Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-07 00:00:00

28 травня 2019 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що вона є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З 14 лютого 2008 року у даному житлі зареєстроване постійне місце проживання її сина [PERSON] , [INFO] . В 2015 році останній виїхав в Київську область і з того часу вони спілкуються мало та родинних відносин практично не підтримують, в телефонній розмові [PERSON] повідомив, що в м. Нововолинськ не повернеться. Оскільки відповідач за вищевказаною адресою не проживає, не турбується житлом і перешкод у користуванні спірною квартирою йому ніхто не чинив, а його реєстрація позбавляє її можливості розпоряджатися належним майном на власний розсуд, крім того, вона несе додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, інших платежів та не може оформити житлову субсидію, тому просить суд постановити рішення, яким визнати, що відповідач [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , як такий, що більше року не проживає без поважних причин у ньому. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала до суду письмову заяву, в якій позов підтримала, просила його задоволити та не заперечила щодо заочного розгляду справи (а.с.35). У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом опублікування судового виклику на офіційному сайті судової влади (а.с. 39). Суд, у відповідності до ст.280, ст.281 ЦПК України, ухвалив проводити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підставний і підлягає задоволенню. Конституцією України, положеннями ст.316, ст.317, ст.319, ст.321 ЦК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який передбачає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.16, ст.386, ст.391 ЦК України, а об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира (ст. 379, ст.382 ЦК України). Права власника житла визначені у ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У судовому засіданні, з копії договору купівлі-продажу квартири від 20 листопада 2007 року, копії витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів, копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, копії технічного паспорта встановлено, що нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , належить позивачу [PERSON] (а.с.4-5, 9-10). У вищевказаному житлі з 14 лютого 2008 року зареєстроване постійне місце проживання відповідача [PERSON] (а.с.6-8). Згідно акту комісії від 17 травня 2019 року (а.с.11) в результаті опитування сусідів було встановлено, що з 2015 року відповідач [PERSON] , [INFO], за адресою: [ADDRESS] , не проживає. Жодних доказів того, що відповідач з поважних причин не проживає в спірному житлі у судовому засіданні не здобуто, однак встановлено, що перешкод у користуванні квартирою йому ніхто не чинив. Враховуючи вищевикладені норми закону, з огляду на те, що позивачем матеріалами справи доведено правомірність своїх вимог, суд приходить до висновку про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування спірним житлом, оскільки він понад рік не проживає у квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та нею не користується. Враховуючи вимоги ст.136, ст.141 ЦПК України та те, що при подачі позову до суду позивач з підстав передбачених п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору, суд стягує з відповідача в дохід держави 768,40 грн. судового збору.

Outcome: approved