Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

28.02.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив: 1) встановлення факту того, що предмет іпотеки зазначений в іпотечному договорі від 06.02.2008 року, а саме трикімнатна квартира № 126 в будинку, що будувався на розі вулиць Бєлова - Кільцева (будівельна адреса Бєлова, 31) в м. Чернігові після здачі будинку в експлуатацію являється квартирою № 126 по вул.Генерала Бєлова, б. 31 в м. Чернігові; 2) в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором № 14/10-205 від 28.12.2006 року в розмірі 19481 грн. 88 коп. звернути стягнення на квартиру [ADDRESS], шляхом продажу за ціною визначеною на підставі оцінки субєктом оціночної діяльності на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення позивачем всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.\~ У судове засідання представник позивача не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи без участі та одночасно просив відмовити в задоволенні позову. Треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод будівельних матеріалів», Товариство з обмеженою відповідальністю «Вітрікс Сервіс» в судове засідання не зявилися про час та місце розгляду справи сповіщалися у встановленому законом порядку, від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод будівельних матеріалів» надійшло клопотання про розгляд справи без участі. Товариство з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод будівельних матеріалів» направило пояснення, в яких зазначило, зо предметом договору іпотеки на нерухомість, будівництво якої не завершено, а тому договір іпотеки від 06.02.2008 є недійсним, оскільки можливість передачі майнових прав в якості предмета іпотеки з метою забезпечення виконання зобовязань було встановлено лише в редакції Закону «Про іпотеку» від 25.12.2008», а тому відсутні підстави для визнання предмету іпотеки та звернення стягнення на нього, а саме квартиру № 126 по вул.Генерала Бєлова, б. 31 в м. Чернігові. Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Судом встановлено, що 27.04.2004 року між Колективним будівельно-монтажним підприємством «Укренергобуд», у зв'язку з реорганізацією та перейменуванням з 11.08.2005 року - ЗАТ «Будівельна компанія «Укренергобуд» та Комунальним підприємством «Чернігівбудінвест» було укладено договір №1, відповідно до якого Колективне будівельно-монтажне підприємство «Укренергобуд» зобов'язалося за рахунок власних коштів та за рахунок коштів пайовиків збудувати та здати в строк трьох секційний житловий будинок в межах вулиць Кільцева-Бєлова в м. Чернігові, а Комунальне підприємство «Чернігівбудінвест» зобов'язався надати «Укренергобуд» дозвільно-погоджувальні документи та виконати технічний нагляд за будівництвом будинку. 14.12.2005 року між Укренергобуд, Чернігівбудінвест та Товариством з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод будівельних матеріалів» було укладено тристоронню угоду про внесення змін до договору №1 від 27.04.2004 року, відповідно до якої у зв'язку з необхідністю забезпечення стабільного фінансування будівництва Будинку Колективне будівельно-монтажне підприємство «Укренергобуд» та Комунальне підприємство «Чернігівбудінвест» погодилися залучити в якості інвестора Чернігівський завод, який виявив намір здійснити фінансування будівництва частки житла в Будинку. 14.12.2005 року між Укренергобудом, Чернігівбудінвестом та Чернігівським заводом було підписано акт розподілу квартир в Будинку. 19.12.2005 року виконавчим комітетом Чернігівської міської ради було прийнято рішення №311 відповідно до якого житловому будинку, що будується на розі вулиць Бєлова-Кільцева присвоєно поштову адресу вул. Бєлова, 31. 06.10.2006 року між Укренергобудом, Чернігівбудінвестом та Чернігівським заводом було укладено додаткову угоду №2 до договору №1 від 27 квітня 2004 року, відповідно до якої Чернігівбудінвест передав виконання функцій замовника будівництва Будинку Чернігівському заводу. 06.10.2006 року у зв'язку з перерозподілом функцій сторін відповідно до додаткової угоди №2 Укренергобудом, Чернігівбудінвестом та Чернігівським заводом було підписано договір №1/412 (нова редакція договору №1 від 27 квітня 2004 року). Відповідно до якої Укренергобуд зобов'язалося за рахунок коштів Чернігівського заводу та за рахунок коштів пайовиків здійснити проектування та будівництво Будинку в межах вулиць Кільцева-Бєлова, за будівельною адресою вул. Бєлова, 31 в м. Чернігові, Чернігівбудінвест зобов'язався надати дозвільно-погоджувальну документацію та виконати технічний нагляд за будівництвом, а Чернігівський завод виконувати функції замовника будівництва Будинку, приймати та оплачувати виконані Укренергобуд роботи. У зв'язку з викладенням договору №1 від 27 квітня 2004 року в новій редакції відповідно до додаткової угоди №2, між Укренергобудом, Чернігівбудінвестом та Чернігівським заводом було підписано акт розподілу квартир та приміщень в Будинку, відповідно до якого квартиру №126 закріплено за Чернігівським заводом. 28.12.2006 року між Акціонерним банком «Банк регіонального розвитку» (далі «Банк») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вітрікс Сервіс» (далі «Боржник») було укладено кредитний договір №14/10-205, у відповідності до якого Банк відкрив Боржнику відновлювану кредитну лінію лімітом 3 000 000 гривень на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, а Боржник зобов'язався сплачувати за користування кредитом проценти та повернути його в строки встановлені договором. В подальшому було укладено ряд додаткових договорів до Кредитного договору, відповідно до яких змінювалися строки та ліміт кредитної лінії. 22.02.2007 року Укренергобуд листом №01/080 повідомив Банк, що фізичним особам за договорами про пайову участь у будівництві повинно бути передано 21 квартиру Будинку, решта квартир належить Чернігівбудінвесту та Чернігівському заводу відповідно до акту розподілу квартир та приміщень в Будинку, що являється додатком №1 до договору №1 від 27 квітня 2004 року в новій редакції від 06.10.2006 року. 06.02.2008 року в якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між Банком та Чернігівським заводом було укладено договір іпотеки у відповідності до умов якого в іпотеку було передано майнові права на нерухомість будівництво якої не завершено загальною площею 4 245,23кв.м., в тому числі й на квартиру №126 в будинку що будується на розі вулиць Бєлова-Кільцева (за будівельною адресою вул. Бєлова, 31) в м. Чернігові, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріально округу [PERSON] в реєстрі за номером 1105. 06.02.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріально округу було накладено заборону на майнові права, які є предметом іпотеки і які зареєстровані в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек. 06.06.2008 року між Банком та Чернігівським заводом було укладено додатковий договір №1 до Договору іпотеки, відповідно до якого було змінено заставну вартість предмету застави. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19.06.2009 року стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітрікс Сервіс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод будівельних матеріалів», [PERSON], [PERSON] на користь Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» заборгованість за кредитним договором №14/10-205 від 28 грудня 2006 року в розмірі 19481860 гривень 88 копійок та 1730 гривень 00 копійок у відшкодування судових витрат. Відповідач [PERSON] не був стороною у вказаній справі, а тому посилання позивача на суму заборгованості за кредитним договором №14/10-205 від 28 грудня 2006 року, де останній також не був стороною вказаного договору, в розмірі 19481860 гривень 88 копійок не заслуговує на увагу щодо звернення стягнення на квартиру №126, яка є власністю відповідача. 26.04.2010р. Банком було отримано виконавчий лист та направлено його на адрес відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з метою відкриття виконавчого провадження. Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служб Міністерства юстиції України було відкрито виконавче провадження №19392112. 09 вересня 2013 року між Банком та ТОВ «Юридична компанія «МТД груп» було укладено Договір № 52 відступлення права вимоги (цесії) за Кредитним договором №14/10-205 від 28.12.2006 року. 31.10.2013 року між Банком та Товариством було укладено договір про відступлення прав за Договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] в реєстрі №2507. 12 січня 2006 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод будівельних матеріалів», далі - Замовник, було укладено договір дольової участі у будівництві житлового будинку по розі вулиць Кільцева-Бєлова в місті Чернігові за №4-9-126, далі - Договір дольової участі. Згідно п.п. 1.1., 1.3 Договору дольової участі, [PERSON] взяв участь в інвестуванні будівництва житлового будинку, розташованого на розі вулиць Кільцева-Бєлова в місті Чернігові, за будівельною адресою: м. Чернігів, вул. Бєлова, 31, а Замовник зобов'язувався збудувати житловий будинок та передати відповідачу частину новозбудованого житла, а саме квартиру № 126, в порядку та на умовах, що визначені даним Договором. У відповідності до Додаткової угоди №1 до Договору дольової участі, яка була укладена 12 травня 2006 року, відповідач зобов'язувався сплатити 100 % вартості Об'єкта дольової участі, яка складала на дату укладання Договору дольової участі 259686,00 (двісті п'ятдесят дев'ять тисяч шістсот вісімдесят шість гривень 00 копійок) грн., у строк до 27 листопада 2009 року (включно) (копія додається). На виконання своїх зобов'язань по Договору дольової участі, [PERSON] 24 листопада 2009 року сплатив через АБ «Банк регіонального розвитку» кошти в сумі 259686 грн. 00 коп на користь Замовника, що підтверджується відповідною квитанцією від 24 листопада 2009 року (а.с. 91). 23 грудня 2009 року Замовник передав, а відповідач прийняв двокімнатну квартиру № 126 на 9 поверсі, житловою площею 21,59 кв.м., загальною площею 61,83 кв.м., вартістю 259686 грн. 00 коп. (з ПДВ), що підтверджується актом прийому-передачі об'єкту інвестування (квартири) від 23 грудня 2009 року (копія додається). 31 травня 2010 року Виконавчий комітет Чернігівської міської ради на підставі свого рішення від 17 травня 2010 року за № 92 видав Відповідачу свідоцтво на право власності на нерухоме майно, а саме на двокімнатну квартиру за адресою м. Чернігів, вул. Бєлова Генерала (вулиця Бєлова)[ADDRESS], загальною площею 60,8 кв.м., житловою площею 30,8 кв.м. (а.с. 92). На підставі рішення виконкому Чернігівської міської ради від 17.05.2010 року №92 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно [PERSON] на [ADDRESS] (а.с. 93). 31 травня 2010 року Комунальним підприємством «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради здійснена реєстрація права власності на вищезазначену квартиру за реєстраційним номером: 30553788, що підтверджується витягом № 26266380 від 31 травня 2010 року (а.с. 94). Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] є власником вказаної квартири, а останній не укладав будь-яких договорів в тому числі кредиту, іпотеки та не надавав згоди на передачу в іпотеку майнових прав на неї. Відповідно до частини першої статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норма статті 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Згідно вимог статті 190 ЦК України, майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами. Майнові права на нерухомість - об'єкт будівництва (інвестування) не вважаються речовими правами на чуже майно, оскільки об'єктом цих прав не є «чуже майно», а також не вважаються правом власності, оскільки об'єкт будівництва (інвестування) не існує на момент встановлення іпотеки, а тому не може існувати й право власності на нього. Майнове право, що є предметом договору купівлі-продажу, - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права. Майновими визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Також, згідно статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. При цьому, особливості реєстрації права власності на новостворене майно регулюється нормами статті 331 ЦК України (в редакції чинній на дату укладання правочинів), у відповідності до яких право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва. Частина друга статті 583 ЦК України вимагає, що заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави. За змістом частин 1, 3 статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи; правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом. Згідно з частиною першою статті 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Відповідно до частини другої статті 583 ЦК України заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави. Статтями 1, 5 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення Договору іпотеки) (далі - Закон № 898-ІV) визначено, що застава майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом. Предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об'єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. На час укладення спірного Договору іпотеки (06 лютого 2008 року) стаття 5 Закону № 898-IV не визначала майнові права як предмет іпотеки, а відповідні зміни до цієї статті були внесені Законом № 800-VI від 25 грудня 2008 року. Закон України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» (далі - Закон № 979-IV) (у редакції, яка була чинною на час укладення спірних договорів) встановлює відносини у системі іпотечного кредитування, а також перетворення платежів за іпотечними активами у виплати за іпотечними сертифікатами із застосуванням механізмів управління майном. Отже, предметом правового регулювання Закону № 979-IV є відносини з приводу іпотечного боргу, який виникає після невиконання договору, забезпеченого іпотекою, а не для забезпечення кредитного договору, що був укладений 28 грудня 2006 року між Позичальником та АК «Банк регіонального розвитку». Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким були внесені зміни до законодавчих актів України, у тому числі і Закону № 898-IV (25 грудня 2008 року). Вказана правова позиція підтверджується постановою Верховного суду від 14 лютого 2018 року по справі № 523/13462/15-ц (провадження № 61-4657 св 18), постановами Верховного суду України від 17 квітня 2013 року у справі № 6-8цс13, від 2 грудня 2015 року по справі №6-1502цс15 та від 16 березня 2016 року по справі 6- 290цс16. Таким чином, Замовник неправомірно передав в іпотеку АК «Банк регіонального розвитку» майнові права на нерухомість, в т.ч. і на оспорювану квартиру, оскільки станом на 06 лютого 2008 року, Закон № 898-IV, в редакції чинній на момент укладення Договору іпотеки, не визначав майнові права як предмет іпотеки, а норми Закону № 979-IV, в редакції чинній на момент укладення кредитного договору та Договору іпотеки, не поширюються на вказані правовідносини. Стаття 81 ЦПК України\~передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У зв'язку з вищевказаним, подальше відступлення права вимоги по Договору іпотеки, яке було здійснено АК «Банк регіонального розвитку» на користь позивача та звернення останнім стягнення на оспорювану квартиру також є неправомірним, а тому в задоволенні позову з підстав заявлених позивачем слід відмовити.

Outcome: dismissed