Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

29.01.2018 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла заява лікаря - психіатра Кагарлицької ЦРЛ [PERSON], заінтересовані особи, - опікун [PERSON], директор психоневрологічного інтернату с. Стави Кагарлицького району Київської області, прокурор Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області про надання особи психіатричної допомоги у примусовому порядку, в якій заявник просив суд: - дати дозвіл на госпіталізацію недієздатної [PERSON], [INFO], підопічної психоневрологічного інтернату [ADDRESS], в умовах Комунального закладу Київської обласної ради «Обласне психіатрично - наркологічне медичне об»єднання» вул. Вокзальна, 8 смт. Глеваха Васильківського району Київської області. Свої вимоги лікар - психіатр в мотивувальній частині заяви обґрунтовував наступним: [PERSON], [INFO], уродженка с. Селичівка Баришівського району Київської області, підопічна психоневрологічного інтернату с. Стави вул. Ватутіна, 1 Кагарлицького району Київської області з 27.04.2017 року з діагнозом: «Шизофренія, параноїдна форма, безперервно- прогредієнтний перебіг, парафренний синдром на фоні вираженого апато-абуличного типу дефекту», інвалід II групи довічно, недієздатна, згідно рішення Бородянського районного суду Київської області від 13.02.2017 року. [PERSON] неодноразово проходила стаціонарне лікування в Обласній психоневрологічній лікарні № 2 смт. Ворзель Київської області. 23.01.2018 року поступили заяви опікуна [PERSON] та директора психоневрологічного інтернату с. Стави [PERSON] про вирішення питання щодо госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу в зв'язку з погішенням її стану. Згідно висновку лікаря психіатра КЗ КРР «Кагарлицька ЦРЛ» від 26.01.2018 року вбачається, що хвора [PERSON] потребує лікування в умовах КЗ КОР «ОПНМО» смт. Глеваха Васильківського району Київської області. Так як [PERSON] визнана недієздатною і неспроможною самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, то згідно ч. 1 ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обмеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу. Оскільки рішенням № 2-рп/2016 від 01.06.2016 року у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» (справа про судовий контроль за госпіталізацією недієздатних осіб до психіатричного закладу) визнане неконституційним. Встановлена у Законі процедура госпіталізації недієздатної особи до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря психіатра або за згодою її опікуна за рішенням лікаря психіатра не передбачає судового контролю за такою госпіталізацією, оскільки законодавець фактично розглядав її як добровільну, хоча госпіталізація недієздатної особи відбувається надання нею усвідомленої згоди. Конституційний Суд країни вважає, що така госпіталізація за своєю природою та наслідками є непропорційним обмеженням конституційного права недієздатної особи на свободу та особисту недоторканість, тому вона має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина, з урахуванням зазначених міжнародно-правових стандартів, правових позицій Конституційного Суду України та виключно за рішенням суду відповідно до вимог статті 55 Основного Закону України. Судовий контроль за госпіталізацією недієздатної особи до психіатричного закладу в порядку, передбаченому статтею 13 Закону, є необхідною гарантією захисту її прав і свобод, закріплених, зокрема статтями 29, 55 Основного Закону України. Суд після незалежного і неупередженаго розгляду питання щодо госпіталізації недієздатної особи до психіатричного закладу має ухвалити рішення стосовно правомірності обмеження конституційного права такої особи. 29.01.2018 року автоматизованою системою документообігу суду на виконання вимог ч. 4 ст. 293 ЦПК України для слухання даної справи був визначений склад суду у складі, суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В., присяжні, - Ружанський М.А., Салій В.П. 29.01.2018 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до слухання на 30.01.2018 року. 30.01.2018 року слухання справи було відкладено на 02.02.2018 року в зв»язку з неявкою учасників процесу. 02.02.2018 року слухання справи було відкладено на 05.02.2018 року в зв»язку з неявкою опікуна, - [PERSON], одночасно судом винесено ухвалу про залучення до участі в справі з метою захисту законних прав та інтересів особи, відносно якої вирішується питання про надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, - [PERSON], адвоката, безкоштовно, за рахунок коштів держави, через регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Київській області. В судовому засіданні, яке відбулося 05.02.2018 року, заявник, - лікар - психіатр КЗ КРР «Кагарлицька ЦРЛ» [PERSON] вимоги, викладені в прихальній частині заяви підтримав, обгрунтовував свою позицію обставинами, які викладені в мотивувальній частині заяви, та в рішенні. Вважає, що при умові ненадання вчасної допомоги хворій [PERSON], це може потягнути за собою тяжкі наслідки для психічного здоров»я хворої [PERSON] В судовому засіданні, яке відбулося 05.02.2018 року, директор психоневрологічного інтернату с. Стави Кагарлицького району Київської області [PERSON] вимоги, які викладені в прохальній частині заяви лікаря - психіатра, підтримав. Додатково зазначив, що підопічна [PERSON] знаходиться в інтернаті близько 1 - го року. На протязі останніх двох тижнів психічний стан підопічної [PERSON] істотно погіршився, внаслідок чого вона стала поводитися агресивно, - безпричинно застосовує фізичну силу як до інших підопічних інтернату, так і до працівників установи, б»є меблі, - поводить себе зовсім неадекватно, виказує суїцидальні думки. На зауваження не реагує, навпаки, стає більш агресивною. Тими лікарськими препаратами, які є в розпорядженні медичної частини установи, яку він очолює, надати адекватну допомогу підопічній неможливо. В судове засідання, яке відбулося 05.02.2018 року опікун хворої [PERSON], - [PERSON] не з»явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи, окрім того, в матеріалах справи міститься його письмова заява, в якій він підтримує заяву лікаря - психіатра, а тому просить суд слухати справу без його участі. В судовому засіданні, яке відбулося 05.02.2018 року, особа, відносно якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги, - [PERSON] вела себе неадекватно, висловлювалася в бік присутніх в судовому засіданні нецензурними словами, на зауваження оточуючих щодо припинення своєї неадекватної поведінки не реагувала. В судовому засіданні, яке відбулося 05.02.2018 року, представник особи, щодо якої вирішується питання про надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, - [PERSON], - адвокат Лисюк О.В., яка діє на підставі доручення від 02 лютого 2018 року № 423 центру безоплатної вторинної правової допомоги особі за ухвалою суду, не заперечувала проти задоволення лікаря - психіатра. В судовому засіданні заінтересована особа, - прокурор Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області Наріжній О.А. не заперечував проти задоволення вимог, викладених в заяві, так як вважає, що дана заява обґрунтована, відповідає вимогам, які зазначені в Законі України «Про надання психіатричної допомоги», а тому є всі підстави для задоволення заяви лікаря - психіатра. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення вимог, викладених в заяві, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Підсудність. Згідно ч. 1 ст. 339 ЦПК України: За умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подається до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Як вбачається з матеріалів справи, особа, щодо якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги в примусовому порядку, - [PERSON] зареєстрована та фактично проживає за адресою: [ADDRESS], - в Ставівському психоневрологічному інтернаті Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, - з 27 квітня 2017 року. Відповідно, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області як суду першої інстанції загальної юрисдикції. Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні. Особа, щодо якої вирішується питання надання психіатричної допомоги в психіатричному порядку, - [PERSON], [INFO] року народження, уродженка село Селичівка Баришівського району Київської області, громадянка України, паспорт громадянки України серії [NUMBER], який видано 3 листопада 1998 року Бородянським РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер [NUMBER]. Згідно рішення Бородянського районного суду Київської області від 13 лютого 2017 року, яке набрало законної сили 28 лютого 2017 року, визнано [PERSON], [INFO] року народження, уродженку села Селичівка Баришівського району Київської області, недієздатною і встановлено над нею опіку. Призначено [PERSON] опікуном [PERSON]. З 27 квітня 2017 року [PERSON] дійсно зареєстрована та проживає в Ставівському психоневрологічному інтернаті і знаходиться на повному державному утриманні, інвалід 2 групи довічно. [PERSON] неодноразово проходила стаціонарне лікування в Обласній психоневрологічній лікарні № 2 смт. Ворзель Київської області, перебуває на обліку в лікаря - психіатра. В зв»язку з значним погіршенням психологічного стану [PERSON], її син, - опікун [PERSON] подав до лікаря - психіатра КЗ КОР «Кагарлицька ЦРЛ» письмову заяву про направлення його матері в спеціалізований психіатричний заклад в зв»язку з різким погіршенням стану здоров»я його матері. В зв»язку з значним погіршенням психологічного стану [PERSON], директор Ставівського психоневрологічного інтернату [PERSON] направив на адресу лікаря - психіатра КЗ КОР «Кагарлицька ЦРЛ» письмову заяву, в якій просить посприяти в обстеженні в спеціалізованому психіатричному закладі КЗ КОР (ОПНМ) підопічної Ставівського психоневрологічного інтернату [PERSON] в зв»язку з погіршенням психічного стану. 26.01.2018 року лікарем психіатром КЗ КРР «Кагарлицька ЦРЛ» прийнято рішення щодо потреби в госпіталізації підопічної Ставівського психоневрологічного інтернату, недієздатної [PERSON], [ADDRESS] до психіатричного закладу на лікування наступного змісту: Із заявою про госпіталізацію до психіатричного закладу звернулися [PERSON] [INFO] мешканець [ADDRESS] опікун [PERSON] та директор інтернату [PERSON] які просять госпіталізувати до психіатричного закладу на лікування їх підопічну [PERSON], яка перебуває на диспансерному обліку у лікаря психіатра з діагнозом: «Шизофренія, параноїдна форма, безперервно- прогредієнтний перебіг, парафренний синдром на фоні вираженого апато-абуличного типу дефекту», та є інвалідом 2 групи довічно. [PERSON] неодноразово проходила стаціонарне лікування в Обласній психоневрологічній лікарні №2 смт. Ворзель Київської області. Психічний стан [PERSON] порушився протягом останніх 2-х тижнів: порушився сон, стала неспокійна, відмовляється від прийому їжі та медикаментів. Агресивна по відношенню до оточуючих, може вдарити. Мислення паралогічне, до свого стану не критична. Виказує суїцидальні думки. Підтримуюче лікування: т. азапін - 50 мг х 3 р/день отримує регулярно. Відповідно до рішення Конституційного суду від 01.06.2016 року щодо положення третього речення ч. 1 ст.13 Закону України «Про психіатричну допомогу», яке визнане неконституційним - судовий Контроль за госпіталізацією недієздатної особи до психіатричного закладу в порядку, передбаченому ст. 13 Закону, є необхідною гарантією захисту її прав і свобод, закріплених, зокрема, ст.ст. 29,55 Основного Закону України. Тобто госпіталізація осіб здійснюється лише за рішенням суду. В зв'язку із порушенням психічного стану підопічної Ставівського психоневрологічного інтернату, недієздатної [PERSON] вважє, що є всі підстави, передбачені ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», для її госпіталізації до психіатричного закладу для лікування, a саме, - до Комунального закладу Київської обласної ради «Обласне психіатричне- наркологічне медичне об'єднання» смт. Глеваха вул. Вокзальна, 8 Васильківського району Київської області. Застосування до вищевказаних фактичних обставин норм процесуального та матеріального права. Згідно ст. 339 ЦПК України: 1. За умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому по\-рядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації по\-даються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. 2. Заява особи, якій за рішенням суду надається амбулаторна психіатрична до\-помога у примусовому порядку, або її законного представника про припинення цієї допомоги подається до суду за місцем проживання особи, а про припинення госпі\-талізації до психіатричного закладу у примусовому порядку - до суду за місцезна\-ходженням психіатричного закладу. Згідно ст. 341 ЦПК України: 1. Заява про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку розгля\-дається судом у такі строки з дня її надходження до суду: про госпіталізацію особи до психіатричного закладу - протягом 24 годин; про психіатричний огляд - протя\-гом трьох днів; про надання амбулаторної психіатричної допомоги, її продовження та продовження госпіталізації - протягом десяти днів. 2. Справа за заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому по\-рядку чи про припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги, госпіталі\-зацію у примусовому порядку розглядається за присутності особи, стосовно якої зирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому поряд\-ку, з обов'язковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу, що подав заяву, та законного представника особи, стосовно якої розг\-лядаються питання, пов'язані з наданням психіатричної допомоги. 3. З урахуванням стану здоров'я особи, стосовно якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, її участь у розгляді справи може відбуватися у режимі відеоконференції з психіатричного закладу, в якому перебу\-ває така особа, про що суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 342 ЦПК України: 1. Залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні, яке підлягає негайному виконанню. Оскар\-ження рішення не зупиняє його виконання. 2. Рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатрич\-ного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у приму\-совому порядку. Застосування положень Закону України «Про психіатричну допомогу». Згідно преамбули Закону України «Про психіатричну допомогу» цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою, виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов'язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов'язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги. Згідно ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» амбулаторна психіатрична допомога - психіатрична допомога, що включає в себе обстеження психічного стану психічного здоров»я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико - соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, в амбулаторних умовах. Згідно ст. 2 Закону України «Про психіатричну допомогу» законодавство України про психіатричну допомогу базується на Конституції України і складається з Основ законодавства України про охорону здоров»я, цього Закону та інших нормативно - правових актів, прийнятих відповідно до них. Дія цього Закону поширюється на громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні. Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України про психіатричну допомогу, то застосовуються правила міжнародного договору. Згідно ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Згідно ст. 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями. Згідно ст. 7 Закону України «Про психіатричну допомогу» діагноз психічного розладу встановлюється відповідно до загальновизнаних міжнародних стандартів діагностики та Міжнародної статистичної класифікації хвороб, травм і причин смерті, прийнятих центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров»я для застосування в Україні. Діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або на будь-яких інших підставах, безпосередньо не пов'язаних із станом її психічного здоров'я. Методи діагностики та лікування і лікарські засоби, дозволені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, застосовуються лише з діагностичною та лікувальною метою відповідно до характеру психічних розладів і не можуть призначатися для покарання особи, яка страждає на психічний розлад, або в інтересах інших осіб. Забороняється визначати стан психічного здоров'я особи та встановлювати діагноз психічних розладів без психіатричного огляду особи, крім випадків проведення судово-психіатричної експертизи посмертно. Згідно ст. 8 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога надається в найменьш обмежених умовах, що забезпечують безпеку особи та інших осіб, при додержанні прав і законних інтересів особи, якій надається психіатрична допомога. Згідно ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу»: Особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно на її прохання або за її усвідомленою згодою. Особа віком до 14 років (малолітня особа) госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків або відсутності батьків чи законного представника госпіталізація неповнолітнього до психіатричного закладу проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра. Госпіталізація особи у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за рішенням лікаря-психіатра. Особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров'я особй або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України. Згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу»: Особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: - вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або - неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно ст. 22 Закону України «Про психіатричну допомогу»: Заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи в примусовому порядку розглядається судом за місцем проживання цієї особи у триденний строк з дня її надходження. Заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку розглядається судом за місцем знаходження психіатричного закладу протягом 24 годин з дня її надходження. Заяви лікаря-психіатра про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, про продовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку розглядаються судом за місцем проживання особи у десятиденний строк з дня їх надходження. Заяви представників психіатричних закладів про продовження госпіталізації в примусовому порядку розглядаються судом за місцем знаходження психіатричного закладу у десятиденний строк з дня їх надходження. Судові справи щодо надання психіатричної допомоги в примусовому порядку розглядаються в присутності особи, щодо якої вирішується питання про надання їй такої допомоги. Участь при розгляді цих справ прокурора, лікаря-психіатра чи представника психіатричного закладу, що подав заяву, та законного представника осіб, щодо яких розглядаються питання, пов'язані з наданням їм психіатричної допомоги, є обов'язковою. Особа, щодо якої суд розглядає справу про надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, має право на безоплатну правову допомогу в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, протягом розгляду справи в суді. Отже, враховуючи вищевикладені норми права, суд зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи, та пояснень учасників процесу, особа, щодо якої вирішується питання про надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, - госпіталізацію в спеціалізований психіатричний заклад, - [PERSON], - визнана в установленому законом порядку на підставі рішення суду недієздатною, страждає на психічні розлади, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди, так як є згода її законного представника, - опікуна [PERSON], який є рідним сином особи, окрім того, як встановлено судом з заключення лікаря - психіатра, обстеження та лікування [PERSON] можливе лише в стаціонарних умовах, так як встановлено, що в неї на даний час черговий тяжкий психічний розлад, внаслідок чого [PERSON] вчиняє та виявляє реальні наміри вчинити дії, (вияв агресії, застосування фізичної сили до оточуючих, псування речей, тощо), що являють собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих, (інших підопічних пасніонату, персоналу пансіонату, тощо), виявляє суїцидальні наміри, та неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, відповідно, її дії містять підстави для надання психіатричної допомоги, які викладені в ст. 14 Закону України «Про психіаричну допомогу», що є підставою для задоволення заяви лікаря психіатра, та винесення відповідного судового рішення, яке підлягає до негайного виконання, незважаючи на ту обставину, що може бути оскаржена в установленому законом порядку. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved