Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

27 липня 2016 року до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся з позовом представник позивача [PERSON] [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», третя особа: ВВД ФСС НВВ та ПЗУ у м. Красноармійськ Донецької області про відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги представник позивача мотивує тим, що позивач протягом тривалого часу працював у вугільній промисловості, загальний стаж роботи складає 24 роки 7 місяців 16 днів, при цьому 21 рік 4 місяці в умовах впливу шкідливих факторів. Також зазначає, що у період з 01 грудня 1997 року до 23 вересня 2014 року позивач перебував з відповідачем у трудових відносинах, та 23 вересня 2014 року був звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у звязку з виходом на пенсію. Представник позивача зазначає, що під час роботи в шахті позивач отримав професійне захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 10 липня 2015 року, в пунктах 16, 17 якого вказано, що професійне захворювання виникло у звязку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовленим впливом промислового фактора - пил, важкість праці, запиленість повітря робочої зони складала 196,8 мг/м.куб. (ПДК 2 мг/м.куб.) в продовж 84,0% часу робочої зміни, потужність зовнішньої праці при роботі за участю м,язів нижніх кінцівок і тулуба 194,4 Вт (ПДР - 90 Вт), теж саме, при роботі з переважною участю м,язів плечового поясу 89,0 Вт (ПДР - 45 Вт). Також вказує, що згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії Державної установи «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України» Клініки професійних захворювань № 24/660 від 29 червня 2016 року позивачу було поставлено діагноз - пневмоконіоз, хронічна попереково-крижова радикулопатія ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико - динамічними порушеннями та стійким больовим компонентом - захворювання професійні, та встановлено супутні захворювання. Згідно довідок Медико-соціальної експертної комісії від 20 липня 2016 року позивачу за сукупністю встановлено 65 % повторно втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково, потребу в медикаментозному та санаторно - курортному лікуванні. Крім того, йому протипоказана робота в умовах дії пилу, токсичних та подразнюючих речовин, фізичного навантаження, вимушеної робочої пози, несприятливого мікроклімату. Рекомендовано спостереження та лікування у невролога, терапевта, профпатолога, курси відновлюючого лікування. Первинно інвалідність була встановлена внаслідок загального захворювання 10 вересня 2014 року, черговий переогляд позивач пройшов 12 серпня 2015 року, де йому згідно довідок Медико-соціальної експертної комісії було встановлено за сукупністю 65 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності внаслідок професійних захворювань строком до 01 вересня 2016 року. Представник позивача вважає, що внаслідок отримання професійних захворювань позивачу була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він протягом тривалого часу постійно страждає від фізичного болю, у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, він став інвалідом. Тривалий час він знаходиться на лікуванні. Через поганий стан здоровя був вимушений звільнитися з шахти і зараз не працює, хоча ще міг би працювати і виконувати ту саму роботу, яку виконував до отримання захворювання. Все це разом вплинуло на його спосіб життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти. В наслідок отриманих професійних захворювань позивач втратив нормальні життєві зв'язки і йому доводиться докладати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання, не може виконувати більшість фізичної роботи по дому, тому більшість хатніх справ його дружина вимушена виконувати сама. На даний час його дохід суттєво знизився та чималі кошти йдуть на його лікування та відновлення, після отриманих професійних захворювань. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього зявились почуття тривоги, особливо з урахуванням незворотності наслідків отриманих захворювань та тяжкого стану його здоровя. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в 100\~000 гривень, яку просить стягнути з відповідача у справі. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON]В у судове засідання не зявилися, надали суду заяву про слухання справи у їх відсутність, на позовних вимогах наполягають. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позову заперечив у повному обсязі надавши письмове заперечення, що міститься в матеріалах справи. Представник заінтересованої особи Відділення виконавчої дирекціїФонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Красноармійську у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просить позов розглянути у його відсутність, щодо ухвалення рішення поклався на розсуд суду. Відповідно до ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно записів №№ 14-20 у трудовій книжці, позивач [PERSON] у період з 01 грудня 1997 року до 23 вересня 2014 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, та був звільнений за 38 КЗпП України за власним бажанням, у звязку з виходом на пенсію (а.с. 6-7). Перебуваючи з відповідачем у трудових відносинах, позивач працював з повним підземним робочим днем у шахті. Під час роботи в шахті [PERSON] отримав професійне захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 10 липня 2015 року, в пунктах 16, 17 якого вказано, що в пунктах 16, 17 якого вказано, що професійне захворювання виникло у звязку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовленим впливом промислового фактора - пил, важкість праці, запиленість повітря робочої зони складала 196,8 мг/м.куб. (ПДК 2 мг/м.куб.) в продовж 84,0% часу робочої зміни, потужність зовнішньої праці при роботі за участю м,язів нижніх кінцівок і тулуба 194,4 Вт (ПДР - 90 Вт), теж саме, при роботі з переважною участю м,язів плечового поясу 89,0 Вт (ПДР - 45 Вт) (а.с. 18-19). Через вказані пошкодження здоровя, позивачу встановлено діагноз: Пневмоконіоз (q/q; 3/3; рі; hі), ЛН І-ІІ ст.(першого-другого ст. ) захворювання професійне, встановлене вперше J60X. Хронічно попериково-крижова радикулопатія в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом. Захворювання професійне, встановлене вперше » . Згідно довідки МСЕК серії 10 ААВ № 517902 від 10 вересня 2914 року, [PERSON] було первинно встановлено третю групу інвалідності, внаслідок загального захворювання строком до 01 жовтня 2015 року.(а.с. 8). Згідно довідки МСЕК серії АБ № 0039282 від 12 серпня 2015 року позивач пройшов переогляд, та йому було встановлено втрату професійної працездатності 65% по професійним захворюванням, потребу в медикаментозному, санаторно-курортному лікуванніта 3 групу інвалідності з 04 серпня 2015 року по 01 вересня 2016 року (а.с. 8). Згідно довідки МСЕК серії АВ № 0605100 від 20 липня 2016 року та довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії АВБ № 0044885 від 20 липня 2016 року позивачу встановлено третю групу інвалідності безстроково, та встановлено втрату професійної працездатності 65% по професійним захворюванням, потребу в медикаментозному, санаторно - курортному лікуванні(а.с. 9). Оскільки Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві на час виникнення спірних відносин, в звязку із зміною спеціального закону, не відповідає за завдану моральну шкоду, то у разі отримання працівником виробничої травми чи професійного захворювання в цей період, він набуває права на відшкодування моральної шкоди на загальних підставах, встановлених законом. Згідно ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Відповідно до вимог ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, ст.237-1 - відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тобто передбачає відшкодування моральної шкоди, яка спричинена з вини роботодавця. Згідно акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивач виконував важку фізичну роботу в небезпечних та шкідливих умовах, що привело до отримання професійних захворювань. Причиною захворювань, згідно акта про його розслідування, встановлено запиленість повітря робочої зони складала 196,8 мг/м.куб. (ПДК 2 мг/м.куб.) в продовж 84,0% часу робочої зміни, потужність зовнішньої праці при роботі за участю м,язів нижніх кінцівок і тулуба 194,4 Вт (ПДР - 90 Вт), теж саме, при роботі з переважною участю м,язів плечового поясу 89,0 Вт (ПДР - 45 Вт)(а.с. 18-19). З медичних висновків центрально-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання № 19/402 від 26 травня 2015 року, № 24/660 від 29 червня 2016 року вбачається, що професійні захворювання у [PERSON]. спричинили такі фактори як фізичне навантаження, вимушена робоча поза, вимушені нахили тулубу, параметри яких перевищували допустимі величини (а.с.12, 16). Отже, моральну шкоду повинен відшкодовувати роботодавець, оскільки шкода здоровю завдана при виконанні позивачем трудових обовязків, про що свідчить акт розслідування хронічного професійного захворювання, висновок МСЕК та інші медичні документи, які є в справі. Що стосується доводів відповідача про відсутність доказів спричинення позивачу моральної шкоди, то суд не приймає такі до уваги, оскільки відповідно до чинного законодавства втрата працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, так як стан здоровя позивача погіршено. Обовязкове призначення МСЕК з приводу встановлення факту спричинення моральної шкоди передбачається у випадку відсутності вищевказаних доказів. Частина 2 ст.237-1 КЗпП України містить посилання на те, що порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. В той же час є загальна норма ст. 23 ЦК України, якою передбачено певний порядок та визначення розміру моральної шкоди. Крім того, відповідно до ч.8 ст.8 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого виходить із загальних засад законодавства (аналогія права), ч.9 забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Так, відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, до юридичних фактів, які має довести позивач, зокрема, належить доведення факту завдання моральної шкоди та розміру шкоди. Доведення цих обставин із боку позивача можливе на підставі доказів, перелічених у ст. 57 ЦПК України. До таких доказів належить і висновок експертизи, проте він не є як єдиним можливим і достатнім доказом спричинення шкоди, так і підставою визначення її розміру, оскільки згідно з ч.2 ст. 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленого значення. Відтак, якщо позивач надав докази завдання йому шкоди, довів цими доказами певний її розмір і не просив суд про призначення медико-соціальної експертизи, то суд не має підстав для відмови в позові чи призначення експертизи з власної ініціативи, оскільки це не передбачено положеннями ЦПК України (ст.ст. 10, 143 - 145), які мають суто змагальний характер доказування. У разі якщо відповідач не погоджується з доводами позивача про наявність моральної шкоди та її розміром, визначеним позивачем, відповідно до вимог ст.. ст. 10, 60 ЦПК України відповідач не позбавлений можливості заявити клопотання про призначення такої експертизи. Відповідач у даній справі клопотання про проведення експертного дослідження не заявляв. Відповідно до розяснень № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в звязку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив 65% працездатності в звязку з роботою на виробництві, визнаний інвалідом третьої групи. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина. Вищезазначене законодавство, а також розяснення Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (із змінами від 25 травня 2001 року) «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», повязують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Судом встановлено факт заподіяння моральної шкоди позивачу і він має право на відшкодування цієї шкоди з відповідача, однак з урахуванням того, часу який позивач пропрацював у відповідача, та з урахуванням робочого часу на інших підприємствах, яких позивач не забажав залучити до участі у справі в якості співвідповідачів, його позов підлягає частковому задоволенню. Ураховуючи вищенаведене, ступінь втрати працездатності, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, погіршення стану здоровя позивача, а також те, що професійна працездатність позивача в звязку з професійним захворюванням втрачена на 65%, інвалідність встановлено безстроково, суд вважає за можливе стягнути на його користь суму 35 000 грн., яка буде справедливою сатисфакцією за заподіяну моральну шкоду. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, позивач за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Частиною 3 ст.88 ЦПК України, встановлено, що якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою встановлена ставка судового збору - 0,4 розміру мінімальної заробітної плати. Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду,- у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» №928- VIІІ від 25 грудня 2015 року з 01 січня 2016 року мінімальна заробітна плата складає 1378 грн. Отже, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у сумі 551,20 грн. \~

Outcome: partial