Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

27 липня 2015 року [PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] (далі відповідачі) з вимогою про відшкодування майнової шкоди, завданої малолітньою особою. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 17 травня 2015 року в м. Бахмач Чернігівської області сталася дорожньо-транспортна пригода. Учень ЗОШ № 4 м. Бахмач Чернігівської області [PERSON], [INFO], житель [INFO], порушуючи пункт 6.1 Правил дорожнього руху України (далі ПДР), керуючи велосипедом «Vinner», при виїзді із другорядної дороги на головну, не надав перевагу у русі автомобілю позивача, чим порушив пункт 16.11 ПДР, внаслідок чого позивач зіткнувся з велосипедистом та здійснив наїзд на електроопору. В результаті цих неправомірних дій [PERSON], майну позивача, а саме автомобілю ЗАЗ ТF698К д/з СВ 4819 АТ, було завдано значної майнової шкоди. Оскільки на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] виповнилось 13 років і він є малолітньою особою його батьки несуть солідарну відповідальність перед позивачем. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів викладених в позовній заяві, додатково пояснив, що малолітній син відповідачів згідно вимогами ПДР не мав прав керувати велосипедом, а тому батьки винні в порушенні ним правил дорожнього руху і повинні нести відповідальність. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та пояснили, що позивач також є винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, при цьому відповідачі, як батьки малолітнього [PERSON] належним чином виконують свої батьківські обовязки, а тому підстав для задоволення позову не має. Крім того, позивачем розмір заподіяної шкоди не обґрунтовано, а висновки експертів по справі не можуть бути взяті, як належні докази, оскільки вони є неповними і проведеними з порушенням вимог законодавства. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 17 травня 2015 року в м. Бахмач Чернігівської області по вулиці Петровського сталася дорожньо-транспортна пригода, що підтверджується висновком по матеріалах перевірки по факту ДТП 17 травня 2015 року (а.с.36) та відповідними матеріалами перевірки (а.с.61-73). В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобілю ЗАЗ ТF698К д/з СВ 4819 АТ було завдано механічних ушкоджень, що підтверджується довідкою ДАІ про перелік пошкоджень (а.с.38). В ході проведення перевірки було встановлено, що учень ЗОШ № 4 м. Бахмач Чернігівської області [PERSON], [INFO], порушуючи підпункт 6.1 ПДР, керуючи велосипедом «Vinner», при виїзді з другорядної дороги на головну, не надав переваги у русі автомобілю ЗАЗ ТF698К д/з СВ 4819 АТ під керуванням позивача, чим порушив підпункт 16.11 ПДР, внаслідок чого водій зіткнувся з велосипедистом та здійснив наїзд на електроопору. Враховуючи те, що [PERSON] не досяг повнолітнього віку працівники ДАІ не складали адміністративний протокол, а матеріали перевірки було направлено до КМСД Бахмацького РВ УМВС України в Чернігівській області для прийняття рішення згідно чинного законодавства. Листом Бахмацького РВ УМВС України в Чернігівській області від 11 серпня 2015 року № 8531 підтверджується, що [PERSON] адміністративних правопорушень не вчиняв та заходи до нього не застосовувались. Згідно із висновком експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи від 25 лютого 2016 року № 3699/15-24 (а.с.155-164), яка була призначена за клопотанням представника відповідачів: водій автомобіля ЗАЗ [PERSON] для створення безпечних умов руху повинен був діяти у відповідності до вимог пункту 12.1 ПДР, а з моменту виникнення небезпеки у відповідності до пункту 12.3 ПДР; дії водія [PERSON] не суперечили вимогам пункту 12.3 ПДР та могли не суперечити технічним вимогам пункту 12.1 ПДР; велосипедист [PERSON] з метою забезпечення безпеки руху повинен був діяти у відповідності до вимог пунктів 1.2, 11.3, 16.11 (дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу»), 16.3 ПДР; за прийнятих обставин виникнення небезпеки водій автомобіля ЗАЗ [PERSON] не тільки не мав технічної можливості уникнути наїзду на велосипедиста, а і не мав можливості привести в дію гальмівну систему керованого автомобіля з моменту виїзду велосипедиста на проїзну частину вулиці Петровського; технічна можливість у велосипедиста [PERSON] запобігти дорожньо-транспортній пригоді полягає у виконанні ним вимог пунктів 1.2, 11.3, 16.11 (дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу»), 16.3 ПДР, для чого у нього не було перешкод технічного характеру; вирішення питання щодо наявності (відсутності) у водія [PERSON] своїми односторонніми діями уникнути наїзду на електроопору експертним шляхом позбавлено технічного сенсу, оскільки водій автомобіля ЗАЗ з моменту виникнення небезпеки (раптовий виїзд велосипедиста на проїзну частину вулиці Петровського) знаходився в аварійній ситуації; технічною причиною і необхідними умовами виникнення зіткнення транспортних засобів при такому розвитку подій на місці ДТП є невідповідність дій [PERSON] вимогам пунктів 1.2, 11.3, 16.11 (дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу»), 16.3 ПДР. Крім того, відповідно до висновку експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 23 червня 2016 року № 1540/1541/16-24 (а.