Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

27 березня 2015 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернувся [PERSON] з позовом до публічного акціонерного товариства «Хмельницький механічний завод» (далі ПАТ «Хмельницький механічний завод») про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди. В позові зазначив, що він з 25 червня 2013 року працював у ПАТ «Хмельницький механічний завод» на посаді інженера з охорони праці звідки був звільнений 29.12.2014 року. При звільнені з ним не був проведений розрахунок та заборгованість із виплати заробітної плати становить 2\~496,98 гривень. Вказана заборгованість із заробітної плати відповідачем не погашена до теперішнього часу. Оскільки відповідач не здійснив з ним розрахунок із заборгованості по заробітній платі при його звільнені йому повинен бути сплачений середній заробіток за весь час затримки. Крім того зазначає, що у звязку з невиплатою заробітної плати та не проведенням своєчасного розрахунку при звільнені йому була спричинена моральна шкода, яка полягає у тому, що в нього погіршилося самопочуття, втратилося відчуття стабільності, виникають конфлікти у сімї. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість із заробітної плати у сумі 2\~496,98 гривень, середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а також моральну шкоду у сумі 3\~000 гривень. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити. Надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що дійсно [PERSON] працював у ПАТ «Хмельницький механічний завод» на посаді головного інженера з охорони праці та був звільнений за власним бажанням. У звязку з складною фінансово-господарською ситуацією, яка виникла на підприємстві (господарська діяльність підприємства фактично зупинена) та арештом всіх рахунків підприємства розрахунки із заборгованості по заробітній платі не проводяться. За таких обставин, зазначив, що невиплата заборгованості із заробітної плати [PERSON] викликана обєктивними причинами, та умисел щодо не проведення з позивачем розрахунку при його звільненні зі сторони посадив осіб підприємства відсутній. Крім того, позивачем не доведений факт завданих йому моральних страждань з вини ПАТ «Хмельницький механічний завод». На підставі викладеного просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з ПАТ «Хмельницький механічний завод» середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди відмовити. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] працював в ПАТ «Хмельницький механічний завод» на посаді інженера з охорони праці з 25 червня 2013 року звідки був звільнений 29 грудня 2014 року на підставі ст.38 КЗпП України (за власним бажанням). Вказані обставини не заперечувалися сторонами та підтверджені відповідними записами у трудовій книжці позивача, наданими копіями наказів №64-к від 25.06.2013 року про прийняття на роботу та № 28-к від 29.12.2014 року про звільнення. Згідно наданої довідки № 01/082-14 від 29.12.2014 року, яка видана ПАТ «Хмельницький механічний завод» заборгованість по виплаті заробітної плати [PERSON] станом на 30.12.2014 рік становить 2496,98 гривень. Відповідач докази на підтвердження погашення заборгованості із заробітної плати перед позивачем суду не надав. Виходячи з того, яке значення для кожної із сторін мають вказані докази, а також той факт, що фактично у своїх запереченнях проти позову відповідач факт наявності та розмір заборгованість перед позивачем не оспорював, жодних доказів на спростування наявності заборгованості не надав, суд визнає доведеним розмір заборгованості із заробітної плати відповідача перед позивачем у розмірі 2\~496,98 гривень. Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Вирішуючи заявлені позовні вимоги щодо стягнення заборгованості із остаточного розрахунку при звільненні, суд виходить з того, що відповідач згідно ч. 7 ст. 43 Конституції України, ч. 1 ст. 115 КЗпП України, мав виплачувати працівникам заробітну плату регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідач прострочив виплату заробітної плати, внаслідок чого утворилася заборгованість. Відповідно до ст.ст. 47, 116 КЗпП України, наявну заборгованість із заробітної плати відповідач мав оплатити позивачеві у день звільнення. Оскільки відповідач порушив право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання заробітної плати, таке право підлягає судовому захисту. За наведених обставин, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості із заробітної плати підлягають задоволенню. Вирішуючи заявлені позовні вимоги щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, суд виходить з того, що згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 своєї постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності у цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідачем не доведено, що остаточний розрахунок при звільненні позивача не був проведений не з його вини, а сама по собі відсутність у відповідача грошових коштів не приймається судом до уваги, оскільки не виключає його відповідальності. Оскільки відповідачем не здійснено розрахунок з позивачем у встановлені законом строки, доказів відсутності вини у цьому відповідачем не надано, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за період з 29.12.2014 р. по день винесення рішення. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 100, від 08 лютого 1995 року для визначення середнього заробітку береться заробіток за два останні місяці роботи перед місяцем звільнення. Як встановлено з матеріалів справи наказом №93-к від 01.09.2013 року [PERSON] був переведений на 2-х годинний робочий тиждень. Вказаний графік роботи також підтверджений наданими табелями обліку робочого часу та не оспорювався позивачем. Таким чином розмір середньогодинного заробітку [PERSON] виходячи з наданих розрахунково-платіжних відомостей та табелів виходів складає: розмір заробітної плати за вересень 2014 рік склав 13,84 гривень за 2 години роботи, за жовтень 2014 рік 13,84 гривень на 2 години роботи, а всього 13,84 + 13,84/ 4 години = 6,92 гривень. При цьому суд не враховує відомості за листопад 2014 року, оскільки згідно наданого табелю обліку відпрацьованого часу та розрахункової відомості за вказаний місяць позивач не працював та відповідно йому заробітна плата не нараховувалася. Таким чином середній заробіток за час затримки із розрахунку при звільненні з часу звільнення позивача по день постановлення судом рішення буде розраховуватися: 18 годин (по дві години за період з січня по вересень 2015 року включно) х 6,92 гривень (середньогодинна заробітна плата) = 119,16 гривень. Вирішуючи заявлені позовні вимоги в частині стягнення грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що згідно ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд виходить з того, що сам факт порушення трудових прав позивача, що проявився у несвоєчасній виплаті заробітної плати та не проведенні остаточно розрахунку при звільненні, свідчить про перенесені останнім моральних страждань, оскільки позивач об'єктивно був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. З урахуванням характеру страждань, їх обсягу, тривалості, загального розміру заборгованості, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд вважає, що розміром грошового відшкодування моральної шкоди необхідним, достатнім, розумним і справедливим за наведених обставин, є 300 гривень, тому позовні вимоги в цій частині слід задовольнити частково. Також на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 291,61 гривень.

Outcome: partial