Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

29.01.2019 року [PERSON] звернулася до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що уклала шлюб з відповідачем 26.03.2011 року. Від шлюбу мають дітей: доньку [PERSON], [INFO] та синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Через постійні конфлікти та суперечки сімейне життя погіршилось, кожен має власний погляд на сімейні цінності, в результаті чого з березня 2015 року шлюбні стосунки остаточно припинені; спільне господарство ними не ведеться. Шлюб носить формальний характер. Подальше спільне життя подружжя та примирення між ними неможливе. Ухвалою суду від 30.01.2019 року відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання. Позивачка в підготовче засідання не з'явилась; надала суду заяву, в якій просила розглянути справу в її відсутність і задовольнити позов. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідач в підготовче засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій повністю визнав позов; з наслідками визнання позову ознайомлений; просив розглянути справу в його відсутність. Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають повному задоволенню. За таких обставин визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод і інтересів осіб, тому його слід прийняти, вирішити справу у підготовчому засіданні і задовольнити позов з таких підстав. Судом встановлено, що 26 березня 2011 року Виконавчим комітетом Лисогірської сільської ради Первомайського району Миколаївської області між сторонами було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації актів зроблено відповідний актовий запис № 5 /а.с.5/. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження /а.с.10,11,12/. Відповідно до ч.1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що шлюбні відносини між подружжям припинені остаточно. Шлюб носить формальний характер. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх неповнолітніх дітей, що відповідно до ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу між сторонами. За таких обставин суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Шлюб між сторонами слід розірвати, при цьому позивачці після розірвання шлюбу слід залишити прізвище «[PERSON]». Крім того, оскільки позов задоволено повністю, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved