Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

29.03.2018 ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б.н. від 12.07.2007 в розмірі 35 348, 17 грн, з яких заборгованість за кредитом 4995, 50 грн, 28 193, 23 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом, 500 - штраф (фіксована частина), 1659, 44 - штраф (процентна складова). На обґрунтовування позовних вимог позивач зазначив, що 12.07.2007 ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] уклали договір, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 5200 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач, підписавши 12.07.2007 заяву-анкету погодився з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», що додані до позову. Відповідач умови кредитного договору не виконує та має заборгованість, що станом на 28.02.2018 становить 35 348, 17 грн. Суму боргу складає: заборгованість за кредитом 4995, 50 грн, 28 193, 23 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом, 500 - штраф (фіксована частина), 1659, 44 - штраф (процентна складова). У відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що позов АТ КБ «ПРИВАТБАК» до нього є надуманим, безпідставним. Перелік наданих відповідачем документів не може бути підставою для стягнення кредитної заборгованості. Факт отримання банківської картки він не заперечує, проте він не знав, що там встановлений кредитний ліміт, картка необхідна йому була для отримання платежів. Анкету-заяву заповнював працівник банку і сам вписав суму кредитного ліміту. Даною карткою він не скористався, кошти за карткою не отримував, у зв`язку з чим кредит не погашав. Крім того, відповідач вважає, що банк не може стягувати кредитні кошти на підставі роздрукованих договорів з сайтів, оскільки такі документи не є доказом у суді, якщо вони не підписані позичальником. Також матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані до анкети-заяви Умови та правила розумів він, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву, а також що саме вони на момент отримання кредиту містили умови про сплату процентів у вказаному розмірі. Також, відповідач вказує, що з розрахунку заборгованості у графі «сума погашення платежів» видно, що 23.10.2015 в погашення кредиту сплачено 2910 грн. Однак він такої суми не вносив. Ці кошти були самостійно перераховані банком з іншого карткового рахунку в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором б/н від 12.07.2007 без його дозволу. Тому, відповідач просить застосувати строк позовної давності за вищевказаним кредитним договором б/н від 12.07.2007 та відмовити ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у задоволенні позову (а.с. 49-53, 54-59). У відповіді на відзив представник позивача вказав, що відповідач, відповідно до укладеного договору від 12.07.2007 б/н отримав кредит у розмірі 5200 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Крім того, підписавши анкету заяву від 20.10.2015 про приєднався до умов та правил надання банківських послуг від 06.03.2010. Своїм підписом у анкеті-заяві, відповідач засвідчив, що він ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які були надані для ознайомлення у письмовому вигляді. Правила та умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Вказані документи в сукупності складають договір про надання банківських послуг. З розрахунку заборгованості та виписки з банківського рахунку вбачається, що відповідач знімав грошові кошти у банкоматах та частково сплачував заборгованість за договором. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований. Відсоткова ставка за кредитним договором була змінена згідно умов договору. Строк дії кредитного договору не сплив, оскільки він пролонговувався кожні дванадцять місяців. Ухвалою від 27.04.2018 позовну заяву прийнято до провадження та у справі відкрито спрощене провадження без виклику сторін. Ухвалою від 01.06.2018 суд постановив проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. У зв`язку з закінченням терміну відрядження судді Скиби М.М. справу було передано для повторного автоматизованого розподілу між суддями, згідно якого вказану справу призначено головуючому судді Замезі О.В. та ухвалою від 18.12.2018 прийнято свого провадження. У зв`язку із виходом у відставку судді Замеги О.В. відповідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу передано на розгляд судді Хуторній І.Ю. та ухвалою від 23.03.2020 прийнято свого провадження. Сторони у судове засідання не з`явилися. У матеріалах справи наявне письмове клопотання представника позивача, згідно якого позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглянути справу без його участі. Від представника відповідача - адвоката Мусевич А.І. у матеріалах справи міститься письмове клопотання про розгляд справи у її відсутності та у відсутності відповідача. Проти задоволення позовних вимог заперечує. У зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального пристрою не здійснювалося. Дослідивши докази та з`ясувавши обставини справи, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з таких підстав. Судом встановлено, що 12.07.2007 ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON] уклали кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника на отримання строком на 10 місяців на період з 12.07.2007 до 11.05.2008 кредиту в розмірі 7308 грн зі сплатою відсотків у розмірі 0,01 на місяць. Окрім того, за умовами вказаної заяви [PERSON] отримав кредитну карту № [NUMBER] та ознайомився із Умовами та правилами надання банківських послуг ( а.с. 9). Також відповідно до анкети заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 20.10.2015 [PERSON] підтвердив, що ознайомився із Умовами та правилами надання банківських послуг (а.с. 106 ). Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» ( а.с. 104) [PERSON] за умовами кредитного договору встановлювався кредитний ліміт 11.08.2008 - 5000 гривень, 24.12.2008 - 5200 гривень та 28.01.2009 - 5000 гривень та 07.11.2019 - 0 гривень ( а.с. 104). Відповідно до розрахунку боргу, доданого позивачем до позовної заяви, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» нарахував відповідачу борг за кредитним договором б.н. від 12.07.2007, станом на 28.02.2018 у розмірі 35 348, 17 грн. Суму боргу складає: заборгованість за кредитом 4995, 50 грн, 28193, 23 грн заборгованість за відсотками за користування відсотками, 2 159, 40 - штрафи (а.с. 7-8). З виписки про рух коштів за період з 09.10.2007 по 31.07.2019 вбачається, що [PERSON] у 2007-2008 роках отримав 6733,7 грн грошових коштів із кредитної карти № [NUMBER] та за увесь період вніс 5130,05 грн на погашення боргу (а.с. 68-72, 76-78, 100-102, 128-130). Вказана обставина не спростована відповідачем. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання, його умови розробляє саме підприємець (в даному випадку Банк). Оскільки умови договорів приєднання розробляє Банк, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим, Банк повинен підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг Банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом частини другої статті 536 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з частинами першою, другою статті 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. За змістом частини другої цієї статті, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. За змістом частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Враховуючи положення статей 77, 79-81 ЦПК України, обґрунтування наявності обставин суд здійснює за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Суд частково задовольняє позовні вимоги, стягуючи лише борг за тілом кредиту, з таких підстав. Пред`являючи вимоги до відповідача про погашення кредиту, банк просить стягнути заборгованість за тілом кредиту, відсотки за користування кредитом та штрафи посилаючись на те, що між сторонами укладено кредитний договір на підставі анкети-заяви від 12.07.2007, Витягу з Тарифу та Витягу з Умов, які розміщені на банківському сайті, як невід`ємні частини цього договору. Проте з наданої банком заяв-анкет як від 12.07.2007, так і від 20.10.2015 вбачається, що процентна ставка у ній не зазначена. Крім того, у заявах-анкетах відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. У заяві анкеті від 12.07.2007 погоджувалася відсоткова ставка, проте не за користування грошовими коштами на кредитній карті № [NUMBER] , а за отриманні іншого кредиту в розмірі 7308 грн строком на 10 місяців на період з 12.07.2007 до 11.05.2008, зі сплатою відсотків у розмірі 0,01 на місяць, вимоги за яким банком не пред`явлено ( а.с. 9). Також матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці «Умови та правила надання банківських послуг», які до позову долучено у двох різних редакціях розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання ним кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Таким чином, роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді даної справи. Тарифи до позову позивачем не долучено взагалі. За таких обстави, суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки «Умови та правила надання банківських послуг», що долучені до позову та які не містять підпису відповідача не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного 12.07.2007 між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Суд враховує, що між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви від 12.07.2007 та від 20.10.2015, в яких не зазначено строку повернення кредиту (користування ним). В свою чергу, факт отримання відповідачем грошових коштів за тілом кредиту доводиться виписками про рух коштів. Тому, враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачеві не повернуті повному обсязі, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2019 року у справі № 591/1325/17 (провадження № 61-26267 св18). Таким чином, враховуючи, що відповідач користувався кредитними коштами, що вбачається із розрахунку заборгованості та з витягів з виписок про рух коштів за кредитним договором б/н від 12.07.2007 та частково сплачував заборгованість за договором, отже, не заперечував факт укладення кредитного договору, суд дійшов висновку про обґрунтованість наявних правових підстав для стягнення в примусовому порядку з відповідача на користь позивача суми непогашеної заборгованості за тілом кредиту, з врахуванням внесених сум, в розмірі 1603, 65 грн. Щодо застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Зі змісту частини другої статті 530 ЦК України вбачається, що, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Як вже було зазначено вище, укладений між сторонами кредитний договір 12.07.2007 у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним). Таким чином, заява представника відповідача про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає, оскільки строки позовної давності не сплили. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені банком судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у сумі 79, 94 грн (1603, 65 * 1762: 35 348, 17).

Outcome: partial