Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

27 вересня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 16 жовтня 2013 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого він передав у борг 1450 доларів США строком до 01 листопада 2013 року. Однак до теперішнього часу відповідачем не було прийнято заходів щодо виконання прийнятих зобовязань. Тільки у 2015 році була повернута грошова сума у розмірі 100 доларів США. Після спливу зазначеного у договорі строку [PERSON] від грошового зобовязання не відмовляється, але пояснив, що в нього відсутні грошові кошти. Крім того, у договорі між ним та відповідачем була досягнута домовленість про те, що у разі невиплати грошових коштів у строк, визначений договором, починаючи з вказаної дати на суму позики нараховуються відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 10% на місяць від суми боргу, до фактичного повернення позики у повному обсязі. Строк виконання грошового зобовязання закінчився 01 грудня 2013 року, на цей час сума позики не повернута, а тому відповідач окрім суми основного боргу у розмірі 1350 доларів США, зобовязаний сплатити суму нарахованих відсотків за період з 01 листопада 2013 року по 01 вересня 2016 року, що складає 4590 доларів США. На підставі викладеного просив стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 1350 гривень та суму процентів за користування грошима у розмірі 4590 доларів США, а всього 5940 доларів США, що в еквіваленті на день подачі позовної заяви становить 154261 гривень. Позивач у судове засідання не зявився, надав заяву з проханням розглядати справу в його відсутності за участю його представника [PERSON] Просив позовні вимоги задовольнити. Представник позивача [PERSON], діючий на підставі довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просив стягнути з відповідача суму боргу за договором позики у розмірі 1350 доларів США та проценти у розмірі 4590 доларів США, а разом 5940 доларів США, в гривнях, виходячи з офіційного курсу долару США на день постановлення рішення. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся судом у встановленому ЦПК України порядку за місцем його реєстрації. Тому суд відповідно до ч.4 ст.. 169 ЦПК України розглядає справу у відсутності відповідача. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, за наступних підстав. Відповідно до договору позики, укладеного 16 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] надав у позику [PERSON] грошову суму у розмірі 1450 доларів США в строк до 01 листопада 2013 року, а останній приймав вказану суму грошей та зобовязався повернути зазначену суму у вказаний строк. Окрім того, п.3 договору позики передбачено, що у разі неповернення позичальником позикодавцю суми боргу у строк до 01 листопада 2013 року, починаючи з цього часу до фактичного повернення грошей нараховуються проценти за користування грошима у розмірі 10% від суми позики, які виплачуються щомісячно до моменту повернення грошей. З оригіналу розписки від 16 жовтня 2013 року вбачається, що [PERSON], взяв у борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 1450 доларів США гривень. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами було укладено договір позики, на який розповсюджуються вимоги Розділу ІІІ (параграфу 1 Глави 71) ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно вимог ст.. 1048 позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Як зазначив позивач [PERSON] у позовній заяві та підтвердив його представник у судовому засіданні, відповідач [PERSON] у 2015 році повернув 100 доларів США, у звязку з чим він просить стягнути 1350 доларів США та нарахувати відсотки саме на ці суму боргу. Суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог. Таким чином, суд вважає, що сума боргу за договором позики від 16 жовтня 2013 року у розмірі 1350 доларів США підлягає стягненню з відповідача [PERSON], а тому задовольняє позовні вимоги в цій частині у повному обсязі. Крім того, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача проценти за користування грошима, а саме за договором позики від 16 жовтня 2016 року грошова сума у розмірі 4590 доларів США (1350 доларів США х 34 місяці =4590 доларів США). Аналізуючи вищевикладене, суд приходе до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики від 16 жовтня 2016 року у розмірі 1350 доларів США та процентів за користування грошима у розмірі 4590 доларів США. Відповідно до ч.2 ст.4 ЦК України основним актом цивільного законодавства є Цивільний Кодекс України, при цьому глава 71 даного кодексу, що регулює відносини позик, не встановлює жодних обмежень щодо укладання договору позики в іноземній валюті. А статтею ст.524 ЦК України встановлено, що зобов'язання має бути виражене в грошовій одиниці України - гривні, але сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Наведені вище норми закону дають підставу для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України гривня. За даними НБУ, курс Національного банку України станом 08 грудня 2016 року, складає 2602,0104 гривень за 100 доларів США. Таким чином, сума, що підлягає стягненню з відповідача становить 154559 гривень 42 копійки, виходячи з наступного: 4590 доларів США х 26,020104 гривень = 154559 гривень 42 копійки. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1543 гривень, які останній сплатив при подачі позову до суду.

Outcome: approved