Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

27 березня 2018 року [PERSON] звернувся із вказаною заявою до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 14 лютого 2018 року на тимчасово окупованій території України, за зареєстрованим місцем проживання за адресою: [INFO] померла його мати [PERSON], [INFO], в звязку з чим на підтвердження даного факту Краснодонським міськрайонним відділом записів актів цивільного стану було видано свідоцтво про її смерть. Посилаючись на те, що будь-які акти, а саме: рішення, документи, що видані органами або посадовими особами на тимчасово окупованій території України є недійсними і не створюють правових наслідків, а також, що отримати свідоцтво про смерть матері у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Очаківського міськрайонного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області він не має можливості, оскільки, факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», просив встановити факт смерті його матері [PERSON], яка настала 14 лютого 2018 року. Заявник в судовому засіданні заяву підтримав та просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви та пояснила, що смерть особи, яка померла на тимчасово окупованій території України реєструється відділом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті цієї особи. Вислухавши пояснення заявника та представника заінтересованої особи, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. [PERSON], народився 20 серпня 1985 року в м. Краснодон Луганської області, його батьками є: батько [PERSON], мати [PERSON], що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії І-ЕД № 302099 від 18 березня 2014 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краснодонського міськрайонного управління юстиції у Луганській області. Згідно копії паспорта громадянина України серії ЕМ № 995171, виданого 21 серпня 2001 року Краснодонським МВ УМВС України в Луганській області, заявник [PERSON], [INFO], є громадянином України. З довідки від 18 квітня 2017 року № 241 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що видана управлінням соціального захисту населення Очаківської міської ради Миколаївської області, вбачається, що фактичне місце проживання/перебування [PERSON], який зареєстрований за адресою: [INFO], є [ADDRESS]. Згідно з копією лікарського свідоцтва про смерть № 71 від 15 лютого 2018 року, виданого Краснодонським міським відділенням бюро судово-медичних експертиз, [PERSON], [INFO], померла 14 лютого 2018 року вдома за адресою: м. Краснодон, вул. Ленінградська, буд. 34. Відповідно до свідоцтва про смерть виданого Краснодонським міськрайонним відділом записів актів цивільного стану від 20 лютого 2018 року, [PERSON], [INFO], громадянка України, померла 14 лютого 2018 року. За приписами ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року № 2398-VІ, державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою, та на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлена Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженої наказом МОЗ України № 258 від 03 липня 2001року (далі - Інструкція). Відповідно до положень Інструкції, лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і запису в медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації та результатів розтину. Постановою Верховної Ради України № 254-VІІІ від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнані тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VІІ (в редакції від 18 січня 2018 року № 2268-VIII (далі Закон № 1207-VІІ), тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р місто Краснодон (після перейменування м. Сорокине) Луганської області входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади України, в т.ч. органи державної реєстрації актів цивільного стану України, тимчасово не здійснюють свої повноваження. Стаття 4 Закону № 1207-VІІ передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина. Згідно ст. 9 Закону України №1207-VІІ, державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України №1207-VІІ, у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідно зі ст. 18 вищевказаного Закону, громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Відповідно до розяснень, даних в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Пунктом 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. При оцінці вищезазначених документів як доказів в даній справі, суд враховує вимоги міжнародно-правових актів і принципів, оскільки відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України, які визначають, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. При цьому, в практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Таким чином, судом встановлено, що лікарське свідоцтво про смерть видане Краснодонським міським відділенням бюро судово-медичних експертиз та свідоцтво про смерть видане Краснодонським міськрайонним відділом записів актів цивільного стану не створює ніяких правових наслідків для заявника [PERSON], який є громадянином України, та позбавляє його можливості зареєструвати факт смерті своєї матері [PERSON] у відповідності з законодавством України. Виходячи з викладеного, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, беручи до уваги те, що заявник не може у інший спосіб реалізувати своє право на реєстрацію факту смерті своєї матері [PERSON], суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та доведеність факту смерті останньої на тимчасово окупованій території України належними доказами, в звязку з чим заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved