Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

28 жовтня 2020 року позивач [PERSON] , через свого представника [PERSON] , звернувся до суду з вищезазначеним позовом до [PERSON] , в обґрунтування якого посилається на те, що він є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 10 червня 2016 року, який посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Байдук М. М. Відповідач [PERSON] є членом сім`ї позивача та був зареєстрований з його дозволу у вищевказаній квартирі. Більше одного року за вказаною адресою відповідач не проживає, квартирою не користується, не сплачує комунальні послуги, в утриманні житла участі не бере, його особистих речей в квартирі немає, а тому, на думку позивача, відповідач втратив право користування житловим приміщенням. Позивач зазначає, що реєстрація відповідача у вищевказаній квартирі накладає на нього певний тягар, оскільки він надмірно сплачує кошти за комунальні послуги за відсутності особи, він не має можливості отримати житлову субсидію, крім того, позивач фактично позбавлений можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. У зв`язку з цим, позивач вимушений звернутися до суду з позовом та просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 07 грудня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін і відкрито провадження у справі (а.с. 22). У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, проте останньою було подано до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, зазначила, що позовні вимоги позивача підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подавав. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до переконання, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом установлено, що позивач [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 10 червня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Байдук М. М., зареєстрованого в реєстрі за № 2351, який наданий суду у засвідченій позивачем копії, є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 11-13). Указаний факт належності на праві приватної власності позивачеві зазначеного нерухомого майна також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 226479017 від 01 жовтня 2020 року (а.с. 14). Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 1970 від 08 жовтня 2020 року, виданої Виконавчим комітетом Новомосковської міської ради, власникові житлового приміщення [PERSON] , 1980 року народження, за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , 1996 року народження (а.с. 15). Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, а саме з акту № 1971 від 08 жовтня 2020 року, складеного Відділом реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради, за підписами жителів квартир [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] , громадянин [PERSON] , 1996 року народження, є зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , проте з 01 лютого 2019 року по час складання цього акту, за вказаною адресою не проживає (а.с. 16). Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частинами 1, 2 статті 319 ЦК України установлено, що власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положеннями статті 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Отже, як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач [PERSON] без поважних причин не проживає більше одного року в квартирі [ADDRESS] , де право власності належить позивачеві, при цьому відповідач не знятий з реєстрації, доказів поважності причин не проживання відповідача суду не надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] порушує права позивача як власника квартири, оскільки позивач не може вільно розпоряджатися належним йому нерухомим майном, і може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved