Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

26 лютого 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менш 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що 24 квітня 2015 року вона з відповідачем уклала шлюб. Під час перебування у шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося, сторони мають різні погляди на життя, використання сімейного бюджету, виховання дитини. Подружжя втратило почуття любові, взаємної поваги та взаємопорозуміння. Кожен має протилежні погляди на шлюб та сімю. Також позивач зазначає, що вони з відповідачеи є різними за характером людьми. З лютого 2019 року позивач з відповідачем разом не проживають, з цього часу спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини не підтримують та відновлювати не збираються. В частині позовних вимог про стягнення аліментів позивач мотивує вимоги тим, що відповідач приймає участь у вихованні дитини, але в недостатній мірі. Надає позивачу матеріальну допомогу на утримання сина, але вона незначна та нерегулярна. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій позов підтримала у повному обсязі, прохала розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій позов визнав та просить розглянути справу без його участі з урахуванням долучених ним доказів на підтвердження того, що він займається вихованням дитини та добровільно надає матеріальну допомогу. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до переконання про задоволення позову на підставі наступного. Згідно свідоцтва про шлюб від 24 квітня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка реєстраційної служби Шосткинського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, актовий запис №72, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка Шосткинського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, актовий запис №415 від 08 вересня 2015 року (а.с. 7). [PERSON] проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім`ї ТОВ «Торговий дім «Дизайн» від 25 лютого 2019 року (а.с. 8). Відповідач в підтвердження того, що він займається вихованням дитини та добровільно надає матеріальну допомогу надав суду: копію довідки про заробітну плату від 04 березня 2019 року, відповідно до якої відповідачу з січня 2018 року по грудень 2018 року нарахована заробітна плата в сумі 229024 грн 39 коп; копії товарних чеків\~ від 02 квітня та 24 травня 2019 року, за якими придбані шапка дитяча\~ за 235 грн, кросівки 29 розміру за 270 грн, шкарпетки три пари по 12 грн 50 коп, пташка за 25 грн, босоніжки за 260 грн, три дитячих майки по 35 грн; копія квитанції від 18 березня 2019 року про придбання ліків на суму 139 грн. В підтвердження отримання коштів від відповідача надана копія розписки позивача від 27 квітня 2019 року на суму 1600 грн та від 23 травня 2019 року на суму 1000 грн (а.с. 24-29). Також судом встановлено, що на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, оскільки за час подружнього життя між сторонами не досягнуто взаєморозуміння. Подружжя спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини не підтримують і відновлювати не збираються. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Згідно ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам один одного. Приймаючи до уваги вищевикладене, те, що збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а судом встановлено, що сторони фактично не підтримують шлюбно-сімейні стосунки і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам один одного та їх дитині, тому суд вважає, що шлюб між сторонами слід припинити шляхом його розірвання. Крім того, судом встановлено, що між сторонами відсутня домовленість щодо виконання відповідачем обов`язку утримання малолітньої дитини. У відповідності до положень ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частинами 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку до досягнення нею свого повноліття. Статтею 191 Сімейного Кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судові витрати, згідно ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог.

Outcome: approved