с.196-211), яка була призначена за клопотанням представника відповідачів: вартість автомобіля [NUMBER] з урахуванням його зносу на момент дорожньо-транспортної пригоди (17 травня 2015 року) складала 83706 грн. 82 коп. (вісімдесят три тисячі сімсот шість гривень 82 копійки); матеріальна шкода, завдана власнику автомобіля [NUMBER], [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 17 травня 2015 року складає 51802 грн. 82 коп. (пятдесят одна тисяча вісімсот дві гривні 82 копійки); вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля з урахуванням зміни пошкоджених вузлів та агрегатів аналогічними деталями з аналогічним ступенем зносу та відповідно до їх вартості на час проведення експертного дослідження складає 59846 грн. 03 коп. (пятдесят девять тисяч вісімсот сорок шість гривень 03 копійки). Власником автомобіля [NUMBER] є позивач, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії САЕ № 746217 (а.с.67). Допитаний в судовому засіданні [PERSON] пояснив, що він за замовленням проводив оцінку матеріального збитку завданого дорожньо-транспортною пригодою позивачу, вважає, що його висновок ґрунтується на положеннях законодавства і ним було дотримано методики оцінки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона перебувала в транспортному засобі разом із своїм чоловіком, так під час руху раптово зявився велосипедист, на що позивач загальмував і заїхав в електроопору. [PERSON] допитаний в судовому засіданні в якості свідка пояснив, що він порушень правил дорожнього руху не допускав. В судовому засіданні експерт [PERSON], який проводив автотоварознавчу експертизу пояснив, що він її проводив на підставі матеріалів наданої справи і виходячи із документів, які містяться в ній. Експерт [PERSON], який проводив автотехнічну експертизу в судовому засіданні пояснив, що він проводив дослідження з точки зору двох версій учасників дорожньо-транспортної пригоди, при цьому версія велосипедиста не може бути прийнятною з технічної точки зору. З встановленого випливають наступні висновки. В спорі, що виник між сторонами дійсно мала місце дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 17 травня 2015 року в м. Бахмач Чернігівської області по вулиці Петровського за участю автомобіля ЗАЗ ТF698К д/з СВ 4819 АТ, який належить позивачу (а.с.67) та малолітнього велосипедиста [PERSON], батьками якого є відповідачі. Вказані обставини визнанні сторонами та не підлягають доказуванню відповідно до частини першої статті 61 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК). Суд знаходить, що винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді є [PERSON], оскільки відповідно до пункту 6.1 ПДР рухатися по дорозі на велосипедах дозволяється особам, які досягли 14-річного віку, а він будучи особою, яка не досягла вказаного віку допустив порушення ПДР, які стали першопричиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди, і без вказаного порушення дорожньо-транспортна пригода могла і не виникнути. Крім того, висновком експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи від 25 лютого 2016 року № 3699/15-24 (а.с.155-164) підтверджується, що технічною причиною і необхідними умовами виникнення зіткнення транспортних засобів при такому розвитку подій на місці ДТП є невідповідність дій [PERSON] вимогам пунктів 1.2, 11.3, 16.11 (дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу»), 16.3 ПДР. Даний висновок експертизи суд визнає, як належний і допустимий доказ, який у взаємозвязку із іншими доказами дає можливість суду встановити наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги і які мають значення для вирішення справи. Отже, в даній конкретній ситуації заподіяна шкода позивачу сталася внаслідок протиправних дій [PERSON], за наявності його вини, причинного звязку між протиправною поведінкою [PERSON] та шкідливими наслідками, які були заподіяні позивачу [PERSON], при цьому, протиправними діями дійсно завдані втрати майнового характеру. В свою чергу, статтями 22, 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК) встановлені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, при наявності яких у особи настає відповідальність за її заподіяння, а статтею 1178 ЦК передбачені особливості відшкодування шкоди, завданої малолітньою особою. Так, виходячи із змісту статті 1178 ЦК шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. В даному випадку суд знаходить, що саме відповідачі повинні відшкодувати шкоду позивачу, оскільки в матеріалах справи дійсно знайшло підтвердження те, що [PERSON] була заподіяна шкода малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), а саме [PERSON], який є сином відповідачів і з дозволу та необачності яких він здійснював керування велосипедом і допустив порушення ПДР. Проте, згідно з частиною першою\~статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, а статтею 150 цього Кодексу передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей. Частиною першою статті 1190 ЦК передбачено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. У відповідності з роз'ясненнями Верховного Суду України, які містяться у пункті 3\~постанови Пленуму Верховного суду № 6 від 27 березня 1992 року\~із змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» в солідарному порядку перед потерпілими несуть відповідальність особи, які спільно заподіяли шкоду взаємоповязаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру. Тому суд бере до уваги те, що в даному випадку відповідальність батьків будується на дольовому принципі, оскільки кожний з батьків малолітнього несе відповідальність за наслідки власної винної бездіяльності і безпосередньо самі ці особи не є завдавачами шкоди, а отже до них не можна застосувати положення\~статті 1190 ЦК\~про солідарну відповідальність, вони повинні нести відповідальність в рівних долях. Так, розмір заподіяної позивачу шкоди підтверджується висновком експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 23 червня 2016 року № 1540/1541/16-24 (а.с.196-211) згідно із яким матеріальна шкода, завдана власнику автомобіля [NUMBER], [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 17 травня 2015 року складає 51802 грн. 82 коп. (пятдесят одна тисяча вісімсот дві гривні 82 копійки). Даний висновок експертизи суд визнає, як належний і допустимий доказ, який у взаємозвязку із іншими доказами дає можливість суду встановити наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги і які мають значення для вирішення справи. Доводи представника відповідача про наявність порушень при проведені експертизи не відповідають матеріалам справи та спростовуються поясненнями експерта наданими в судовому засіданні. Згідно із статтями 10, 60 ЦПК кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов'язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідачів шкоди. В свою чергу, відповідачами не надано в судове засідання доказів, які б були підставою для відмови в задоволені позову. Виходячи з вищевикладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, але підлягають частковому задоволенню в частині визначення розміру шкоди та неможливості стягнення шкоди з відповідачів в солідарному порядку. Відповідно до статті 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно із квитанцією № 213 (а.с.1) позивачем було сплачено 548 грн. 42 коп. (пятсот сорок вісім гривень 42 копійки) судового збору. Позивачем заявлено вимогу з ціною позову в розмірі 54841 грн. 81 коп. (пятдесят чотири тисячі вісімсот сорок одна гривня 81 копійка), що становить 100%, з яких було задоволено вимог на загальну суму 51802 грн. 82 коп. (пятдесят одна тисяча вісімсот дві гривні 82 копійки), що становить 94 %, а, тому у звязку із частковим задоволенням позову на користь позивача підлягає стягненню з відповідачів в рівних частинах по 257 грн. 75 коп. (двісті пятдесят сім гривень 75 копійок) (548,42 х 94 /100 = 515,51 / 2 = 257,75), оскільки стягнення судових витрат в солідарному порядку не передбачено. Крім того, згідно з пунктом 2 статті 79 ЦПК до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року № 4191-VI, що набрав чинності з 01 січня 2012 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як вбачається з матеріалів справи, позивач уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом [PERSON] (а.с.39) з відповідним додатком (а.с.243) і сплатив йому гонорар в загальному розмірі 5500 грн. 00 коп. (пять тисяч пятсот гривень 00 копійок), що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 14 від 18 липня 2016 року (а.с.240). Відповідно до журналу судового засідання (а.с.104-104, 106, 119, 140, 171, 225, 227, 244), адвокат на участь в судових засіданнях потратив 648 хвилин. Отже, виходячи з наведених вище положень Закону та кількості часу, витраченого адвокатом на участь у судовому засіданні, принципу пропорційності до розміру задоволених позовних вимог позивачу за рахунок відповідачів належить відшкодування оплати робочого часу, затраченого адвокатом на надання юридичних послуг в загальній сумі 5170 грн. 00 коп. (пять тисяч сто сімдесят гривень 00 копійок) (5500 х 94 /100) і яка підлягає стягненню з відповідачів. Суд не знаходить підстав для стягнення з відповідачів суми оплаченої за дослідження по визначенню вартості матеріального збитку проведеного субєктом оціночної діяльності [PERSON] (а.с.241), оскільки до участі у справі спеціаліст не був залучений і його висновок в основу рішення покладений не був, а тому оплата його послуг не охоплюється змістом статей 79, 86 ЦПК.

Outcome: partial