Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

28 березня 2018 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області звернувся з позовом [PERSON] до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. В обґрунтування позову зазначено, що 21.11.2017 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики. Додатковою угодою № 1 від 06.12.2017 р. до Договору позики були внесені зміни. Згідно вказаного договору позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти в сумі 529\~541, 60 грн., що за курсом НБУ (1 долар США + 26, 477080 грн.) на день укладення цього договору еквівалентно 20\~000 ; США, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів в строк та на умовах, встановлених графіком повернення позики згідно п. 3.1 договору. На підтвердження отримання коштів [PERSON] надав розписку про отримання коштів від21.12.2017 року. Виконання позичальником зобовязань за Договором позики забезпечується заставою транспортного засобу: автомобіль Land Rover модель Range Rover Sport, шасі (кузов, рама) SALLSAAF4CA752717, колір коричневий, зареєстрований 03.11.2017 р. ТСЦ 3246. 21.11.2017 р. відомості про обтяження вказаного рухомого майна внесені в Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Разом з тим позичальник не виконує графік повернення коштів та прострочив сплату позики понад три місяці, внаслідок чого 07.03.2018 р. позикодавцем була предявлена (вручена) позичальнику вимога про дострокове повернення позики, а саме дострокового та в повному обсязі повернути суму позики за Договором позики від 21.11.2017 р., що складає 526\~979, 14 грн., що за курсом НБУ 1 долар США = 26, 348957 грн. станом на момент підписання цієї вимоги еквівалентно 20\~000 США. У звязку із невиконанням вказаної вимоги позивач звернувся до нотаріуса про реєстрацію в державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет застави та повідомив про це Боржника надіславши відповідне повідомлення від 16.03.2018 р. На підставі викладеного позивач просив в рахунок погашення заборгованості [PERSON] ([INFO], ідентифікаційний номер: [NUMBER], адреса реєстрації: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., [ADDRESS]) перед [PERSON] ([INFO], ідентифікаційний номер: [NUMBER], адреса реєстрації: Рівненська обл., смт. Володимирець, вул. Соборна, буд. 91) за договором позики від 21.11.2017 р. в розмірі 526\~979, 14 грн. (пятсот двадцять шість тисяч девятсот сімдесят девять гривень, 14 копійок) звернути стягнення на предмет застави, а саме: транспортний засіб марки Lang Rover модель Range Rover Sport, шасі (кузов, рама) SALLSAAF4CA752717, колір коричневий, зареєстрований 03.11.2017 р. ТСЦ 3246, що належить на праві власності [PERSON], шляхом його продажу на публічних торгах, в порядку визначеному Законом України «Про виконавче провадження» встановивши початкову ціну в сумі 529\~542, 00 (пятсот двадцять девять тисяч пятсот сорок дві гривні 00 копійок). Судові витрати покласти на відповідача. До судового засідання позивач не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, відповідно до якої вимоги позовної заяви підтримав у повному обсязі. Відповідач до судового засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, відповідно до якої заперечував щодо задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. 21.11.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. Згідно умов договору позивач передав, а відповідач отримав грошові кошти в сумі 529\~541, 60 грн. (пятсот двадцять девять тисяч пятсот сорок одну гривню 60 копійок), що за курсом НБУ (1 долар США = 26, 477080 грн.) на день укладення договору еквівалентно 20\~000 $ США (двадцять тисяч доларів США). Відповідно до умов договору кінцевим строком повернення позики 31.12.2018 року. 06 грудня 2017 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору позики від 21.11.2017 року, відповідно до якої сторонами визначений графік повернення позичальником грошових коштів. На підтвердження отримання [PERSON] було написано розписку від 21 листопада 2017 року, що міститься в матеріалах справи. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З наявного в матеріалах справи розрахунку яким позивач обґрунтовує свої вимоги вбачається, що у відповідача перед позивачем наявна заборгованість яка станом на 07.03.2018 року становить 526\~979, 14 грн. Вирішуючи питання щодо наявності у позивача права дострокового стягнення з відповідача заборгованості за договором суд виходить з такого, що згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України (яка розміщена параграфі 1 глави 71 цього Кодексу) якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до п.5.1 договору позики, встановлено, що якщо позичальник не повернув позику (її чергову частину) у строк, встановлений графіком, він зобовязаний сплатити позикодавцеві суму боргу за позикою (її неповерненою частиною) з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 (три) проценти річних від простроченої суми. Відповідно до п. 7.1. договору позики позикодавець має право вимагати дострокового повного повернення позики, сплатити відшкодування за знецінення позики внаслідок інфляції та девальвації гривні, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених Договором, а також відшкодування збитків, завданих позикодавцеві внаслідок невиконання або неналежного виконання Позичальником зобовязань та/або поручителем умов цього договору або договорів, укладених у забезпечення виконання позичальником зобовязань за цим договором, а позичальник зобовязаний протягом трьох календарних днів з дати доставки позичальнику відповідної письмової вимоги позикодавця повернути суму заборгованості за позикою, що залишилася, сплатити відшкодування за знецінення позики внаслідок інфляції та девальвації гривні, штрафні санкції та інші платежі, передбачені Договором, а також відшкодувати збитки, завдані позикодавцеві, у разі настання будь-якого із наступних наслідків: порушення строків повернення позики (чергової частини) встановлених графіком, порушення інших умов договору, порушення зобовязань за договорами, укладеними у забезпечення виконання позичальником зобовязань З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що відповідачем порушено умови договору позики. На адресу відповідача позивачем направлено вимогу щодо дострокового повернення позики , яка була отримана відповідачем наручно, про що свідчить підпис відповідача на вказаній вимозі. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України (яка розміщена параграфі 1 глави 71 цього Кодексу) якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказів того, що відповідачем було погашено суму заборгованості за договором позики до справи не надано. За цих обставин суд приходить до висновку, що у відповідача виникло зобов'язання щодо погашення усієї суми боргу по договору. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 526 ЦК України зазначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст. 574 ЦК України заставою може бути забезпечена вимога, яка може виникнути в майбутньому. Згідно ч.1 ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Разом з тим 21 листопада 2017 року між сторонами було укладено договір застави транспортного засобу, яким забезпечено виконання договору позики від 21 листопада 2017 року укладений між сторонами. Відповідно до договору застави, предметом застави є транспортний засіб марки Land Rover модель Range Rover Sport, шасі (кузов, рама) SALLSAAF4CA752717, колір коричневий, зареєстрований 03.11.2017 р. ТСЦ 3246. Предмет застави оцінений сторонами в 529\~542, 00 гривень. Згідно п.2.1 договору застави заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави при настанні хоча б однієї обставини з наступних: невиконання або неналежне виконання заставодавцем умов договору позики ( при несвоєчасному поверненні позики повністю або її частини), невиконання або неналежне виконання заставодавцем умов договору застави, в інших випадках передбачених законодавством або цим договором. Відповідно до п. 4.6. договору Застави, за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи неустойку, необхідні витрати на утримання предмета застави, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги тощо. Відповідно до ст.1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про заставу» заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання. Відповідно до ст.19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до ч.ч. 1, 6, 7 ст.20 Закону заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно державного підприємства (підприємства, не менше п'ятдесяти відсотків акцій (часток, паїв) якого є у державній власності) здійснюється за рішенням суду. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем, приватним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» позивач є обтяжувачем як кредитор за забезпеченим рухомим майном зобов'язанням. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних осіб і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна. Відповідно до ст.5 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» предметом обтяження може бути рухоме майно, не вилучене з цивільного обороту, на яке згідно із законодавством може бути звернене стягнення. Відповідно до ст.ст. 22, 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право в разі порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: відшкодування витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; сплату процентів та неустойки; сплату основної суми боргу; відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов'язання або умов обтяження; відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження. Відповідно до ст.24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом. Пунктом .2 ст.26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачена можливість продажу обтяжувачем (кредитором) на публічних торгах предмету забезпечувального обтяженням шляхом. З огляду на викладене враховуючи, що позичальником було порушено умови договору, враховуючи суму боргу відповідача у позивача наявне право на звернення стягнення на предмет застави. За цих обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині звернення стягнення на предмет застави обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі викладеного та

Outcome: approved