Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

27.12.2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] ,третя особа Четверта миколаївська державна нотаріальна контора про визначення частки земельної ділянки у спільній сумісній власності. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач у позовній заяві посилається на те, що [INFO] . померла його дружина - [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, серед іншого, у вигляді належної їй частки земельної ділянки площею 0,25 га, що розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] . У встановленому законом порядку позивач прийняв спадщину після смерті своєї дружини та на теперішній час має намір оформити свої спадкові права, однак нотаріусом йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки частки співвласників в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку визначено не було. Також позивач зазначив,що спадщину окрім нього прийняла ще одна особа - онучка померлої дружини [PERSON] відповідач по справі. За таких обставин жодним іншим чином, ніж шляхом звернення до суду, позивач захистити свої спадкові права не має можливості. Позивач в судове засідання не з`явився, однак надав заяву в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, звернулась до суду із заявою в якій зазначає, що заявлені вимоги визнає та просить їх задовольнити. Так як відповідач визнала позовні вимоги у відповідності до положень ч.3 статті 200 ЦПК України суд ухвалює рішення у підготовчому судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи,оцінивши в сукупності надані суду докази, врахувавши заяви сторін, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог за наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Як встановлено в судовому засіданні, 15.12.2011року [PERSON] та [PERSON] був виданий Державний акт про право приватної власності на землю згідно з якими земельна ділянка розташована [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER] ) передана для будівництва і обслуговування жилого будинку,господарських будівель і споруд. (а.с.13-14) [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.(а.с.9) Після смерті [PERSON] із заявами про прийняття спадщини звернулись [PERSON] -чоловік та [PERSON] -онучка. Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 05.07.2010 року визнано за [PERSON] та [PERSON] право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,25га для будівництва та обслуговування житлового будинку,розташовану на території Кривобалківської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області.(а.с.12) Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-4804729312018 від 16.05.2018 року,право спільної сумісної власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] ,місце розташування: [ADDRESS],площею 0,2500га,цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд,зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] .(а.с.15) Постановою від 30.08.2018 року державний нотаріус Четвертої миколаївської державної нотаріальної контори відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки площею 0,2500га, кадастровий номер [NUMBER] , розташованої за адресою: [ADDRESS],у зв`язку з тим, що не визначена частка земельної ділянки, що належала померлій. Згідно з положеннями статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1297 ЦК України визначає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах (стаття 1226 ЦК України). У відповідності до статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 369 ЦК України). У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (ч.2 ст.370 ЦК України). Водночас стаття 86 ЗК України визначає, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до положеньст. 89 Земельного кодексу України, - земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Крім того, згідно із п. г ч. 1ст. 87 ЗК України, - право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду. Крім того, у відповідності до пунктів 4 та 6 глави 1 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України, нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після визначення (виділення) частки померлого у спільному майні. Тому при спадкуванні таких часток істотне значення має встановлення їх розміру, що може бути зроблено як за життя спадкодавців, так і після відкриття спадщини. Згідно зч.4ст.120Земельного кодексуУкраїни у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до ч. 1ст. 1226 ЦК України частка, у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. В абзаці 5 п. 3.4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», розяснено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. В судовому засіданні встановлено, що оскільки між співвласниками не укладався договір про зміну розміру часток у власності на земельну ділянку, тому суд приходить до висновку, що частки співвласників є рівними (ідеальними). Таким чином на підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved