Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

29.03.2016 позивач звернувся до Радомишльського районного суду Житомирської області із вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що із 05.11.2011 перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від даного шлюбу сторони мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Позивач зазначив, що вони з відповідачем вже протягом тривалого часу не проживають разом як подружжя, спільного господарства не ведуть, мають окремі бюджети. Позивач проживає окремо, сімя існує формально, що і змусило звернутися позивача до суду. Збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін та унеможливлює примирення між сторонами. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримує, просить розглянути справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надавши до суду заяву, у якій проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить суд розглянути справу без її участі. Третя особа у судове засідання не зявилась, надіслала до суду заяву про слухання справи у відсутності її представника. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Лукашова) [PERSON] з 05.11.2011 перебувають у шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб від 05.11.2015 серії І-ТП № 085362 (а.с.9). Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження від 24.10.2012 серії І-ТП № 180682 (а.с.6). Як зазначає позивач у позовній заяві, вони з відповідачем вже протягом тривалого часу не проживають разом як подружжя, спільного господарства не ведуть, мають окремі бюджети. Позивач проживає окремо, сімя існує формально, що і змусило звернутися позивача до суду. Збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін та унеможливлює примирення між ними. Окрім вимоги про розірвання шлюбу, позивачем у прохальній частині позовної заяви зазначено вимогу щодо залишення сина [PERSON], [INFO], проживати разом із ним. Як вбачається із заяви [PERSON], остання позовні вимоги визнає повністю та просить суд залишити їх із позивачем спільного сина проживати разом із батьком. Відповідно до Заяви від 30.05.2016 № 339, Служба у справах дітей Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області підтримує позовні вимоги [PERSON] та просить суд визначити місце проживання дитини з батьком після розірвання шлюбу (а.с.20). Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов підтримала та також просить шлюб між ними розірвати то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч. 2\~ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їх дитини, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, при цьому, суд погоджується із висновком Служби у справах дітей Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області та вважає за необхідне визначити місце проживання спільної дитини сторін разом із батьком після розірвання шлюбу. Враховуючи викладене, та на підставі ст.ст. 24, 112, 113, 115 СК України,

Outcome: approved