Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

26 серпня 2016 року [PERSON], звернулася в суд з даним позовом. В заяві послалась на те, що на підставі рішення виконкому міської ради народних депутатів від 13 травня 1993 року №130 її бабусі [PERSON], яка померла [INFO] року видано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку з господарськими, побутовими будівлями, що по [ADDRESS]. Разом з тим зазначено, що загальна площа земельної ділянки становить 0,1098 га. Після смерті бабусі вона є спадкоємцем за законом, нотаріальна контора відмовила їй в видачі свідоцтва на право на спадщину щодо даної земельної ділянки, так як державний акт має дописки, щодо дати, номеру рішення, а також площа земельної ділянки більша чим встановлено ст. 67 ЗК України. Вважає, що діями відповідачів порушене її право на отримання даної земельної ділянки в порядку спадкування, а тому просить скасувати Державний акт на право приватної власності на землю та визнати недійсним рішення Снігурівської міської ради від 13.05.1993 року за №130. В судовому засіданні позивач позовні вимоги уточнив та просила визнати недійсними Державний акт на право приватної власності на землю та рішення Снігурівської міської ради №130 від 13 травня 1993 року про передачу у приватну власність [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку з господарськими, побутовими будівлями, що по [ADDRESS] в частині її розміру. Представник відділу Держгеокадастру Снігурівського району в судове засідання не з'явився, але подав письмове заперечення В якому зазначає що відділ Держгеокадастру не є належним відповідачем. Оскільки відділ рішення щодо виділення земельної ділянки [PERSON], не приймав та Державний акт на земельну ділянку не видавав. Представник Снігурівської міської ради проти задоволення позову не заперечував. Суду пояснив, що Снігурівська міська рада приймала рішення про передачу у приватну власність [PERSON], земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку. Разом з тим допустилась помилки щодо розміру земельної ділянки та замість 0.10 га зазначив 0.1098га. Видати новий державний акт на право приватної власності на землю не можливо в зв'язку з змінами у законодавстві. Оскільки на теперішній час замість державних актів виготовляється технічна документація на земельну ділянку. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суд встановив слідуюче. Судом установлено, та не заперечується сторонами, що на підставі рішення виконкому Снігурівської міської ради №130 від 13 травня 1993 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1098 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку [ADDRESS].(а.с.7-8) Як вбачається з Державного акту на право приватної власності на землю який виданий без дати на ім'я [PERSON], площа земельної ділянки зазначена 0,1098га. Крім того державний акт має дописки, дати та номер рішення виконкому міської ради, а площа земельної ділянки перевищує норму встановлену ЗК України. Відповідно до ст.67 ЗК України який діяв на час виникнення правовідносин між сторонами встановлено, що розмір земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд повинна бути не більше 0,10 га в містах. Згідно архівного витягу від 11 жовтня 2016 року за №63\\03-3.7.З виконкомом Снігурівської міської нарди народних депутатів від 13 травня 1993 року за рішення №130 передано у приватну власність [PERSON], земельну ділянку площею 0,1098га, для будівництва та обслуговування житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] померла [INFO] року, а її син [PERSON], [INFO] року після чого відкрилась спадщина на дану земельну ділянку, що стверджується свідоцтвами про смерть Серії [NUMBER] від 27 липня 2005 року та Серії [NUMBER] від 14 березня 2016 року, відповідно. (спадкова справа №58\\2006 року від 24 лютого 2006 року та № 153\\2016 від 12 травня 2016 року. Позивачка, є єдиною спадкоємицею, оскільки її мати відмовилась від прийняття спадщини на її користь. Нотаріальна контора своєю постановою від 25 серпня 2016 року відмовила позивачці в видачі свідоцтва на спадщину на спірну земельну ділянку, посилаючись на те, що Державний акт на право приватної власності на землю, має дописки щодо дати та номеру рішення, а площа земельної ділянки перевищує норму встановлену ст.67 Земельного кодексу України. (а.с.4) Отже право позивача на отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом та розпорядження земельною ділянкою на власний розсуд порушене та підлягає захисту на підставі ст.15,16 ЦК України. Враховуючи наведене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved