Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

28 жовтня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що 14 травня 2019 року вона успадкувала 1/2 частину майна померлого сина [PERSON] . Спадщина складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , земельної ділянки площею 0,4038 га, у тому числі з земельними угіддями: рілля - 0,2971 га, малоповерхова забудова - 0,0044 га, 0,0030 га, 0,0054 га землі під житловою забудовою - 0,0939 га, кадастровий номер: 7422782500:01:001:0016, цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Іншу частину майна померлого успадкувала його дружина [PERSON] . Оскільки позивач проживає та має власне житло в с. Дрімайлівка, а відповідачка аналогічно в с. Горбове, то вона запропонувала [PERSON] продати даний будинок, але остання відмовилася, мотивуючи, що буде проживати у ньому. Просить суд стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію за половину вартості житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , земельної ділянки площею 0,4038 га, у тому числі за земельними угіддями, гектарів: рілля - 0,2971 га, малоповерхова забудова 0,0044 га, 0,0030 га, 0,0054 га землі під житловою забудовою 0,0939 га, кадастровий номер: 7422782500:01:001:0016, цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] , в сумі 25 000 ( двадцять п`ять тисяч) грн. та припинити за нею право власності на 1/2 частину на вищезазначене майно. Також просить визнати право власності за [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,4038 га, у тому числі за земельними угіддями, гектарів: рілля - 0,2971 га, малоповерхова забудова - 0,0044 га, 0,0030 га, 0,0054 га землі під житловою забудовою 0,0939 кадастровий номер: 7422782500:01 :001 :0016, цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] та просить стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати. В судовому засідання позивачка та її представник підтримали позов та зазначили, що позивачка не може користуватися житловим будинком, так як відповідач чинить перешкоди у користуванні майном. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав та просив суд відмовити у його задоволенні. Зазначив, що позивачем не доведено того факту, що відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні майном. Позивачем не було здійсненого досудового врегулювання спору. У відповідача не має можливості сплатити позивачу заявлену у позові суму у розмірі 25\~000 грн. Також зазначає, що позивачем не надано оцінки вартості майна, заявлена у позові вартість майна у розмірі 50\~000 грн. не відповідає дійсній вартості майна на момент подання позову. Представник відповідача також заявив клопотання про стягнення, у разі відмови у задоволенні позову, з позивача судових витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги у розмірі 4800 грн. Позивач та її представник, зазначили, що вважають заявлені представником відповідача судові витрати на правову допомогу у розмірі 4\~800 грн. необґрунтованими, тому у разі відмови у задоволенні позову просили зменшити розмір судових витрат. Дослідивши надані докази, вислухавши учасників судового розгляду, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. [INFO] помер [PERSON] (а.с.34). [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 липня 2018 року (а.с.35). Дружина [PERSON] [PERSON] та його мати [PERSON] отримали свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок та на земельні ділянки, які належали померлому [PERSON] . Частка кожної з них у спадковому майні складає 1/2 частину (а.с.9-10). Відповідно до ч. 1, 2, 3\~ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з\~ст. 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно зі ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183\~цього Кодексу),\~співвласник,\~який бажає\~виділу,\~має право\~на одержання\~від інших\~співвласників грошової\~або іншої\~матеріальної компенсації\~вартості його\~частки.\~Компенсація співвласникові\~може бути\~надана лише\~за його\~згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. 3. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Згідно з ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Згідно з Постановою Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі №6-2925цс15 правовий режим спільної часткової власності визначається\~главою 26 ЦК України\~з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в п. 6\~ст. 3 ЦК України\~засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої\~статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Європейський суд з прав людини у справі «Суомінен проти Фінляндії» вказує, що хоча національний суд користується певним правом розсуду, обираючи аргументи і приймаючи докази, він зобов`язаний обґрунтувати свої дії підставами для винесення рішень. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі Інструкція), поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Позивач не надала суду доказів, які б підтверджували факт неможливості виділу її частки на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки в натурі. Більше того, згідно з Інструкцією такий виділ законодавством не заборонений. Також позивач не надала доказів на підтвердження того, що відповідач спроможна виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за нею права власності на спільне майно у розмірі 25\~000 гривень, в той час, як відповідач вказувала на неможливість такої виплати, та на те, що це становитиме для неї надмірний тягар. Твердження позивача, що відповідач чинить її перешкоди у користуванні спільним майном не знайшли підтвердження у судовому засіданні. Зважаючи на вище викладене суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Що стосується стягнення заявлених представником відповідача судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно з Розрахунком судових витрат від 05 лютого 2020 року наданих адвокатом Кравченком В. В., загальна сума судових витрат відповідача становить 4800 грн., що включає в себе: 1800 грн. - консультація відповідача, 1800 грн. виготовлення правової позиції з приводу заявленого позову, 1800 грн. представництво інтересів [PERSON] у суді. Згідно зі ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: \~складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат. Оцінивши усі необхідні аспекти цієї справи: складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений на виконання відповідних робіт, підготовку позовної заяви та значення справи для сторони, суд, з урахуванням критеріїв співмірності необхідних і достатніх витрат, робить висновок, що заявлені витрати на професійну правову допомогу заявлені у вищому розмірі ніж це відповідає критерію справедливості. За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500 грн.

Outcome: approved