Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

27 квітня 2015 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Родовід Банк» про визнання кредитного договору №54/АК-00004.08.2 від 02.04.2008 року удаваним правочином, мотивуючи свій позов тим, що 02.04.2008 року між ним та [PERSON] акціонерним товариством «Родовід Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк») в особі Відділення «Полтавське РУ» ВАТ «Родовід Банк» був укладений кредитний договір №54/АК-00004.08.2, за яким банк надав йому 18\~384 доларів США для придбання автомобіля DAIHATSU SIRION 2008 року випуску. Даний кредитний договір передбачає, що кредит має бути наданий позивачу в іноземній валюті доларах США, та розрахунки між позивачем та відповідачем мають здійснюватися в тій самій валюті. Сума кредиту була переведена на рахунок Приватного підприємства «Полтаваавтотрейдсервіс» від ПАТ «Родовід Банк», але у еквіваленті національної валюти та у розмірі 99\~910 грн. відповідно до договору купівлі-продажу №5 від 02.04.2008 року, що не було передбачене умовами кредитного договору. За переведені кредитні кошти позивач придбав даний автомобіль, що набувався у власність подружжя, для потреб сім»ї, а також був укладений договір застави №54/АК-00004.08.2 від 02.04.2008 року з метою забезпечення виконання своїх зобов»язань за кредитним договором. При цьому в договорі застави автомобіля, також як і в кредитному договорі була надана згода щодо процентної ставки 7,7% річних. Але насправді кредитний договір був удаваним, та був вчинений з метою приховання іншого правочину, який сторони вчинили в дійсності, а саме надання позивачу кредиту в національній валюті України, а не в іноземній, як це вказано у кредитному договорі. Договір в його вигляді та формі, що була складена на той час явно суперечить діючому законодавству України. Наданий позивачу кредит носив цільовий характер. За договором іноземна валюта повинна надаватися йому саме на придбання автомобіля. ПП «Полтаваавтотрейдсервіс» зареєстровано в Україні. Таким чином банку було відомо, що позивач збирається розрахуватися кредитними коштами в іноземній валюті з резидентом України. Відповідно до статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» №15-93 від 1993 року, національна валюта України є єдиними законним засобом платежу на території України, а відповідно до статті 533 ЦК України зобов»язання має бути виконано у гривнях, що було відомо заздалегідь як позивачу, так і ПАТ «Родовід Банк». Таким чином, позивач ніяк не може за законом розрахуватись з резидентами України іноземною валютою, як це передбачено кредитним договором. Тобто даний кредитний договір був укладений з заздалегідь незаконною метою, яка виражалася в розрахунках між резидентами України в іноземній валюті, що явно суперечить Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» №15-93 від 1993 року. Отже, відповідач знав, що умови договору про валюту кредиту не відповідають закону та мав на увазі, що ці умови насправді не будуть виконуватися, а будуть виконуватись інші умови, які сторони заздалегідь мали на увазі та які відповідають закону. Банк не може заперечувати проти того, що для розрахунку з резидентами України позивачу були необхідні саме гривні, а не будь-яка інша валюта. Отже, банк не може заперечувати, що, укладаючи даний кредитний договір, він погодився задовольнити саме цю потребу, тобто погодився надати необхідну суму у національній валюті гривні. Таким чином, видаючи позивачу готівкою іноземну валюту, відповідач усвідомлював, що цей акт носить формальний характер, а насправді ця валюта виступає не як засіб платежу, а як еквівалент Національної валюти України, необхідної для використання кредиту за цільовим призначенням. Таким чином, ПАТ «Родовід Банк», як агент валютного контролю, не мав права за законом надавати позивачу кредит в іноземній валюті для використання її для операцій, тобто для розрахунків з резидентом України на території України без індивідуальної ліцензії НБУ. Це є грубим порушенням його обов»язків як агента валютного контролю, тобто п.2 ст.13 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», за яке банк мав би нести відповідальність, передбачену ст.16 п.2 абз.4 даного Декрету, а саме позбавлення генеральної ліцензії Національного банку України на право здійснення валютних операцій або штраф у розмірі, що встановлюється Національним банком України. Таким чином, правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правочином, який вони насправді вчинили. Оскільки між позивачем та відповідачем фактично був укладений договір про надання кредиту в національній валюті України у розмірі 99\~910 грн., то до цього правочину мають бути застосовані правила, що регулюють надання саме такого кредиту. Укладання даного удаваного кредитного договору порушує його права тим, що через коливання курсу долару до національної валюти України і в теперішній час позивач вимушений сплачувати значно більшу суму в гривнях, ніж фактично отримав від банку, та більші суми процентів в гривнях, ніж це фактично передбачено договором. Просив суд призупинити дію умов кредитного договору №54/АК-00004.08.2 від 02.04.2008 року до моменту винесення судом рішення по справі. Постановити рішення, яким визнати кредитний договір №54/АК-00004.08.2 від 02.04.2008 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] акціонерним товариством «Родовід Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк») удаваним правочином. Зобов»язати банк здійснити перерахунок оплати за кредитним договором №54/АК-00004.08.2 від 02.04.2008 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] повністю підтримав подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Представник [PERSON] акціонерного товариства «Родовід Банк» [PERSON] позовні вимоги не визнала. Вважає позов безпідставним та надуманим, таким, що задоволенню не підлягає. \~ Суд, \~заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], представника [PERSON] акціонерного товариства «Родовід Банк» [PERSON], вивчивши та дослідивши зібрані в справі докази,\~приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити за безпідставністю. Судом встановлено, що \~02 квітня 2008 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] акціонерним товариством «Родовід Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк») в особі Відділення «Полтавське РУ» ВАТ «Родовід Банк» було укладено кредитний договір №54/АК-00004.08.2 (а.с.6-10), відповідно до умов якого банк надав позивачу кредит на загальну суму 18 384 доларів США терміном по 02 квітня 2015 року включно \~з цільовим призначенням на придбання автомобілю та сплату страхових внесків (пункти 1.1., 1.2. договору). Пунктом 1.5. сторонами передбачено процентну ставку за кредитом в розмірі 1,70 процентів річних. \~ Згідно з п.3.1. кредитного договору сторони визначили порядок погашення заборгованості за кредитом, в тому числі строки та послідовність погашення. \~ Також встановлено, що \~відповідач ПАТ «Родовід Банк» виконав взяті на себе за договором зобовязання та надав позивачу [PERSON] кредитні кошти. Судом встановлено, що позивач [PERSON] в терміни, встановлені кредитним договором, грошові кошти банківській установі не повертав, у звязку з чим виникла заборгованість, що змусило банк звернутись в суд з позовом за захистом своїх прав. Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 24.10.2014 року (а.с.35-36) позовні вимоги [PERSON] акціонерного товариства «Родовід Банк» було задоволено. Стягнуто з [PERSON] ([INFO], мешканця [INFO], паспорт серії КО№0650695,виданийКиївським \~\~РВ \~\~ПМУ \~\~УМВС \~\~України \~в \~Полтавській \~\~області \~\~1 \~\~лютого \~\~2000 \~\~року; ідентифікаційний номер: [NUMBER]) на користь [PERSON] акціонерного товариства \~«Родовід Банк» \~(м. \~Київ, \~вул. \~Північно-Сирецька, \~\~1-3, \~поштовий індекс: \~04136; код \~ЄДРПОУ 14349442, кор.рах.32008171201 в ГУ НБУ по Києву та Київській області, МФО 321712) заборгованість за кредитним договором № 54/АК-00004.08.2 від \~02 квітня 2008 року по кредиту та процентам в розмірі - 5 089 доларів США 63 центи (п'ять тисяч вісімдесят дев'ять \~доларів США \~шістдесят три \~центи), \~суму заборгованості за платою за обслуговування \~кредиту, загальну суму пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості, трьох процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості та інфляційних втрат від суми простроченої плати за обслуговування кредиту в розмірі \~350 000 гривень 26 копійок (триста п'ятдесят тисяч гривень двадцять шість копійок). Частиною 3 статті 61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлено, що рішення Київського районного суду м.Полтави від24.10.2014 року набрало законної сили. Судом не приймаються до уваги твердження представника позивача [PERSON], що у банка відсутні повноваження на укладення кредитних договорів в іноземній валюті, а отже, вказаний кредитний договір №54/АК-00004.08.2 від 02.04.2008 року є удаваним правочином з наступних підстав. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, банк як \~фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті\~(пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Посилання представника позивача [PERSON] на необхідність наявності індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, \~є безпідставним,\~оскільки законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті, як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування. При вирішення справи \~суд виходить \~з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України «Про Національний банк України» в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). У звязку з наведеним, суд приходить до висновку, що надання ПАТ «Родовід банк» позивачу [PERSON] \~кредиту в іноземній валюті, а саме доларах США, а також \~сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. Також судом встановлено,\~що кредитний договір № 54/АК-00004.08.2 від \~02 квітня 2008 року,\~укладений сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, які були ним обумовлені. \~Будь-які підстави вважати, що правочин суперечить ЦК України чи іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, судом не встановлені. \~ Посилання представника позивача [PERSON] на те, що кредитні кошти надавалися за цільовим призначенням для придбання автомобіля, розрахунки за придбання якого здійснювалися в українській гривні, а отже, і грошові кошти всупереч умов договору були надані в гривні, а не в доларах США, жодним чином не свідчить про удаваність\~кредитного договору. Зокрема, як встановлено \~судом, згідно з заявою про видачу готівки від 02 квітня 2008 року № 1188.6 позивач [PERSON] на виконання укладеного кредитного договору \~та в порядку, встановленому кредитним договором, отримав \~для подальшого використання за цільовим призначенням зазначену в договорі суму коштів. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed