Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

27.05.2021 р. з Верховного Суду після скасування рішення до Шевченківського районного суду м.Львова надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування, про зобов`язання не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною та визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 27.05.2021 року справу номер 466/3563/19 передано до розгляду судді Донченко Ю.В. В обгрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що з 17.04.2014 року їх син [PERSON] перебував у шлюбі із [PERSON] . В шлюбі у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Однак, шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] припинилися на початку 2017 року, а з 26.09.2017 року шлюб між ними було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Львова у справі №466/5294/17. Попри те, що на розгляді в Шевченківському районному суді м. Львова перебуває справа №466/5390/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей, станом на момент подання цього позову дитина [PERSON] фактично проживає з відповідачкою [PERSON] , яка чинить перешкоди позивачам у спілкуванні та вихованні онука, [PERSON] . Попередні спроби налагодити контакт з відповідачкою та погодити графік спілкування з внуком залишилися безрезультатними. Зазначають, що позбавлені можливості зв`язатися із відповідачкою ні по телефону (телефон завжди вимкнений або ж відповідач поміняла номер телефону та не повідомляє їх про це), ні шляхом листування (копія листа, який нами надіслано відповідачці, та який залишився без відповіді, додається), ні через її матір. Разом з тим позивачі не мають можливості звернутися в орган опіки та піклування безпосередньо для встановлення способів участі у вихованні нашого внука, оскільки відповідно до ч.1 ст.158 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування має право визначати способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Тобто, в такому порядку може визначатися тільки спосіб участі батька у спілкуванні з дитиною, а не його родичів (бабусі, дідуся). Спосіб участі інших родичів у спілкуванні з дитиною визначається виключно судом. Враховуючи вищенаведене, просять суд зобов`язати [PERSON] не чинити [PERSON] та [PERSON] перешкод у спілкуванні з внуком [PERSON] та встановити способи участі [PERSON] та [PERSON] у вихованні малолітнього [PERSON] шляхом встановлення перебування дитини з дідусем та бабусею щотижнево у їхньому домі за адресою: [ADDRESS] з 18.00 години п`ятниці по 18.00 годину неділі з обов`язком забирати дитину та повертати її за адресою: [ADDRESS] (місце проживання відповідача). Рішенням судді Шевченківського районного суду м.Львова Луців-Шумської Н.Л. від 13.12.2019 р. позов задоволено частково. Встановлено [PERSON] , [PERSON] порядок спілкування та участі у вихованні онука [PERSON] , [INFO] шляхом перебування онука з [PERSON] та [PERSON] за місцем їх проживання [ADDRESS] в першу і третю суботи та неділі місяця з 10.00 год. суботи по 18.00 год. неділі з обов`язком забрати онука з місця його проживання за адресою [ADDRESS] (місця проживання матері дитини [PERSON] ). Зобов`язано [PERSON] не чинити [PERSON] , [PERSON] перешкод у спілкуванні та зустрічах з онуком [PERSON] , [INFO] відповідно до встановленого судом графіку. Постановою Львівського апеляційного суду від 10.11.2021 року рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 13.12.2019 р.залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 27 квітня 2021 року скасовано рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 13.12.2019 р. та постанову Львівського апеляційного суду від 10.11.2020 року та зазначено, що при розгляді позовних вимог про визначення порядку спілкування діда та баби з внуком, обов`язковим є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь в судовому засіданні. Ухвалою судді від 03.08.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження (а.с.70). 01.07.2021 року представником відповідача- адвокатом Микушем Д.М. на адресу суду направлено відзив на позовну заяву, в якому вказує, що при розгляді даної справи потрібно врахувати вік дитини, встановити, чи запропонований графік зустрічей не буде порушувати його режим від нормального, звичайного для дитини середовища, чи такі зустрічі будуть відповідати саме інтересам дитини, оскільки в сім`ї проживає ще одна дитина- [PERSON] , [INFO] , у вихованні якого дідусь і бабуся не виявили бажання брати участь. А також наголошує, що будуть порушуватись інтереси дитини та неминуча психологічна травма для двох малолітніх дітей, оскільки мати не знає, яким чином пояснити дітям, що дідусь і бабуся хочуть спілкуватися тільки з [PERSON] , а [PERSON] залишається поза увагою. Таким чином, просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю (а.с.90-91 зворот). 08.07.2021 року представником позивачів - адвокатом Перуновим В.В. подано відповідь на відзив, не погоджуючись з надуманими твердженнями про порушення принципів справедливості, добросовісності, розумності та моральних засад суспільства, оскільки відповідачка жодним чином не пояснює в чому полягає порушення цих принципів. Вважає, що графік запропонований позивачами є справедливим, оскільки він не стосується робочих днів (перебування дитини в садку). Разом з тим позивачі не заперечують проти побачень з онуком, якщо він буде переданий разом із сином відповідачки- [PERSON] . Щодо висновку обстеження практичного психолога від 26.01.2021 року, то вважає, що такий отриманий в порушення вимог чинного законодавства. З урахуванням зазначеного просять позовну заяву задоволити в повному обсязі (а.с.96-99). Ухвалою судді від 13.07.2021 року витребувано з органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації м.Львова висновок щодо розв`язання спору. На адресу суду за Вх.№ 23088 від 21.09.2021 року надано висновок органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №260001 від 20.09.2021 року щодо встановлення способів участі [PERSON] , [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON] , [INFO] . 08.10.2021 року на адресу суду представником позивачів-адвокатом Перуновим В.В. подано додаткові пояснення, я яких зазначає, що висновок органу опіки та піклування є необгрунтованим та встановлює занадто малий проміжок часу для побачень з онуком, вважає, що у суду наявні підстави не погодитися з висновком органу опіки та піклування і відповідно встановити інший графік побачень з онуком. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 11.10.2021 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду ( а.с. 147). Представник позивачів у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Відповідач та її представник у судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, посилаючись на їх безпідставність та необгрунтованість, вимоги, викладені у відзиві підтримали. Представник органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради в судове засідання не з`явився, на адресу суду за Вх. №ЕП- 3751 від 25.10.2021 року скерував заяву, яв якій просить проводити розгляд справи у його відсутності та врахувати висновок органу опіки та піклування від 20.09.2021 №260001. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною 3 статті 291 ЦК України закріплено право фізичної особи на підтримання зв`язків з членами своєї сім`ї та родичами незалежно від того, де вона перебуває. Стаття 7 Сімейного кодексу України визначає загальні засади регулювання сімейних відносин, відповідно до якої регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Так, судом встановлено, що син позивачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] з 17.04.2014р. перебував у шлюбі з відповідачкою [PERSON] . Цей шлюб розірвано рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 26.09.2017р., як набрало законної сили 09.10.2017 р. [PERSON] та [PERSON] є батьками дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.12.2014 року (а.с.52). Також встановлено, що дитина фактично проживає з матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] (особняк) без реєстрації. Це підтверджується актом фактичного проживання, складеним ЛКП «Варшавське-407» 27.08.2017 р., і не заперечується учасниками справи (а.с.55). Позивачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані і проживають за адресою [ADDRESS] (особняк), що стверджується паспортними даними про їх реєстрацію. Вирішуючи даний спір, суд виходить з найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Суд вважає, що особисті стосунки між батьками дитини та їх родичами не повинні ставати на заваді і перешкоджати можливості дитини реалізовувати своє право на спілкування з родинами обох батьків. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М. С. проти України» та у рішенні ЄСПЛ від 16 липня 2015 року № 10383/09, § 100 «Мамчур проти України», ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на повагу до сімейного життя, поширюються у тому числі і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (Рішення ЄСПЛ у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, п. 108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема, вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (Рішення ЄСПЛ «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, п. 82). Згідно зі статтею 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Тлумачення частини другої та третьої статті 257 СК України свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 СК України. У статті 159 СК України зазначено, що суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання, тощо), місце та час спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. Право на повагу до сімейного життя, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, охоплює щонайменше зв`язки між близькими родичами, наприклад, між дідусями, бабусями та онуками, оскільки такі родичі можуть відігравати у сімейному житті важливу роль. Тривалість часу, проведеного дитиною з бабусею чи дідусем може бути важливим фактором у забезпеченні найкращих інтересів дитини (справа «Гокканнен проти Фінляндії», ЄСПЛ від 23 вересня 1994 року, справа «Мамчур проти України» ЄСПЛ від 16 липня 2015 року, справа «Крапівін проти Росії», ЄСПЛ від 12 липня 2016 року). Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що баба, дід мають право на особисте спілкування з онуками, а мати не має права перешкоджати їм спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що при розгляді вимог про визначення порядку участі у вихованні дітей і спілкуванні з ними того з батьків, який проживає окремо від них, порядку спілкування діда й баби з онуками, якщо батьки не підкоряються рішенню органів опіки і піклування з цих питань, спорів між батьками про місце проживання дітей, вимог про відібрання батьками дітей в інших осіб, про позбавлення або поновлення батьківських прав та інших спорів, пов`язаних із вихованням дітей, обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні. Згідно з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав», висновок органу опіки та піклування має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських селищних рад, підписаний головою (заступником голови) та скріплений печаткою. Також до висновку органу опіки та піклування повинні бути додані документи, які підтверджують викладені у ньому обставини. Отже, виходячи з аналізу вказаних норм законодавства України, при розгляді позовних вимог про визначення порядку спілкування діда й баби з онуками обов`язковим є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні, про що акцентовано в постанові Верховного Суду від 27.04.2021 року ( а.с.62-66 зворот). Згідно висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради щодо встановлення способів участі [PERSON] , [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON] , [INFO] № [NUMBER] від 20.09.2021р., витребуваного судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] тривалий час не мали можливості спілкуватися з онуком, оскільки матір`ю дитини чиняться їм перешкоди у спілкуванні з [PERSON] . Матір дитини [PERSON] на засіданні комісії пояснила, що не заперечує щодо зустрічей її сина [PERSON] , 2014 року народження з бабою та дідом, однак вважає, що дані зустрічі повинні відбуватися у її присутності та за бажанням дитини. Також зазначила, що можливим днем для зустрічі є субота після обіду. Враховуючи викладене та пропоциції позивачів та відповідача, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, Орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради рекомендує визначити способи участі позивачів у вихованні [PERSON] , [INFO] наступним чином: перша та третя субота з 14.00 год. до 18.00 год. та друга і четверта неділя з 10.00 год. до 14.00 год. (без присутності матері) (а.с. 129 зворот). Відтак, суд погоджується з таким висновком Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради та вважає, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування бабусі та дідуся з онуком, а тому доводи позивачів про те, що відповідачкою їм чиняться перешкоди у вільному спілкуванні та у вихованні онука є обгрунтованими та доведеними. Встановивши наявність перешкод у вільному спілкуванні між бабусею, дідусем та онуком, надаючи оцінку висновку Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 20.09.2021 року щодо визначення участі дідуся [PERSON] та бабусі [PERSON] у спілкуванні з онуком [PERSON] , [INFO] та доводам позивачів в цій частині, суд приходить до висновку про те, що з урахуванням віку онука, стану їх здоров`я та його інтересів, відсутності протиправних дій бабусі та дідуся стосовно свого онука, бажання бачитися, піклуватися про нього та виховувати його, вважає, що вірним буде визначити порядок участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім онуком [PERSON] , [INFO] , встановивши наступний графік їх побачень: першу та третю суботи щомісяця з 14.00 год. до 18.00 год. (без присутності матері) та другу і четверту неділі щомісяця з 10.00 год. до 14.00 год. (без присутності матері). Визначаючи часи спілкування дідуся та бабусі з онуком без участі матері, суд враховує вік онука, відсутність доказів негативного впливу бабусі та дідуся на нього та вважає, що присутність обох сторін під час зустрічей позивачів з дитиною не сприятиме перебуванню дитини у цей час у спокійному та стійкому середовищі, з огляду на неприязні стосунки сторін у справі. При цьому наявність конфлікту та неприязні відносин між відповідачкою та позивачами не є підставою для обмеження прав останніх на спілкування з онуком. Підсумовуючи зазначене, суд вважає, що такий спосіб участі бабусі та дідуся у вихованні онука та спілкуванні з ним у повній мірі відповідатиме інтересам як бабусі та дідуся, так і онука, а також є достатнім для забезпечення участі діда та баби у процесі виховання онука. Відповідачка не довела, що спілкування діда та баби з онуком, буде перешкоджати його нормальному розвитку. Враховуючи той факт, що Верховним Судом було звернуто увагу саме на відсутність письмового висновку органів опіки та піклування, з урахуванням способів участі, встановлених висновком органу опіки та піклування від 20.09.2021 р., суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного

Outcome: partial