overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

26 серпня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON]. про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 26.02.2005 року він уклав шлюб, зареєстрований Красноармійським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 57 з відповідачкою по справі. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені з 2012 року. Спільне життя с відповідачем не склалося. Спільного господарства не ведуть. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння, а тому [PERSON] просить розірвати шлюб з відповідачем. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги про розірвання шлюбу визнала в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 26 лютого 2005 року Красноармійським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 57 (а.с. 4). Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені з 2012 року через несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння. Сторони спільне господарство не підтримують, примирення між ними неможливо, оскільки вони не бажають в подальшому жити разом, спор про розподіл майна не виникає, тому зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову [PERSON] Відповідно до ст.110 СК України позивач має право на пред'явлення позову про розірвання шлюбу. За цих обставин, суд вважає, що зберегти сім'ю неможливо. Після розірвання шлюбу відповідач просить залишити прізвище - [PERSON] Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України суд ухвалює рішення на попередньому судовому засіданні в разі визнання позову відповідачем. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

26 серпня 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом в якому зазначає, що після смерті [INFO] баби [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства. Своїм заповітом [PERSON] вказану земельну ділянку заповіла йому. Встановлений законом шестимісячний строк після смерті баби для подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини пропустив, оскільки вважав, що зберігаючи після смерті баби правовстановлюючі документи на належну їй земельну ділянку, є власником спадкового майна. Просить визначити йому додатковий строк тривалістю два місяці для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач [PERSON] позов визнала, не заперечує проти надання позивачу додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] також позов визнали, про що подали відповідні заяви, де просять справу розглянути без їх участі. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення. Судом установлено та стверджено свідоцтвом про смерть (а.с. 4), що [INFO] після смерті [PERSON], відповідно до ст. ст. 1220, 1221 ЦК України, відкрилась спадщина на належну їй земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 1.72 га. Належність вказаної земельної ділянки [PERSON] стверджено Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 492376 від 20 березня 2007 року (а.с. 6). Своїм заповітом (а.с. 7) [PERSON] належний їй сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВЛ № 0099276, виданий Камінь-Каширською районною державною адміністрацією 08 квітня 1997 року, заповіла позивачу, що також вбачається із довідки Броницької сільської ради від 19 червня 2014 року № 1449 (а.с. 11). Згідно довідки вищеназваної сільської ради від 20 червня 2014 року № 1452 (а.с. 9), на основі названого сертифіката було виготовлено вищевказаний Державний акт. В силу ст. 1223 ч. ч. 1, 3 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1270 ч. 1 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивач у згаданий строк після смерті [PERSON] не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (а.с. 8). Згідно ст. 1272 ч. 3 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що позивач строк подачі заяви пропустив, оскільки не знав законодавства і вважав, що зберігаючи правовстановлюючі документи на належне їй майно, прийняв спадщину. Зважаючи на ці обставини суд приходить до висновку, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини і що йому слід визначити додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини тривалістю у два місяці.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

26 серпня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 08 липня 2010 року у виконавчому комітеті Іллічівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області. Від спільного проживання дітей не мають. Шлюбно-сімейні відносини сторони припинили через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками, з листопада 2012 року мешкають окремо. Позивач вважає, що сім'ю зберегти неможливо, в позовній заяві просила шлюб між ним та відповідачем розірвати. Позивач [PERSON] в судовому засідання просив позов задовольнити, шлюб між ним та відповідачкою розірвати. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала, просила після розірвання шлюбу залишити за нею прізвище [PERSON] (а.с.11). Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 08 липня 2010 року сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Іллічівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, актовий запис № 05, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб, виданим відділом ДРАЦС по Костянтинівському району реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області (а.с.8). Від спільного проживання сторони не мають дітей. З листопада 2012 року сторони мешкають окремо, шлюбно-сімейні відносини припинили через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками, неможливістю знайти спільний погляд на життя. Сторони до примирення не прийшли, поновлювати сімейні відносини не мають наміру. Вказані обставини мають істотне значення, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

26 серпня 2014 року позивач звернувся з даним позовом до суду. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 6 жовтня 2007 року між ним та відповідачкою був укладений шлюб, зареєстрований відділом РАЦСу Луцукого МУЮ, актовий запис № 1677. Від спільного шлюбу в них дітей немає. Спільне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з тим, що у них протилежні погляди на подружнє життя. Дружина не підтримує нормальну атмосферу в сім'ї, постійно їздить за кордон, приїжджає рідко, оскільки намагається влаштувати там своє життя. З вересня 2013 року вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Вважає, що збереження сім'ї є неможливим, оскільки шлюбні відносини між ними фактично припинені. Просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою, судові витрати залишити за ним. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві та пояснив, що на даний час вони з відповідачкою разом не проживають. Просить розірвати шлюб, судові витрати залишити за ним. Терміну на примирення не надавати. Відповідач у судове засідання не з'явилась, хоча була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду справи. Клопотань про відкладення справи від неї не надходило. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підставна та підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається із ст.ст. 111, 112 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства та з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони з 6 жовтня 2007 року перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.3). Від спільного шлюбу в них дітей немає. Подружнє життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння та поваги. Налагодити подружні стосунки позивач не бажає. Вони фактично припинили шлюбні відносини і не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, шлюб між ними існує формально. Вжиті судом заходи до примирення подружжя позитивних наслідків не дали. Вищенаведені обставини свідчать про те, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам позивача, а отже заяву необхідно задовольнити, ухваливши заочне рішення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

26 серпня 2014року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач послалася на те, що 03 жовтня 2002року у МВ РАГС Миколаївського ОУЮ вона уклала шлюб з відповідачем. Позивач вказала, що від шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Шлюбні відносини між ними погіршилися через постійні сварки, відсутність порозуміння щодо сімейного побуту, різні погляди на подружнє життя, втрату поваги та любові. Сторони не проживають разом більше місяця, не ведуть спільного господарства, шлюб існує формально. У зв'язку з вищевикладеним позивач не бачить сенсу продовжувати шлюбні відносини з відповідачем, після розірвання шлюбу позивач просила залишити їй дошлюбне прізвище [PERSON]. Позивач в судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву в якій просила суд справу розглядати без її участі та вказала, що позов підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву в якій просив суд справу розглядати без його участі та вказав, що позов визнає. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03.10.2002року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] виданим 03 жовтня 2002року МВ РАГС Миколаївського ОУЮ. Від шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження. Шлюбні стосунки між подружжям не склалися, позивач на примирення не згодна та наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позовні вимоги визнає. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст.112 СК України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного та згідно зі ст.ст.104,110,112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливі і суперечать інтересам позивача. За таких обставин, заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб зареєстрований між сторонами - розірванню. Клопотання позивача про залишення їй після розірвання шлюбу дошлюбного прізвища слід задовольнити та залишити їй прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

26 серпня 2014 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 22.08.1998 року вона одружилась з відповідачем [PERSON]. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Дитина знаходиться на її утриманні, тому вона бажає стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі ? частини усіх видів доходу відповідача. Відповідач інших неповнолітніх дітей на утриманні не має, є працездатним, його стан здоров»я дозволяє сплачувати аліменти згідно норм законодавства. Позивачка просить стягнути з відповідача [PERSON], [INFO], на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини усіх видів доходу відповідача, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи із дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з»явився, причини своєї неявки не повідомив. Суд на підставі ст. 224 ЦПК України постановляє заочне рішення по справі, оскільки проти цього не заперечує позивач і від належно повідомленого про день і час слухання справи відповідача не надійшло повідомлення про причини своєї неявки в судове засідання. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.08.1998 року між позивачем та відповідачкою був укладений шлюб, зареєстрований виконкомом Миколаївської сільської ради Красноармійського району Донецької області, актовий запис № 8 ( а.с. 3). Від шлюбу сторони мають дитину сина [PERSON], [INFO] ( а.с. 3). Відповідач, будучи батьком дітей позивачки, добровільно матеріальної допомоги, передбаченої ст. 180 СК України, на їх утримання не надає. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров»я та матеріальне становище дитини ; 2) стан здоров»я та матеріальне становище платника аліментів ; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина ; 4) інші обставини, що мають істотне значення ; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи, що відповідач інших неповнолітніх дітей не має, ніяких стягнень за виконавчими документами з відповідача не здійснюється, будь яких доказів щодо неспроможності сплачувати аліменти на користь позивачки відповідачем не надано,суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів підлягають задоволенню. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати: судовий збір у розмірі 214,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

26 серпня 2014 року позивачка звернулася в суд з даним позовом. В заяві зазначила, що з 27 серпня 2010 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного проживання мають доньку [PERSON], [INFO]. В силу різності характерів подружнє життя не склалося, що призводило до частих сварок та суперечок. Вважає, що сім'я розпалась остаточно, а тому просить шлюб розірвати. В судовому засіданні позивачка позов підтримала. Суду пояснила, що з січня 2013 року разом з відповідачем не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Вона на даний час створила іншу сім'ю, в якій народила дитину. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та підтвердив обставини, викладені позивачкою. Вважає, що сім'я розпалася остаточно, збереження сім'ї неможливе. Дослідивши докази, суд встановив наступне. Між сторонами склалися сімейні правовідносини з приводу припинення шлюбу. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27 серпня 2010 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб за [NUMBER], виданим 27.08.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області (актовий запис №66) (а.с.5). Від подружнього життя сторони мають доньку [PERSON], [INFO] (а.с.6). Спільне життя в сторін не склалося, в зв'язку з різними поглядами на подружнє життя, на цьому ґрунті в сім'ї часто виникали сварки та суперечки. Це призвело до того, що з січня 2013 року сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, примиритися не бажають. Позивачка створила іншу сім'ю, в якій народила дитину. Спору про поділ спільного майна та утримання дитини між сторонами немає. Суд вважає, що сім'я розпалася остаточно, збереження даної сім'ї не відповідало б інтересам сторін, а отже позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення на підставі ст.112 СК України. Згідно ст.113 СК України до задоволення підлягає також вимога позивачки про залишення їй прізвища «[PERSON]». Відповідно до ст.88 ч.1 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір на користь позивачки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

26 серпня 2014 року позивач, ПАТ КБ «ПриватБанк», звернувся до Київського районного суду м.Полтави з позовом про стягнення заборгованості по кредитному договору № б/н від 23 жовтня 2006 року. Посилався на те, що 23 жовтня 2006 року по вказаному кредитному договору відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 3700 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] своєчасно не виконує умови договору, має заборгованість за кредитом у сумі 11564 грн. 32 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 1896 грн. 24 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 8641 грн. 21 коп., штраф (фіксована частина)- 500 грн., штраф (процентна складова) - 526 грн. 87 коп. Просили стягнути з відповідача на їхню користь заборгованість по кредитному договору та судові витрати по справі. Представник позивача надав заяву про можливість розгляду справи у його відсутність, позовні вимог підтримав, просив розглядати справу у заочному провадженні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, заяв про неможливість розгляду справи у його відсутність не надавав. Враховуючи клопотання представника позивача, суд ухвалив розглядати справу у відсутність відповідача, у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст. 224, 225 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що між банком та відповідачем [PERSON] 23 жовтня 2006 року укладено кредитний договір № б/н. Відповідно до умов кредитного договору відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 3700 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] не виконує умови кредитного договору, має заборгованість за кредитом у сумі 11564 грн. 32 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 1896 грн. 24 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 8641 грн. 21 коп., штраф (фіксована частина)- 500 грн., штраф (процентна складова) - 526 грн. 87 коп. Оскільки позичальник, [PERSON], не виконує умови кредитного договору, суд приходить до висновку про задоволенню позовних вимог. Підлягають також задоволенню вимоги про стягнення судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

26 серпня 2014 року представник позивача звернувся з позовом до суду, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь АТ «Дельта Банк» заборгованість у розмірі 31650,00 гривень за кредитним договором та 316,50 гривень судового збору. В судове засідання представник позивача не з'явився; на адресу суду направив заяву в якій позов підтримує та просить розглядати справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань чи заяв від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Судом встановлено, що 26 жовтня 2011 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено договір №003-28625-261012, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 15000 гривень. В силу укладеного кредитного договору відповідач мав виконати взяті на себе зобов'язання про погашення отриманого кредиту у передбачений договором строк, також врегульовано ст. 1054 ЦК України. Однак відповідач, порушуючи умови договору, не виконував свої зобов'язання належним чином. Станом на 02.06.2014 року загальна заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором становить 31650,00 грн., а саме: - заборгованість по тілу кредиту 6450,00 грн.; - прострочене тіло кредиту 8550,00 грн.; - заборгованість по відсоткам 0,00 грн.; - заборгованість за комісіями 16650,00 грн. Відповідно до вимог ст.ст. 526 та 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений строк. Таким чином, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову у повному обсязі, оскільки він ґрунтується на законних підставах. В силу ст. 88 ЦПК України судові витрати слід стягнути з відповідача. На основі викладеного,

Outcome: approved