Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

27.05.2021 до Оболонського районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Адвокатського об`єднання «Анвальт» про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів. В прохальній частині позовної заяви позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 44 664,12 грн, з яких 6000,00 грн, сплачених 29.05.2018 і 3% річних за користування грошовими коштами у розмірі 531,12 грн та інфляційні збитки у розмірі 1 131,60 грн; 14 000,00 грн, сплачених 06.06.2018 і 3% річних за користування грошовими коштами у розмірі 1 230,08 грн та інфляційні збитки у розмірі 2 640,40 грн; 15 000,00 грн, сплачених 19.06.2018 і 3% річних за користування грошовими коштами у розмірі 1 301,92 грн та інфляційні збитки у розмірі 2 829,00 грн. Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що у травні 2018 року до нього звернувся керуючий Адвокатським об`єднанням «Анвальт» Мещанінов А.М. з проханням про надання поворотної фінансової допомоги Адвокатському об`єднанню «Анвальт» строком на один рік, пообіцявши укласти відповідний договір та повернути сплачені грошові кошти протягом одного року з дня отримання першого платежу. Як зазначає позивач, ним на виконання даної домовленості було перераховано на розрахунковий рахунок Адвокатського об`єднання «Анвальт», відкритого в АТ «ПриватБанк» грошові кошти 29.05.2018 у розмірі 6000,00 грн, 06.06.2018 у розмірі 14 000,00 грн, 19.06.2018 у розмірі 15 000,00 грн, що підтверджується відповідними квитанціями. Однак, за твердженням позивача незважаючи на неодноразові усні звернення до керуючого Адвокатським об`єднанням «Анвальт» Мещанінова А.М. про необхідність укладення договору, договір про надання поворотної фінансової допомоги між сторонами так і не було укладено. Окрім того, як вказує позивач він також неодноразово в усній формі звертався до керуючого Адвокатським об`єднанням «Анвальт» Мещанінова А.М. про необхідність повернення сплачених грошових коштів, а останній раз з письмовою вимогою про повернення безпідставно набутих грошових коштів. Проте, жодних дій щодо повернення грошових коштів зі сторони відповідача так і вчинено не було. За таких обставин, у зв`язку з тим, що Адвокатським об`єднанням «Анвальт» в добровільному порядку не повертаються безпідставно набуті грошові кошти, позивач з метою захисту своїх прав та законних інтересів звернувся з відповідними позовними вимогами до суду. Ухвалою суду від 31.05.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №756/8334/21, визначено, що справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 29.06.2021. 15.06.2021 до суду через засоби поштового зв`язку від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог, вказавши, що позивач відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є одним із засновників Адвокатського об`єднання «Анвальт», з часткою у статутному капіталі в розмірі 50%. Грошові кошти у загальній сумі 35 000,00 грн у період з 29.05.2018 по 19.06.2018 були внесені [PERSON] на рахунок Адвокатського об`єднання «Анвальт», як засновником об`єднання добровільно, з власної ініціативи в якості безповоротної фінансової допомоги для розвитку новоствореного об`єднання, з метою сплати орендної плати за користування офісним приміщенням, сплати заробітної плати співробітникам, у тому числі і позивачу, сплати податків та банківських послуг, що підтверджується документами бухгалтерського обліку Адвокатського об`єднання «Анвальт», а також квитанціями АТ «ПриватБанк». Тому, на переконання відповідача кошти внесені позивачем не можуть вважатися безпідставно набутим майном в розумінні статті 1212 Цивільного кодексу України. Окрім того, як вказує у відзиві на позовну заяву відповідач письмовий договір безповоротної фінансової допомоги між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Анвальт» не укладався, а грошові кошти були внесені на підставі усного договору, що узгоджується з вимогами статті 639 Цивільного кодексу України та листа ДФС від 30.06.2016, відповідно до яких безповоротна фінансова допомога може вноситися на рахунки підприємства без укладення письмового договору. Посилання позивача на те, що він неодноразово звертався до керуючого Адвокатським об`єднанням «Анвальт» з проханням укласти договір та повернути йому кошти, відповідач вважає безпідставними та такими, що не підтверджені жодним доказом, а на письмову вимогу останньому була надана відповідь. 25.06.2021 на адресу суду надійшла відповідь на відзив від позивача, в якій [PERSON] зазначив, що посилання відповідача на те, що надані ним Адвокатському об`єднанню «Анвальт» грошові кошти є безповоротною фінансовою допомогою не відповідає дійсності та не підтверджується жодними доказами, оскільки додані відповідачем до відзиву на позовну заяву докази не доводять того, що надані грошові кошти були включені у дохід об`єднання, як безповоротна фінансова допомога та були витрачені на заробітну плату працівників, орендну плату приміщення, не відображені у фінансовій звітності, як збільшення статутного капіталу за рахунок додаткового вкладу одного з учасників товариства та не були внесені до статутного капіталу відповідача, оскільки частка позивача як засновника в статутному капіталі Адвокатського об`єднання «Анвальт» не зросла, а статутний капітал об`єднання не збільшився. Тому, на переконання позивача відповідачем не доведено, що надані грошові кошти є безповоротною фінансовою допомогою. 29.06.2021 розгляд справи з підстав, передбачених процесуальним законом відкладено на 12.07.2021. 12.07.2021 в судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд про їх задоволення. Представник (керівник) відповідача - Адвокатського об`єднання «Анвальт» проти задоволення позову заперечив, підтримавши позицію, викладену у відзиві на позовну заяву. Суд, розглянувши справу, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази надані ними в обгрунтування та спростування заявлених позовних вимог встановив наступні обставини. Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань позивач - [PERSON] є одним із засновників Адвокатського об`єднання «Анвальт», з часткою у статутному капіталі в розмірі 50%. Як встановлено судом, позивачем було перераховано на розрахунковий рахунок відповідача-Адвокатського об`єднання «Анвальт» № [NUMBER], відкритого в АТ «ПриватБанк» грошові кошти у загальному розмірі 35 000,00 грн, а саме 29.05.2018 у розмірі 6000,00 грн, 06.06.2018 у розмірі 14 000,00 грн, 19.06.2018 у розмірі 15 000,00 грн, що підтверджується відповідними дублікатами квитанцій із зазначенням у них призначення платежу «за договором фінансової допомоги». Із змісту позовної заяви та пояснень позивача суд встановив, що грошові кошти у загальному розмірі 35 000,00 грн були перераховані останнім на прохання керівника відповідача про надання поворотної фінансової допомоги строком на один рік з умовою укладення відповідного договору та повернення сплачених коштів протягом одного року з дня отримання першого платежу, але договір не був укладений, а кошти не повернуті. Факт отримання даних грошових коштів відповідачем не спростовується. Проте, ним спростовується той факт, що відповідні кошти є безпідставно набутим майном у розумінні статті 1212 ЦК України, оскільки з пояснень відповідача та відзиву на позовну заяву убачається, що останній вважає перераховані грошові кошти такими, що є безповоротною фінансовою допомогою, так як надавались позивачем, як засновником об`єднання добровільно, з власної ініціативи, на підставі усного договору для розвитку Адвокатського об`єднання «Анвальт». Зокрема, на сплату заробітної плати, орендної плати за користування офісним приміщенням, сплати податків та банківських послуг. На підтвердження викладеного відповідачем додано документи бухгалтерського обліку. З наявної у матеріалах справи письмової вимоги від 10.05.2021 убачається, що позивач звертався до керуючого Адвокатського об`єднання «Анвальт» з вимогою про необхідність повернення безпідставно набутих грошових коштів у загальному розмірі 44 664,12 грн, з урахуванням трьох відсотків річних та індексу інфляції за прострочення виконання зобов`язання, протягом трьох днів з часу отримання даного листа. Зазначена письмова вимога була отримана відповідачем 17.05.2021. На письмову вимогу позивача відповідачем була надана письмова відповідь від 26.05.2021, в якій керуючий Адвокатського об`єднання «Анвальт» зазначив, що письмова вимога позивача є необгрунтованою, не відповідає вимогам чинного законодавства, а відтак задоволенню не підлягає, оскільки грошові кошти у сумі 35 000,00 грн були перераховані позивачем, як засновником об`єднання добровільно, з власної ініціативи, за даними бухгалтерського обліку дані кошти обліковуються як безповоротна фінансова допомога, з вказаних коштів сплачені відповідні податки, також ці кошти були внесені на підставі усного договору безповоротної фінансової допомоги. Встановивши вищевикладені обставини, надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов до наступних правових висновків. Відповідно до положення ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання. Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним. Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Узагальнюючи викладене, можна дійти висновку про те, що кондикція - позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно. Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 310/5835/13-ц (провадження № 61-46496св18), та узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 336/2836/18 (провадження № 61-4109св19), висновки у яких, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд має враховувати при застосуванні і виборі норм права до спірних правовідносин. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження чинного між сторонами договору, в тому рахунку й фінансової допомоги стосовно врегулювання між ними відносин щодо набуття та користування грошовими коштами відповідачем у розмірі 35 000,00 грн. Будь - які інші докази, які б підтверджували правомірність набуття та користування грошовими коштами відповідачем матеріали справи не містять. Тому, відсутність правової підстави для отримання грошових коштів відповідачем та не пов`язаність позивача з відповідачем жодними договірними правовідносинами щодо такого майна без правової підстави на те, свідчить про безпідставність отримання (набуття) грошових коштів в розумінні ст. 1212 ЦК України, та зобов`язує відповідача повернути позивачу отримані грошові кошти, як безпідставно набуті. Додані відповідачем до відзиву письмові докази жодним чином не підтверджують тих обставин, що перераховані позивачем грошові кошти у розмірі 35 000,00 є безповоротною фінансовою допомогою, яка надавалась останнім, як засновником об`єднання у добровільному порядку, з власної ініціативи на сплату заробітної плати, орендної плати за користування офісним приміщенням, сплати податків та банківських послуг. Окрім того, з наявних у справі документів та пояснень, які містяться в матеріалах справи і надавались учасниками справи в судовому засіданні суд встановив, що вищезазначені грошові кошти також не були внеском до статутного капіталу Адвокатського об`єднання «Анвальт», оскільки відсутні докази на підтвердження збільшення статутного капіталу відповідача або частки позивача, як засновника у статутному капіталі. Виходячи з вищевикладеного в своїй сукупності, суд прийшов до переконливого висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 35 000,00 грн. Щодо позовних вимог в частині стягнення 3% річних та індексу інфляції суд вважає за необхідне зазначити про наступне. Позивачем заявлено до стягнення з відповідача також 3% річних у загальному розмірі 3063,12 грн та інфляційні збитки у загальному розмірі 6 601,00 грн. 3% річних за користування грошовими коштами у загальному розмірі 3063,12 грн включають в себе: 3% річних за користування грошовими коштами в сумі 6000,00 грн, сплачених позивачем на рахунок відповідача 29.05.2018 у розмірі 531,12 грн за період з 29.05.2018 по 10.05.2021; 3% річних за користування грошовими коштами в сумі 14 000,00 грн, сплачених позивачем на рахунок відповідача 06.06.2018 у розмірі 1230,08 грн за період з 06.06.2018 по 10.05.2021; 3% річних за користування грошовими коштами в сумі 15 000,00 грн, сплачених позивачем на рахунок відповідача 19.06.2018 у розмірі 1 301,92 грн за період з 19.06.2018 по 10.05.2021. Інфляційні збитки у загальному розмірі 6 601,00 грн, включають в себе: інфляційні збитки за користування грошовими коштами в сумі 6000,00 грн, сплачених позивачем на рахунок відповідача 29.05.2018 у розмірі 1 131,60 грн за період з 29.05.2018 по 10.05.2021; інфляційні збитки за користування грошовими коштами в сумі 14 000,00 грн, сплачених позивачем на рахунок відповідача 06.06.2018 у розмірі 2 640,40 грн за період з 06.06.2018 по 10.05.2021; інфляційні збитки за користування грошовими коштами в сумі 15 000,00 грн, сплачених позивачем на рахунок відповідача 19.06.2018 у розмірі 2 829,00 грн за період з 19.06.2018 по 10.05.2021. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. З матеріалів справи убачається, що позивач 10.05.2021 звернувся з письмовою вимогою до керуючого Адвокатського об`єднання «Анвальт» про необхідність повернення безпідставно набутих грошових коштів у загальному розмірі 44 664,12 грн, з урахуванням трьох відсотків річних та індексу інфляції за прострочення виконання зобов`язання, протягом трьох днів з часу отримання даного листа. Зазначена письмова вимога була отримана відповідачем 17.05.2021, що підтверджується поштовим повідомленням. Виходячи з приписів частини третьої статті 530 ЦК України, в якій передбачено семиденний строк від дня пред`явлення вимогидля виконання боржником обов`язку, останнім днем виконання відповідачем письмової вимоги позивача було - 24.05.2021, а позов був поданий позивачем до суду через засоби поштового зв`язку - 25.05.2021. Тоді як, 3% річних у загальному розмірі 3063,12 грн та інфляційні збитки у загальному розмірі 6 601,00 грн позивачем заявлено за періоди з 29.05.2018 по 10.05.2021; з 06.06.2018 по 10.05.2021; з 19.06.2018 по 10.05.2021, де кінцевою датою є 10.05.2021. Тобто, враховуючи дату отримання відповідачем письмової вимоги про повернення безпідставно набутих грошових коштів та строк виконання такого обов`язку, суд дійшов висновку, що в діях відповідача не вбачається прострочення виконання грошового зобов`язання. Відтак, позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних збитків заявлено безпідставно, а відтак у задоволенні останніх слід відмовити. Таким чином, позов [PERSON] до Адвокатського об`єднання «Анвальт» про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів підлягає частковому задоволенню. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 711,53 грн (35 000,00 грн *908,00 грн/44 664,12 грн).

Outcome: partial