Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

28.11.2016 року позивач [PERSON] звернулася до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення та встановлення порядку користування трьохкімнатною квартирою. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на підставі рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 18 лютого 2016 року вона та [PERSON] набули право власності по ? частині квартири [ADDRESS] б, в м. Хотин, Чернівецької області. В подальшому, право власності на належну їй частку квартири було зареєстровано в Дежавному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчить додана до позовної заяви інформаційна довідка № 71037315 від 21 жовтня 2016 року. Квартира [ADDRESS] становить загальну площу 68,7 кв.м., в тому числі житлову 40,9 кв.м. Зазначає, що після набуття нею права власності на належну їй частку квартири вона неодноразово намагалася вселитися до квартири, однак [PERSON] чинить їй перешкоди у цьому та не надає ключі від квартири, влаштовує сварки, на підставі якої вона викликала представників поліції для врегулювання спору. Даний факт за її заявою від 17 жовтня 2016 року зафіксовано висновком старшого інспектора поліції Хотинського відділення поліції Кельменецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області старшим лейтенантом поліції [PERSON] від 20 жовтня 2016 року. Вказує, що житлова площа квартири становить 40,9 кв.м., однак [PERSON] користується всією квартирою № 52, що по вулиці Шевченка, буд. 59б, в м. Хотині, Чернівецької області. В звязку з тим, що вона є співвласником вищевказаної квартири і їй на праві власності належить ? частина квартири, тому вона має право на користування житловою площею квартири в розмірі 20,45 кв.м., а [PERSON] в добровільному порядку не має бажання встановити порядок користування даною квартирою, а тому просить суд зобовязати відповідача [PERSON] усунути перешкоди у користуванні нею квартирою № 52, що по вулиці Шевченка, буд. 59 б, в м. Хотині Чернівецької області шляхом вселення до вказаної квартири та визначити порядок користування квартирою, посилаючись на те, що у них від шлюбу є неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], а тому просить суд виділити в її особисте користування: житлову кімнату 52-2 площею 8,8 кв.м., житлову кімнату 52-5 площею 12.8 кв.м., залишити в особистому користуванні відповідача: житлову кімнату 52-3 площею 19,3 кв.м., при цьому, приміщення які не є житловими, а саме коридор 52-1 площею 10.5 кв.м., кухню 52-6 площею 8.3 кв.м., кладовку 52 - 4 площею 1.45 кв.м, ванну кімнату площею 2,6 кв.м., туалет площею 52-8 площею 1,5 кв. м. залишити у її та відповідача [PERSON] В.Б. спільному користуванні. Також просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати в справі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, посилаючись на підстави, викладені ним в заяві, яка була надана до матеріалів справи 30.03.2017 року. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні підтримав думку відповідача, та просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступних підстав. Так, згідно рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 18 лютого 2016 року встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] набули право власності по ? частині квартири [ADDRESS] б, в м. Хотин, Чернівецької області (а.с. 10-11). Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно інформаційної довідки № 71037315 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що на підставі рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 18.02.2016 року власником ? квартири № 52, яка розташована по вулиці Шевченка, буд. 59 б, в м. Хотині, Чернівецької області є позивач в справі [PERSON], форма власності приватна, розмір частки ? (а.с. 12). Відповідно до висновку від 20.10.2016 року начальника Хотинського ВП Кельменецького ВП ГУНП в Чернівецькій області [PERSON] по заяві [PERSON] вбачається, що остання зверталася до Хотинського відділення поліції з приводу того, що позивач [PERSON] не впускає її до квартири, ? частина якої належить їй на праві власності та не надає їй можливості користуватися її майном (а.с.13). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] за № 417 від 21.01.2017 року вбачається, що за адресою по вул. Шевченка, буд. 59 б, кв. 52 в м. Хотині Чернівецької проживає відповідач в справі [PERSON], [INFO], [PERSON] - дружина, [PERSON] Даніїл Віталійович - син, та [PERSON] - донька. Однак, суд не погоджується з фактом про часткове визнання позову та із викладеним відповідачем [PERSON] в заяві, яка була подана суду 30.03.2017 року, та поясненнями відповідача та його представника наданими в судовому засіданні, на підставі яких вони посилаються на вищевказаний акт обстеження матеріально - побутових умов з приводу того, що відповідач на даний час проживає в квартирі зі своєю дружиною та двома дітьми, та проханням виділити йому в користування ті ж кімнати, що і просить позивач, з огляду на те, що позивач є співвласником вищевказаної квартири, житлова площа якої в загальному становить 40,9 кв.м. Крім того, як вже було встановлено судовим рішенням, позивач [PERSON] також має право на ? житлової площі квартири, а саме 20,45 кв.м. житлової площі. Тому, підсумовуючи вищевикладене, суд вважає за можливе виділити позивачу, на утриманні якої також знаходиться малолітня дитина [PERSON] в особисте користування житлову кімнату 52-2 площею 8,8 кв.м., житлову кімнату 52-5 площею 12,8 кв.м., а відповідачу [PERSON] виділити в користування житлову кімнату 52-3 площею 19,3 кв.м., а приміщення які не є житловими залишити у спільному користуванні позивача та відповідача. Згідно статті 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власності або взяти в оренду. Згідно статті 55 Основного Закону України, права і свободи людини і громадянина захищаються. Відповідно до ч. І ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. І ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (п.п. 1,2 ст. 319 ЦК України). Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей. Право користування власністю це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Таким чином, виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно». Така ж правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13. Частиною 1 ст. 369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів власності. Так, згідно зі ст. ст. 391, 392 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як встановлено судом, на день звернення до суду відповідач [PERSON] чинить перешкоди в користуванні квартирою позивачеві [PERSON], а саме не допускає останню до квартири, що підтверджується вищевказаним висновком начальника Хотинського ВП Кельменецького ВП ГУНП в Чернівецькій області [PERSON] від 20.10.2016 року, чим перешкоджає позивачеві у використанні права на користування своєю частиною власного майна. Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] слід задовольнити в повному обсязі. Крім того, згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути судові витрати в справі в розмірі 1102, 40 гривень. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: approved