Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

28 лютого 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом. Уточнивши позовні вимоги просить встановити факт смерті її рідної сестри [PERSON], яка настала 31 січня 2015 року у с.Шафранне Сімферопольського району Автономної Республіки Крим, про що мається довідка та свідоцтво про смерть, які видані на тимчасово окупованій території України. Також зазначає, що після смерті сестри відкрилася спадщина на належну їй на території Калінінської сільської ради земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,4679 га. Про смерть сестри вона дізналася лише нещодавно від її дітей, які звернулися до неї з таким повідомленням та про наявність у померлої вказаної земельної ділянки, яку вони не мають наміру спадкувати. У звязку з викладеним, також просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Сторони у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у своїх заявах представник позивача позов підтримав, відповідач фактично визнав позовні вимоги, просили розглянути справу без їх присутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є рідними сестрами (а.с.6, 7). 22 травня 2009 року [PERSON] отримала державний акт на право власності на розташовану на території Калінінської сільської ради Липоводолинського району Сумської області земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,4679 га (а.с.9). Із довідки про причину смерті від 02 лютого 2015 року, виданої Родніковською сільською лікарською амбулаторією, свідоцтва про смерть серії І-АЯ №522665 від 03 лютого 2015 року, виданого «Симферопольским районным отделом записи актов гражданского состояния Департамента записи актов гражданского состояния Министерства юстиции Республики Крым Росийской Федерации» вбачається, що [PERSON], [INFO], померла 31 січня 2015 року у с.Шафранне Сімферопольського району так званої «[PERSON] Крим, Російської Федерації». За даними Липоводолинської районної держнотконтори від 03 березня 2017 року спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, спадкоємці за її прийняттям не зверталися, відомості про прийняття спадщини особами, які постійно на час смерті спадкодавця проживали разом з нею та вважаються такими, що прийняли спадщину відсутні, заповіт від імені померлої не посвідчувався. Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Статтями 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що тимчасово окупованою територією України з 20 лютого 2014 року є [PERSON] Крим та м. Севастополь Даючи оцінку допустимості наданих суду доказів, а саме документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується положенням ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правових режимів на тимчасово окупованих територіях України», будь-який акт виданий органами, передбаченими частиною 2 вказаної статті, є недійсним та не створює правових наслідків. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у даній справі - встановлення факту смерті на окупованій території України, суд бере до уваги практику Європейського суду України з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Тобто, документи видані органами чи установами (зокрема лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, як виняток можуть братися до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозвязку під час розгляду справ у порядку ст. 257-1 ЦПК України. Аналогічна позиція викладена в інформаційних листах Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 15 квітня 2016 року №9-1130/0/4-16, від 11 квітня 2017 року № 9-697/0/4-17. Враховуючи викладене, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає необхідним встановити факт смерті [PERSON] 31 січня 2015 року, на тимчасово окупованій території України - у с.Шафранне Сімферопольського району Автономної Республіки Крим, Україна. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 3 ЦК України, зокрема, передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Так, відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно з п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутись до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України. У звязку з тим, що [PERSON] через окреме проживання з сестрою не була обізнана про її смерть та наявність у неї спадкового майна, вважала, що спадщину прийматимуть інші спадкоємці, а тому не подала вчасно заяву про прийняття спадщини, суд, з огляду на неприйнняття жодним із спадкоємців спадщини після смерті [PERSON], дотримання вимог законності та справедливості, вважає вказані причини пропуску строку такими, що дають підстави для задоволення позову.

Outcome: approved