Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

28 квітня 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просить встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , виділивши їй у користування житлову кімнату «8» з лоджією «ІІ». Інші приміщення квартири: передпокій, шафу, кухню, ванну та туалет залишити у спільному користуванні всіх співвласників. Обґрунтовано позов тим, що позивач та відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS] . Позивач є власником 9/20 частин квартири, а відповідачі є власниками 11/20 частин квартири. Проте, між співласниками виникають непорозуміння та суперечки з приводу користування, утримання та збереження цього майна. А тому, оскільки відсутня домовленість між співвласниками щодо користування квартирою, позивач звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 квітня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. У відзиві зазначено, що відповідачі жодним чином не порушували законних прав та інтересів позивача, визнають та не оспорювали прав останньої на користування квартирою, в тому числі з визначеним нею у позовній заяві порядком користування квартирою. Позивач не повідомляла відповідачів про свій намір визначити порядок користування квартирою і не пропонувала вирішити дане питання. Таким чином, позивач передчасно звернулася до суду з даним позовом. Крім того, позивач не проживає у спірній квартирі без поважних причин, витрати по утриманню житла не несе, а тому посилання позивача на те, що запропонований нею варіант відповідає фактичному порядку користування квартирою є безпідставними. Позивач надіслала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що вона неодноразово намагалась вирішити конфлікт мирним шляхом. Також, у позивача обмежений доступ до квартири, зокрема, до тамбуру, так як позивач повинна постійно дзвонити відповідачам, стукати в двері, просити сусіда впустити її, адже у неї немає ключа від вхідного тамбуру. Тобто, у позивача відсутній вільний доступ до свого майна. На її неодноразові прохання надати ключі від тамбуру для виготовлення дублікату, відповідачі відмовляють. Крім того, в квартирі наявні замки на дверях у двох кімнатах, а тому у позивача відсутній доступ ще і до двох кімнат у квартирі взагалі. Також, [PERSON] вказує, що вона хоче встановити порядок користування спірною квартирою та поділити комунальні рахунки. На даний час нею сплачена частина комунальних платежів, зокрема, за користування послугами ЖЕК-10 та за розподіл газу. На гарячу та холодну воду, газ і світло у квартирі встановлені лічильники, а отже лише відповідачі використовують дані послуги. Більше того, на даний час у позивача виникла необхідність зареєструвати своє місце проживання в спірній квартирі. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та просила суду його задовольнити. Представник відповідачів у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідачів, допитавши у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 05 лютого 2004 року власниками трикімнатної квартири [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , кожному належить по 1/5 частині (а.с. 8). В подальшому [PERSON] змінила своє прізвище на « [PERSON] ». Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 жовтня 2019 року, посвідченого державним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори Підгайною О.І. за реєстровим № 2-730, [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями по Ѕ частки у майні після смерті [PERSON] та успадкували по 1/10 частки у квартирі кожна (а.с. 10). Також, відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 липня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Костюк Ю.В. за реєстровим № 1992, [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями по Ѕ частки у майні після смерті [PERSON] та успадкували по 3/20 частки у квартирі кожна (а.с. 12). Згідно технічного паспорта спірна квартира складається з трьох кімнат жилою площею 36,8 кв.м., а саме: житлової кімнати площею 16,9 кв.м., житлової кімнати площею 7,4 кв.м. та житлової кімнати площею 12,5, а також кухні площею 8,5 кв.м., вбиральні площею 1,0 кв.м., ванної кімнати площею 2,6 кв.м., коридору площею 8,2 кв.м. вбудованої шафи площею 0,9 кв.м. Квартира обладнана лоджіями 1,5, 2,8 кв.м. Загальна площа квартири 62,3 кв.м. (а.с. 14-15). Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 1 ст. 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1, 2 ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 358 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка є матір`ю позивача, суду пояснила, що вона на прохання доньки приходила до спірної квартири, аби зробити ремонт в одній з кімнат, так як донька має намір там оселитися. До тамбуру зайти вони не могли, так як немає ключа, а тому двері відчинив сусід. Коли зайшли у квартиру, то там були діти відповідача [PERSON] , а через хвилин п`ять до квартири прийшла і сама відповідач, яка запитала причину їх приходу. Позивач при свідку сказала, що хоче зробити ремонт у кімнаті, але [PERSON] повідомила, що позивач жити у квартирі не буде і ставити замок на двері в кімнаті до тих пір, поки не отримає рішення суду. Свідку зі слів позивача відомо, що у кімнаті 8 площею 12,5 кв.м. живе собака відповідача і відповідач [PERSON] ходить на лоджію палити, а тому по кімнаті валяються недопалки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що зі слів позивача йому відомо, що [PERSON] не має доступу до всіх кімнат квартири, адже дві кімнати зачинені на замки. Свідок разом з позивачем приходили до квартири, аби забрати належні позивачу речі. В квартирі були присутні лише діти, вони бігали по всій квартирі, а позивач йому говорила, що відповідач не дає їй поставити замок на кімнаті, в якій знаходяться її речі, проте дві інші кімнати відповідачі зачиняють на замок. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе встановити порядок користування квартирою між співвласниками, виділивши у користування позивачу житлову кімнату «8» площею 12,5 кв.м. з лоджією «ІІ» площею 2,8 кв.м., а [PERSON] та [PERSON] виділити у користування кімнату «4» площею 16,9 кв.м., кімнату «5» площею 7,4 кв.м. з лоджією «І» площею 1,5 кв.м. Підсобні приміщення квартири: передпокій «І» площею 8,2 кв.м., шафу «2» площею 0,9 кв.м., кухню «3» площею 8,5 кв.м., ванну «6» площею 2,6 кв.м., туалет «7» площею 1,0 кв.м. залишити у спільному користуванні всіх співвласників. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач як власник 9/20 частини спірної квартири, має право на виділення їй у користування кімнати, адже таке право користування не порушить прав інших співвласників. У зв`язку з наявністю підстав для задоволення позову, позивачу мають бути відшкодовані понесені у справі витрати на правничу допомогу та витрати по сплаті судового збору. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. За приписами статей 133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачу правничу допомогу надавала адвокат Левошко Я.В. на підставі договору про надання правничої допомоги від 14.06.2021 та ордеру серії АІ № 1113674 від 14.03.2021 (а.с. 58, 59). Згідно додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги від 14.06.2021 сума гонорару за надання правничої допомоги становить 5000 грн., і як зазначила представник позивача [PERSON] частково оплачено надані адвокатом послуги у сумі 1500 грн., що підтверджується квитанцією № 718402 від 19.06.2021, а решта коштів підлягає доплаті. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 аналізувалися аналогічні положення ЦПК України суд дійшов висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Аналогічний висновок про те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено зроблено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складу суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Враховуючи категорію складності справи, витрачений адвокатом час та обсяг наданих послуг, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 3000 грн. витрат на правничу допомогу. Щодо стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на проведене експертне дослідження та складання висновку експерта № 06-21 від 05.04.2021 в розмірі 6000 грн. суд зазначає наступне. Як пояснила представник позивача, такий висновок був замовлений позивачем для визначення вартості нерухомого майна з метою визначення ціни позову. Проте, суд вважає, що позов про визначення порядку користування квартирою між співвласниками відноситься до позову немайнового характеру, а тому визначення ціни позову у цій справі не було необхідним. Крім того, визначення порядку користування квартирою не потребує спеціальних знань, а тому висновок експерта в цій справі як доказ суд до уваги не брав, у зв`язку із чим відсутні підстави для стягнення витрат, понесених на складання висновку експерта. Враховуючи викладене,

Outcome: approved