Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

29.01.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Спільного українсько-німецького підприємства «МАРКОМ» у формі товариства з обмеженою відповідальністю, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: [PERSON], про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 31.10.2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю автомобіля марки «Сitroen Beringo», державний реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності СП «Марком» та за кермом якого знаходився [PERSON], та автомобіля марки «Mercedes-Benz CL500», державний реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності позивачу. Згідно постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 24.12.2015 року винним у порушенні Правил дорожнього руху, які призвели до зазначеної ДТП, визнано [PERSON], який на той час перебував з СП «Марком» у трудових відносинах. Внаслідок вказаної ДТП автомобілю позивача заподіяно матеріальних збитків, розмір яких згідно Звіту про визначення вартості матеріального збитку, нанесеного власнику пошкодженого транспортного засобу, від 02.12.2015 року за № 5/ч/15 становить 240 260 грн. 28 коп. Разом з тим, оскільки на час ДТП цивільна-правова відповідальність відповідача як власника автомобіля марки «Сitroen Beringo», державний реєстраційний номер [NUMBER], була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на підставі Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7818815 від 22.03.2015 року, 16.12.2015 року вказаною страховою компанією позивачу було виплачене страхове відшкодування у сумі 49 500 грн. 00 коп., з урахуванням встановленої франшизи в розмірі 500 грн. та максимального розміру страхового відшкодування. У зв'язку з зазначеним, та посилаючись на положення ст. 1172, 1187, 1194 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду у загальному розмірі 190 760 грн. 28 коп., що становить різницю між фактичною шкодою та страховою виплатою. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки представника суд не повідомив. Третя особа в судовому засіданні щодо задоволення позову не заперечувала. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін, а також, що позивач стосовно заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Так, в судовому засіданні встановлено, що 31.10.2015 року о 11 год. 35 хв. по вул. Антоновича у м. Києві, [PERSON], керуючи автомобілем марки «Сitroen», державний реєстраційний номер [NUMBER], не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем марки «Мерседес», державний реєстраційний номер [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів. Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 24.12.2015 року [PERSON] було визнано винним у вищезазначеній ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 6). Згідно положень п.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, вина [PERSON] у скоєнні вказаного ДТП та обставини цього ДТП, не потребують доказування. При цьому, у судовому засіданні встановлено, що автомобіль марки «Сitroen», державний реєстраційний номер [NUMBER], належить відповідачу на праві власності, а [PERSON] на час здійснення ДТП працював водієм в СП «Марком», про що свідчить копія його трудової книжки (а.с. 7). В свою чергу, автомобіль марки «Mercedes-Benz CL500», державний реєстраційний номер [NUMBER], належить позивачу на праві власності та відповідно до Звіту про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу (КТЗ) за № 13/03/15, складеного оцінювачем ТОВ СОС Сервіс Україна» 02 грудня 2015 року, розмір матеріальних збитків, нанесених позивачу внаслідок пошкодження КТЗ становить 240 260 грн. 28 коп. (а.с. 8-12). Водночас, як вбачається з матеріалів справи, на час вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність водія відповідача, як власника автомобіля марки «Сitroen Beringo», державний реєстраційний номер [NUMBER], була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на підставі Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7818815 від 22.03.2015 року. Відповідно до Страхового акту ПрАТ СК «ПЗУ Україна» №UA2015103100007/L01/01 від 16.12.2015 року позивачу виплачене страхове відшкодування у сумі 49 500 грн. 00 коп., з урахуванням встановленої франшизи в розмірі 500 грн. та максимального розміру страхового відшкодування (а.с. 27). У відповідності з ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням, серед іншого, транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У відповідності до положень ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, враховуючи те, що ПрАТ СК «ПЗУ Україна» було виплачено позивачу відшкодування шкоди, заподіяної йому в результаті ДТП в розмірі 49 500 грн. 00 коп., а загальний розмір матеріальних збитків, нанесених позивачу внаслідок пошкодження КТЗ становить 240260 грн. 28 коп., різниця між фактичним розмиром шкоди та страховим відшкодуванням підлягає стягненню з відповідача. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з СП «Макром» на його користь майнової шкоди у розмірі 190760 грн. 28 коп., що становить різницю між фактичною шкодою та страховою виплатою є такими, що ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. Крім того відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України з СП «Макром» на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 907 грн. 61 коп., а всього разом з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 192 667 грн. 89 коп. (190760,28+1907,61) . Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 1166, 1167, 1172, 1187, 1192, 1194 ЦК України та

Outcome: approved