Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

27.03.2019 року представник позивача - адвокат Кравцов С.О. звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати дії відповідача з внесення до Державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обтяжень запису №29813711 незаконними, протиправними, необгрунтованими та такими, що вчинені з істотним порушенням норм чинного законодавства України та скасувати державну реєстрацію право власності ФОП [PERSON] на нежитлові приміщення 4-го поверху №1-:-20, І, ІІ в літері «А-4», заг. Пл. 428,6 кв.м., розташовані за адресою: [ADDRESS] ; та виключити з Державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обтяжень запис №29813771 (підстава внесення запису рішення державного реєстратора Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області Грішаніної Г.Б. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 45005512 від 10.01.2019 року. В обгрунтування вказаних підстав посилається на наступне. 08 січня 2019 року відповідачем зареєстровано право власності на спірні нежитлові приміщення за третьою особою. Підставою для реєстрації права власності була ухвала Господарського суду Харківської області від 22.11.2018 року у справі №5023/10192/11, дія якої була зупинена ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.12.2018 року по справі №5023/10192/11. Тому позивач вважає дії відповідача незаконними, протиправними, необгрунтованими, та такими, що вчинені з істотним порушенням норм чинного законодавства України, оскільки постановою господарського суду Харківської області від 20.12.2011 року ФОП [PERSON] було визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором арбітражного керуючого Самойленко О.М. 15.02.2012 року між ліквідатором ФОП [PERSON], арбітражним керуючим Самойленко О.М. та позивачем було укладено договір №81 купівлі-продажу нежитлових приміщень 4-го поверху №1-:-20, І, ІІ в літ. «А-4», загальною площею 428,6 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] , посвідчений ПН ХМНО Гуревічовим О.М. Ухвалою суду від 22.08.2017 року ліквідатором було призначено арбітражного керуючого Віскунова О.В., зобов`язавши його завершити ліквідаційну процедуру. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.11.2018 року було задоволено заяву ліквідатора та ухвалено, зокрема визнати недійсним договір №81 купівлі-продажу. Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.12.2018 року, яка набула чинності 26.12.2018 року, зупинено дію ухвали суду від 22.11.2018 року. Вказана ухвала суду оприлюднена в ЄДРСР - 03.01.2019 року. Однак, 08.01.2019 року відповідачем незаконно перереєструвала спірне майно на третю особу, а повинна була зупинити розгляд вказаної заяви, або відмовити в державній реєстрації прав. Представником третьої особи ТОФ «ФК «Алькор Інвест» подані до суду письмові пояснення, в яких представник просить відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що законом не передбачено обов`язку державного реєстратора перевіряти у ЄДРСР наявність рішень, що містили б заборону/зупинення дій. Реєстраційні дії проводились на підставі рішення суду, яким було оспорено право власності [PERSON] , та вона не порушує права та інтереси позивача, оскільки позивач не є власником спірного майна. Третьою особою ліквідатором ФОП [PERSON] - арбітражним керуючим Віскуновим О.В. подано до суду відзив на позовну заяву, хоча останній є третьою особою по справі, а не відповідач, та вони надійшли з порушенням встановленого строку на їх подання, та доказів, що він був спрямований учасникам справи, додано не було, а тому суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними в справі матеріалами. Представник третьої особи ТОВ «ФК «Алькор Інвест» Савченко А.С. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову, посилаючи на обставини, які зазначені у відзиві. Інші учасники судового розгляду в судове засідання не з`явились, повідомлялись у встановленому законом порядку. Від представника позивача [PERSON] надійшла до суду заява про розгляд справи за його відсутності, та позовні вимоги підтримав в повному обсязі. 27.03.2019 року вказана позовна заява надійшла до суду, та розподілена судді Зуб Г.А. Ухвалою судді від 28.03.2019 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 28.03.2019 року було задоволено частково клопотання про забезпечення поову, та накладено заборону відчуження на приміщення 4-го поверху №1-:-20, І, ІІ в літ. «А-4», загальною площею 428,6 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . Постановою Харківського апеляційного суду від 17.07.2019 року вказану ухвалу скасовано, та в задоволенні заяви про забезпечення позову - відмовлено. В підготовчому судовому засіданні залучено в якості третіх осіб, що не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору - ТОВ «ФК «Алькор Інвест» та арбітражного керуючого Віскунова О.В. Ухвалою суду від 11.06.2019 року в задоволенні клопотань третіх осіб про закриття провадження по справі - відмовлено. Ухвалою суду від 18.06.2019 року закрито підготовче провадження по справі, та справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою від 12.08.2019 року в задоволенні клопотання третьої особи арбітражного керуючого Віскунова О.В. про закриття провадження - відмовлено. Судовим розглядом встановлено, що постановою Господарського суду Харківської області від 20 грудня 2011 року ФОП [PERSON] визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором арбітражного керуючого Самойленко О.М. 15 лютого 2012 року між арбітражним керуючим Самойленком О.М. - ліквідатором ФОП [PERSON] та позивачем було укладено Договір № 81 купівлі - продажу нежитлових приміщень четвертого поверху № 1-:-20, І, ІІ в літ. «А-4», загальною площею 428,6 кв.м., по [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 22 листопада 2018 року вказаний Договір купівлі - продажу визнано недійсним, за ФОП [PERSON] визнано право власності на нежитлові приміщення, які були предметом договору. Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26 грудня 2018 року дію ухвали Господарського суду Харківської області від 22 листопада 2018 року зупинено. 08 січня 2019 року державний реєстратор Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області Грішаніна Г.Б. здійснила державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення четвертого поверху № 1-:-20, І, ІІ в літ. «А-4», загальною площею 428,6 кв.м., по [ADDRESS] за ФОП [PERSON] . Постановою Східного апеляційного суду від 25 лютого 2019 року залишено без змін ухвалу Господарського суду Харківської області від 22 листопада 2018 року. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05 червня 2019 року залишено без змін постанову Східного апеляційного суду від 25 лютого 2019 року та ухвалу Господарського суду Харківської області від 22 листопада 2018 року. Таким чином, на даний час власником нежитлових приміщень четвертого поверху № 1-:-20, І, ІІ в літ. «А-4», загальною площею 428,6 кв.м., по [ADDRESS] є ФОП [PERSON] . Позивач звернувся о суду за захистом свого порушено права з приводу незаконних дій відповідача як державного реєстратора, та зазначає, що вказаною перереєстрацією було порушено права позивача, та не оскаржує право власності ФОП [PERSON] на спірне майно. Відповідно до пункту першого частини першої статті 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Реєстраційна справа - сукупність документів, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документів, сформованих у процесі проведення таких реєстраційних дій, що зберігаються у паперовій та електронній формі. Реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав (пункти 8, 9 частини першої статті 2 Закону № 1952-IV). Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 10 Закону № 1952-IV державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає реєстрації. Державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (пункт другий частини третьої статті 10 Закону № 1952-IV). У пункті п`ятому частини третьої статті 10 та у статті 11 Закону № 1952-IV вказано, що державний реєстратор відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав; самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. При цьому втручання будь-яких осіб, у тому числі державних органів, у діяльність державного реєстратора забороняється. Відповідно дочастин другої - третьої статті 13 Закону № 1952-IV на кожний об`єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього вперше у Державному реєстрі прав відкривається новий розділ та формується реєстраційна справа, присвоюється реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна. Розділ Державного реєстру прав складається з чотирьох частин, які містять відомості про: 1) нерухоме майно; 2) право власності та суб`єкта (суб`єктів) цього права; 3) інші речові права та суб`єкта (суб`єктів) цих прав; 4) обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта (суб`єктів) цих обтяжень. У разі відсутності відкритого на об`єкт нерухомого майна розділу у Державному реєстрі прав відомості про інші речові права та суб`єкта (суб`єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта (суб`єктів) цих прав вносяться до спеціального розділу Державного реєстру прав, крім випадків, коли така державна реєстрація проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності. Після відкриття на об`єкт нерухомого майна розділу у Державному реєстрі прав відомості про інші речові права та суб`єкта (суб`єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта (суб`єктів) цих обтяжень переносяться до такого розділу. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоби виключити ризик свавілля. На думку Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні правацих людей (рішення ЄСПЛ у справах «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. Bulgaria», заява №1365/07, 24 April 2008, § 39), «Олександр Волков проти України» («Oleksandr Volkov v. Ukraine», заява № 21722/11, § 170)). ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики, і роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення ЄСПЛ у справах «Кантоні проти Франції» від 11 листопада 1996 року («Cantoni v. France», заява № 17862/91, § 31-32), «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року («Vyerentsov v. Ukraine», заява № 20372/11, § 65)). При розгляді даної справи необхідно врахувати правові висновки, викладені у справі № 11-404апп18 у тотожних правовідносинах у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року щодо суб`єктного складу, де вказано, що належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється, та щодо якої прийнято оскаржуване рішення про реєстрацію права власності. ФОП [PERSON] заявлений позивачем по справі третьої особою по справі, та відповідачем не є, та відносно нього на разі триває ліквідаційна процедура. Правила ст. 5 ЦПК України визначають, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Надаючи оцінку належності обраного позивачем способу захисту, суд оцінює його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та виходить з його ефективності. Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, забезпечити поновлення порушено права. Отже, підставою звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, якій це право належить , і саме з метою його захисту. Обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом подання позову про визнання дій державного реєстратора незаконними та скасування державної реєстрації змін за наведених обставин, сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права, оскільки позивач на час звернення до суду не була власником спірних нежитлових приміщень, а тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] суд вважає за необхідне відмовити за наведених вище підстав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed