Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

28 липня 2021 року позивач, посилаючись на ст. ст. 199-200 СК України, звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви від 07.09.2021 року, просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , які продовжують навчання у Національному університеті «Чернігівська політехніка», в розмірі 50 % усіх доходів відповідача щомісяця, починаючи з дати подання позову до суду та до закінчення ними навчання або досягнення двадцяти трьох років, - у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою. Позовні вимоги обґрунтувались тим, що позивач з відповідачем [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 2002 року по 2008 рік. Від даного шлюбу у них народилися діти: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . На даний час діти проживають разом з позивачем та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Діти повнолітні, однак продовжують навчатися у Національному університеті «Чернігівська політехніка», в зв`язку з чим потребують додаткових витрат на проїзд Славутич-Чернігів- Славутич, проживання у гуртожитку, придбання товарів для навчання, учбової літератури, методичних матеріалів, харчування. Діти навчаються на денній формі навчання та не мають змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Відповідач отримує пенсію в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві, у зв`язку з чим має змогу утримувати їх спільних повнолітніх дітей на період їх навчання. Ухвалою судді від 20 серпня 2021 року відкрито провадження у справі, залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] та [PERSON] , визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. 11 жовтня 2021 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки позов подано неналежним позивачем, тому що відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. В позовній заяві позивачем зазначено, що діти навчаються у Національному університеті «Чернігівська політехніка» на денній формі навчання і проживають в гуртожитку в м. Чернігові, а сама ж позивач проживає у м. Славутичі. Так як повнолітні син та дочка навчаються та проживають в гуртожитку в м. Чернігові, та відповідно не проживають з матір`ю, позивачем у справі, тому за вказаних обставин із позовом про стягнення аліментів повинні звертатися саме повнолітні син та дочка, а не їх мати. Згідно з постановою від 11.10.2011 року ВП № 29157893 з пенсії відповідача до досягнення дітьми повноліття позивач отримувала аліменти на утримання їх спільних дітей в розмірі 1/3 частини щомісяця. Окрім цього, відповідач систематично допомагав своїм дітям матеріально, наскільки мав можливість, шляхом переказу грошових коштів на їх карткові рахунки. Після досягнення дітьми повноліття відповідач продовжує в добровільному порядку перераховувати сину та дочці грошові кошти на їх карткові рахунки. Відповідач є пенсіонером, інших доходів, окрім пенсії, не має. У власності майна та майнових прав, у тому числі, рухомого та нерухомого майна, не має. Враховуючи, що позов подано неналежним позивачем, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог ( а.с. 76-78). 03 листопада 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вона просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та зазначила, що діти: [PERSON] та [PERSON] з 01.11.2019 року зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира належить їй на праві власності, і вона разом з дітьми мешкає в ній з 2019 року. Діти весь час проживали в м. Славутичі і ходили до школи, а вона з 2008 року працює у виконавчому комітеті Славутицької міської ради. На даний час син і дочка є студентами, однак зважаючи на дистанційну форму навчання у ВНЗ, вони перебувають у м. Славутичі ( до м. Чернігова їздять лише для вирішення питань, пов`язаних з навчанням, які неможливо вирішити дистанційно). Вартість проживання у гуртожитку дочки сплачена її батьком [PERSON] на один рік вперед, втім проживає дочка вдома. Оплата гуртожитку за сина не проводилась, зважаючи на те, що з початку навчального року він перебуває у академічній відпустці, але дистанційно здає іспити та постійно проживає вдома. Враховуючи, що діти проживають разом з позивачем, то вона купляє для них продукти харчування, готує їжу, забезпечує їх необхідними речами для повсякденного вжитку, засобами гігієни, одягом, а також надає кошти готівкою для придбання необхідних речей та здійснює перекази коштів на їх банківські картки. Середньомісячні витрати на одну дитину становлять не менше 6000 гривень, які складаються з таких витрат: придбання продуктів харчування - близько 3000 гривень, придбання одягу-взуття- 1000 гривень, придбання господарсько-побутових товарів - 350 гривень, оплата комунальних послуг - близько 1000 гривень, оплата гуртожитку -578 гривень, проїзд Чернігів-Славутич - 250-400 гривень, мобільний зв`язок, інтернет -250 гривень, товари для навчання ( папір, канцтовари, зошити) -200 гривень, медичні, побутові послуги, в тому числі відвідування перукарні - 200 гривень. Середньомісячна заробітна плата позивача становить 13000 гривень. Відповідач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Київській області та отримує пенсію, стан його здоров`я задовільний, хронічні хвороби та інвалідність відсутні, інших дітей та непрацездатних осіб на своєму утриманні немає. Зважаючи на обов`язок обох батьків брати участь в утриманні дітей, витрати на забезпечення повинні розподілятися між ними обома. З урахуванням отримуваної пенсії відповідачем розмір аліментів на одну дитину складає не більше ніж 1200 гривень, що не покриє і половини витрат, які несе позивач на утримання дітей ( а.с. 129-131). 23 листопада 2021 року до суду надійшли від відповідача заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач зазначив, що викладені позивачем у відповіді на відзив обставини щодо постійного проживання разом з нею у м. Славутичі повнолітніх дітей, які продовжують навчання у ВНЗ на денній формі навчання, у м. Чернігові, не підтверджені належними і допустимими доказами. З урахуванням наведеного, позов подано неналежним позивачем, тому у задоволенні з цих підстав необхідно відмовити ( а.с. 175-176). Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, посилаючись на те, що вона з дітьми проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка належить їй на праві власності. Її зареєстроване місце проживання в [ADDRESS] , проте з грудня 2015 року її місце перебування зареєстроване за адресою: [ADDRESS] за місцем проживання її колишнього чоловіка [PERSON] .. Після розлучення з [PERSON] в 2019 році вона на підставі договору купівлі-продажу придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] , в якій зареєстроване місце проживання дітей, і в якій вона проживає разом з ними на даний час. З дітьми вони прийняли спільне рішення про доцільність подачі позовної заяви саме нею, оскільки діти мешкають з нею, і вона забезпечує їх всім необхідним. Син перебуває в академічній відпустці, оскільки не здав сесію за минулий навчальний рік, і протягом вересня-грудня їздить в м. Чернігів до університету для здачі іспитів. Дочка з жовтня цього року і по листопад перебувала на дистанційному навчанні та проживала також разом з нею. На даний час дистанційне навчання дочки припинилося і тому дочка проживає в гуртожитку м. Чернігова та навчається в університеті, проте у зв`язку із незначною віддаленістю міста Славутича від міста Чернігова, вона двічі на тиждень приїжджає додому в м. Славутич. Вона несе витрати, пов`язані із навчанням дітей, харчуванням, придбанням одягу, взуття, проживанням в гуртожитку, лікуванням, користуванням транспортними послугами, сума яких в місяць складає приблизно 6000 гривень на кожну дитину. На утримання сина та дочки вона особисто надає по 4000-5000 гривень щомісяця. Вважає, що відповідач, отримуючи дохід у виді пенсії, також може надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Відповідач в призначене судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. У відзиві на позов та у запереченнях на відповідь на відзив просив розглядати справу без його участі. [PERSON] , третя особа у справі, підтримала в судовому засіданні заявлені позовні вимоги та просила задовольнити. Суду пояснила, що вона навчається в Національному університеті «Чернігівська політехніка» на 2 курсі денної форми, навчання безкоштовне. Не дивлячись на те, що їй виділена кімната в гуртожитку університету, але вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Під час дистанційного навчання вона проживала разом матір`ю та братом за вказаною адресою. В період навчання офлайн, вона проживає в гуртожитку, проте в зв`язку із незначною віддаленістю міста Славутича від міста Чернігова двічі на тиждень приїжджає додому в м. Славутич. На даний час вона знаходиться на повному утриманні матері, батько також надсилає кошти, але здійснює це нерегулярно. В зв`язку з навчанням вона потребує матеріальної допомоги, оскільки на транспортні послуги вона витрачає приблизно 500 гривень щомісяця. Витрати на харчування становлять 2000 гривень щомісяця, на придбання канцелярських товарів їй необхідно 150-200 гривень щомісяця. Вартість електроенергії за проживання в гуртожитку становить 197 гривень, оплата за гуртожиток становить 578 гривень щомісяця, мобільний зв`язок та інтернет -350 гривень щомісяця, придбання одягу та взуття - 5500 гривень. [PERSON] , третя особа у справі, підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити. Суду пояснив, що на даний час він знаходиться в академічній відпустці, яка надана була йому в зв`язку з тим, що не здав сесію за минулий рік. На даний час він їздить до університету в м. Чернігів, щоб здавати екзамени за минулий навчальний рік. Після здачі всіх екзаменів його буде поновлено. На даний час його витрати, пов`язані з навчанням, становлять приблизно 700 гривень щомісяця, і включають витрати по оплаті мобільного зв`язку та інтернету, харчування, транспортні послуги, придбання канцелярських товарів. Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено з матеріалів справи, що відповідно до свідоцтва про одруження, виданого 30 листопада 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] одружились 30 листопада 2002 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження 30 листопада 2002 року зроблено актовий запис за № 166. Після одруження присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] (а. с. 13). Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , матір`ю яких є позивач, батьком - відповідач, що підтверджується свідоцтвами про їх народження, копії яких долучені до матеріалів справи ( а.с. 15-16). Згідно із свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого 14 листопада 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 123 від 14 листопада 2008 року. Після реєстрації розірвання шлюбу було залишено прізвище дружини [PERSON] (а. с. 14). Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 22 квітня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували 22 квітня 2009 року шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 30. Після реєстрації шлюбу дошлюбне прізвище дружини [PERSON] було змінено на прізвище [PERSON] ( а.с. 183). Згідно із свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що 15 березня 2019 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області складено відповідний актовий запис за № 05. Після державної реєстрації розірвання шлюбу залишено прізвище дружини [PERSON] ( а.с. 184). З довідок, виданих 26.07.2021 року Управлінням адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані з 01.11.2019 року за адресою: [ADDRESS] (а. с. 17-18). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] ( а.с. 132-133). Як вбачається з паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 21 травня 2009 року Дарницьким РУ ГУ МВС України в місті Києві, копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] , позивач у справі, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; місце перебування зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а. с. 4-11). Згідно інформації № 100/39-1271 від 12.08.2021 року Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, [PERSON] , [INFO] , відповідач у справі, згідно Реєстру територіальної громади міста Києва, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 30). Відповідно до довідки № 21/054, виданої 23.06.2020 року Національним університетом «Чернігівська політехніка», [PERSON] дійсно навчається на 1 курсі навчально-наукового інституту менеджменту, харчових технологій та торгівлі Національного університету «Чернігівська політехніка» на денній формі навчання, за державним замовленням. Початок навчання 01 вересня 2020 року, закінчення навчання - 30 червня 2024 року (а. с. 20). Довідкою про доходи № 161 від 01.09.2021 року, виданої Національним університетом «Чернігівська політехніка», підтверджено, що [PERSON] дійсно навчається в Національному університеті «Чернігівська політехніка» на денній безоплатній формі навчання, сума її доходу в січні становила 1 300,00 гривень. Доходів за період з лютого 2021 року по серпень 2021 року вона не мала. (а. с. 45). Згідно з довідкою № 800-23/89, виданої 23.07.2021 року Національним університетом «Чернігівська політехніка», [PERSON] , третя особа у справі, дійсно навчається на 1 курсі навчально-наукового інституту механічної інженерії, технологій та транспорту Національного університету «Чернігівська політехніка» на денній формі навчання, за рахунок коштів державного бюджету України. Початок навчання 01 вересня 2020 року, закінчення навчання - 30 червня 2025 року (а. с. 19). Відповідно до Витягу з наказу ректора Національного університету «Чернігівська політехніка» № 347-с від 30.06.2021 року «Про надання академічної відпустки» відповідно до п.12.3 «Положення про організацію освітнього процесу в Національному університеті «Чернігівська політехніка», затвердженого вченою радою 31.08.2020 ( протокол № 6), [PERSON] студенту І курсу, освітній ступінь бакалавр, спеціаліст 187 «Деревообробні та меблеві технології», академічна група ТД-201, денної форми навчання за кошти державного бюджету України, з 30.06.2021 по 29.06.2022 надана академічна відпустка за сімейними обставинами( а.с. 173). За змістом ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, є одним із способів захисту їх інтересів, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, до досягнення ними двадцяти трьох років. Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, при визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Як роз`яснив Пленуму Верховного Суду України у п. 20 постанови № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При встановленні потреби в утриманні повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, суд повинен врахувати всі джерела, що утворюють їх дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх їх надавати. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Витягу з наказу ректора Національного університету «Чернігівська політехніка» № 347-с від 30.06.2021 року [PERSON] , третій особі у справі, надано академічну відпустку з 30.06.2021 року по 29.06.2022 року за сімейними обставинами. За змістом ч.2 ст.46 Закону України «Про вищу освіту» здобувач вищої освіти має право на перерву у навчанні у зв`язку з обставинами, які унеможливлюють виконання освітньої (наукової) програми (за станом здоров`я, призовом на строкову військову службу у разі втрати права на відстрочку від неї, сімейними обставинами тощо). Таким особам надається академічна відпустка в установленому порядку. Відповідно до частини 4 вказаної статті поновлення на навчання осіб, відрахованих з закладів вищої освіти або яким надано академічну відпустку, а також переведення здобувачів вищої освіти здійснюються, як правило, під час канікул. Аналіз змісту статті 199 Сімейного кодексу України та положень пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року свідчить про те, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, виникає, зокрема, у разі продовження ними навчання після досягнення повноліття за умови потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та наявністю у батьків можливості надавати таку допомогу. Враховуючи, що сину позивача і відповідача [PERSON] , [INFO] , була надана академічна відпустка з 30.06.2021 року по 29.06.2022 року за сімейними обставинами, тобто фактично відбулася перерва у навчанні третьої особи в Національному університеті «Чернігівська політехніка», то у відповідача [PERSON] не виникло обов`язку утримувати свого сина після досягнення ним повноліття, оскільки після досягнення повноліття він не продовжив навчання, в зв`язку з чим в частині позовних вимог про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , необхідно відмовити. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] після досягнення нею повноліття продовжує за денною формою навчання в Національному університеті «Чернігівська політехніка» та потребує у зв`язку з навчанням матеріальної допомоги, оскільки навчаючись на стаціонарній формі, позбавлена можливості працювати, стипендію вона не отримує. З пояснень позивача та третьої особи у справі [PERSON] , вбачається, що розмір витрат, пов`язаних з навчанням, а саме придбання продуктів харчування, придбання одягу, взуття, придбання господарсько-побутових товарів, оплата комунальних послуг, оплата гуртожитку, проїзд транспортом Чернігів-Славутич, оплата мобільного зв`язку, інтернету, придбання товарів для навчання ( паперу, канцтоварів, зошитів), становить приблизно 6000 гривень щомісяця. На підтвердження понесених витрат, пов`язаних з оплатою проживання в гуртожитку, позивачем суду надано копію квитанції № 12 від 26 серпня 2021 року про оплату [PERSON] за проживання в гуртожитку [PERSON] 5200 гривень ( а. 136). Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] є батьком позивача, що підтверджено свідоцтвом про її народження ( а.с. 182). Не дивлячись на те, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження розміру понесених інших витрат, пов`язаних з навчанням дочки, проте суд вважає, що у зв`язку з навчанням потреба дочки сторін у матеріальних витратах на придбання їжі, одягу, підручників та інших матеріалів для навчання, оплату транспортних послуг, є очевидною та встановленою. При визначенні розміру аліментів на утримання повнолітньої дочки сторін [PERSON] , яка продовжує навчання, суд відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України враховує обставини, зазначені у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] , виданого 14.03.2011 року Пенсійним фондом України, [PERSON] , [INFO] , є отримувачем пенсії за вислугою років (а. с.98). Згідно з довідками Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 5293, № 5294 від 13.10.2021 року [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за вислугу років, розмір якої в жовтні 2021 року становив 6753, 50 гривень. Сума пенсії за період з травня 2021 року по жовтень 2021 року становить 45314,24 гривень ( а.с. 110-111). Об`єктів нерухомості у власності відповідача не має, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта [PERSON] № 276920159 від 28.09.2021 року (а. с. 99). Як зазначено позивачем у відповіді на відзив, стан здоров`я відповідача задовільний, хронічні хвороби та інвалідність відсутні, інших дітей та непрацездатних осіб на своєму утриманні він немає. Вказані обставини відповідачем у запереченні на відповідь на відзив не спростовані. З квитанцій АТ КБ «ПРИВАТБАНК», копії яких долучені відповідачем до відзиву, вбачається, що [PERSON] перерахував на картковий рахунок [PERSON] за період з 19 листопада 2020 року по 05 жовтня 2021 року грошові кошти на загальну суму 6 250 гривень, а саме: 19.11.2020 року - 250,00 гривень; 19.12.2020 року - 500,00 гривень; 07.02.2021 року - 1500,00 гривень; 08.03.2021 року - 500,00 гривень; 04.08.2021 року - 2 000,00 гривень; 05.10.2021 року - 1500,00 гривень (а. с. 79-97, 177-178). Аналіз вказаних квитанцій свідчить про те, що відповідачем надавалась матеріальна допомога дочці [PERSON] і він має можливість надавати таку матеріальну допомогу, проте перерахування коштів здійснювалось нерегулярно, зокрема, кошти були перераховані ним в листопаді, грудні 2020 року; в лютому, березні, серпні, жовтні 2021 року. Надання повнолітній дочці матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом батька та не звільняє його від обов`язку утримувати її і не є підставою для відмови у стягненні аліментів на її утримання. Частиною 2 ст. 200 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно з довідкою міського голови № 01.11.2021 року № 06-35/9 [PERSON] , начальник відділу комунальної власності, орендних відносин та приватизації, працює у виконавчому комітеті Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області з 17 березня 2008 року по теперішній час ( а.с. 135). Відповідно до довідки заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області № 16 від 19.10.2021 року [PERSON] працює у виконавчому комітеті Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області на посаді начальника відділу, її середньомісячна заробітна плата становить 22361,17 гривень ( а.с. 134). Як вбачається з виписки по картковому рахунку позивача та платіжних доручень АТ «ПРИВАТБАНК», за період з 04 серпня 2021 року по 28 жовтня 2021 року нею перераховано коштів дочці [PERSON] - 2972,96 гривень( а.с. 137-151). Крім того, як пояснила в судовому засіданні позивач, дочці також вона надає кошти готівкою, в цілому на її утримання вона має можливість надавати приблизно 4000-5000 гривень щомісяця. Оцінюючи надані докази, суд бере до уваги, що третя особа у справі, [PERSON] , після досягнення повноліття продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує допомоги батьків на своє утримання. Врахувавши нормальний стан здоров`я третьої особи та її матеріальне становище, нормальний стан здоров`я відповідача, оскільки доказів іншого суду не надано, його матеріальне становище, який має постійний дохід у виді пенсії, відсутність утримань із його пенсії на підставі інших виконавчих документів, відсутність у нього нерухомого майна, можливість надання позивачем матеріальної допомоги на утримання повнолітньої дочки, суд вважає правильним визначити аліменти на утримання [PERSON] на час її навчання у Національному університеті «Чернігівська політехніка», але не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років, відповідно до ст. 200 Сімейного кодексу України в розмірі 1/6 частки доходу відповідача щомісяця, який відповідає принципу розумності і справедливості, не порушує прав платника та одержувача аліментів. Доказів неможливості сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частки всіх видів його доходу щомісяця, відповідачем суду не надано. В іншій частині позов є необґрунтованим, не доведеним та таким, що не підлягає задоволенню. Доводи відповідача, наведені у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив про те, що позов подано неналежним позивачем, суд до уваги не приймає, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема, довідкою Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області від 26.07.2021 року, підтверджено зареєстроване місце проживання [PERSON] , третьої особи у справі, за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] , в якій вона фактично проживає. Як пояснила в судовому засіданні [PERSON] , постійним місцем її проживання, є квартира за адресою: [ADDRESS] , в якій вона проживає разом із братом [PERSON] та матір`ю [PERSON] .. Кімната в гуртожитку була виділена їй на період навчання в Національному університеті «Чернігівська політехніка». Під час дистанційного навчання, канікул вона проживає в м.Славутичі за вказаною адресою разом з матір`ю та братом. Протягом навчання в університеті вона на вихідні дні, а також і в інші дні в зв`язку з незначною віддаленістю міста Чернігова від міста Славутича приїжджає до вказаної квартири м.Славутича. Таким чином, суд вважає встановленим, що постійним місцем проживання [PERSON] , третьої особи у справі, яке зареєстроване в установленому законом порядку, є квартира за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності позивачу [PERSON] , з якою вона фактично проживає. Кімната в гуртожитку є тимчасовим місцем проживання [PERSON] на період навчання в Національному університеті «Чернігівська політехніка». Зазначені обставини відповідачем у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив не спростовані. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що позивач, з якою фактично проживає повнолітня дочка [PERSON] , що продовжує навчання, і яка несе тягар обов`язку по її утриманню, має право на звернення до суду з позовом до батька дочки про стягнення коштів на часткове покриття витрат, пов`язаних з навчанням. Виходячи із змісту ст. 201, ч. 1 ст. 191 СК України аліменти за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову. Оскільки, позовна заява була подана до суду 28 липня 2021 року, тобто до досягнення [PERSON] повноліття, тому суд вважає за необхідне призначити аліменти з дня досягнення [PERSON] , [INFO] , повноліття, тобто з [INFO] . Враховуючи, що позивач при поданні позовної заяви звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» та виходячи зі змісту ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог, виходячи з такого розрахунку: 908 гривень : 100 х 33,33 % ( відсоток задоволеного позову) = 302,64 гривень (сума судових витрат, пропорційна відсотку задоволеного позову). На підставі викладеного,

Outcome: partial