Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

27 травня 2016 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: визнати недійсним Договір №1/15 від 19.01.2015 року передачі (відступлення) прав вимоги, укладений між Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Укргазпромполіс-Життя» та [PERSON] на поточному рахунку [NUMBER]. Свої вимоги позивач обґрунтовує, що 31.05.2011 року між ПАТ «Укргазпромбанк» та [PERSON] був укладений Договір споживчого кредиту за умовами якого Банк надав Позичальнику в користування грошові кошти в розмірі 1 650 000,00 доларів США терміном до 28.05.2015 року (за умовами додаткової угоди) зі сплатою 12% річних. Також були укладені договори на забезпечення виконання умов кредитного договору. Як зазначає позивач, Банком виконані умови договору та надані кошти Позичальнику в користування, проте Позичальник належним чином не виконував свої зобов'язання по кредиту та станом на 10.06.2015 року існувала заборгованість в розмірі 1 516 168,89 доларів США. 19.01.2015 року між Позичальником та ПАТ «СК «Укргазпромполіс-Життя» був укладений договір №1/15 передачі (відступлення) прав вимоги, що обліковувались на поточному рахунку [NUMBER], відкритому в ПАТ «Укргазпромбанк», згідно з яким ПАТ «СК «Укргазпромполіс-Життя» відступило [PERSON] право вимоги у сумі 500 000,00 грн. за Договором банківського рахунку №2127 від 30.07.2014 року. Представник позивача зазначає, що договір не міг бути укладений 19.01.2015 року, оскільки повідомлення про зміну кредитора в зобов'язанні були надані до Банку тільки 19.03.2015 року. Крім зазначеного договору [PERSON] уклав інші аналогічні договори та отримав право вимоги до Банку на суму 1 479 688,03 долари США та 24.03.2015 року в односторонньому порядку здійснив зарахування зустрічних однорідних вимог та вважає свої зобов'язання за Договором споживчого кредиту від 31.05.2011 року припиненими. З 08.04.2015 року в ПАТ «Укразпромбанк» було введено тимчасову адміністрацію, а з 15.09.2015 року розпочато процедуру ліквідації банку. Уповноважена особа на ліквідацію Банку 06.11.2015 року направила [PERSON] повідомлення про нікчемність правочину щодо зарахування зустрічних однорідних вимог. Позивач вважає спірний договір недійсним на підставі статей 203 та 215 ЦК України, оскільки неприпустимо здійснювати заміну кредитора у зобов'язаннях тісно пов'язаних з особою кредитора щодо договорів банківського рахунку так як чинне законодавство України визначає, що тільки власник рахунку має право розпоряджатися коштами на рахунку та отримувати кошти з рахунку; на момент вчинення правочину існували обмеження діяльності ПАТ «Укргазпромбанк» застосовані постановою правління Національного банку України №42/БТ від 22.01.2015 року, зокрема - не допускати проведення активних операцій з інсайдерами, акціонерами Банку та пов'язаними особами, погашення заборгованості приймати лише в грошовій формі, повернення коштів інсайдерам та пов'язаним особам здійснювати за погодженням з Національним Банком України - спорідненою особою Банку є ПАТ «Страхова компанія «Укргазпромполіс-Життя». Представник позивача в позовній заяві зазначає, що оспорюваним правочином порушено права позивача, оскільки внаслідок його вчинення Банк втратив право на отримання 1 479 688,03 долари США та право вимоги за Договорами забезпечення. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення заявлених вимог на тій підставі, що внаслідок укладення оспорюваного договору права позивача не порушені, оскільки власними коштами розпорядився не банк, а ПАТ «СК «Укргазпромполіс-Життя» на яких не поширювалась постанова правління НБУ. Вчинення такого правочину не заборонено законом, не змінило характер та суму грошового зобов'язання банку перед новим кредитором та не потребувало згоди банку як боржника у зобов'язанні. Відповідач Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Укргазпромполіс-Життя» представника в судове засідання не направив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, до суду пояснення чи заперечення на заявлені вимоги не надійшли. Представник третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши представників сторін, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав. Згідно з частинами 1, 4, 5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як роз'яснено в п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У п.8 постанови Пленуму від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до Договору банківського рахунку № 2127 від 30.07.2014 року, укладеного між ПАТ «Страхова компанія «Укргазпромполіс-життя» (далі - Клієнт) та ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК» (далі - Банк) банк відкрив Клієнту поточний рахунок та зобов'язувався приймати і здійснювати операції за рахунком відповідно до законодавства та умов Договору. Станом на 19.01.2015 року на зазначеному поточному рахунку були розміщені грошові кошти в розмірі 500 000,00 грн. 19.01.2015 року між ПАТ «Страхова компанія «Укргазпромполіс-життя» та [PERSON] укладено договір №1/15 передачі (відступлення) прав вимоги на поточних рахунках, за умовами якого ПАТ «Страхова компанія «Укргазпромполіс-життя» відступило, а [PERSON] отримав право на грошові кошти, які обліковуються на поточних рахунках ПАТ «Укргазпромполіс-Життя» за Договором банківського рахунку №2127 від 30.07.2014 року в розмірі 500 000,00 грн. Як вбачається з додатку №1 до договору № 1/15 передачі (відступлення) прав вимоги на поточних рахунках від 19.01.2015 року на виконання п.3.1 розділу 3 договору сторони погодили, що вказані в договорі права вимоги передаються (відступаються) за ціною 500 000,00 грн. 19.01.2015 року ПАТ «Страхова компанія «Укргазпромполіс-життя» та [PERSON] підписали акт приймання-передачі прав вимоги, за яким ПАТ «Страхова компанія «Укргазпромполіс-життя» передало, а [PERSON] прийняв документи, які засвідчують права на кошти, які розміщуються на поточному рахунку за договором банківського рахунку №2127 від 30.07.2014 року в ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК». ПАТ «Страхова компанія «Укргазпромполіс-життя» направила ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК» повідомлення №01/15 від 20.01.2015 року про передачу (відступлення) права вимоги за договором банківського рахунку №2127 від 30.07.2014 року яким повідомило, що починаючи з 19.01.2015 року новим кредитором за вищезазначеним договором є [PERSON] Повідомлення Банком отримане 19.03.2015 року. 22.01.2015 року Правлінням Національного банку України було прийнято постанову «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «УКРГАЗПРОМБАНК» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку» № 42/БТ згідно з якою ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК» віднесено до категорії проблемних строком на 180 днів. Встановлено із дня прийняття цієї постанови та до кінця строку, який визначено у пункті 1 цієї постанови обмеження в його діяльності, в тому числі: не допущення проведення активних операцій з інсайдерами, акціонерами банку та пов'язаними особами; погашення заборгованості за будь - якими активними операціями ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК» приймати тільки в грошовій формі; повернення коштів інсайдерам та пов'язаним особам здійснювати за погодженням з Національним банком України. Як вбачається з матеріалів справи відповідно до критеріїв, встановлених інструкцією Національного банку України «Про порядок регулювання діяльності банків в Україні та Закону України «Про банки та банківську діяльність» станом на 19.01.2015 року спорідненою особою ПАТ «УКГАЗПРОМБАНК» є ПАТ «Страхова компанія «Укргазпромполіс-життя». На підставі постанови Правління Національного банку України № 217 від 07.04.2015 року «Про віднесення публічного акціонерного товариства «УКРГАЗПРОМБАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №70 від 07.04.2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «УКРГАЗПРОМБАНК», згідно з яким з 08.04.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК» Ожга Є.В. Тимчасову адміністрацію в ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК» запроваджено строком на 3 місяці з 08.04.2015 року по 07.07.2015 року включно. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 14.09.2015 року №602 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «УКРГАЗПРОМБАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 14.09.2015 року №168 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «УКРГАЗПРОМБАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з даним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК» з 15.09.2015 року до 14.09.2017 року, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК», Ожга Є.В. строком на 2 роки з 15.09.2015 року до 14.09.2017 року включно. 19.01.2015 року між ПАТ «Страхова компанія «Укргазпромполіс - Життя» та [PERSON] був укладений Договір передачі (відступлення) прав вимоги на вкладному (депозитному) рахунку № 03/15, відповідно до умов якого ПАТ «Страхова компанія «Укргазпромполіс - Життя» відступило, а [PERSON] отримав право на вклад за договором банківського вкладу № С-UAH-106 «Короткостроковий» -19 від 24.12.2014 року в розмірі 1 600 000,00 грн. (а.с. 18-19). Крім того, 19.01.2015 року сторони підписали акт приймання-передачі прав вимоги, за яким ПАТ «Страхова компанія «Укргазпромполіс - Життя» передало, а [PERSON] прийняв документи, які засвідчують права на депозитний вклад в розмірі 1 600 000,00 гривень за договором банківського вкладу № C-UAH-106 «Короткостроковий» -19 від 24.12.2014 року. ПАТ «Страхова компанія «Укргазпромполіс - Життя» 20.01.2015 року письмово повідомив позивача ПАТ «Укргазпромбанк» про зміну кредитора у зобов'язанні, що виникло на підставі договору банківського вкладу банківського вкладу № C-UAH-106 «Короткостроковий» -19 від 24.12.2014 року (а.с. 20). Позивач зазначає, що договір передачі відступлення прав вимоги № 1/15 від 19.01.2015 року, укладений між ПАТ «СК «Укргазпромполіс - Життя» та [PERSON] є недійсним зважаючи, що сторонами при укладенні зазначеного договору відступлення права вимоги порушені вимоги ч. 1 ст. 514 ЦК України. За змістом ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За умовами ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до положень ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Таким чином, якщо інше не встановлено договором або законом, відступлення права вимоги є двостороннім правочином, в якому сторонами є первісний кредитор і новий кредитор. У цьому випадку боржник не є стороною у цьому правочині, а лише наділений правом не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні (ч. 2 ст. 517 ЦК України) та правом висувати проти вимоги кредитора заперечення (ст. 518 ЦК України). З аналізу наведених норм вбачається, що заміна кредитора у зобов'язанні не впливає на характер, обсяг і порядок виконання боржником своїх обов'язків, не погіршує становище боржника і не зачіпає його інтересів, та здійснюється без згоди боржника. Так, позивачем не спростовується, що попереднім кредитором з банком було укладено відповідний Договір рахунку, кошти за ним були передані банку на умовах визначених догвоором. Зазначене підтверджується банківськими виписками самого банку. При цьому банк також не оспорює, не спростовує дійсність вказаного договору, факт його укладання та факт розміщення відповідних коштів за ним у банку попереднім кредитором. Таким чином, зобов'язання за договором рахунку між попереднім кредитором та банком виникло належним чином і його дійсність банком не заперечується. Разом з тим, внаслідок укладання договору відступлення права вимоги відбулася лише заміна кредитора у зобов'язанні на відповідача, а саме зобов'язання продовжувало існувати. Отже, оскільки у первісного кредитора було право вимоги до банку вимагати повернення коштів з рахунку, то саме це право і буле передано новому кредитору. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України у справі №3-56гс14, згідно до якої відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом. Положення статей 1058, 1066, 1068, 1071 ЦК України та Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України № 492 від 12.11.2003 року, які регулюють правовідносини за договорами банківського рахунку та банківського вкладу не містять жодних вказівок про те, що зобов'язання за цими договорами є нерозривно пов'язаними з особою кредитора (власника рахунку, вкладника), що, в свою чергу, свідчить про допустимість уступки права вимоги за згаданими договорами Таким чином, враховуючи правову природу договору банківського рахунку, а зокрема, право особи безперешкодно розпорядитись грошовими коштами, що передбачено ч. 1 ст. 1066 ЦК України, а також заборону обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами (ч. 1 ст. 1074 ЦК України), вказане нівелює зауваження позивача про недотримання сторонами при укладенні Договору № 1/15 від 19.01.2015 року вимог ст. 514 ЦК України стосовно дійсності зобов'язання. Щодо посилань ПАТ «Укргазпромбанк» на те, що спірний договір суперечить обмеженням в діяльності ПАТ «Укргазпромбанк», що встановлені постановою Правління Національного банку України від 21.01.2015 року №42/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку», а також ст.ст. 58, 66 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст. 56 Закону України «Про Національний банк України», необхідно зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Договір передачі (відступлення) прав вимоги на поточному рахунку № 1/15 від 19.01.2015 року укладено до прийняття Правлінням Національного банку України постанови №42/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку», а відтак обмеження встановлені цією постановою не розповсюджують свою дію на спірний договір. Крім того, даний договір укладено між ПАТ «Страхова компанія «Укргазпромполіс - Життя» та [PERSON], правовідносини, які врегульовано постановою Правління Національного банку України від 21.01.2015 року №42/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» не можуть розповсюджуватися на угоду (договір), стороною якої Публічне акціонерне товариство «Укргазпромбанк» не є. Крім того, позивач вважає, що заміна кредитора у вказаному зобов'язанні є неприпустимою, оскільки таке зобов'язання тісно пов'язане з особою кредитора. У Постанові Верховного суду України від 01.04.2015 року у справі № 3-30гс15 зазначено, що зміст зобов'язання (обсяг прав та обов'язків сторін) внаслідок заміни кредитора у зобов'язанні залишається незмінним. Відтак, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора, але обсяг цих прав та умови визначаються саме на момент переходу цих прав до нового кредитора. Тобто, законодавцем передбачено право відступлення тільки дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав. Таким чином, зазначена правова позиція спростовує твердження банку про те, що при заміні кредитора у зобов'язанні має значення особа первісного кредитора, оскільки до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора, але обсяг цих прав та умови визначаються станом на момент переходу цих прав до нового кредитора, а відтак заперечувати проти вимог нового кредитора на підставі претензій до особи попереднього кредитора - неправомірно. Крім того, слід зазначити, що при укладенні Договору передачі (відступлення) прав вимоги на поточному рахунку № 1/15 від 19.01.2015 року відбулася не заміна сторони договору, для чого у відповідності до положень ст. 520 ЦК України потрібна згода іншої сторони договору, а заміна управленої особи, на користь якої мало б бути здійснено повернення депозиту. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до п. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевикладене, позивачем не доведено, що укладення спірного договору здійснено з порушенням вимог законодавства, а відтак відсутні підстави для визнання його недійсним, що передбачені ст. 215 ЦК України. За таких обставин, суд дійшов висновку що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed