Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

27 липня 2016 року ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» звернулося до Хмельницького міськрайонного суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 14 квітня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 14.04.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого, остання надала ВАТ «Сведбанк» в іпотеку квартиру, загальною площею 94,8 кв.м, житловою площею 49,90 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (копія договору додається). 28.11.2012 року ПАТ «Сведбанк» відступило ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відповідно до договору факторингу №15 свої права вимоги за зобовязаннями [PERSON] по кредитному договору та іпотечному договору. У звязку з невиконанням позичальником своїх зобовязань за кредитним договором, 09.09.2015 року в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного застереження, ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» зареєструвало право приватної власності на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 94,8 кв.м, житлова площа 49,9 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Однак, при отриманні інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна було встановлено, що на вищезазначену квартиру накладено арешти на підставі постанови про арешт майна боржника державного виконавця Першого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції [PERSON] №41168195 від 13.03.2015 р. та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження державного виконавця Першого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції [PERSON] №41156442 від 10.01.2014 р. Вказує, що дані арешти зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.03.2015 року за номером запису про обтяження 9037062 (спеціальний розділ) та 13.01.2014 року за номером запису про обтяження 4226366 (спеціальний розділ). Проте, вказані арешти є такими, що порушують право власності ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», а тому просять зняти дані арешти. 23 серпня 2016 року позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, а саме просить звільнити з-під арешту наступне спірне нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 94,8 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», який був накладений на підставі постанови про арешт майна боржника державного виконавця Першого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції [PERSON] №41168195 від 13.03.2015 р. на підставі якої до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна внесені записи про обтяження №11101455 та №9037062 (спеціальний розділ). В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] та представник відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» в судовому засіданні не заперечили щодо задоволення позовних вимог. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору Перший міський відділ державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції в судовому засіданні не заперечив щодо задоволення позовних вимог. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню внаслідок наступного. Так, відповідно до\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених\~ст.61 цього Кодексу. \~Згідно ч.ч. 1-3\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом обєктивно встановлено, що 14 квітня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 14.04.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого, остання надала ВАТ «Сведбанк» в іпотеку квартиру, загальною площею 94,8 кв.м, житловою площею 49,90 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (копія договору додається). 28.11.2012 року ПАТ «Сведбанк» відступило ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відповідно до договору факторингу №15 свої права вимоги за зобовязаннями [PERSON] по кредитному договору та іпотечному договору. У звязку з невиконанням позичальником своїх зобовязань за кредитним договором, 09.09.2015 року в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного застереження, ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» зареєструвало право приватної власності на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 94,8 кв.м, житлова площа 49,9 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 31.08.2016 р. на вищезазначену квартиру накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника державного виконавця Першого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції [PERSON] №41168195 від 13.03.2015 р. по виконавчому листу, виданого Хмельницьким міськрайонним судом від 01.02.2013 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості. На підставі якої до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна внесені записи про обтяження №11101455 та №9037062 (спеціальний розділ). Відповідно до ч. 6 ст. 3 Закону України „Про іпотеку, та п. 11 вищезазначеного Іпотечного договору, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання іпотекодавцем основного зобовязання повністю або частково, у тому числі якщо іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені або випливають з основного зобовязання, у тому числі у випадку одностороннього прострочення основного зобовязання. Пунктом 12 Іпотечного договору встановлено, що звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому статтею ст. 37 Закону України «Про іпотеку» Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Порядок передачі майна у заставу та звернення стягнення на це майно визначений ст.ст. 572-597 ЦК України,Законом України «Про іпотеку»,Законом України «Про заставу»,Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Відповідно до\~статті 3 Закону України «Про іпотеку»\~у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки, що кореспондується з ч. 6 ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження». Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. У відповідності до\~ст.590 Цивільного кодексу України\~звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 572 ЦК України\~в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава як правовий інститут цивільного законодавства виконує забезпечувальну функцію, тобто спрямована на те, щоб гарантувати кредитору-заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, незалежно від майнового стану боржника, і наявності у нього заборгованості перед іншими кредиторами, отже, застава встановлюється для гарантування майнових інтересів кредитора-заставодержателя. Згідно з ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. У відповідності до ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідност. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту. У відповідності до ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. Частиною 1ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Згідно з ч. 3ст. 54 цього Закону для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Водночас ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Згідно з ч. 7 ст. 54 цього Закону спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом. Частина 8\~ст.54 Закону України «Про виконавче провадження»\~передбачає, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень\~Закону України «Про Іпотеку». \~\~Ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»\~визначено, що зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. А тому, виходячи з аналізу норм закону та обставин справи суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги позивача, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, договір іпотеки був укладений ще в 2008 році, а саме до накладення вищезазначеного арешту в 2015 році. ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» зареєструвало право приватної власності на предмет іпотеки та має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок реалізації предмета іпотеки, так як є обтяжувачем з вищим пріоритетом по відношенню до усіх\~інших\~обтяжувачів, наявність зазначеного арешту порушує права позивача у володінні та розпорядженні власним майном. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення. Судові витрати розподіляються відповідно до ст.. 88 ЦПК Украхни.

Outcome: approved