Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

29.01.2019 позивач звернувся до суду з позовною заявою та просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловою площею у квартирі [ADDRESS] посилаючись на те, що відповідач зареєстрований у вказаній квартирі , що належить позивачу на праві приватної власності, однак з моменту реєстрації в ньому не проживає, комунальні платежі не сплачує. Позивач у судове засідання не з`явилась, уповноважила адвоката Агафонову Т.А. представляти її інтереси в суді. Представник позивача [PERSON] звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не сповістила. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи приходить до наступного: Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі продажу від 24.11.1994, зареєстрованого Харківською товарною біржею «Слобода», реєстровий номер Н2-437, посвідченого приватним нотаріусом Ємец І.О., індексний номер 49848675 від 25.11.2019 про реєстрацію права власності, [PERSON] є власником 1/1 частини квартири [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] зареєстрована в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 20.12.2018 року. В 2013 році відповідач виїхала до Російської Федерації у місто Москва, зазначений факт підтверджується письмовими поясненнями свідка [PERSON] , які суд дослідив у судовому засіданні. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За змістом статей 71, 72 ЖК наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилою площею, зокрема, коли вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймачем, а в разі спору - судом. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] переїхала до Російської Федерації у м. Москва та не спілкується з матір`ю та з бартом. Як роз`яснено у пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] втратила інтерес до спірної квартири. На підставі оцінених доказів, суд установи, що позивачем надано достатньо доказів тим обставинам, що [PERSON] добровільно залишила місце проживання і не проживала у спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців. Отже, суд доходить до висновку про наявність правових підстав для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. На підставі викладеного і

Outcome: approved