Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-29 00:00:00

26 лютого 2020 року позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Гузєв І.Г., звернувся до суду з позовом до відповідача ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - Відповідач, ПрАТ «ЦГЗК») про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я в сумі 188 920 грн. без утримання податків з доходу фізичних осіб та інших податкових платежів. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що з 06.08.1980 по 23.12.1981 працював на посаді водія автомобіля БілАЗ з вивозу гірничої маси з кар`єру Криворізького «ЦГЗК», з 23.03.1992 по 23.03.1994 на посаді машиніста бульдозера Петрівського РУ Криворізького «ЦГЗК», з 02.02.2004 по 27.09.2013 працював на посад машиніста бульдозера дільниці по утриманню доріг Петрівського кар`єру ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат». Рішенням МСЕК від 08.09.2015 позивачу було встановлено 40% втрати професійної працездатності по вібраційній хворобі, третю групу інвалідності безстроково. У зв`язку із отриманими профзахворюваннями порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, який позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він постійно відчуває біль, оніміння в руках та ногах, судоми в ліктьових м`язах, обмеження рухів у плечових, ліктьових суглобах, виражено утруднену ходу, загальну слабкість, задишку при помірному фізичному навантаженні, сухий кашель, головний біль, запаморочення, періодично похитування при ході, підвищення артеріального тиску, набряки гомілок, зниження слуху. Тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги. Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни в його житті є незворотними, що завдає позивачу душевного болю та страждань. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 19 березня 2020 року ухвалою суду, за клопотанням представника відповідача, продовжено останньому процесуальний строк для подання відзиву на позов. 24 березня 2020 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в позові, посилаючись на те, що у період роботи позивача на підприємстві відповідача, останній не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, не порушував технологію виробництва. Позивач свідомо обрав місце роботи зі шкідливими умовами праці, тривалість роботи у шкідливих умовах залежала виключно від особистого волевиявлення позивача. Вказав, що лише факт втрати професійної працездатності не призводить до відшкодування моральної шкоди. Зазначив, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди жодним чином не аргументований та необґрунтований, сума моральної шкоди є завищеною та такою, що не відповідає вимогам розумності та справедливості. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з 06.08.1980 по 23.12.1981 працював водієм автомобіля БілАЗ 548 на підприємстві відповідача, з 23.03.1992 по 23.03.1994 працював машиністом бульдозера Петрівського рудоуправління, з 02.02.2004 по 27.09. 2013 працював машиністом бульдозера на підприємстві відповідача: Петрівському кар`єрі, і був звільнений з підприємства за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки на ім`я [PERSON] (а.с. 32-39). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного на підприємстві ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» від 25.06.2015 встановлено наявність у [PERSON] професійного захворювання - вібраційна хвороба першої-другої ст. від комбінованої дії загальної та локальної вібрації, церебрально-периферичний ангіодистонічний синдром у сполученні з полірадикулоневропатією полі сегментарною попереково-крижовою (L4, L5, S1) переважно справа, (стан після дискектомії L4-L5, L5- S1 25.04.2013, 06.05.2013) зі стійким вираженим больовим та м`язово-тонічним синдромами, вираженим порушенням біомеханіки хребта та вираженими загальними статико-динамічними порушеннями, нейродистрофічними проявами у вигляді деформуючого артрозу колінних суглобів, ПФС першого-другого ступеню, деформуючого артрозу ліктьових суглобів, ПФС першого-другого ступеню, двобічного плечолопаткового періартрозу, ПФС другого ступеню з порушенням трофіки кистей, зі стійким больовим синдромом. Т 75.2, із зазначенням його причини - перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу (а.с. 12-15) У пункті 16 згаданого Акту зазначено, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи машиністом бульдозера (у кар`єрі) на дільниці по утриманню доріг Петрівського кар`єру гірничо-транспортного цеху №2 виконував роботи по керуванню бульдозером під час переміщення гірничої маси, ґрунту, виконанню планувальних робіт у кар`єрі. При цьому внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди, мавших місце порушень режимів експлуатації бульдозерів, підпадав під вплив підвищених параметрів загальної вібрації. Також згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 16.04.2015 протокол №584, підставою для встановлення професійного характеру захворювання послужив профмаршрут, зокрема, 06.08.1980-23.12.1981- водій автомобіля БілАЗ- 548 ПАТ «Центральний ГЗК». Згідно пункту 19 вказаного Акту враховуючи роботу [PERSON] впродовж 18 років та 6 місяців в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити неможливо. Внаслідок зазначеного вище хронічного професійного захворювання, Позивач 08.09.2015 року пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 40% внаслідок професійного захворювання, третю групу інвалідності з 22.07.2015 безстроково, що підтверджується копією довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №010531 від 08.09.2015, копією довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААВ № 865820 від 08.09.2015 (а.с. 8- 9, 10-11) Так, наявність професійного захворювання у позивача також підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, зокрема виписними епікризами, з яких вбачається що він неодноразово проходив лікування в закладах охорони здоров`я з діагнозом: вібраційна хвороба (а.с. 16-31) Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 40%, встановлення групи інвалідності, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, яке не дає покращення в стані здоров`я. Крім того, відчуває больові почуття при незначному фізичному навантаженні та ходьбі, швидку втому, загальну слабкість. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд враховує період роботи позивача протягом 18 років 6 місяців в шкідливих умовах, з яких на підприємстві відповідача 11 років 8 місяців, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що позивачу первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, третю групу інвалідності безстроково, що вказує на неможливість покращення стану здоров`я позивача в подальшому, незворотність негативних наслідків профзахворювання на житті позивача, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 65 000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 840,80 грн.

Outcome: partial