Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

29.01.2020 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачкою зазначено, що їй належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] . На житловій площі зазначеної квартири зареєстровано проживання відповідача [PERSON] .. Починаючи з 2015 року, відповідач не проживає в спірній квартирі та не несе жодних витрат по її утриманню. Реєстрація місця проживання відповідача в належній їй квартирі ставить її в скрутне фінансове становище, оскільки у зв`язку з цим вона несе додаткові витрати на утримання квартири. Будь-яких перешкод у проживанні відповідачу в спірній квартирі не чинила, його місцезнаходження їй невідоме. Факт реєстрації відповідача в її житловому приміщенні, створює для неї перешкоди у вільному володінні, користуванні та розпорядженні майном, у зв`язку з чим просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування належним їй на праві приватної власності житловим приміщенням за адресою - [ADDRESS] . У судовому засіданні позивачка відсутня, подала до суду клопотання про розгляд справи за її ж відсутності, повідомивши суд, що заявлені позовні вимоги до [PERSON] підтримує, проти судового розгляду справи за її відсутності в порядку заочного провадження не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, судові повістки надіслані на адресу зареєстрованого у встановленому законом порядку його місця проживання повернуто до суду з відміткою відділу зв`язку про причини повернення - за закінченням встановленого строку зберігання. З огляду на викладене, суд ухвалив розглянути справу за відсутності сторін та третьої особи, ухвалити заочне рішення на підставі даних матеріалів справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , яке підтверджено договором міни від 19.11.2002 року посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Піддубною С.П. та договором дарування ј частки квартири від 14.07.2016 року, посвідченого приватним нотаріуом Київського міського нотаріального округу Лабутіною Ю.Ю. (а.с.10-11, 12-13). За даними довідки про реєстрацію місця проживання особи №11757692 від 20.02.2020 року [PERSON] зареєстрований за адресою - [ADDRESS] . (а.с.22). За правилами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а ст. 317 цього ж Кодексу передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Звертаючись до суду з позовом, позивачка стверджувала, що відповідач на житловій площі належної їй на праві приватної власності непроживає з 2015 року, витрат по утриманню житлового приміщення не несе. За даними актів про непроживання особи, складених 06.09., 04.11. та 28.12.2019 року комісією з мешканців будинку, засвідченого начальником ЖЕД-106, [PERSON] з 2015 року не проживає у квартирі [ADDRESS] (а.с.17,18,19). Зазначені позивачкою обставини, як підстави позову не можуть бути перевірені судом через відсутність у судовому засіданні відповідача. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Зважаючи на те, що відповідач у справі не є членом сім`ї позивачки, за твердженням останньої не проживає в належному їй житловому приміщенні з 2015 року без поважних на те причин, витрат по утриманню спірного житлового приміщення не несе, місцеперебування його їй невідоме, відповідно суд приходить до висновку про необхідність задоволення заявлених [PERSON] позовних вимог до відповідача [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved