Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

28.07.2015 року [PERSON] звернулася до Шаргородського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 18.02.2014 року. Від даного шлюбу вона та відповідач мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] просить шлюб розірвати, зсилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя, внаслідок чого між нею та відповідачем постійно виникають непорозуміння. Вона неодноразово намагалася зберегти родину, налагодити стосунки з відповідачем, проте результату це не дало. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, так як це суперечить її інтересам та інтересам дитини, шлюб існує лише формально. Вона та відповідач однією сім'єю не проживають, спільного господарства не ведуть. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги, зсилаючись на ті самі обставини. Суду пояснила, що має стійке волевиявлення, спрямоване на розірвання шлюбу, так як перебування в шлюбі суперечить її інтересам. Розлад в її з відповідачем сім'ї носить тривалий характер, оскільки вона та відповідач тривалий час проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, але часто сварилися і через конфлікти відповідач залишав сім'ю. Шлюб вона та відповідач зареєстрували, коли дізналися про її вагітність. Проте, за час проживання в шлюбі і після народження дитини її та відповідача стосунки не покращилися. Протягом останнього часу між нею та відповідачем виникають часті конфлікти, які шкодять її здоров'ю та здоров'ю її малолітнього сина. З травня 2015 року вона проживає окремо. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, щодо розірвання шлюбу з [PERSON] не заперечує. Суду пояснив, що дійсно його та позивачки сім'я розпалася, шлюбні відносини припинилися в травні 2015 року. Подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливими, так як позивачка має намір створити іншу сім'ю. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18.02.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] (а.с.4). Від даного шлюбу позивачка та відповідач мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO] (а.с.5). Сторони не бажають миритися, позивачка має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу. Причиною розладу в сім'ї стали різні характери, відсутність взаєморозуміння, сварки між подружжям з приводу утримання сім'ї, ведення господарства. При розгляді справи судом встановлено фактичні взаємини між [PERSON] та [PERSON], а саме: що у їх сім'ї виник не короткочасний розлад, а тривалий розлад з приводу різниці в характерах, поглядах на сімейне життя, ведення спільного господарства. Відтак, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам позивачки та неповнолітньої дитини сторін, так як суперечки та непорозуміння між подружжям негативно впливають на здоров'я дитини. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України та ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини (ч.3 ст.56 СК України). Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що сторони наполягають на розлученні, не бажають миритися, позивачка має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, то суд вважає, що шлюб існує формально та суперечить інтересам сторін, тому приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved