Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

28 квітня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивував тим, що у домоволодінні, розташованому в [ADDRESS] з 08 грудня 1998 року зареєстрована [PERSON], а з 25 грудня 1999 року - [PERSON]. Останні за місцем реєстрації не проживали жодного дня. [PERSON] постійно мешкає в [ADDRESS], а [PERSON] проживає в с. Павленки Лебединського району. Однак, на його прохання знятися з реєстраційного обліку у добровільному порядку відповідачі відмовляються. Посилаючись на те, що він позбавлений можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг та вільно та на власний розсуд розпоряджатися своєю власністю [PERSON]. В. звернувся до суду з даним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримує. Відповідачі - [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились, хоча належним чином були сповіщені про час, день і місце розгляду справи, причин неявки не повідомили. Представник третьої особи - Білопільського РС УДМС України в Сумській області в судове зсідання також не з'явився, хоча належним чином був сповіщений про час, день і місце розгляду справи, причин неявки не повідомив. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач проти заочного вирішення справи не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. У зв'язку з неявкою сторін, третьої особи суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. На підставі договору купівлі-продажу від 11 липня 1989 року, посвідченого виконавчим комітетом Жовтневої селищної ради Білопільського району Сумської області за реєстровим №288, [PERSON] на праві особистої власності належить житловий будинок, розташований в [ADDRESS] (а. с. 7, 26). Відповідно до будинкової книги відповідачка [PERSON] зареєстрована за вказаною вище адресою з 08 грудня 1998 року, а [PERSON] - з 25 грудня 1999 року (а. с. 4-5). З довідок депутата Жовтневої селищної ради Білопільського району Сумської області вбачається, що [PERSON] та [PERSON], зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Остання вибула з місця реєстрації 10 жовтня 2006 року, а [PERSON] в [ADDRESS] не проживає з 20 серпня 2012 року (а. с. 9-10, 27-28). У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 150 ЖК України визначено, що громадяни, які мають в приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. За приписами ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані в будинку позивача але в ньому не проживають, зокрема [PERSON] - понад сім років, [PERSON] - один рік і дев'ять місяців, між ними не досягнуто будь-якої домовленості щодо укладення договору найму (оренди) зазначеного будинку, тощо. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідачок [PERSON] та [PERSON] в дольовому порядку на користь позивача [PERSON] підлягає судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. (а. с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved