Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-15 00:00:00

27 грудня 2018 року до суду надійшла позовна заява згідно якої 30 липня 2015 року між Кредитною спілкою «СуперКредит» та [PERSON] укладено кредитний договір кредитної лінії №СК-51/0030/15/103/06 і цього ж дня - додатковий договір №1 за умовами яких відповідач отримала від позивача кредитні кошти у розмірі 3450,89 грн. Відповідач порушила умови кредитного договору, тому згідно розрахунку нарахування процентів та штрафних санкцій по кредитному договору станом на 13 грудня 2018 року у неї існує заборгованість в сумі 6231,66 грн. Кредитна спілка «СуперКредит» зверталася до [PERSON] з листом і повідомляла про існування заборгованості, однак заборгованість не була погашена. На листування з відповідачем позивач поніс витрати в сумі 23,00 грн. У зв`язку із зазначеним позивач просить стягнути з відповідача 6254,66 грн., з них: 4087,29 грн. сума заборгованості по сплаті процентів за період з 16 квітня 2016 року по 13 грудня 2018 року, 2144,37 грн. сума несплаченої пені за період з 16 квітня 2016 року по 30 червня 2017 року, 23,00 грн. витрачені кошти на листування. Позивач також просить стягнути з відповідача судові витрати в сумі 1762,00 грн. 29 грудня 2018 року відкрито провадження у справі. 31 січня 2019 року судом направлено запити з метою отримання відомостей про реєстрацію місця проживання [PERSON] 07 і 12 лютого 2019 року до суду надійшли відповіді Летичівської селищної ради Хмельницької області та Летичівського районного сектору Управління Державної міграційної служби в Хмельницькій області (інформація станом на 04 квітня 2016 року) згідно яких [PERSON] , [INFO] , зареєстрована по [ADDRESS] . 18 листопада 2019 року представник відповідача адвокат Олійник А.В. подав суду відзив на позовну заяву згідно якого позов обґрунтований тим, що відповідач не виконала своїх зобов`язань за кредитним договором, тому позивач додатково нарахував кредитну заборгованість за період з 16 квітня 2016 року по 13 грудня 2018 року. Водночас, 25 липня 2016 року судом ухвалене рішення, яким позовні вимоги позивача до відповідача задоволено і стягнуто з відповідача заборгованість по сплаті кредиту станом на 15 квітня 2016 року: 3210,67 грн., суму несплачених відсотків 1245,08 грн., заборгованість по пені 210,12, а всього разом 4665,87 грн. Зазначена заборгованість повністю погашена про що свідчить довідка органу виконавчої служби за результатами примусового виконання виконавчого листа, який виданий на підставі рішення суду від 25 липня 2016 року. Оскільки позивач пред`явив вимоги до відповідача про стягнення повної суми кредиту згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України 01 червня 2016 року (день звернення позивача з позовом до суду), то починаючи з 02 червня 2016 року могли нараховуватись лише 3% річних. Тобто, заборгованість за відсотками могла складати лише 466,87 грн. Однак, і така заборгованість відсутня, адже 31 березня 2019 року відповідач добровільно внесла, а позивач зарахував на погашення заборгованості по кредитному договору 500,00 грн. Тобто, відповідач повністю погасила заборгованість, відповідно зобов`язання перед позивачем виконані в повному обсязі у зв`язку з чим в позові просить відмовити. 11 грудня 2019 року на адресу суду надійшли заперечення Кредитної спілки «СуперКредит» на відзив на позовну заяву згідно яких в зв`язку з невиконанням своїх обов`язків за кредитним договором позивач у 2016 році звертався до суду з позовом до відповідача і судом 25 липня 2016 року задоволено позов та стягнуто заборгованість. Відповідач мала належним чином виконати свої зобов`язання за кредитним договором відповідно до рішення суду, однак таке зобов`язання не виконала. Відповідач здійснювала платежі, якими тільки частково перекривалася заборгованість, що підтверджується розрахунком станом на 13 грудня 2018 року. У зв`язку з тим, що тіло кредиту не було сплачено повністю на нього нараховувались проценти відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, п. 3.2, п. 3.6, п. 3.7 кредитного договору. Також не було вчасно сплачено заборгованість по процентам і пені, тому заборгованість за кредитним договором існує і на даний час. Позивач вважає, що нарахування процентів за період з 16 квітня 2016 року по 13 грудня 2018 року, нарахування пені за період з 16 квітня 2016 року по 30 червня 2017 року, тобто після закінчення строку дії кредитного договору, не суперечить діючому законодавству і нараховані відповідно до умов кредитного договору. Заперечення відповідача на відповідь на відзив позивача до суду не надходили. Згідно позовної заяви та заяви від 22 жовтня 2019 року Кредитна спілка «СуперКредит» просить розгляд справи проводити у їх відсутність, позов задовольнити. Судові засідання призначались: на 21 травня 2019 року розгляд відкладено на 18 листопада 2019 року за заявою відповідача про необхідність звернутись до адвоката; на 18 листопада 2019 року розгляд відкладено на 16 квітня 2020 року у зв`язку з поданням відповідачем відзиву на позовну заяву та правом у позивача подати відповідь на відзив. 16 квітня 2020 року представник Кредитної спілки «СуперКредит» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. 16 квітня 2020 року представник відповідача [PERSON] адвокат Олійник А.В. подав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги не визнають. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи розгляд справи проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Дослідивши докази по справі суд встановив наступні обставини. 30 липня 2015 року між Кредитною спілкою «СуперКредит» (кредитодавець) та членом Кредитної спілки «СуперКредит» [PERSON] (позичальник) укладено кредитний договір кредитної лінії №СК-51/0030/15/103/06 згідно якого кредитодавець зобов`язується надати позичальнику фінансовий кредит в сумі 3450,89 грн. (кредитний ліміт) на умовах строковості, зворотності, платності та забезпеченості у відповідності до умов договору (п. 1.1 ) на/для споживчі потреби (п. 1.2). Кредит надається позичальнику у національній валюті України після підписання даного договору готівкою в касі кредитодавця або шляхом безготівкового перерахування коштів за дорученням позичальника (п. 3.1). Договір набуває чинності з 30 липня 2015 року і діє до 30 липня 2018 року (36 місяців), але в будь-якому випадку до моменту повного виконання позичальником зобов`язань за цим договором (п. 5.1). 30 липня 2015 року між Кредитною спілкою «СуперКредит» (кредитодавець) та членом Кредитної спілки «СуперКредит» [PERSON] (позичальник) укладено додатковий договір до кредитного договору кредитної лінії №СК-51/0030/15/103/06 згідно якого кредитодавець надає позичальнику транш по кредиту №СК-51/0030/15/103/06 від 30 липня 2015 року у розмірі 3450,89 грн. Сума залишку виданого кредиту на момент підписання даного договору складає 3450,89 грн. (п. 1). Строк дії договору з 30 липня 2015 року по 30 липня 2018 року (п. 2). Сторонами встановлено графік платежів по кредиту та процентам (п. 3). 25 липня 2016 року Летичівським районним судом Хмельницької області ухвалено рішення у справі №678/191/16-ц (провадження №2-678-247/16) за позовом Кредитної спілки «СуперКредит» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, позов задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Кредитної спілки «СуперКредит» заборгованість за кредитним договором №СК-51/0030/15/103/06 від 30 липня 2015 року у розмірі 4665,87 грн., з них: заборгованість по сплаті тіла кредиту 3210,67 грн., сума несплачених відсотків 1245,08 грн., заборгованість по пені 210,12 грн. Зі змісту зазначеного рішення суду вбачається, що позов поданий 01 червня 2016 року, розрахунок заборгованості проведений станом на 15 квітня 2016 року. Позовні вимоги [PERSON] визнала в повному обсязі, тому судом прийнято її визнання позову. 05 листопада 2018 року позивач направив відповідачу письмову вимогу про погашення простроченої заборгованості за кредитним договором в термін до 15 листопада 2018 року, яка складається із заборгованості по кредиту 1283,67 грн., нарахованих та несплачених процентів 5418,69 грн., нарахованої та несплаченої пені 2144,37 грн. 12 листопада 2018 року [PERSON] отримала письмову вимогу позивача через засоби поштового зв`язку. 27 грудня 2018 року Кредитна спілка «СуперКредит» звернулась із позовом до суду про стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] 31 березня 2019 року Кредитна спілка «СуперКредит» видала своєму члену [PERSON] довідку і квитанцію до прибуткового касового ордера №290/21 про те, що на підставі її заяви з цільового внеску в додатковий капітал 31 березня 2019 року зараховано на погашення заборгованості по кредитному договору №СК-51/0030/15/103/06 від 30 липня 2015 року кошти в сумі 500,00 грн. 04 квітня 2019 року Летичівським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області видано довідку [PERSON] про те, що за виконавчим листом Летичівського районного суду Хмельницької області №2-678-247/16 від 15 серпня 2016 року про стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 4665,87 грн. на користь Кредитної спілки «СуперКредит» заборгованість сплачена у повному обсязі. На підставі зазначеного можна прийти до наступних висновків. 30 липня 2015 року сторони уклали кредитний договір і додатковий договір №1 у відповідності до яких відповідач отримала кредит в сумі 3450,89 грн. 01 червня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором від 30 липня 2015 року у розмірі 4665,87 грн., яка існувала станом на 15 квітня 2016 року, з них: заборгованість по сплаті тіла кредиту 3210,67 грн., сума несплачених відсотків 1245,08 грн., заборгованість по пені 210,12 грн. 25 липня 2016 року судом ухвалене рішення про задоволення позову. 15 серпня 2016 року рішення суду набрало законної сили. 05 листопада 2018 року позивач направив відповідачу письмову вимогу про погашення простроченої заборгованості в термін до 15 листопада 2018 року, яка складається із заборгованості по кредиту 1283,67 грн., нарахованих та несплачених процентів 5418,69 грн., нарахованої та несплаченої пені 2144,37 грн. Оскільки відповідач не виконав письмову вимогу позивача, 27 грудня 2018 року позивач звернувся з позовом до відповідача і просить стягнути 6254,66 грн., з них: 4087,29 грн. сума заборгованості по сплаті процентів за період з 16 квітня 2016 року по 13 грудня 2018 року, 2144,37 грн. сума несплаченої пені за період з 16 квітня 2016 року по 30 червня 2017 року, 23,00 грн. витрачені кошти на листування. Тобто, у даній справі позивач просить стягнути з відповідача проценти та пеню за кредитним договором, які нараховані після закінчення строку дії кредитного договору. Водночас, 04 квітня 2019 року органом державної виконавчої служби видано довідку про те, що на підставі рішення суду від 25 липня 2016 року видано виконавчий лист про стягнення заборгованості в сумі 4665,87 грн. з відповідача на користь позивача, який звернуто до примусового виконання і заборгованість сплачена в повному обсязі. Встановивши вказані обставини суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. В ч. 1 ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В силу ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. У відповідності до ч. 1, ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. В ч. 1 ст. 1048 ЦК України зазначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 28 березня 2018 року Великою Палатою Верховного Суду ухвалено постанову у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18 і зазначено, що згідно ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. (п. 90). Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (п. 91). 04 липня 2018 року Великою Палатою Верховного Суду ухвалено постанову у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18 і зазначено, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Законодавець у ч. 4 ст. 263 ЦПК України визначив, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи зазначене, у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд застосовує при вирішенні даної справи висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18. Суд вважає, що Кредитна спілка «СуперКредит» використала право вимоги до [PERSON] щодо дострокового повернення усієї суми кредиту, яка залишилася несплаченою, а також сплати процентів та пені за порушення умов договору, адже 01 червня 2018 року вже зверталась до суду з відповідним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором №СК-51/0030/15/103/06 від 30 липня 2015 року. Тобто, Кредитна спілка «СуперКредит», як кредитор, на власний розсуд змінила строк виконання зобов`язань за кредитним договором. З наявністю у Кредитної спілки «СуперКредит» такого права вимоги про дострокове повернення усієї суми кредиту, яка залишилася несплаченою, погодився й суд, адже 25 липня 2016 року було ухвалено рішення про задоволення позову. Водночас, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. У зв`язку з цим, Кредитна спілка «СуперКредит», яка змінила строк виконання зобов`язання шляхом пред`явлення відповідної вимоги у червні 2016 року, втратила право нараховувати відсотки після настання цього строку, а тому нарахування процентів та штрафних санкцій після ухвалення судового рішення про дострокове стягнення кредитної заборгованості є неправомірним. Судом враховується також те, що відповідно до довідки органу державної виконавчої служби від 04 квітня 2019 року заборгованість по виконавчому листу, який виданий на підставі рішення суду від 25 липня 2016 року, сплачена в повному обсязі. Ні кредитним договором кредитної лінії №СК-51/0030/15/103/06 від 30 липня 2015 року, ні додатковим договором №1 до кредитного договору кредитної лінії №СК-51/0030/15/103/06 від 30 липня 2015 року не врегульовано право Кредитної спілки «СуперКредит» на стягнення з позичальника витрат, що понесені на листування. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З правового висновку, який викладений у п. 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 слідує, що права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Однак, у даній справі Кредитна спілка «СуперКредит» на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України не заявляла перед судом вимог про стягнення з [PERSON] встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, а також трьох процентів річних від простроченої суми. Отже, сукупність встановлених обставин дає суду можливість зробити висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, тому в позові необхідно відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, тому судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed