Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

28 квітня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача половину додаткових витрат, понесених на навчання сина - [PERSON], [INFO] в Інституті міжнародних відносин Київського національного університету імені Тараса Шевченка в сумі 15000 грн. Обгрунтувала позивач свій позов тим, що на даний час син - [PERSON] навчається в Інституті міжнародних відносин Київського національного університету імені Тараса Шевченка. Щорічна плата за навчання складає 30000 грн. За перший курс навчання сина в інституті позивач сплатила 30000 грн., а тому відповідач повинен відшкодувати їй половину вартості додаткових витрат, понесених на навчання сина, тобто, 15000 грн. Представник позивача у судове засідання подав заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Крім того, представник позивача просив стягнути з відповідача 974 грн. 40 коп. витрат, понесених позивачем на правову допомогу. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином. Повістка відповідачу надсилалася за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 січня 2014 року шлюб між позивачем і відповідачем розірвано (а/с 8). Від даного шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO] (а/с 9). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 квітня 2014 року стягнуто з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29.01.2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а/с 10). [PERSON] з 01 вересня 2014 року навчається в Інституті міжнародних відносин Київського національного університету імені Тараса Шевченка, термін навчання до 30 червня 2018 року, що підтверджується довідкою № 1758 від 17 квітня 2015 року (а/с 15). Згідно укладеного договору № 867 від 18 серпня 2014 року, загальна вартість навчання [PERSON] складає 120000 грн., а щорічна - 30000 грн. (а/с 16-17). Відповідно до ст. 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. За перший курс навчання сина в інституті позивач сплатила 30000 грн., що підтверджується квитанцією від 21 серпня 2014 року (а/ с 19). Оскільки ці витрати пов'язані з розвитком здібностей дитини, а тому суд в силу ст. 185 Сімейного кодексу України знаходить підстави для стягнення з відповідача на користь позивача половину витрат, понесених позивачем на навчання неповнолітнього сина у першому семестрі в сумі 15000 грн. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача належить стягнути судові витрати. До матеріалів справи додано квитанцію від 17 червня 2015 року про сплату адвокату Єрошову Р.В. 974 грн. 40 коп. за надані послуги згідно договору від 20.04.2015 року про надання правової допомоги. До калькуляції вартості правової допомоги включено: надання консультацій з вивчення документів та складання позовної заяви. У рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 р. № 23-рп/2009 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень ст. 59 Конституції України (справа про правову допомогу), висловлена правова позиція щодо правової допомоги, згідно з якою правова допомога є багатоаспектною і включає, крім інших її видів, також представництво в судах. Вибір форми та суб'єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. У частині першій ст. 59 Конституції України не міститься обмежень стосовно кола суб'єктів надання правової допомоги та вимог щодо їх професійної підготовки, а у частині другій передбачено, що для забезпечення права на захист та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура. Такі витрати підлягають компенсації відповідно до положень ст.ст. 84, 88 ЦПК України і з урахуванням вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. У п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 роз'яснено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Враховуючи категорію складності справ, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу, надану адвокатом. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved