунтовує упущену вигоду, був запропонований його зятю [PERSON] - підприємцю, що займається торгівлею, а [PERSON] вже запропонував йому, оскільки він має спеціальне обладнання. Він не має ліцензії на виконання верхолазних робіт, таку ліцензію має фірма «КомфортБуд», яка з ним, як з фізичною особою, укладає трудовий договір на виконання робіт. Наряд і допуск на обєкт (роботу на одному чи комплексі обєктів) отримує від цієї фірми. Обладнання на перевірку відправляє до м. Запоріжжя. Погодився з тим, що анкерну продукцію сторони не купували, це залишок продукції, яку їм видавали для роботи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в лютому 2016 року разом з [PERSON] та [PERSON] розпочали працювати і працював він з позивачем до грудня 2016 року. Частина спірного інструменту належить [PERSON], який не має документів на інструмент, тому він вирішив не віддавати позивачеві спірний інструмент доки не зясуються непорозуміння, які виникли між сторонами і [PERSON] Винагороду за виконані роботи отримував [PERSON] і роздавав тим, з ким працював. Неодноразово говорив, що їм він платив менше, ніж вони заробляли. Всі перемовини з фірмою-роботодавцем вів [PERSON] Дрель, карабіни, викрутки, ключі сторони купували за спільні кошти. Анкерну продукцію вони отримували безкоштовно у фірмі, від якої працювали. В них залишались надлишки. З вартістю майна, крім анкерної продукції, зазначеного в позові погодився. Зауважив, що шнур для скелелазіння, одна система лямочного поясу для скелелазіння «PROMSIS», один карабін для скелелазіння та кабель 35 м належать [PERSON] Другої системи лямочного поясу для скелелазіння «PROMSIS» вартістю 750 гривень, спускового приладу вартістю 2500 гривень, жумара для альпінізму вартістю 1500 гривень у нього ніколи на зберіганні не було. Ще одну систему лямочного поясу і шнур вислав до [PERSON] Бугу, оскільки це майно належало фірмі-роботодавцю. Перелік робіт, якими позивач обґрунтовує упущену вигоду, і зазначає, що це є комерційною пропозицією є переліком робіт, які сторони отримували раніше. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд \~приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони деякий час працювали разом до грудня 2016 року. Під час роботи у [PERSON] на зберіганні перебувало інструменти і майно для роботи. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. [PERSON] стверджує, що [PERSON] зберігає ударну дрель «Буран» вартістю 960 гривень, шнур для скелелазіння 100 м, діаметром 10 вартістю 1200 грн., 2 системи лямочного поясу для скелелазіння «PROMSIS» вартістю по 750 грн. кожна, карабін для скелелазіння - 2 шт. вартістю по 125 грн. кожний, спусковий прилад вартістю 2500 грн., набор ключів вартістю 530 грн., набір викруток вартістю 320 грн., жумар для альпінізму вартістю 1500 грн., кабель 35 м вартістю 50 грн. за 1 м, анкерну продукцію вартістю 1000 грн., які є його власністю. Разом з тим, на підставі ст. 1166 ЦК України, [PERSON] просить стягнути майнову шкоду в розмір 11510 грн., як особа, яка потерпіла від кримінального правопорушення. Однак за заявою [PERSON] про відмову [PERSON] повернути майно, 12 грудня 2016 року було ухвалено постанову про закриття кримінального провадження /а.с. 107/. За таких обставин, суд не може застосувати ст. 1166 та ст. 1177 ЦК України, на які посилається позивач, оскільки немає доказів того, що позивач є потерпілим від кримінального правопорушення. Окрім того, [PERSON] не надав доказів того, що все спірне майно належить йому на праві власності. Надання паспорту на дрель без зазначення дати покупки, суд не може вважати доказом того, що спірну дрель було придбано позивачем за його власні кошти. Разом з тим, відповідач стверджує, що ударна дрель «Буран», набір ключів, набір викруток було придбано за спільні кошти. Доказів вказаного відповідач не надав, але не заперечував, що таке майно існує і зберігається в нього. Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦК України \~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Враховуючи вид захисту, обраний позивачем, суд вважає за можливе стягнути половину вартості майна, яке відповідач вважає спільним, а саме, половину вартості ударної дрелі «Буран» - 480 грн., половину вартості набору ключів 265 грн., половину вартості набору викруток 160 г грн., а всього - 905 грн. Щодо іншого майна позивачем не було надано доказів того, що воно належить саме йому і взагалі існувало. Стосовно анкерної продукції - сторони підтвердили, що її не купували, а отримували безкоштовно, для виконання робіт, тому частина її вартості стягненню не підлягає. Приписами ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є в тому числі і доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Вирішуючи питання щодо правомірності заявлених позовних вимог в цій частині, суд виходить з того, що у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані. Позивачу необхідно було б довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Така правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 13 червня 2012 року №10/27. Вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди базуються на комерційній пропозиції і переліку обєктів /а.с. 9, 10/ з печаткою приватного підприємця [PERSON], який здійснює підприємницьку діяльність у сфері торгівлі. Розрахунки упущеної вигоди є теоретичними та не підтверджені документами, які свідчили б про конкретний розмір прибутку або взагалі укладенню договору, якби відповідач не здійснював дій по утриманню майна. За таких обставин вимога про стягнення 188680,85 грн.упущеної вигоди задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України). Суд критично ставиться до тверджень позивача про душевні страждання, пережиті внаслідок незаконного привласнення його майна, оскільки позивачем не було доведено факт привласнення майна, яке є його особистою власністю, і відповідно втрати роботи у звязку з цим. Вважає безпідставними твердження щодо неможливості сплатити податки як фізична особа-підприємець, внаслідок втрати роботи, оскільки роботу по виконанню верхолазних робіт [PERSON] здійснював не як фізична особа-підприємець, а укладав договори на виконання робіт як фізична особа з підприємством «КомфортБуд», яке має відповідні ліцензії. Враховуючи розмір майнових відшкодувань вартості спільного майна, що підлягає задоволенню, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 905 грн.моральної шкоди, заподіяної неможливістю користування спільним майном. Відповідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача\~ підлягає стягненню 1% судових витрат, що поніс позивач, а саме 4 грн. 20 коп. /а.с. 38/; з [PERSON] на користь [PERSON] стягнути 99% сплаченого судового збору /а.с. 67/ в сумі 333 грн. 44 коп. Інші судові витрати підлягають компенсуванню за рахунок держави.

Outcome: partial