Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

27.08.2020 року, позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтування позову позивач [PERSON] зазначила, що 20.12.2013 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Під час шлюбу у подружжя народилася дитина, [PERSON] , [INFO] . Дитина зареєстрована та проживає разом із позивачем. Фактично сторони не мешкають однією сім`єю вже більше півроку, при цьому відповідач мешкає окремо за іншою адресою. Відповідач не приймає участі в утриманні позивача та своєї малолітньої дитини, не спілкується з ними. Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини - сина [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частки від всіх видів доходів (заробітку) але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно та про стягнення з відповідача на свою користь ј частки від всіх видів його доходів (заробітку) щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надавши заяву в якій позовні вимоги підтримала, справу просила розглянути без її участі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надавши заяву в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог, справу просив розглянути без його участі. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.1, 3 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку з огляду про таке. Судом встановлено, що 20.12.2013 року сторони уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №397 від 20.12.2013 року. Під час шлюбу у подружжя народилася дитина, яка знаходиться на утриманні позивача, що не заперечується відповідачем та підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Приморським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 29.08.2018 року, згідно якого [PERSON] народився [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис за № 261. Батьками зазначені: батьком - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , довідкою про реєстрацію місця проживання від 19.08.2020 неповнолітній [PERSON] зареєстрований разом із позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та довідкою про склад сім`ї, виданої ОСББ «Чорноморська 22/10», у кв. [ADDRESS] позивач [PERSON] мешкає з малолітнім сином [PERSON] (а.с. 13-15) Таким чином судом встановлено, що дитина проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. Судом встановлено, що позивач одна несе витрати по утриманню дитини, яка не досягла трьох років, не працює у зв`язку з доглядом за дитиною, тому не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню потреб дитини та своїх власних потреб. Відповідач [PERSON] відомостей про свої доходи суду не надав. Згідно ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Нормами ч.1 ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Враховуючи те, що відповідач як батько зобов`язаний утримувати дитину та жінку з якою проживає їх дитина, та має можливість надати таке утримання, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та наявність законних підстав для їх задоволення, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку дитину, починаючи з 27.08.2020 року і до досягнення дитиною повноліття та аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 27.08.2020 року і до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трьох років. Оскільки суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, з відповідача підлягають стягненню на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати в дохід держави в розмірі 840,80 гривень. На підставі ст.ст. 84, 180-184 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved