Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

29.01.2019 року позивач ПОСП АФ «Тепло-Огарьовське» звернувся до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання дійсним договору оренди земельної ділянки та додаткової угоди до нього. Свій позов позивач обґрунтовує тим, що 10.06.2007 року між [PERSON] та ПОСП АФ «Тепло-Огарьовське» укладено договір оренди землі, земельна ділянка площею 9,77 га кадастровий номер 6524484000:13:010:0014, який зареєстровано у Новотроїцькому районному відділі Херсонської регіональної філії центру ДЗК 05.02.2008 року за №4АА002181- 040872700043. 01.08.2011 року між сторонами укладено додаткову угоду до вказаного договору, зареєстровану Відділом Держкомзему у Новотроїцькому районі Херсонської області 17.07.2012 року за №652440004002624, відповідно до якої подовжено строк дії договору оренди до 06.02.2028 року. Так як [PERSON] не визнає факт укладення вказаних договору оренди та додаткової угоди до нього, стверджуючи, що він їх не підписував та ніколи не знав про їх існування. У зв`язку з чим, він звернувся з позовом до ПОСП АФ «Тепло-Огарьовське» про визнання договорів недійсними справа №662/1944/17. Під час розгляду справи №662/1944/17 призначено судову почеркознавчу експертизу, якою підпис на договорі виконано не [PERSON] , а іншою особою. Вказують, що інша особа - це є дружина [PERSON] - [PERSON] , або його матір, [PERSON] . Вважають, що дружина мала право підписувати вище зазначений договір оренди так як спірна земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя, а [PERSON] , як мати [PERSON] є його законним представником. Просили визнати дійсним договір оренди землі від 10.06.2007 року та додаткову угоду до нього від 01.08.2011 року. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просив провести судову почеркознавчу експертизу з приводу підпису договору оренди землі та додаткової угоди до нього [PERSON] або [PERSON] , які є законними представниками відповідача [PERSON] .. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до копії державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХС №018537 від 03.03.2003 року земельна ділянка площею 9,77га належнить [PERSON] . Відповідно до проведеної судової почеркознавчої експертизи, яка проведена під час розгляду іншої справи №6621944/17 між тими самими сторонами з приводу того ж самого договору та додаткової угоди до нього, про що вказав сам позивач у своєму позові, за результатами проведеного дослідження експерт склав висновок № 18-969/970 від 14.12.2018 року в якому вказав, що підпис в від імені [PERSON] у договорі оренди від 10.06.2007 року виконано не самим [PERSON] , а іншою особою, підпис від імені [PERSON] у додатковій угоді від 01.08.2011 року до договору оренди землі від 10.06.2007 року ймовірно виконано не самим [PERSON] , а іншою особою. Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди. Згідно з ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За змістом ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, тобто відсутність волевиявлення учасника правочину та не відповідність волевиявлення його внутрішній волі. Згідно правової позиції, сформульованої в постанові Верховного Суду України від 18.12.2013 по справі №6-127цс13 вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене ст. 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору. Відповідно до правової позиції, сформульованої в постанові Верховного Суду України від 19.02.2014 по справі № 6-162цс13 договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. В той же час згідно ч. 1, ч. 3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Відповідно до ч. ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Згідно з ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Відповідно до ч. 2 та абз.4 ч.3 ст. 245 ЦК України довіреність, що видається у порядку передоручення, підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, встановлених частиною четвертою цієї статті. Довіреність особи, яка проживає у населеному пункті, де немає нотаріусів, може бути посвідчена уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, крім довіреностей на право розпорядження нерухомим майном, довіреностей на управління і розпорядження корпоративними правами та довіреностей на користування і розпорядження транспортними засобами. Судом з`ясовано, що відповідач [PERSON] жодної довіреності на ім`я своєї дружини [PERSON] , або матері - [PERSON] не надавав. Позивачем не надано до суду доказів того, що відповідач підписував спірний договір чи вчиняв інші дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Оскільки відповідач [PERSON] , як орендодавець, не підписував спірний договір оренди землі, згоди та повноважень на його укладання й підписання іншій особі не надавав, є всі підстави вважати доведеною відсутність у нього волевиявлення на укладання спірного договору. За відсутності відповідного волевиявлення учасника правочину такий правочин не спричиняє виникнення у цієї особи як прав, так й обов`язків, обумовлених змістом такої домовленості. Відтак спірний договір оренди землі від 10.06.2007 року та додаткова угода до нього від 01.08.2011 року не підлягає визнанню дійсними згідно ч.ч. 1-3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України. Окрім цього, зазначення позивачем представництва [PERSON] його дружиною [PERSON] , як співвласника земельної ділянки, слід розглянути правові наслідки ви\-знання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя земельної ділянки, набутої внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації, що наступають при укладенні договорів, зокрема, оренди земельної ділянки, яка використовується для ведення товарного сільсько\-господарського виробництва. Згідно з ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода ж на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально посвідчена. При цьому ВС/КЦС дійшов висновку про те, що згода подружжя на вчинення іншим з подружжя правочину має бути викладена окремо у письмовій формі із зазначенням конкретних дій. Законодавством встановлено, що представництво особи виникає відповідно до норм закону, а саме: представництво батьками (усиновлювачами) своїх малолітніх та неповнолітніх дітей; представництво опікуном малолітньої особи та фізичної особи, визнаної недієздатною. Характерною особливістю представництва за законом є його спрямованість на захист прав і законних інтересів осіб, які внаслідок малоліття, недоумства або душевної хвороби не можуть піклуватися про себе самі, а тому є недієздатними або лише частково дієздатними. Таким чином у зв`язку з тим, що доказу у вигляді довіреності від відповідача [PERSON] наданої його дружині чи матері, відповідачам по справі [PERSON] або [PERSON] на підписання договору оренди землі від 10.06.2007 року та додаткової угоди до нього від 01.08.2011 року позивачем не надано, а також умов для представництва [PERSON] його матір`ю, як законного представника відсутні, тому і позовна вимога про можливе представництво задоволенню не підлягає. Тому, згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 7 вказаної статті суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Зважаючи на вище викладене та те, що позивачем не доведено будь-якої підстави представництва як дружини [PERSON] - [PERSON] , так і його матері - [PERSON] , суд приходить до висновку щодо недоведеності позовних вимог позивачем належними та допустимими доказами Тому суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачів судових витрат на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed