Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-06 00:00:00

28 вересня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.02.2015 року між сторонами було укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 3\~630,00 доларів США, зобовязавшись повернути їх до 04.05.2015 року. Відповідач не виконує свої зобовязання за укладеним договором, у звязку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики у сумі 101 864,52 грн. (за офіційним курсом Національного банку України станом на 21.09.2018 року) (а.с.а.с. 2, 3). У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, пояснивши, що 04.02.2015 року між сторонами у нотаріальній формі було укладено безпроцентний договір позики, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 3\~630,00 доларів США, зобовязавшись повернути їх до 04.05.2015 року. Дотепер відповідач не повернув позичені кошти. Відповідач до суду не зявився, був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких під став. Судом було встановлено, що 04.02.2015 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачеві у позику 3 630,00 доларів США строком до 04.05.2015 року. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований у реєстрі за №53 (а.с. 4). На підтвердження передачі коштів відповідач склав розписку (а.с. 5). Дотепер відповідач позичені кошти не повернув. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК) підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори й інші правочини. Згідно зі статтею 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності з абзацом першим частини 1 статті 1049 ЦК позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, в такій же кількості, такого ж роду і такої ж якості, які були передані йому позикодавцем) у строк і в порядку, встановлені договором. За укладеним договором позики позивач передав відповідачеві 3\~630,00 доларів США, про що свідчать матеріали справи, отже, вказаний правочин, у розумінні статті 1046 ЦК, було укладено. Дотепер отримані кошти не повернуто, тому відповідач зобовязаний повернути позивачеві позику в сумі 101\~864,52 грн. відповідно до наступного розрахунку: 3\~630,00 х 28,061850 = 101\~864,52, де: -3\~630,00 заборгованість за договором позики у доларах США; -28,061850 курс 1 долара США до гривні, встановлений Національним банком України, станом на 21.09.2018 року. Ураховуючи викладене, суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача заборгованості за договором позики загальною сумою 101\~864,52 грн. У порядку статті 141 ЦПК з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню компенсація судових витрат у сумі 1 018,65 грн.

Outcome: approved