Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

27 лютого 2017 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] в якому зазначила, що є власницею квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. В зазначеній квартирі з 2004 року зареєстрований її син - [PERSON], який мешкав в ній до серпня 2014 року. В серпні 2014 року відповідач по справі вибув на інше постійне місце проживання, тому втратив право користування житловою площею належної їй квартири. В добровільному порядку відповідач місце реєстрації не змінює, у зв*язку з чим порушуються її права як власника, оскільки вона змушена нести додаткові витрати з утримання житла та не може розпорядитися своєю власністю на власний розсуд. Посилаючись на ч.2 ст.405 ЦК України позивач просить визнати [PERSON] особою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлений позов, посилаючись на викладені в ньому обставини, зазначивши, що її син - [PERSON] з власної волі змінив місце проживання та з серпня 2014 року не мешкає в квартирі [ADDRESS], при цьому будь-яких перешкод з її боку останньому не чинилось. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явився, про дату, час і місце його проведення був повідомлений належним чином, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі. Допитаний в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що особисто знайомий зі сторонами по справі і йому відомо про те, що [PERSON] з власної волі не мешкає за адресою: [ADDRESS] з 2014 року. Заслухавши пояснення позивача, з*ясувавши думку відповідача [PERSON], допитавши свідка [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 27 квітня 2006 року (а.с.8) є власницею квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], що також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10616565 від 12 травня 2006 року (а.с.9). Згідно довідки КП «ЖЕК №6» від 27 лютого 2017 року № 91 в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] зареєстрований син позивачки по справі - [PERSON] (а.с.13). З пояснень свідка [PERSON], актів перевірки паспортного режиму від 20 лютого 2017 року (а.с.10), від 18 квітня 2016 року (а.с.11), від 11 листопада 2015 року (а.с.12) суд дійшов висновку про те, що [PERSON] з власної волі не мешкає в квартирі, належній позивачці [PERSON] з серпня 2014 року. Правовідносини, що виникли між сторонами по справі регулюються нормами Цивільного кодексу України та Житлового кодексу України. Частиною 4 ст.9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім*ї , інших осіб. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або закону. Частиною 4 ст. 174 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Приймаючи до уваги, що судом з досліджених доказів встановлено, що відповідач [PERSON] більше одного року без поважних причин з власної волі не проживає в належній позивачці на праві власності квартирі, відсутні підстави вважати, що між сторонами по справі є будь-які домовленості щодо збереження права користування житлом, тому суд вважає за необхідне задовольнити позов в повному обсязі - визнати відповідача [PERSON] особою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. В силу ст.88 ЦПК України судові витрати по справі слід віднести на відповідача по справі. На підставі ч.4 ст.9, ст.150 ЖК України, ч.1 ст.383, ст.391, ч.2 ст.405 ЦК України,

Outcome: approved