Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

27 липня 2017 року між ТОВ «ОК Новий Зір» та гр. [PERSON] укладено цивільно-правовий договір про надання юридичних послуг № 27/07/17 за умовами якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе обов`язок надавати йому юридичну допомогу в обсязі і на умовах, що зазначені у цьому Договорі. Виконавець зобов`язується щомісячно надавати Замовнику необхідну правову допомогу з питань діяльності підприємства шляхом разових консультацій. (п. 2.1 Договору; Сторонами було визначено, що винагорода (вартість Договору) по цьому Договору не може становити менше 13 000 (тринадцять) тисяч гривень щомісячно, п.3.1 цього Договору. Даний Договір було укладено терміном на один місяць. В подальшому, 25.08.2017 року, було підписано Додаткову угоду № 1 до Договору, за умовами якої п. 4.1. Договору було викладено в новій редакції, а саме: «4.1. Цей договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє безстроково». Позивач вважає, що даний договорі має бути розірваним з огляду на те, що має змішану правову природу, оскільки має ознаки договору підряду, а відтак відповідно до норм діючого законодавства замовник має право відмовитись від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Таким чином, 27 листопада 2019, підприємство повідомило позивача листом № 57 про те, що у зв`язку з відсутністю необхідності у виконанні позивачем роботи, договір варто вважати розірваним з 31.12.2019 року та направило для підписання відповідну додаткову угоду. Так, підприємство вважаючи цивільно-правовий договір про надання юридичних послуг № 27/07/17 від 27.07.2017 розірваним з 31.12.2019 року, також повідомило відповідача про припинення оплати за зазначеним договором починаючи з 1 січня 2020 року. Проте, [PERSON] безпідставно та неправомірно заперечив щодо факту розірвання договору. Більше того, Відповідач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом про примусове виконання обов`язку в натурі та стягнення винагороди з TOB «ОК «Новий Зір» за період з листопада місяця 2019 по березень місяць 2020 року включно. Даний спір наразі розглядається в суді. Своїм позовом [PERSON] , фактично проігнорував вимоги законодавства, що встановлюють права замовника на відмову від подальшої співпраці з підрядником, який не виконує свою роботу і потреба в послугах якого відпала. Відповідач виконання роботи по договору підряду фактично не здійснював починаючи з листопада 2019 року, оскільки в той час в штаті позивача вже з`явився юрист, який в повній мірі забезпечив правову роботу на підприємстві. До того ж, потреба в його роботах для замовника відсутня, оскільки [PERSON] своїм зверненням до суду з первісним позовом продемонстрував своє прагнення до отримання безпідставного доходу. Так, маніпуляції відповідача та його вимога про примусове виконання обов`язку щодо оплати ненаданих послуг, свідчать про його непорядність та підтверджують умисел в здійсненні ним дій направлених на отримання протиправного збагачення. Відповідач намагається через суд зобов`язати підприємство здійснювати оплату за Договором, за той проміжок часу, в який ним не виконувалась і не могла виконуватись робота за цим Договором. Також, на думку позивача, умови укладеного між [PERSON] та ТОВ «ОК «Новий зір» не відповідають як нормам діючого законодавства, якими врегульовано порядок укладання та виконання подібних правочинів так і принцам ділового обороту у галузі надання юридичних послуг. Позивач вважає, що умови договору направлені лише на постійне фінансове забезпечення позивача у вигляді щомісячної грошової винагороди. Таким чином, на підставі викладеного Товариство просить суд визнати розірваним (розірвати) Цивільно - правовий договір № 27/07/17 від 27 липня 2017 року укладений між [PERSON] та ТОВ «ОК Новий зір» з 31.12.2019 р. Ухвалою судді від 29.03.2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження в підготовчому засіданні. Відповідно до ухвали судді, внесеної до протоколу судового засідання від 27.05.2021 року було закрито підготовчий розгляд справи та призначено справу в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Представник позивача у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі, надаючи пояснення посилався на обставини, що викладені в позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні заперечував щодо вимог позовної заяви, посилаючись на їх необґрунтованість. 11.05.2021 року подав відзив на позовну заяву, зі змісту якого посилається на те, що безпідставним та незаконним є твердження позивача, що спірний Договір не відповідає нормам діючого законодавства, яким врегульовано порядок укладання та виконання подібних правочинів так і принципам ділового обороту у галузі надання юридичних послуг, оскільки товариством не надано достатніх та допустимих доказів, що підтверджують вказані обставини. У відповідача відсутні підстави для розірвання та для визнання розірваним Цивільно-правового договору про надання юридичних послуг № 27/07/17 від 27.07.2017 року та Додаткової Угоди № 1 до цього Договору від 25.08.2017 року, так як такий порядок не передбачений у даному випадку ні Договором ні законом, істотні умови цього Договору відповідачем не порушувались, позивачем не додано до позовної заяви доказів, що підтверджують систематичне невиконання відповідачем договірних зобов`язань, а відтак відповідач просить в позові відмовити. Суд, заслухавши доводи представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено, що 27 липня 2017 року між ТОВ «ОК Новий Зір» та гр. [PERSON] укладено цивільно-правовий договір про надання юридичних послуг № 27/07/17 за умовами якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе обов`язок надавати йому юридичну допомогу в обсязі і на умовах, що зазначені у цьому Договорі. Відповідно до умов Договору, замовник доручає, а виконавець бере на себе обов`язок надавати йому юридичну допомогу в обсязі і на умовах, що зазначені в цьому договорі. Сторони усвідомлюють, що даний договір укладено відповідно до вимог цивільного законодавства, вони виключно ним керуються при виконанні своїх договірних зобов`язань і на їх дані договірні стосунки не розповсюджується трудове законодавство. Згідно п. 4.1, п. 4.2. договір укладений на термін з 27 липня 2017 року до 27 серпня 2017 року та може бути розірваний за погодженням сторін. 25.08.2017 ТОВ «ОК Новий Зір» запропонувало гр. [PERSON] укласти Додаткову угоду до цивільно-правового договору від 27.07.2017 року про надання юридичних послуг, якою за згодою сторін розірвати вказаний договір. На пропозицію ТОВ «ОК Новий Зір» відповідач категорично не погодився. При зверненні до суду з позовом сторона позивача, зокрема, посилається на те, що договір про надання юридичних послуг № 27/07/17 від 27 липня 2017 року має змішану правову природу, зокрема, ознаки договору підряду. На вказані твердження суд вважає за доцільне зазначити, що згідно ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов`язаний одержати спеціальний дозвіл. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2 - 4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів. При цьому, під договором підряду розуміється угода, предметом якого є результат у вигляді будь - якої конкретної речі, продукту, предмета-закінченого або випущеного до певної стадії. В той час, під договором надання послуг розуміється угода, за якою одна сторона здійснює в інтересах іншої дії, спрямовані на задоволення її потреб, але не супроводжується виготовленням будь-якої речі, продукту, товару. Таким чином, суд дійшов висновку, що договір про надання юридичних послуг № 27/07/17 від 27 липня 2017 року, не містить будь-яких характерних ознак договору підряду. Відповідно до п. 4 ст. 1, ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Частиною 1 статті 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Статтею 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З урахуванням встановлених обставин та приписів діючого законодавства, суд дійшов висновку, що позивачем не надано будь-яких об`єктивних доказів, що спірний договір не відповідає вимогам діючого законодавства, а також доказів систематичного невиконання відповідачем договірних зобов`язань. Умови Договору про надання юридичних послуг № 27/07/17 від 27 липня 2017 року не передбачають його розірвання в односторонньому порядку. В ході розгляду справи доказів істотних порушень відповідачем умов спірного договору, які стали б наслідками його розірвання позивачем не надано, а тому враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що в позові слід відмовити.

Outcome: dismissed