Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

27 листопада 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] з вимогою про стягнення грошових коштів (аліментів) на утримання спільної неповнолітньої дитини. Позивач вказала, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 05 березня 2003 року. Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину доньку[PERSON], [INFO]. З 08 березня 2009 року сторони припинили подружні стосунки та з вказаного часу дитина знаходиться на утриманні позивача. При цьому, відповідач припинив надання матеріальної допомоги на утримання дитини, угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто, тому позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини його доходу (заробітку) на утримання неповнолітньої дитини. Позивач [PERSON] у відповідній письмовій заяві, поданій до суду, вказала про те, що вона підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які нею були викладені в позовній заяві, просила задовольнити її позов (а.с.17). Відповідач [PERSON] письмово повідомив судові про те, що ним визнаються обставини, зазначені у позовній заяві [PERSON], та він їх не оспорює, а також вказав, що він не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] (а.с.19). Сторони у судове засідання не зявились, про час і місце слухання справи були повідомлені належним чином (а.с.15,16), до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі (а.с.17,19).\~ Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158, ст.169 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, з'ясувавши позицію сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Із свідоцтва\~ про одруження встановлено, що сторони одружились та зареєстрували шлюб 05 березня 2003 року у виконавчому комітеті Пролетарської сільської ради Розівського району Запорізької області, про що зроблено відповідний актовий запис №01 (а.с.2). Від даного шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про її народження (а.с.3). Як вбачається з матеріалів справи, спільне подружнє життя позивача з відповідачем не склалося, у звязку з чим з 08 березня 2009 року сторони припинили подружні стосунки та з вказаного часу проживають окремо. В подальшому, рішенням Розівського районного суду Запорізької області від 10 травня 2011 року, яке набрало законної сили 21 травня 2011 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с.1,6). З письмових пояснень сторін та з матеріалів справи встановлено, що з часу припинення шлюбних відносин між сторонами, неповнолітня дитина знаходиться на утриманні позивача, оскільки відповідач не надає матеріальну допомогу на її утримання, проте зобовязаний та має можливість надавати таку допомогу. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідач не працює, має на утриманні ще одну неповнолітню дитину від іншого шлюбу. Разом з тим, непрацездатних батьків, дружини, дітей на утриманні не має (а.с.17,19). Сторони зазначені обставини у справі не оспорювали, фактично їх визнали, тому у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню. Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття, що дає підстави суду для стягнення з відповідача [PERSON] коштів на користь позивача [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Оскільки позов задоволено, то у відповідності з вимогами, передбаченими статтею 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача [PERSON] в дохід держави. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved