Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

27 листопада 2018 року директор Маріупольського будівельного коледжу в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що [PERSON], [INFO] є матір'ю неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 04.12.2015 року [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно її сина [PERSON]. [PERSON] надано статус дитини позбавленої батьківського піклування та влаштовано до Маріупольської загальноосвітньої школи інтернату І-ІІ ступенів №2 Донецької обласної ради. З 01.09.2016 року неповнолітній [PERSON], зарахований на повне державне забезпечення до Маріупольського будівельного коледжу. Вказує на те, що за весь час перебування дитини у державному закладі відповідач дитину не відвідувала, матеріальної та моральної підтримки не надавала, повернути в сім'ю не намагалась. У зв'язку із чим, позивач просив ухвалити рішення яким стягнути з [PERSON], аліменти на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, з січня\~2016\~року до\~закінчення навчання\~30.06.2019\~року. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував. Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Разом з тим, [PERSON], будучи повідомленою у встановленому законом порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи, за останнім відомим місцем проживання, не використала наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з'явилась у судове засідання без повідомлення причин, не подала відзив, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у її відсутності від неї до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач, будучи повідомленою належним чином про дату, час і місце розгляду справи не з'явилася без повідомлення причин неявки, не подала відзив, а позивач не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів із постановленням заочного рішення, суд доходить переконання, що відсутні підстави для відкладення розгляду справи, та про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів з постановленням заочного рішення. Суд, дослідив матеріали справи, всебічно і повно з'ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, доходить висновку, що позовні вимоги Маріупольського будівельного коледжу підлягають частковому задоволенню з огляду на такі встановлені у судовому засіданні обставини та відповідні ним докази. Судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про народження серії 1_НО №306782, [PERSON] народився 23 серпня 2001 року, його батьками зазначені: мати [PERSON], батько [PERSON] (а.с.3). Відомості про батька в свідоцтві про народження внесені відповідно до ч.1 с.135 СК України. Згідно з рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 04.12.2015 року [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно дитини [PERSON] (а.с.11-12). Рішенням виконавчого комітету Дзержинської міської ради від 16.09.2009 року № 382 малолітньому [PERSON], [INFO] надано статус дитини позбавленої батьківського піклування (а.с.8). Згідно з рішенням виконавчого комітету Дзержинської міської ради від 21.10.2009 №411 малолітнього [PERSON], [INFO] влаштовано на повне державне утримання до державного закладу (а.с. 9). Рішення Дзержинського міського суду Донецької області суду від 04.12.2015 (справа №225/5867/15-ц, провадження №2/225/2529/2015) також стягнуто з [PERSON] аліменти на користь Маріупольської загальноосвітньої школи інтернат I-II ступенів № 2 на утримання неповнолітнього [PERSON] у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.10.2015 року до досягнення дитиною повноліття. \~ \~ \~ \~Разом з тим, відповідно до наказу в.о. директора ДВНЗ «Маріупольського будівельного коледжу» від 30.08.2016 року за №220 «Про повне державне утримання студентів денного відділення» студент [PERSON], [INFO] зарахований на повне державне утримання з 01.09.2016. Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не з'явилася, не скористалася своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надала належних доказів, які спростовують доводи позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 186 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку, щодо утримання дитини. Згідно з ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII 78912, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частин 8, 9 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 2, 3 ст. 181 СК України). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. ст.183, 184 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. - у твердій грошовій сумі. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів повинен бути не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 193 СК України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. У судовому засіданні встановлено, що дитина з 01.09.2016 року влаштована до Маріупольського будівельного коледжу та у відділенні Державного ощадного банку України відкритий їй особистий рахунок у відділенні Державного ощадного банку України. Судом достовірно встановлено, що дитина, власних доходів немає, а тому потребує матеріальної допомоги, відповідач є працездатною. Доводів на спростування такого висновку суду відповідачкою не надано. З огляду на викладене, оскільки передбачених законом підстав для звільнення відповідача від обов'язку утримання дитини судом не встановлено, з врахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, досліджених доказів у їх сукупності, суд вважає, що слід стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на особистий рахунок у відділенні Державного ощадного банку України, починаючи з 27.11.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня\~пред'явлення\~позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Рішенням суду від 04.12.2015 з [PERSON] стягувалися кошти на утримання сина на користь Маріупольської загальноосвітньої школи інтернат I-II ступенів № 2, де перебував [PERSON] Доказів примусового виконання зазначеного рішення суду не надано. Разом з тим, з 01.09.2016 року [PERSON] зарахований на повне державне забезпечення до ДВНЗ «Маріупольський будівельний коледж». Позивач звертався до Дзержинського міського суду Донецької області про заміну сторони у виконавчому провадженні за рішенням від 04.12.2015 з Маріупольської загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів №2 на ДВНЗ «Маріупольський будівельний коледж», ухвалою якого від 22 червня 2018 року в задоволенні заяву залишено без задоволення, оскільки судом не встановлено обставин як щодо наявності у Маріупольської загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів № 2 Донецької обласної ради правонаступників, так і щодо наявності у Державного вищого навчального закладу «Маріупольський будівельний коледж» статусу правонаступника Маріупольської загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів № 2 Донецької обласної ради, розяснено право звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. Так, позов подано до суду 27.11.2018 року, відтак, аліменти з відповідача підлягають стягненню саме з моменту пред'явлення позовної заяви до суду. При цьому, в позовній заяві зазначено про стягнення аліментів на утримання дитини до 30.06.2019, хоча повноліття дитина набуде 23.08.2019 року. З огляду на це стягнення аліментів на утримання дитини має проводитись до повноліття останнього. При цьому, в разі продовження навчання повнолітньою особою, аліменти можуть бути стягнуті за рішенням суду на підставі ст. 199 СК України. Так, згідно зі\~ст.\~199\~Сімейного кодексу\~України якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання, і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial