Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-31 00:00:00

28 грудня 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, приватного нотаріуса Юрченко О.В. про встановлення факту спільного проживання. В позовній заяві зазначає, що [INFO] померла її мати [PERSON] , 1945 р.н., після смерті якої відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки загальною площею 1,0463 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 0,9516 га та площею 0,0948 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території Миколаївської сільської ради Радехівського району, Львівської області та належали спадкодавцю [PERSON] , згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ІІІ-ЛВ №081613 виданого 24.01.2001 року Радехівською районною державною адміністрацією, Львівської області і зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №12555. Позивач є спадкоємцем першої черги після смерті матері, яка звернулася до приватного нотаріуса Юрченко О.В. для оформлення спадщини, однак нотаріусом їй було роз`яснено, що вона пропустила необхідний шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. Варто зазначити, що визначений законом строк на подання заяви для прийняття спадщини закінчився 18 листопада 2019 року, а до нотаріуса вона звернулася 03 грудня 2019 року, тобто із запізненням лише на сімнадцять днів. Однак їй у відкритті спадщини було усно відмовлено та рекомендовано звернутися до суду, проте жодним чином її звернення та відмову на нього нотаріус не оформляв. Медичну довідку про перебування позивача у важкому хворобливому стані також не було взято до уваги. Проте, 12 грудня 2019 року вона повторно звернулася до приватного нотаріуса Юрченко О.В. та отримала письмову відмову у вчиненні нотаріальної дії. Впродовж тривалого часу аж до дня смерті матері, тобто до [INFO] , разом із своїм сином позивач проживала з матір`ю у її квартирі за адресою в [ADDRESS] , що підтверджує довідка №493 від 09.12.2019 року, видана виконкомом Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області. Просить встановити факт, що [PERSON] , 1968 р.н., зареєстрована за адресою [ADDRESS] , ІПН [NUMBER] , проживала спільно із своєю матір`ю [PERSON] , в [ADDRESS] , до дня її смерті, до тобто до [INFO] . У підготовче судове засідання позивач не з`явилася, однак подала суду заяву, в якій позов підтримує повністю та просить задоволити, справу слухати без її участі (а.с.62). Представник відповідача Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розгляд справи проводити без участі представника (а.с.64). У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ч.1, ч.2 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Особа, яка проживала разом із спадкодавцем на час його смерті без місця реєстрації має право у судовому порядку встановити факт постійного проживання із спадкодавцем на момент його смерті. Суд встановив, що [INFO] у с. Миколаїв, Радехівського району Львівської області, померла [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 18.05.2019 року, виданим виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області (а.с.7). Родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження [PERSON] , серії [NUMBER] та свідоцтвом про укладення шлюбу [PERSON] з [PERSON] , серії [NUMBER] (а.с.8). Згідно довідки №493 від 09.12.2019 року, виданої виконкомом Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, [PERSON] , яка померла [INFO] , до смерті проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] . Разом з нею на день її смерті в житловому будинку були зареєстровані: онук - [PERSON] , проживала без реєстрації дочка - [PERSON] . Заповіт від імені померлої виконкомом Миколаївської сільської ради не посвідчувався (а.с.9). Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №081613, виданого 24.01.2001 року головою Радехівської районної Ради народних депутатів на підставі рішення ХІІ сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної Ради народних депутатів від 23.06.2000 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №12555, вбачається, що земельна ділянка, площею 1,0463 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, належала [PERSON] (а.с.10-10 зворот). Згідно листа №408/19/02-14 від 12 грудня 2019 року, приватного нотаріуса Юрченко О.В., [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку з пропущенням строку для прийняття спадщини (а.с.11,12). [PERSON] надала докази, що підтверджують її звернення в медичний центр та лікаря ревматолога, у зв`язку з хворобливим станом здоров`я, в період 20.12.2019 року, 12.09.2019 року та 08.03.2019 року (а.с.13-16). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Факт, що [PERSON] , 1968 р.н. проживала спільно із своєю матір`ю [PERSON] , в [ADDRESS] , до дня її смерті, тобто до [INFO] підтвердили письмовими заявами написаними в присутності сільського голови [PERSON] та [PERSON] (а.с.65-71). Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved