Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

27 лютого 2019 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів аліментів на своє утримання. В позові зазначив, що є батьком відповідачів. Позивач є особою похилого віку, єдиним джерелом доходів якого є пенсія, що обчислюється сумою в 1538 грн. 12 коп. і якої не вистачає для організації його життєдіяльності. Він є самотньою особою, яка не може розраховувати на сторонню допомогу; у нього відсутнє житло, оскільки, розлучаючись зі своїми жінками, він залишав житло сім`ям, у зв`язку з чим на час подання позову він тимчасово проживає при храмі святителя Миколая по [ADDRESS] . Окрім того, позивач має статус особи з інвалідністю другої групи від загального захворювання, встановленої безстроково, у зв`язку з чим проходив реабілітацію з клініко-функціональним діагнозом «Захворювання лівої легені»; означене захворювання органів дихальних шляхів, наявність якого і зумовила встановлення групи інвалідності, потребує коштовного лікування, на яке з урахуванням витрат на елементарні побутові потреби не вистачає отримуваних ним коштів. Відповідачі в добровільному порядку не надають батькові матеріальної допомоги, хоча той її потребує. Між тим відповідачі має таку можливість, оскільки є здоровими, молодими особами, здатними за рахунок своїх заробітків забезпечити гідне власне життя та допомогти батькові, який гостро потребує їхньої фінансової допомоги. У зв`язку з викладеним просить про стягнення з відповідачів на його користь аліментів на його утримання в розмірі 2000 грн. щомісяця з кожного, починаючи з дати звернення до суду з цим позовом і довічно. Ухвалою судді від 27 березня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позову. Крім того, зазначив, що він як особа без місця проживання може бути влаштований до притулку лише за умови, що його дохід становитиме не менш ніж чотири тисячі гривень на місяць, в противному випадку буде приречений залишитися без даху над головою та без будь-якого піклування, і ці обставини відіграли вирішальну роль в його рішення звернутися до синів по допомогу. Представник позивача підтримав доводи свого довірителя. Просить про ухвалення рішення на його користь. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечує, посилаючись на відсутність батьківського піклування щодо нього та ухилення позивача від участі у його вихованні та утриманні, що виключає стягнення аліментів з сина на користь непрацездатного за віком батька. Представник відповідача підтримала доводи свого довірителя, зазначивши, що позивач, з якого були стягнуті аліменти на утримання сина, ухилявся від виконання цього обов`язку, а це є підставою для звільнення сина від обов`язку утримувати батька. Він сам є батьком малолітньої дитини, чий фізичний та духовний розвиток потребують значних майнових витрат. У зв`язку з викладеним відповідач і його представник просять про відмову у задоволенні позову. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , належним чином повідомлені про дату, час та місце вирішення спору, до суду не з`явились, клопотання про розгляд справи без їх участі не надали, що в силу ст. 223 ЦПК України зумовило вирішення справи у відсутність означених осіб. З відзиву відповідача [PERSON] випливає, що обов`язок повнолітніх сина, доньки брати участь в утриманні непрацездатних батьків не є абсолютним, а його виконання у відповідності до закону прямо залежить від виконання батьками своїх обов`язків. Так як позивач залишив сім`ю, де, будучи хлопчиком, виховувався відповідач, коли тому було п`ять років, [PERSON] ухилявся від участі в утриманні сина, а нового чоловіка своєї матері він вважав своїм батьком, за таких обставин у нього немає зобов`язань перед позивачем. Крім того просить врахувати, що відповідно до умов його роботи має невеликий мінливий дохід, тягар сплати аліментів на утримання людини, яка є духовно чужою відповідачеві, поставить його в скрутне майнове становище. До того ж, він є батьком двох дітей, а його дружина перебуває в стані вагітності напередодні третіх пологів, що також необхідно врахувати на користь відмови в задоволенні позову. Вислухавши учасників справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що позивач є батьком [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а. с. 4-6). Позивач, [INFO] , є пенсіонером за віком, перебуває на обліку в Шевченківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя в Запорізькій області, отримує пенсію за віком розміром 1538 грн. 12 коп. в місяць (а. с. 8). Відповідно до консультативного висновку позивач страждає на онкологічне захворювання органів дихання, є особою з інвалідністю другої групи, встановленої безстроково (а. с. 3, 7, 8). Обов`язок повнолітніх доньки, сина піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу внормований Главою 14 СК України про особисті немайнові права та обов`язки батьків і дітей, зокрема статтею 172 СК України. З наведеного положення сімейного законодавства випливає, що обов`язок повнолітніх доньки, сина проявляти піклування про батьків не залежить від віку батьків. Означений обов`язок встановлений і Основним Законом України, відповідно до якого повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків (ст. 51 Конституції України). Поняття піклування включає в себе і надання майнової допомоги. За невиконання цього обов`язку щодо непрацездатних батьків встановлено відповідальність, за якою кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування непрацездатним, немічним батькам можуть бути стягнуті за рішенням суду з повнолітніх дочки, сина, якщо вони не піклуються про своїх батьків (ч. 3 ст. 172 СК України). Обов`язок повнолітніх донька, сина утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, встановлений Главою 17 СК України, зокрема статтею 202 СК. З аналізу наведеної норми сімейного законодавства випливає, що підставою для притягнення повнолітніх дітей до участі в утриманні батьків є сукупність обставин, а саме: наявність спорідненості між батьками та дітьми або всиновленими, непрацездатність батьків, а також потреба батьків в отриманні матеріальної допомоги. За змістом Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними визнаються особи, які досягли пенсійного віку. Оскільки позивач досяг пенсійного віку, взятий на облік управлінням Пенсійного фонду України, суд може констатувати, що він є непрацездатною за віком особою. Окрім того, він є непрацездатним за станом здоров`я, оскільки має статус людини з інвалідністю другої групи, встановленої у зв`язку з загальним захворюванням безстроково. Так як позивач отримує лише пенсію, розмір якої є невеликим, страждає онкологічним захворюванням органів дихання, не має дружини, батьків, на отримання допомоги від яких міг би розраховувати, суд погоджується з його твердженнями про те, що він потребує матеріальної допомоги. Відповідачі, які є молодими за віком, працездатними за станом здоров`я особами, що за вказаних обставин здатні забезпечувати гідні умови для власного проживання та надавати допомогу непрацездатним батькам, на думку суду, взмозі надавати батьку означену допомогу. Дійшовши вказаного висновку про покладення на відповідачів обов`язку брати участь в утриманні непрацездатного батька, суд враховує п. 21 роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» про те, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК). При присудженні позивачеві алліментів з повнолітніх синів суд не вбачає підстав для їх увільнення від виконання цього обов`язку, виходячи з такого. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , заперечуючи проти позову, зазначають, що підставою для такого звільнення є ухилення позивача від виконання обов`язку зі сплати аліментів на їх утримання. Оцінюючи такі доводи відповідача [PERSON] , суд виходить з того, що всупереч принципу змагальності цивільного судочинства він не довів факт ухилення батька позивача від виконання цього обов`язку, який в силу сімейного закону є безумовним. Натомість позивачем надано суду докази фактичного виконання ним рішення суду про стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , що стягувались з нього за виконавчим документом в суб`єкті господарювання, з яким він перебував у трудових стосунках (а. с. 60-61). Що стосується відповідних тверджень [PERSON] , суд приймає до уваги надану ним інформацію про те, що мати відповідача протягом лютого 2007 року-грудня 2010 року отримувала в управлінні соціального захисту населення допомогу у зв`язку з ухиленням батька від сплати аліментів, проте не вбачає підстав для використання цієї інформації на користь повного звільнення відповідача від обов`язку сплачувати аліменти, виходячи з такого (а. с.39). Ухилення від виконання батьківських обов`язків, що є передумовою для звільнення від обов`язку повнолітнього сина утримувати непрацездатного батька, за змістом ст. 204 СК України, по-перше, припускає не лише ухилення від утримання, а й від виконання інших обов`язків, що передбачені законом; по-друге, таке ухилення має характеризуватися прямим умислом. Між тим суду не надано доказів того, якими причинами було зумовлено отримання вказаної соціальної допомоги матір`ю відповідача, тому не можна судити, чи керувався позивач прямим умислом на ухилення від сплати аліментів, маючи заборгованість зїхньої сплати та чи не було у нього поважних причин для утворення заборгованості. Разом з тим, як встановлено судом, розлучення позивача і матері відповідача [PERSON] сталося у 2004 році, коли відповідачеві виконалося 12 років, а до того, за поясненнями самого відповідача, батьки жили однією сім`єю, мали спільний бюджет, спільно виховували його. Що ж стосується участі в утриманні батьком неповнолітнього сина після розлучення, надана позивачем довідка охоплює період в три роки, початок перебігу якого співпав з досягненням відповідачем п`ятнадцятирічного віку, а до того, очевидно, рішення суду від 24.05.2004 року (а. с. 68) про стягнення аліментів на утримання [PERSON] [INFO] , виконувалось належним чином. У зв`язку з викладеним суд вважає за можливе отримані від відповідача [PERSON] відомості про отримання його матір`ю цієї допомоги врахувати при зменшенні розміру аліментів на користь непрацездатного батька. При визначенні розміру аліментів, які належить присудити відповідачу [PERSON] , суд враховує наявність у нього трьох малолітніх дітей, у зв`язку з чим вважає за можливе знизити розмір аліментів, що буть стягуватися на користь позивача і з нього. При визначенні розміру аліментів суд у відповідності до ст. 205 СК України бере до уваги відсутність у позивача дружини, батьків, інших близьких родичів, на допомогу від яких він міг би розраховувати, його тяжку хворобу, бере до уваги, як зазначено і наявність дітей у відповідачів [PERSON] та [PERSON] і доходить висновку, що аліменти в сумі 400 грн., що будуть стягнуті з них на користь батька, та аліменти в розмірі 700 грн., які суд вважає за можливе покласти на відповідача [PERSON] , будуть домірними як фінансовим можливостям повнолітніх синів, так і потребі непрацездатного, хворого батька в утриманні. Судовий збір, від попередньої сплати якого звільнено позивача, відповідно до правил цивільного процесуального законодавства, має бути стягнутим з відповідачів на користь держави в рівних частках.

Outcome: partial