Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

28 вересня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 08 серпня 2005 року на імя його чоловіка [PERSON] розпорядженням Очаківської районної державної адміністрації було видано державні акти на право власності на земельні ділянки площею 0,75 га та 3,19 га, що розташовані в межах території Парутинської сільської ради. 10 листопада 2011 року [PERSON] помер. Оригінали державних актів, що посвідчували право власності чоловіка на вказані земельні ділянки, було втрачено, у звязку з чим нотаріус відмовив в оформленні спадщини, за якою вона звернулася в установлений законом строк. Посилаючись на викладені обставини, просила визнати за нею право власності на зазначені земельні ділянки в порядку спадкування за законом. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявилися. Позивачка та відповідачі надали заяви, в яких просили розглянути справу без їхньої участі; позивачка, крім цього, зазначила, що повністю підтримує заявлені вимоги, відповідачі вказали, що позов визнають повністю. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. 08 серпня 2005 року на підставі розпорядження Очаківської районної державної адміністрації № 49 від 28 лютого 2005 рокуна імя [PERSON] було видано державні акти на право власності на земельні ділянки площею 0,75 га та 3,19 га, за цільовим призначенням ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області (а. с. 9, 10). 10 листопада 2011 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФП № 148861 від 15 листопада 2011 року (а. с. 8). З дослідженого судом свідоцтва про укладення шлюбу (а. с. 7) вбачається, що позивачка [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] і, у відповідності до ст. 1261 ЦК України, є спадкоємицею першої черги. Іншими спадкоємцями за законом є відповідачі у справі діти позивачки [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. 21 вересня 2017 року нотаріусом позивачці [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на імя спадкодавця (а. с. 11). З розяснень, наданих в Постанові Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування», вбачається, що особа, яка не має змоги реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку, набуває право на звернення до суду у порядку позовного провадження із вимогами щодо визнання права на спадщину. Як встановлено в судовому засіданні, оригінал вказаного вище державного акту на імя померлого, було знищено. Втрата вказаного документу підтверджується оголошенням у друкованому засобі масової інформації. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту ч. 1 ст. 1225 ЦК України випливає, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Проаналізувавши викладені обставини, суд бере до уваги той факт, що внаслідок втрати оригіналів державних актів на право власності на земельну ділянку порушується право позивачки на належне оформлення у встановленому законом порядку спадкового майна, іншого шляху реалізувати своє право власності у останньої немає; обставин, які б вказували, що спадкодавець за життя набув право власності на спірні земельні ділянки неправомірно, або, що на них, окрім позивачки, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, в суді не встановлено. Таким чином позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати суд відносить на рахунок позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved