Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

27.09.2018 року позивач звернулася до суду з позовом до Лисогірської сільської ради Первомайського району Миколаївської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що 14 березня 2004 року в с. Лиса Гора, Первомайського району, Миколаївської області померла [PERSON], про що виконкомом Лисогірської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, було складено відповідний актовий запис за № 27 та видане свідоцтво про смерть серії І-ФП № 186706. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, що складається з земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані в межах території Тарасівської сільської ради Первомайського району, Миколаївської області площею 5,4353 га (кад. № 4825484600:03:000:0149), площею 0,1924 га (кад. № 4825484600:03:000:0392). 28.12.2002 року спадкодавця склала заповіт, що був посвідчений секретарем Тарасівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області за реєстровим номером 470, за умовами якого заповіла Позивачці все своє майно, де б воно не було та з чого б не складалося. У встановленому законодавством порядку позивачка прийняла спадщину, шляхом подачі відповідної заяви до Другої Первомайської ДНК Миколаївської області. Проте, коли вона звернулася до нотаріуса з заявою про видачу їй свідоцтв про право на спадщину за заповітом на вказане вище спадкове майно, їй було відмовлено, про що нотаріусом була винесена постанова від 26.01.2018 р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у звязку з тим, що у неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості та документи, необхідні для її вчинення. Згідно з п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, що підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після надання правовстановлюючого документу щодо належності цього майна спадкодавцеві. У звязку з зазначеними обставинами, нотаріус розяснила, що у разі смерті власника нерухомого майна та відсутності правовстановлюючого документу, питання визначення належності йому (спадкодавцю) цього майна та наступному його власнику (спадкоємцю) повинно вирішуватися у судовому порядку. Земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані в межах території Тарасівської сільської ради Первомайського району, Миколаївської області площею 5,4353 га (кад. № 4825484600:03:000:0149), площею 0,1924 га (кад. № 4825484600:03:000:0392) дійсно належали спадкодавиці, на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 822942 та № 822758, зареєстрованих 13.03.2006 року за реєстровими номерами відповідно 010602200362 та 010602200363, про що свідчать копії державних актів та Витяги з ДЗК про земельні ділянки. Із набранням чинності ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно і їх обтяжень», органи, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, видають дублікати правовстановлюючих документів лише власникам або уповноваженим ними особам за довіреністю. Тому, отримати дублікат на померлу людину неможливо. З підстав, зазначених вище, позивачка не має можливості отримати свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на зазначене вище спадкове майно, тому єдиним правовим способом захисту її законних прав та інтересів, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, є звернення до суду з позовом про визнання права власності на нього в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 14.03.2004 року в с. Лиса Гора, Первомайського району, Миколаївської області. Представник позивачки в судове засідання надала заяву з проханням слухати справу у її відсутність, підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідачі надіслали на адресу суду заяви з проханням слухати справу за відсутності їх представників, позовні вимоги визнали та не заперечували проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 14.03.2004 року в с. Лиса Гора, Первомайський р-н, Миколаївської області (свідоцтво про смерть від 22.03.2004 року серія 1-ФП № 186706). Заповіт було складено 28.12.2002 року, який був посвідчений секретарем Тарасівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області за реєстровим номером 470, за умовами якого [PERSON] заповіла позивачці все своє майно, де б воно не було та з чого б не складалося До складу спадщини входять земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані в межах території Тарасівської сільської ради Первомайського району, Миколаївської області площею 5,4353 га (кад. № 4825484600:03:000:0149), площею 0,1924 га (кад. № 4825484600:03:000:0392) дійсно належали спадкодавиці, на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 822942 та № 822758, зареєстрованих 13.03.2006 року за реєстровими номерами відповідно 010602200362 та 010602200363, про що свідчать копії державних актів та Витяги з ДЗК про земельні ділянки. Належність спадкового майна спадкодавцю підтверджується наявними в матеріалах справи документами. Згідно ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 332 ЦК України право власності на нерухоме майно, якщо відповідно до закону таке право підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації. Обовязковість державної реєстрації прав на нерухоме майно передбачена Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року. Порядок та умови державної реєстрації передбачені тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності на нерухоме майно, затверджене наказом МЮ України № 7/5 від 7 лютого 2002 року з наступними змінами. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням наведеного позовні вимоги позивачів є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved