Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

28 листопада 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги фактичним припиненням подружнього життя, неможливістю збереження сім*ї . У судовому засіданні [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги, в обґрунтування яких послався на факти і обставини, викладені у заяві, та зазначив, що з 1999 року по 2009 рік перебував з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, якій був розірваний рішенням Кіровського районного суду міста Макіївки від 17 грудня 2009 року. Після цього стосунки між ними налагодились і 20 жовтня 2010 року вони з [PERSON] повторно зареєстрували шлюб. Від шлюбу з відповідачкою вони мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з матір*ю і на утримання якої він у добровільному порядку надає матеріальну допомогу. Після повторної реєстрації шлюбу стосунки між ними не склалися, між ними виникали сварки з різних побутових причин, він став зраджувати дружину з іншими жінками, що вкрай напружило стосунки між ними. 20 жовтня 2013 року після чергової сварки він пішов з сім*ї і з цього часу вони з [PERSON] припинили шлюбні відносини, проживають за різними адресами, не ведуть сумісне господарство та мають окремий бюджет. Він втратив до дружини почуття любові і за наведених обставин вважає, що збереження шлюбу з [PERSON] суперечить його інтересам, тому примирення між ними неможливе. Посилаючись на наведені обставини та їх правове обгрунтування, позивач просить суд розірвати шлюб між ним та [PERSON], судові витрати віднести на його рахунок. Відповідачка [PERSON], будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду справи, не використала наданого законом права на особисту участь у судовому засіданні та подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в тексті якої зазначила, що позов [PERSON] визнає, вважає, що сім*ю зберегти не можливо. В письмових поясненнях відповідачка зазначила, що відповідач систематично зраджував їй, що призвело до виникнення між ними особистої неприязні. З 20 жовтня 2013 року вони з [PERSON] припилили шлюбні стосунки. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] зареєстрували шлюб 29 вересня 1999 року в міському відділі реєстрації актів цивільного стану міста Макіївки Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 1241, який рішенням Кіровського районного суду міста Макіївки Донецької області від 17 грудня 2009 року був розірваний. При реєстрації розірвання шлюбу [PERSON] прізвище залишено без змін. [PERSON] та [PERSON] повторно зареєстрували шлюб 20 жовтня 2010 року в міському відділі реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 1185. Даний шлюб для обох сторін другий. Подружжя має неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка на теперішній час проживає з матір*ю. Наведені факти та обставини визнані сторонами під час розгляду справи, вони підтверджені наявними у справі документами, тому відповідно до положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] з 20 жовтня 2013 року припинили шлюбні відносини, не проживають однією сім'єю, мають окремий бюджет, не ведуть сумісне господарство. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства. Згідно до положень статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, причини розлучення, небажання сторін продовжувати шлюбні відносини, строк, протягом якого подружжя проживає окремо, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливе та суперечить їх інтересам. Заява відповідає дійсній волі чоловіка, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідачка не наполягає на відновленні її дошлюбного прізвища. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приймає до уваги ступінь відповідальності кожного з подружжя у розпаді сім'ї, враховує їх матеріальне і сімейне становище та відповідно до ст. 88 ЦПК України, за бажанням позивача судові витрати, понесені при зверненні до суду віднести на його рахунок. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved