Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

28.12.2015 року позивачі звернулись до суду з позовними вимогами, якими просять встановити факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] з померлою 27 жовтня 2012 року [PERSON] на час відкриття спадщини, а саме 27.10.2012 року за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Камянка, вул. Фрунзе, 12 та визнати за ними, як спадкоємцями за заповітом, право власності на земельну ділянку площею 4,52 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, мотивуючи тим, що приватним нотаріусом їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку із тим, що звернення спадкоємців не було здійснено своєчасно. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні, просить розглянути справу у його відсутність. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Ізмаїльського району Одеської області в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, якою позовні вимоги визнав та не заперечує проти задоволення позову. Вислухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що земельна ділянка площею 4,52 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належить [PERSON], що підтверджено Державним актом на право приватної власності на землю серії Р1 № 481519, виданим 15.02.2001 року [PERSON] сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за ОД № 10-05-1359 та розпорядженням Ізмаїльської державної адміністрації «Про видачу державного акту [PERSON] згідно з свідоцтвом про право на спадщину». Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 319617 від 29.10.2012 року, виданого виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] померла 27.10.2012 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить земельна ділянка площею 4,52 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Частиною 2, 3 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Відповідно до заповіту, посвідченого 03.12.2004 року секретарем Камянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 273, [PERSON] заповіла належну їй на праві приватної власності земельну ділянку площею 4,52 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради, на підставі Державного акта на землю серії Р1 № 481519, виданим [PERSON] сільською радою 15.02.2001 року [PERSON] 2,52 га, [PERSON] 2,0 га. Згідно до заповіту, посвідченого 13.12.2005 року секретарем Камянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 508, [PERSON] заповіла належну їй на праві приватної власності земельну ділянку площею 4,52 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради, на підставі Державного акта на землю серії Р1 № 481519, виданим [PERSON] сільською радою 15.02.2001 року [PERSON], 2,0 га та [PERSON] 2,52 га. Відповідно до заповіту, посвідченого 31.03.2010 року секретарем Камянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 40, [PERSON] заповіла належну їй на праві приватної власності земельну ділянку площею 4,52 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради, на підставі Державного акта на землю серії Р1 № 481519, виданим [PERSON] сільською радою 15.02.2001 року [PERSON] та [PERSON]. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 42735587 від 22.01.2016 року, наданої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, заповіт [PERSON] від 31.03.2010 року, зареєстрований за № 40 не змінювався та не скасовувався. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] пояснили, що позивачі на час відкриття спадщини постійно проживали з [PERSON], здійснювали за нею догляд. Згідно довідки № 1767 від 10.11.2015 року, наданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] дійсно мешкала та була зареєстрована [INFO], разом з нею проживали, але не були зареєстровані [PERSON] та [PERSON], тобто вони вважаються такими, які фактично прийняли спадщину. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу [PERSON] за № 230/01-16 від 07.12.2015 року, позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку із тим, що їх звернення до нотаріуса не було здійснено своєчасно. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved