Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

27 липня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідач по справі [PERSON] є матір'ю неповнолітньої дочки - [PERSON], [INFO]. Сторони почали сумісно проживати за місцем реєстрації позивача з жовтня 2013 року, з ними також проживали його батько та дочка відповідачки від першого шлюбу [PERSON], [INFO]. Наприкінці літа 2016 року між позивачем та відповідачем погіршилися стосунки, спільне господарство не ведеться, та починаючи з цього часу, відповідач без будь-яких пояснень зникала щомісяця приблизно на тиждень. При цьому, вона залишала спільну дитину та свою дитину від першого шлюбу на позивача. До березня 2017 року [PERSON] формально проживала за місцем реєстрації позивача, потім без будь-яких пояснень вона з'їхала з квартири, залишивши [PERSON] двох дітей. Наприкінці травня 2017 року позивач переїхав разом із донькою до своєї матері у квартиру [ADDRESS] За весь цей час [PERSON] цікавилася дитиною лише один раз та і то у нетверезому стані через матір позивача. Починаючи з березня 2017 року і до теперішнього часу відповідач життям дитини не цікавилася, не виявляла бажання спілкуватися із дочкою та приймати участь у її вихованні, матеріально не забезпечує. Оскільки відповідач [PERSON] участь у вихованні дитини не приймає, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не цікавиться життям дочки, не спілкується з нею, не надає матеріальної допомоги на її утримання, не піклується про стан здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, [PERSON] просив суд позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, 03 листопада 2017 року подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] у судові засідання, призначені на 27 вересня 2017 року, 20 жовтня 2017 року, 03 листопада 2017 року, та на 29 листопада 2017 року не з'явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином рекомендованими листами із повідомленнями, причину неявки не повідомила. Заяв про відкладення розгляду справи, про розгляд справи за її відсутності або заперечень на позов від відповідача до суду не надходило. Представник третьої особи Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини його неявки суду невідомі. 23 листопада 2017 року до суду надійшов висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до її малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. ст. 197, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У відповідності до статті 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Згідно вимог статті 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позбавлення батьків батьківських прав не припиняє їхнього аліментного обов'язку щодо дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. За роз'ясненнями, наданими у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Судом встановлено, що сторони по справі позивач [PERSON], [INFO], та відповідач [PERSON], [INFO], проживали разом. Мають спільну доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтвом про народження серії [NUMBER] яке видане 27 травня 2014 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції. Як вбачається з довідок № 04-26/7-14055, № 04-26/7-14056 від 29 червня 2017 року Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] з травня 2014 року по теперішній час. Відповідно до довідок Дошкільного навчального закладу «ясла-садок» № 210 «Славутич» Шевченківського району Територіального відділу освіту № 06/210 та № 07/210 від 29 травня 2017 року, [PERSON], [INFO], дійсно відвідує вищезазначений дошкільний заклад з 19 вересня 2016 року. Мати [PERSON] з березня 2017 року дитині увагу не приділяє, в дитячий садок не приходить. Як випливає з листа Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» від 02 червня 2017 року № 17/01-23, малолітня [PERSON], [INFO], знаходиться під наглядом педіатричної служби даного закладу з народження по теперішній час. Щеплена за віком. У вересні 2016 року дитина оформлена у ДВЗ № 210. Накануні, у серпні - вересні 2016 року дівчина оглянута лікарями спеціалістами: офтальмологом - здорова, отоларингологом - здорова, неврологом - здорова, ортопедом - вальгус гомілок ІІ ст. плоскостопість ІІ ст. Кіфотична постава, надані рекомендації. Дитина зрідка хворіє на респіраторно-вірусні інфекції. Останнє звернення до лікаря-педіатра Центру у жовтні 2016 року, коли дівчина перенесла ГРВІ. На прийом до лікаря-педіатра з хворою чи здоровою дитиною зверталися мати - [PERSON], яка виконувала призначення та поради медпрацівників. З листопада 2016 року по теперішній час за медичною допомогою до Центру не звертались. Згідно з висновком районної адміністрації по Вознесенівському району м. Запоріжжя від 20 листопада 2017 року № 08-15/2743, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до її малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Із висновку районної адміністрації по Вознесенівському району Запорізької міської ради вбачається, що районною адміністрацією по Вознесенівському району Запорізької міської ради, як органом опіки та піклування при вирішенні питання доцільності або недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до її малолітньої доньки [PERSON], [INFO], здійснений вихід за адресою реєстрації [PERSON], а саме: [ADDRESS]. Під час відвідання двері відчинила особа, яка представилася сестрою відповідачки та повідомила, що [PERSON] не проживає за цією адресою близько 11 років, її місцезнаходження та доля вказаній особі невідома. Окрім того, органом опіки та піклування було встановлено, що малолітня [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Згідно з довідками ДНЗ № 210 «Славутич» від 29 травня 2017 року № 06/210 та № 07/210, [PERSON] з березня 2017 року увагу доньці не приділяла, в садочок не приходила. Відповідно до листа КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» від 02 червня 2017 року № 17/01-23, мати малолітньої [PERSON], [INFO], з листопада 2016 року по теперішній час за медичною допомогою не зверталася. За інформацією ДНЗ № 107 «Зоряний» (довідка від 30 жовтня 2017 року № 01-18/102), малолітня [PERSON] з 19 червня 2017 року по теперішній час відвідує садочок. За час перебування дитини в садку мати дитячий заклад не відвідувала, з вихователями, адміністрацією не спілкувалася. Питання доцільності або недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району 09 листопада 2017 року та 16 листопада 2017 року в присутності [PERSON] Запросити [PERSON] на засідання не виявилось можливим через відсутність інформації про її фактичне місцезнаходження. Під час засідання [PERSON] повідомив, що мати його доньки залишила родину в березні 2017 року, на даний час її місцезнаходження невідоме, під час проживання спільною родиною вона вживала алкогольні напої та використовувала державні грошові виплати на дитину не за призначенням. Суд дійшов до висновку, що підстави для не прийняття зазначеного висновку до уваги при розгляді вказаної справи, відсутні. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Допитана у минулих судових засіданнях свідок [PERSON], [INFO], дала показання про те, що з березня 2017 року [PERSON] пішла із дому, та з цього часу дитиною не цікавиться. З дочкою вона не спілкується, а державні грошові виплати на дитину витрачала на алкогольні напої. Допитаний у минулому судовому засіданні свідок [PERSON], [INFO], надав аналогічні показання свідку [PERSON], зазначив про те, що березня 2017 року [PERSON] покинула чоловіка та дитину, дочкою не займається, часто перебувала в алкогольному стані. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно вимог ст. ст. 10, 57, 60 ЦПК України, суд вирішує цивільно- правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 212 ЦПК України передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Надаючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд вважає, що в даному випадку має місце ухилення матері від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позивачем суду надано достатньо доказів, які свідчать про те, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню своєї доньки, тривалий час зв'язок із дитиною не підтримує, не спілкується з нею, не виявляє до власної дитини батьківського піклування, не забезпечує її необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не піклується її здоров'ям, умовами виховання, її розвитком не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. Вказані обставини відповідачем не спростовані. Більш того, будучи неодноразово належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи про позбавлення відповідача батьківських прав, [PERSON] в жодне судове засідання не з'явилася, заперечень або пояснень на позов суду не надала, що на думку суду, також свідчить про байдужість відповідача до її малолітньої дочки та її долі. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як нехтування [PERSON]. своїми батьківськими обов'язками, а тому суд вважає, що є підстави для позбавлення [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно її малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. При цьому, суд зазначає, що відповідач не позбавляється права подати у подальшому позов про поновлення батьківських прав в порядку статті 169 Сімейного кодексу України, надавши відповідні докази зміни своєї поведінки та обставин, що слугували підставою для позбавлення батьківських прав. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати Враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, що пов'язані зі сплатою судового збору у сумі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved