Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

28 травня 2015 року прокурор Білопільського району Сумської області в інтересах Держави в особі Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення коштів, витрачених на лікування особи, потерпілої від злочину. Свої вимоги мотивував тим, що ухвалою Білопільського районного суду від 24 квітня 2015 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, у зв'язку із застосуванням до нього заходів виховного характеру, а провадження у справі закрито. Посилаючись на те, що при ухваленні рішення судом не було вирішено питання про відшкодування коштів в сумі 5 377 грн. 68 коп., витрачених на стаціонарне лікування потерпілих [PERSON] та [PERSON] у Комунальному закладі «Сумська обласна клінічна лікарня», прокурор просив стягнути вказану суму з [PERSON], а в разі відсутності у останнього майна, достатнього для відшкодування шкоди, в солідарному порядку з його батьків - [PERSON] та [PERSON] на користь Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації. У судовому засіданні прокурор Глущенко Г. О. позов підтримала. Представник позивача - Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації у судове засідання не з'явився. Начальник управління листом повідомив, що позов прокурора підтримує, просив розглянути справу без участі їх представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав письмову заяву про розгляд справи в його відсутність, з позовом згодний. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов визнали повністю. Заслухавши прокурора, відповідачів, повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали цивільної справи і матеріали кримінального провадження №573/793/15-к за підозрою [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. За приписами ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред'явила цивільний позов у кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо злочин вчинено малолітньою або неповнолітньою особою, витрати на лікування потерпілого відшкодовуються особами, визначені статтями 1178 і 1179 цього Кодексу. Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 1179 ЦК України, неповнолітня особа (у віці від 14 до 18 років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» №11 від 07 липня 1995 року (з подальшими змінами та доповненнями), питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16 липня1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від кримінального правопорушення на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Згідно з абз. 2 п. 3 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16 липня1993 року, в разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом закладу охорони здоров'я, або прокурора. Пунктом 6 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України визначено, що відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв'язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування. Відповідно до ч. 1 ст. 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Судом встановлено, що ухвалою Білопільського районного суду від 24 квітня 2015 року до неповнолітнього [PERSON] застосовано примусові заходи виховного характеру у виді передачі його під нагляд батьків [PERSON] та [PERSON] строком на один рік. Кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 17 червня 2014 року за №12014200130000296, відносно неповнолітнього [PERSON] за ч. 1 ст. 286 КК закрите. Зі змісту вказаної вище ухвали вбачається, що 16 червня 2014 року близько 22 години [PERSON], знаходячись на мопеді марки «Дельта» без державного реєстраційного номеру на узбіччі дороги по вулиці Григорія Кулака в с. Вири Білопільського району Сумської області, вирішив розвернутися та поїхати у протилежному напрямку вулиці. Розпочавши маневр, [PERSON] виїхав на мопеді «Дельта», який є транспортним засобом, на проїзну частину дороги зі швидкістю 20 км/год., в цей час проявив неувавжність та допустив зіткнення з мопедом марки «Вайпер» без державного реєстраційного номеру під керуванням [PERSON], який рухався з пасажиром [PERSON] В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди водій мопеду «Вайпер» [PERSON] отримав наступні тілесні ушкодження у виді поєднаної краніоскелетної травми, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани тім'яної ділянки зліва, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров'я більше 6 днів, але не більше 21 дня; закритого уламкового перелому лівої ключиці зі зміщенням, який відноситься до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень по ознаку тривалого розладу здоров'я більше 21 дня. Пасажир мопеду «Вайпер» [PERSON] отримав наступні тілесні ушкодження: поєднана краніоскелетна травма, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забійна рана тім'яної ділянки зліва, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров'я більше 6 днів, але не більше 21 дня; закритий перелом лівої ключиці зі зміщенням, закритий перелом променевої кістки лівого передпліччя зі зміщенням, які відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень по ознаку тривалого розладу здоров'я більше 21 дня. Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи №231 від 25 грудня 2014 року [PERSON] порушив вимоги пунктів 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України, а саме: п. 10.1 - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п. 10.4 - перед поворотом праворуч, ліворуч або розворотом водій має завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в'їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, встановленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою. Водій, що виконує розворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам. А при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутнім транспортним засобам. Порушення [PERSON] пунктів 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України знаходяться у прямому причинному зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що настали (а. с. 9-10). У відповідності до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності, не звільняє його від відповідальності за шкоду, завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Згідно з довідками Комунального закладу Сумської обласної ради «Сумська обласна клінічна лікарня» від 01 квітня 2015 року №29 та №30 потерпілі [PERSON] та [PERSON] перебували у нейрохірургічному відділенні вказаного Комунального закладу з 17 по 24 червня 2014 року. Сума витрат на їх лікування становить по 2 688 грн. 84 коп. на кожного (а. с. 5-6). Комунальний заклад «Сумська обласна клінічна лікарня» фінансується за рахунок місцевого бюджету, а тому Департамент фінансів Сумської обласної державної адміністрації є належним позивачем у справі. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог прокурора Білопільського району Сумської області і стягнення з відповідача [PERSON] 5 377 грн. 68 коп., витрачених на лікування потерпілих від злочину [PERSON] та [PERSON] В разі відсутності у неповнолітнього [PERSON] майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі його батьками - [PERSON] та [PERSON] у солідарному порядку. Обов'язок [PERSON] та [PERSON] відшкодувати шкоду припиняється після досягнення [PERSON] повноліття. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. В разі відсутності у неповнолітнього [PERSON] майна, достатнього для сплати судового збору, вказана сума відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі його батьками - [PERSON] та [PERSON] у солідарному порядку до досягнення [PERSON] повноліття. На підставі викладеного,

Outcome: approved