Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

28.10.2019 року позивач звернувся до Першотрвневого районного суду Донецької області з позовною заявою, яка булла згодом уточнена до [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання дій протиправними та незаконними та стягнення грошової суми, як відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями посадової особи, при здійсненні своїх повноважень В обґрунтування свої позовних вимог [PERSON] зазначає , що відповідач з 2015 року займає посаду голови Бердянської сільської ради, є посадовою особою органу місцевого самоврядування. Бердянська сільська рада є засновником Бердянського комунального підприємства, яке до 2018 року надавало послугу з централізованого водопостачання мешканцям села Агробаза, і позивачу в тому числі. 02.04.2014 року позивач уклав з вказаним підприємством договір про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення та вивозу ТПВ. Умови даного договору позивач виконував сумлінно, сплачував за надані послуги відповідно до рахунків. З моменту обрання [PERSON] головою сільської ради, він через підпорядковане йому підприємство, неодноразово намагався пошкодити водогін позивача, приганяв спецтехніку, поліцію щоб пошкодити водогін до тваринницької ферми, яка належить позивачу. Коли [PERSON] , використовуючи своє службове становище змусив відрізати водогін позивача від загального колодязя, постраждали всі мешканці села Агробаза, втім відповідач звинуватив у даній ситуації [PERSON] . Своїми незаконними діями відповідач, зловживаючи службовим становищем, завдав позивачу моральних страждань, переживань з приводу своєї репутації серед односельчан, в кругу сім`ї та друзів. Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду завдану його незаконними діями в розмірі 100\~000 грн.,судові витрати в сумі 3100 грн., постановити окрему ухвалу суду відносно [PERSON] та направити її на розгляд адміністративної комісії Маріупольської міської ради, бо в його діях є признаки порушення статті 186 КУпАП. Відповідно до статті 262 ЦПК України. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Япрах Д.Г. проти задоволення позову заперечував, в повному обсязі, обґрунтовуючи це наступним. Відповідно до змісту відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлено, що Бердянське комунальне підприємство (код\~ЄДРПОУ -\~32289083)відноситься до суб`єктів господарювання, яким надано право здійснювати збір, очищення та постачання (надання)води. З метою забезпечення майнових відносин, забезпечення безперебійного і якісного водопостачання та водовідведення на території Бердянської сільської ради Мангушського району Донецької області, рішенням Бердянської сільської ради від 18.04.2018 р. №VII/43-657 було передано з відання Бердянського комунального підприємства до господарського відання ТОВ «КП «БП КОМПАНІ» свердловини, водонапірні вежі та водопровід, що розташовані на території села Бердянське. Фактичне здійснення централізованого водопостачання ТОВ «КП «БП КОМПАНІ» розпочало з 2019 р., а вже 06.03.2020 р. на підставі рішення Бердянської сільської ради Мангушського району Донецької області від 03.03.2020 р. №VII/72-1165 «Про розірвання договору про закріплення майна, що належить до комунальної власності...» підприємство припинило виконувати функції з централізованого водопостачання. Централізоване водопостачання здійснюється Бердянським комунальним підприємство, яке очолює [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» встановлено, що надання житлово - комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Порядок укладання, зміна і припинення договору про надання житлово - комунальних послуг, визначається ст. ст. 13-15вищезазначеного Закону. Проте, матеріалами цивільної справи №241/2304/19 про визнання дій протиправними та незаконними, стягнення грошової суми, як відшкодування моральної шкоди, завданої діями посадової особи при здійсненні своїх повноважень не встановлено наявність діючих (укладених) договорів (правочинів) про надання житлово комунальних послуг з централізованого постачання холодної води громадянину [PERSON] , ані з Бердянським комунальним підприємство, ані з ТОВ «КП «БП КОМПАНІ». Вищезазначені обставини унеможливлюють встановити об`єктивність і законність звернення громадянина [PERSON] із вказаним позовом, як і визначення статусу [PERSON] , у спірних правовідносинах. Більш того, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлено, що Бердянська сільська рада, в особі голови Білозерцева 1.1, припинила діяти як юридична особа, на підставі рішення щодо реорганізація, про що в державному реєстрі здійснено відповідний запис від 19.07.2021 р. №1002471120013000336. Згідно трудової книжки виданої на ім`я [PERSON] також встановлено, що його звільнено з посади сільського голови Бердянської сільської ради 12.11.2020 р., у зв`язку із закінченням строку повноважень (запис №21). Також, матеріалами цивільної справи не встановлено, яке відношення сільський голова Бердянської сільської ради Білозерцев І.І., як відповідач у справі має відношення до підприємств, що здійснюють (здійснювали) централізовано водопостачання холодної води, відключення від якої й стало підставою звернення до суду [PERSON] з позовною заявою про визнання дій протиправними та незаконними, стягнення грошової суми, як відшкодування моральної шкоди, завданої діями посадової особи при здійсненні своїх повноважень. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що дійсно дії [PERSON] , який використовував своє службове становище, будучи головою Бердянської сільської ради, мав особисті неприязні стосунки з її чоловіком, призвели до відключення водопостачання в їхньому будинку, погіршення умов життя, відносин в сім`ї, з сусідами, погіршення фізичного здоров`я її чоловіка- позивача [PERSON] та іншим моральним стражданням. В судовому засіданні був опитаний свідок [PERSON] який у 2015-2016 роках працював директором Берданського комунального підприємства. Свідок [PERSON] підтвердив, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] склалися особисті неприязні відносини. [PERSON] надавав наказ відключити водогін позивача від централізованого водопостачання. Між ними постійно виникали сварки, скандали, що призводило до моральних страждань позивача. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що дійсно своїми діями, зловживаючи службовим становищем, [PERSON] , як голова сільської ради змушував робітників комунального підприємства відключити їх обістя від водопостачання, неодноразово розповідав сусідам та мешканцям села Агробаза, що саме відповідач винен у відсутності в їх домівках води. Відключення від водопостачання дуже погіршило життєві умови позивача та його сім`ї, в зв`язку з тим, що неможливо було зробити звичайні речі напоїти худобу, приготувати їсти, попрати. Відповідач неодноразово нецензурною лайкою виражався в бік позивача, чому були свідки- працівники комунального підприємства, поліції. Такі скандали протягом тривалого часу призвели к суттєвому погіршенню здоров`я позивача, до напружених відносин між членами сім`ї та сусідами, тобто нанесли моральну шкоду. Вислухавши думку сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» визначено, що виконавець комунальних послуг - це суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу до умов договору. Пунктом 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово - комунальні послуги передбачено, що до житлово - комунальних послуг відносяться послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до змісту відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлено, що Бердянське комунальне підприємство (код\~ЄДРПОУ -\~32289083)відноситься до суб`єктів господарювання, яким надано право здійснювати збір, очищення та постачання (надання)води ( а.с.158-163) З метою забезпечення майнових відносин, забезпечення безперебійного і якісного водопостачання та водовідведення на території Бердянської сільської ради Мангушського району Донецької області, рішенням Бердянської сільської ради від 18.04.2018 р. №VII/43-657 було передано з відання Бердянського комунального підприємства до господарського відання ТОВ «КП «БП КОМПАНІ» свердловини, водонапірні вежі та водопровід, що розташовані на території села Бердянське. Фактичне здійснення централізованого водопостачання ТОВ «КП «БП КОМПАНІ» розпочало з 2019 р., а вже 06.03.2020 р. на підставі рішення Бердянської сільської ради Мангушського району Донецької області від 03.03.2020 р. №VII/72-1165 «Про розірвання договору про закріплення майна, що належить до комунальної власності...» підприємство припинило виконувати функції з централізованого водопостачання. ( а.с.164-165) Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» встановлено, що надання житлово - комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Порядок укладання, зміна і припинення договору про надання житлово - комунальних послуг, визначається ст. ст. 13-15вищезазначеного Закону. Судом установлено, що відповідно до договору 3610 від 02.04.2014 року [PERSON] дійсно отримував послуги з постачання холодної води і водовідведення від Бердянського комунального підприємства ( а.с. 172-175 ) Позивач здійснював оплату за постачання холодної води ТОВ «КП «БП Компані», яке з 2018 року було постачальником послуги з водопостачання ( а.с. 176-179) Відповідно до відеозапису [PERSON] дійсно перебував на місці робіт з відключення водогону позивача від централізованого водопроводу, між ними існує конфліктна ситуація, склалися неприязне ні стосунки, відповідач нецензурною лайкою ображав позивача в присутності працівників комунального підприємства.( а.с.72) Як вбачається з матеріалів справи предметом даного позову є відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу протиправними діями голови Бердянської сільської ради Білозерецевим Іваном Івановичем, за вказівкою якого було відключено воду в домоволодінні позивача. Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлено, що Бердянська сільська рада, в особі голови Білозерцева І.І, припинила діяти як юридична особа, на підставі рішення щодо реорганізація, про що в державному реєстрі здійснено відповідний запис від 19.07.2021 р. №1002471120013000336 ( а.с. 157) Як вбачається з трудової книжки виданої на ім`я [PERSON] також встановлено, що його звільнено з посади сільського голови Бердянської сільської ради 12.11.2020 р., у зв`язку із закінченням строку повноважень (запис №21).( а.с.166-167) Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. 1167 ЦК України доказуванню підлягає факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно зі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Отже, зазначені підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. При цьому, з урахуванням положень п. 10 ч. 2 ст. 16, ст. ст. 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування . Правові висновки щодо відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року (справа № 464/3789/17). Зокрема, зазначено, що відшкодування шкоди, зокрема, й моральної, за порушення прав людини є одним з ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань і незручностей, зокрема, через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли за собою вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння моральної шкоди (постанова Верховного Суду від 24 березня 2020 року, справа № 818/607/17). Приймаючи до уваги вище викладене, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання дій голови Бердянської сільської ради Білозерцева І.І. протиправними та незаконними є безпідставними та необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Щодо позовної вимоги про стягнення з [PERSON] моральної шкоди, як з фізичної особи, суд виходить з наступного. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди позивачу суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, визначений позивачем у 100 000 гривень є значно завищеним, не відповідає обставинам справи та вимогам розумності і справедливості. Отже, визначаючи співмірність розміру відшкодування, спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості. З огляду на те, що розумність і справедливість є оціночними поняттями, суди, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди. Як вбачається із заявлених вимог, [PERSON] обґрунтовуючи розмір завданої йому моральної шкоди, не підтвердив співмірність заявленої до стягнення суми засадам розумності та справедливості, а виходив лише із мінімального розміру заробітної плати. При визначенні розміру моральної шкоди суд звертає увагу, що на разі відсутній законодавчо встановлений алгоритм визначення розміру відшкодування моральної шкоди, тому її сума повинна бути визначена з врахуванням конкретних обставин справи, залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи тривалість порушення прав позивача, з урахуванням вимог розумності та виваженості суд вважає, що розмір моральної шкоди, який необхідно стягнути з відповідача, становить 10 000 гривень. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доводи позову не знайшли свого підтвердження для задоволення вимог позивача щодо відшкодування моральної шкоди в заявленому ним розмірі, тому підлягають частковому задоволенню, оскільки позивачем не підтверджено належними доказами, що йому заподіяно моральної шкоди у визначеному ним розмірі, який не відповідає обставинам справи, та стражданням і приниженням, завданим позивачу. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із наступного. Згідно ст.133\~ЦПК України судові\~витрати складаються\~з судового\~збору та\~витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. Розмір\~судового збору,\~порядок його\~сплати,\~повернення і\~звільнення від\~сплати встановлюються\~законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу;пов`язані із\~залученням свідків,\~спеціалістів,\~перекладачів,\~експертів та\~проведенням експертизи; пов`язані\~з витребуванням\~доказів,\~проведенням огляду\~доказів за\~їх місцезнаходженням,\~забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. В статті 138 ЦПК України зазначено, що\~витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Відповідно до п.1 ст.139 ЦПК України свідку у зв`язку з викликом до суду відшкодовуються витрати, що пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту та наймом житла, а також виплачується компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Як вбачається зі ст. 141 ЦПК України\~судові витрати між сторонами розподіляються наступним чином : 1. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 3. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Враховуючи те, що наданими суду доказами фактичний обсяг витрат на переїзд свідків до іншого населеного пункту у даній справі позивачем [PERSON] не обґрунтовано у повному обсязі, суд вважає, що позовні вимоги , щодо стягнення з відповідача на його користь витрат, пов`язаних з розглядом справи у сумі 3100 гривень є неспівмірними із складністю справи, ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судових витрат і вважає, що розмір судових витрат який необхідно стягнути повинен бути пропорційним до задоволених позовних вимог і складати 310 гривень. Стосовно вимоги заявника щодо винесення окремої ухвали відносно [PERSON] при розгляді даної справи, суд звертає увагу на таке: Відповідно до вимог ч. 1 ст. 262 ЦПК України, суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. Окрема ухвала суду - це процесуальне судове рішення, якою суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону і причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Отже, підставою для постановлення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення. В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення (ч. 5 ст. 262 ЦПК України). Суд звертає увагу, що статтею 262 ЦПК України не встановлено процесуального обов`язку суду постановляти окрему ухвалу. Постановлення окремої ухвали є правом суду у разі встановлення судом підстав для окремої ухвали. Як вважає позивач, у діях голови Бердянської сільської ради [PERSON] присутні ознаки порушення статті 186 КУпАП , тобто самоуправство. Відповідно до ст. 186 КУпАП самоуправство це самовільне, всупереч встановленому законом порядку, здійснення свого дійсного або гаданого права, що не завдало істотної шкоди громадянам або державним чи громадським організаціям. Суд вважає, що в даному випадку підстави для винесення окремої ухвали відсутні. З огляду на викладене, суд доходить до висновку про те, що з наявних матеріалів справи не вбачається порушень колишнім головою Бердянської сільської ради [PERSON] статті 186 КУпАП, а саме здійснення самоуправства . Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог [PERSON] .

Outcome: partial