Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

29.06.2018 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] (м. Запоріжжя, пров. Прибережний, 19) до [PERSON] (м. Запоріжжя, пров. Прибережний, 19) про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на будинок. Позовна заява мотивована тим що позивачу та відповідачу по справі на праві приватної власності належить житловий будинок у м. Запоріжжі, по перевалку Прибережному, № 29. Як зазначає позивач, що відповідач по справі тривалий час не проживає у спірному будинку всі витрати повязані з утримання будинку несе позивач, будинок не може бути поділений, до того ж сум сумісне проживання з відповідачем є неможливим у звязку із стійкими непримиримими стосунками між сторонами, які виникли через те що [PERSON] замовив вбивство позивачки. Вказані обставини підтверджуються Вироком апеляційного суду Запорізької області. Також позивач вказує на що [PERSON] повинен сплатити на її користь грошову суму в розмірі 100000 грн. що відповідає вартості частки належного відповідачу будинку.В враховуючи викладене позивач просить суд задовольнити позовні вимоги. Позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просили суд їх задовольнити про що подала до суду письмову заяву. Відповідач в судові засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, що вбачається з матеріалів справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв, клопотань, відзиву на позов відповідно до вимог ст.178 ЦПК України та зустрічного позову відповідно до ст.193 ЦПК України, не надав. В зв'язку із чим, причина неявки відповідача визнана судом неповажною. У відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку представника позивача та дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме ухвалює розглядати справу в заочному порядку. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. На підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя № 2-253-06 від 21.06.2006 року позивачу [PERSON] належить 1/2 частина житлового будинку у м. Запоріжжя, по пров. Прибережному 19 у м. Запоріжжя. Вказане право власності також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12306979 від 27.10.2006 року зареєстроване в ОП ЗМ БТІ за № 30990 в книзі 176. Згідно вищезазначеного рішення, а також технічного паспорту на житловий будинок 1/2 частина житлового будинку у м. Запоріжжя, по пров. Прибережному 19 у м. Запоріжжя належить відповідачу. Згідно з наявним в матеріалах справи Звітом про оцінку майна від 27.09.2018 р., проведеного субєктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] ринкова вартість 1/2 частки житлового будинку за адресою: м. Запоріжжя, пров. Прибережний, 19, власником яких є [PERSON] 121080,00 грн. Як вбачається з вироку Апеляційного суду Запорізької області у справі № 1-15/10 від 25.06.2010 року, що ухвалою Верховного суду України від 14.10.2010 року залишено без змін: [PERSON] засуджено за ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 14, п.п.6,11 ч. 2 ст. 115 КК України за організацію готування умисного убивства [PERSON] із корисливих мотивів на замовлення. Постановлено стягнути з [PERSON] на користь потерпілої [PERSON] 30000 грн. моральної шкоди. Згідно розрахунку заборгованості складеного державним виконавцем Шевченківського відділу ДВС м. Запоріжжя 02.10.2018 року заборгованість відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] складає 53684,91 грн. Статтею 321 ЦК України унормовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1). Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 328 ЦК України). Статтею 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї (ч. 1). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (ч. 2). Аналіз норми статті 365 ЦК України свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України. При цьому, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено лише за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зазначений вище висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений в постанові від 16.01.2012 р. у справі № 6-81цс11. Відповідно до вимог ст.. З66 ЦК України Кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може б) звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. При розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити таке: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користується спільним майном інші співвласники відповідач у справі; чи сплачується іншим співвласником, який володіє чи користується майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України; чи спроможний інший співвласник виплатити позивачу в рахунок визнання за ним права власності на спільне майно та чи не становитиме це для нього надмірний тягар (правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс15). Як встановлено судом, відповідач [PERSON] виїхав з належного йому спільно з позивачкою житлового будинку. Витрат по його утриманню не несе, не здійснює поточного ремонту, не користується своїми правами власника чим порушує права інших співвласників. Виділення в натурі частини житлового будинку є неможливим, іншого відповідачем в судовому засіданні належними та допустимими доказами не підтверджено. Крім того спільне володіння і користування будинком є неможливим та таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї оскільки відповідач [PERSON] вчинив відносно позивачки [PERSON] кримінальне правопорушення (замовлення та організація спроби вбивства) що стало підставою для непримиримих стосунків між сторонами. У вказаному житловому будинку окрім позивачки [PERSON] не проживають жодні особи, а сам [PERSON] залишив своє майно та не користується ним. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про припинення права власності [PERSON] на 1/2 частину в будинку № 19 по провулку Прибережному в м. Запоріжжі та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину вказаного будинку.

Outcome: approved