Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

27 жовтня 2020 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . 31 січня 2019 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Їх спільна донька проживає разом з нею. Відповідач з 2019 року не бере участі у вихованні та утриманні дитини, якій повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень, на думку позивача, в будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Тому позивач просила стягнути з відповідача аліменти на неповнолітню доньку у розмірі 2500 грн., але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 20.10.2020 року і до повноліття дитини. На думку позивача, відповідач, який інших осіб на утриманні не має, є здоровим та працездатним та отримує дохід, зможе сплачувати аліменти у вказаному розмірі і при сплаті відповідачем саме такого розміру аліментів буде забезпечена їх рівність, як батьків, при несенні обов`язку утримання дитини. Після отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, 04 листопада 2020 року позовна заява прийнята судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивач в судове засідання не з`явилася, однак від неї до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позову наполягає /а.с.18/. Тому справа розглянута у відсутність позивача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Відповідачу направлялася судова повістка про виклик в судове засідання за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, як передбачено п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, однак до суду повернувся конверт з довідкою Укрпошти: «за зазначеною адресою не проживає» /а.с.19/. При цьому ч.1 ст.131 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Тому суд визнає причини неявки відповідача неповажними і тому відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України справа розглянута у його відсутність. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебували в шлюбі, який розірвано рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 31.01.2019 року /а.с.4-5/. У сторін є малолітня донька [PERSON] , [INFO] , і, згідно наданої копії свідоцтва про народження, відповідач є батьком дитини /а.с.6/. Дитина проживає разом з позивачем /а.с.7/. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Статтею 180 СК України, передбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Ч.3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Із роз`яснень, які містяться в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Таким чином, судом встановлено що між позивачем та відповідачем домовленості щодо утримання їх малолітньої доньки не досягнуто. Що стосується розміру аліментів, суд прийшов до наступного. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. При цьому, розмір аліментів, відповідно до ч.2 ст.182 СК України, має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.2 ст.184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», станом на день подання позивачем позову, прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 липня 2020 року складав 2318 грн., а на день розгляду справи - з 01 грудня 2020 року - 2395 грн. В порушення вимог ст.81 ЦПК України, відповідачем не надано суду доказів неможливості сплати аліментів в розмірі, заявленому позивачем. Таким чином, враховуючи, що розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який позивач просила стягнути з відповідача, не менший мінімального гарантованого розміру аліментів передбаченого законодавством для дитини відповідного віку, з метою забезпечення прав дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, що буде відповідати інтересам дитини. При цьому, датою початку стягнення аліментів слід визначити дату звернення позивача до суду з позовом, а саме 27 жовтня 2020 року, так як підстави стягнення аліментів, починаючи з 20 жовтня 2020 року, як того просила позивач, останньою не обґрунтовані, а відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Крім того, так як позивач відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому згідно із ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір у доход держави.

Outcome: approved