Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

28.01.2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою від 28.01.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. 03.02.2021 року надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви на виконання ухвали від 28.01.2021 року. 09.02.2021 року отримано відповідь щодо місця реєстрації відповідача. 09.02.2021 року відкрито провадження по даній справі. Позивач обґрунтувала свої вимоги тим, що 04.06.2019 року, між нею та відповідачем зареєстровано шлюб Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що складено відповідний актовий запис № 1304. Сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, підчас спільного проживання відносини поступово погіршувалися, виникали сварки, оскільки кожен з них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, вони втратили один до одного почуття поваги та любові, і тому позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її волі та інтересам. Вони намагались поновити сімейні відносини, але спроби збереження шлюбу, виявились марними. Шлюбні відносини фактично припинені з вересня 2020 року і по теперішній час не відновлені, спільне господарство не ведеться, а тому позивач просить шлюб розірвати та відновити її дошлюбне прізвище. Окрім того, позивач зазначила, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо здійснення виховання та матеріального утримання дитини. Відповідач ніде офіційно не працює, однак має доходи, які здатні забезпечити потреби дитини, необхідні для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, у зв`язку з чим просила також стягувати з відповідача на її користь аліменти в розмірі 3000 грн. Позивач, повідомлена належним чином у судове засідання не з`явилася, надавши заяву, згідно якої просила розглядати справу у її відсутність, наполягаючи на задоволенні позову. Відповідачу направлялась судова повістка про виклик у судове засідання за адресою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, як передбачено п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, однак до суду повернувся конверт з довідкою Укрпошти: «адресат відсутній» /а.с.34/. При цьому ч.1 ст.131 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не з`явився, про поважність причини неявки суд не повідомив. Тому відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України справа розглянута у його відсутність. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 04.06.2019 року Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено актовий запис № 1304 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ) /а.с.19/. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] /а.с.20/. Сімейне життя у подружжя не склалося. Сім`я фактично розпалася та існує лише формально. Причиною розпаду сім`ї стало те, що між сторонами виникають часті непорозуміння та сварки, у зв`язку з втратою один до одного почуття поваги та любові, мають різні погляди на життя, побут, ведення господарства. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 1 статті 110 СК України, встановлено право одного з подружжя на пред`явлення позову про розірвання шлюбу. Таким чином забезпечується принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст.111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У зв`язку з тим, що під час підготовки справи до розгляду були виявлені обставини, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позиції інтересів подружжя, суд не надавав строку на примирення і приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї неможливе та суперечить інтересам сторін, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач при реєстрації шлюбу змінила своє прізвище, вона має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Окрім того, обов`язками батьків по вихованню та розвитку дитини, відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України, є обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя. Згідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.183 СК України суд визначає частку заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину. Як передбачено ч. 2 і 3 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.79 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Таким чином, суд вважає позов обґрунтованим та задовольняє його в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд вважає, що оскільки позивач при подачі позову була звільнена від сплати судового збору за вимогу майнового характеру на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», суд задовольняючи позовні вимоги, стягує з відповідача на користь держави судові витрати відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, а що стосується позовної вимоги не майнового характеру, то оскільки позивач сплатила судовий збір при подачі позову, то його слід стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved