Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-11 00:00:00

28.09.2018 позивач звернулась з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 8223 грн 37 коп, середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 05.05.2017 по 28.09.2018 в сумі 196137,90 грн. і донарахувати по день фактичного розрахунку. Ухвалою від 02.10.2018 справу передано за підсудністю до Павлоградського міськрайнного суду Дніпропетровської області з Мар`їнського районного суду Донецької області. Ухвалою від 26.10.2018 відкрито спрощене позовне провадження по справі з викликом сторін, та призначено судове засідання. У судове засідання позивач не з`явилась, надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Представник відповідача АТ «Українська залізниця» у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомили. Надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача позов не визнає, посилаючись на Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого дією форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), відповідно до якого терористична загроза та загроза територіальної цілісності України, у тому числі територій міста Донецьк, для подолання яких направлене проведення у Донецькій та Луганській областях антитерористичної операції у 2014 році, є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання обов`язків сторонами, передбачених умовами трудового договору, законодавчими та іншими нормативними актами. Відповідач при звільненні працівників повинен провести з ними розрахунок в день звільнення за умови: 1) виконання працівником своїх функціональних обов`язків, що має бути підтверджено лише документами з первинного обліку праці та заробітної плати, зокрема: штатним розписом, розцінками та нормами праці, наказами та розпорядженнями (на виплату премій, доплат, надбавок, матеріальної допомоги тощо), табелем обліку використання робочого часу, розрахунково-платіжною відомістю, 2) провадження мережі господарської діяльності. Також представник відповідача зазначив, що втрата контролю і доступу АТ «Укрзалізниця» до своїх виробничих потужностей та іншого майна, що знаходяться на території м.Донецьк, в тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звіту, що подавались до контролюючих органів, починаючи з березня 2017 року, коли фактично вийшло з-під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями і припинення провадження господарської діяльності знівелювала можливість відповідача виконати зобов`язання перед працівниками згідно ст.115, 116 КЗпП України, також неможливо відновити облік робочого часу та відповідно встановити розмір заборгованості по заробітній платі. З матеріалів справи, зокрема копії трудової книжки позивача [NUMBER] , вбачається, що з 01.08.1986 позивач перебувала у трудових відносинах з ДП «Донецька залізниця», яке було реорганізовано шляхом злиття з ПАТ (АТ) «Українська залізниця» (а.с.12-14). 04 травня 2017 року [PERSON] була звільнена на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін (а.с.14). Як зазначив представник відповідача у відзиві на позов, починаючи з березня 2017 року ПАТ «Укрзалізниця» було втрачено доступ до документів та майна, що знаходилося на території м. Донецьк, тому виконання обов`язків перед працівниками, встановлених ст.115, 116 КЗпП України стало неможливим, та у зв`язку з відсутністю доступу до первинної документації не можливо встановити розмір заборгованості, при цьому відповідач підтверджує наявність трудових відносин з позивачем, та наявність богу, зазначаючи, про сплату заборгованості по заробітній платі за період з 01.03.2017 по 15.03.2017 в сумі 2992,53 грн. 21.09.2017. Тому суд вважає встановленим факт невиплати позивачу заробітної плати, яка була нарахована за період з 01.03.2017 року по 04.05.2017 року. Суми нарахованої, але не виплаченої позивачу заробітної плати підтверджуються розрахунками заробітної плати за березень-травень 2017, зробленими ВП ШЧ Донецьк СП «ДДЗП» філії «Донецька залізниця» ПАТ УЗ (а.с.20-22), а саме: -за березень 2017 року 5269,99 грн., -за квітень 2017 року 5584,02 грн., -за травень 2017 року 369,36 грн. Загальна сума нарахованої, але не виплаченої позивачу заробітної плати з урахуванням сплаченої заборгованості за березень 2017 в сумі 2992,53 грн., складає 8230,84 грн., але позивач просить стягнути суму заборгованості в розмірі 8223,37грн., тому з урахуванням ст.13 ЦПК України, сума в межах заявлених позовних вимоги і підлягає стягненню з відповідача. В частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позов задоволенню не підлягає, зважаючи на правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 23 березня 2016 року у справі № 6-365цс16. Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, за положеннями статті 117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається із цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Частина перша статті 9 ЦК України передбачає застосування цього Кодексу до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо їх не врегульовано іншими актами законодавства. Оскільки трудовим законодавством не врегульовані відносини з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини. Ураховуючи позовні вимоги у цій справі, зокрема, щодо виплати компенсації у зв`язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, що регулюється главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла відвернути, і ця подія завдала збитків. Відповідно до статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Існування обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), які свідчать про відсутність вини АТ «Українська залізниця» у затримці виплати позивачу належних при звільненні сум у строки, визначені ст.116 КЗпП України, встановлені науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року. Позивача звільнено від сплати судового збору, тому відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у розмірах, діючих на день звернення позивача до суду пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial