Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

27 листопада 2015 року, [PERSON], звернулася до суду з названим позовом, в якому просила суд, стягнути з відповідачів в рівних частках з кожного на свою користь витрати на поховання свого дядька спадкодавця [PERSON], померлого 31.05.2015 р. в сумі 12215,13 грн., які складаються з витрат згідно договору-замовлення на організацію та проведення поховання в розмірі 8075 грн., витрат для придбання чоловічих туфель для померлого в розмірі 295 грн., витрат на придбання продуктів харчування для поминального обідку в розмірі 1145,13 грн., витрат на поминальний обід в розмірі 2700 грн., а також витрати повязані з охороною спадкового майна житлового будинку № 55 по вул. Спортивній в с. Олександрівка м. Іллічівська (Чорноморська) Одеської області, в якому проживав спадкодавець у сумі 720,65 грн., які складаються з витрат зі сплати нею земельного податку за земельну ділянку спадкодавця в розмірі 98 грн., витрат по оплаті за електроенергію вказаного будинку в розмірі 17,65 грн. та витрат (останнього платежу) за придбану за життя спадкодавцем газової плити у вказаному будинку в розмірі 605 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору, мотивуючи це тим, що вказані витрати вона сплатила особисто, в той час, як відповідачі спадкоємці свого померлого 31.05.2015 р. батька [PERSON], які отримали свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця [PERSON] на майно останнього, жодним чином не приймали участі в його житті та його похованні, не відвідували його за життя та не спілкувалися з ним, а відповідачка [PERSON], яка донькою померлого, навіть не була присутньою на похоронах батька. В судовому засіданні позивачка повністю підтримала свій позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення судових повісток, однак від його представниці за ордером, до суду надійшли письмові заперечення на позов, в яких вона частково визнала позов, а також клопотання про відкладення слухання справи у звязку з погодними умовами і неможливістю прибуття в судове засідання та у звязку з неможливістю прибуття в судове засідання, що на думку суду, є зловживанням своїми правами та обовязками, передбаченими ст.ст. 27,31 ЦПК України, а повторні неявки представниці відповідача [PERSON] в судові засідання, на думку суду є надуманим затягуванням вирішення даної справи по суті, враховуючи постійну явку в судові засідання позивачки [PERSON] (а.с. 33-39,42,43). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутністю суду не надала (а.с. 44). Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного належним чином, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, на що була отримана згода позивачки [PERSON] Заслухавши доводи і пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи та письмові заперечення на позов представниці відповідача [PERSON], суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи : роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Статтею 1232 ЦК України передбачено спадкоємці зобовязані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Відповідно до ст. 1283 ЦК України, охорона спадкового майна здійснюється в інтересах спадкоємців, відказоодержувачів та кредиторів спадкодавця з метою збереження його до прийняття спадщини спадкоємцями. Охорона спадкового майна триває до закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Витрати на охорону спадкового майна відшкодовуються спадкоємцями відповідно до їхньої частки у спадщині. Згідно із ст. 1258,1261,1267 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Суд встановив, що спадкодавець [PERSON] помер 31.05.2015 р., що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 409488 від 01.06.2015 р. і після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок № 55 по вул. Спортивній в с. Олександрівка м. Іллічівська Одеської області (а.с. 7,10). Матеріалами справи підтверджується, що позивачка є рідною племінницею спадкодавця [PERSON] і яка після одруження змінила своє дівоче прізвище [PERSON] на [PERSON] (а.с. 11-15). З відповіді нотаріуса вбачається, що спадкова справа після смерті померлого [PERSON] була відкрита за заявою позивачки від 04.06.2015 р. та 09.06.2015 р. була подана заява про прийняття спадщини спадкоємицею 1-ої черги донькою померлого [PERSON] [PERSON] у звязку з чим, нотаріус відмовив у видачі позивачці, яка спадкоємицею 5-ої черги свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 19). З письмових заперечень на позов, надісланих на адресу суду представницею відповідача [PERSON] вбачається, що відповідач [PERSON] визнає факт того, що саме позивачка, несла всі витрати на поховання спадкодавця [PERSON], який є її дядьком та постійно спілкувалася з ним за його життя. Крім цього, з вказаних заперечень видно, що відповідачі діти спадкодавця [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] звернувшись до нотаріуса прийняли спадщину після смерті батька, як спадкоємці першої черги і відповідно, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з існуванням спадкоємців першої черги (а.с. 33-35). Суд встановив, що позивачкою дійсно були понесені певні витрати на поховання свого дядька спадкодавця [PERSON], які складаються з витрат згідно договору-замовлення на організацію та проведення поховання в розмірі 8075 грн., які документально підтверджуються копією вказаного договору на вказану суму від 02.06.2015 р., витрат для придбання чоловічих туфель для померлого (згідно прийнятого обряду) в розмірі 295 грн., що підтверджено товарним чеком від 01.06.2015 р. та витрат на поминальний обід в розмірі 2700 грн. згідно квитанції ПП «Добра кухня № 5» від 02.06.2015 р., а всього на загальну суму 11070 грн., які суд вважає розумними витратами на поховання спадкодавця, зробленими позивачкою згідно ст. 1232 ЦК України, підтвердженими позивачкою документально і які на підставі норм вказаної статті підлягають задоволенню з огляду на приписи ст.ст. 57-60 ЦПК України (а.с. 26-29). Однак, в задоволенні позову в частині стягнення з відповідачів вартості придбаних харчів на суму 1145,13 грн. суд вважає необхідним відмовити у звязку з недоведеністю позивачкою факту придбання вказаних продуктів харчування саме для поминального обіду, вважаючи їх неналежними доказами по справі (а.с. 26,30). Крім цього, враховуючи норми ст.ст. 57-60 ЦПК України, суд вважає неналежними та недопустимими доказами по справі витрати, повязані з охороною спадкового майна - житлового будинку № 55 по вул. Спортивній в с. Олександрівка м. Іллічівська (Чорноморська) Одеської області, в якому проживав спадкодавець у сумі 720,65 грн., які складаються з витрат зі сплати нею земельного податку за земельну ділянку спадкодавця в розмірі 98 грн., витрат по оплаті за електроенергію вказаного будинку в розмірі 17,65 грн. та витрат (останнього платежу) за придбану за життя спадкодавцем газової плити у вказаному будинку в розмірі 605 грн., які хоча і підтверджені документально квитанціями, однак всі вони сплачені від імені спадкодавця [PERSON], чиє прізвище як платника вказаних сум вказано у всіх квитанціях, що ставить під сумнів їхню сплату саме позивачкою, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити (а.с. 24,25,27). Таким чином, загальна сума витрат на поховання спадкодавця [PERSON], яку слід стягнути з відповідачів в рівних частках з кожного, враховуючи, що вони прийняли спадщину в рівних частках по ? частці за кожним після смерті свого батька [PERSON], померлого 31.05.2015 р. становить 11070 грн., а саме по 5535 грн. з кожного, яку суд вважає обґрунтованою і підтвердженою документально. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідачів в рівних частках з кожного на користь позивачки належать стягненню документально підтверджені нею судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 110,70 грн., а саме по 55,35 грн. з кожного.

Outcome: partial