Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

27 грудня 2019 року позивач [PERSON] звернулась до Запорізького районного суду Запорізької області з позовом до ТОВ «Бакай-Агро» про стягнення заборгованості з орендної плати за земельну ділянку. Позов обґрунтовано наступним. Позивачу на праві власності належить земельна ділянка площею 1,8451 га, яка знаходиться на території Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, що підтверджено відповідним актом серії ЗП № 175296, виданим згідно розпорядження Запорізької РДА від 25 січня 2006 року. 14 серпня 2007 року позивач уклала з відповідачем договір оренди зазначеної земельної ділянки, який був зареєстрований у встановленому законом порядку (далі - Договір). У вказаному договорі сторонами було узгоджено умови щодо орендної плати, яка визначена в розмірі однієї тонни продовольчого зерна на рік, що у грошовому еквіваленті на момент укладення договору становить 266 гривень на рік. Орендна плата не може бути меншою ніж 1,5 % від нормативної грошової оцінки землі; обчислюється без урахування індексів інфляції та вноситься до 15 грудня поточного року. Проте, відповідач ТОВ «Бакай-Агро» порушив свої зобов`язання за вказаним договором, та протягом його дії сплачував позивачу орендну плату не в повному обсязі, а лише половину (500 кг продовольчого зерна на рік), внаслідок чого, з урахуванням середніх цін реалізації зернових, заборгованість відповідача за орендною платою за період дії договору становить 9965 гривень 48 копійок. На вказану суму позивачем нараховано 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України в сумі 140 гривень 33 копійки та пеню в розмірі 3595 гривень 56 копійок, яка передбачена п. 15 Договору. Загальна сума, заявлена позивачем до стягнення, становить 13701 гривня 37 копійок. Ухвалою від 08 січня 2020 року судом відкрите загальне позовне провадження в даній цивільній справі. 04 лютого 2020 року до суду від ТОВ «Бакай-Агро» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов не визнав та просив суд відмовити в його задоволенні, виходячи з наступного. Дійсно, між сторонами у справі 14 серпня 2007 року було укладено договір оренди земельної ділянки. Встановлено строк його дії, визначено розмір орендної плати у грошовому або натуральному вигляді у розмірі однієї тонни продовольчого зерна на рік, що у грошовому еквіваленті на момент укладення договору становить 266 гривень. Річна орендна плата не може бути меншою ніж 1,5 % нормативної грошової оцінки землі та вноситься до 15 грудня поточного року. В той же час, відповідач не може погодитись з наявністю заборгованості з орендної плати перед [PERSON] , оскільки протягом заявленого в позовній заяві періоду їй сплачувались з каси грошові кошти в повному обсязі, на які вона потім купувала пшеницю за пільговими цінами. Документи на підтвердження цих операцій надані відповідачем до суду. Відповідач зазначає, що фактично [PERSON] протягом всього періоду дії Договору отримувала орендну плату в розмірі, набагато більшому за той, що встановлений за договором. Крім того, [PERSON] відповідачем надавалось право отримати у ТОВ «Бакай-Агро» пшеницю за пільговими цінами, а не якісь «зернові», які визначені в договорі і до яких може входити будь-яка злакова культура, а не лише пшениця. На підставі викладеного відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову у повному обсязі. 14 лютого 2020 року позивачем до суду направлено відповідь на відзив, в якій вона заперечила проти доводів відповідача щодо отримання нею від ТОВ «Бакай-Агро» грошових коштів в рахунок орендної плати за землю та подальшої купівлі пшениці. Зазначила, що фактично вона через свою сестру [PERSON] отримувала від відповідача ТОВ «Бакай-Агро» частину орендної плати пшеницею, а грошових коштів відповідач їй ніколи не сплачував. Позивач також звернула увагу на те, що на документах, які надані відповідачем на підтвердження отримання нею орендної плати, міститься не її підпис, а деякі з них взагалі не підписані. Вказані документи за своїми формою та змістом не відповідають вимогам, встановленим нормативно-правовими актами. Крім того, в документах, наданих відповідачем разом з відзивом на позовну заяву, ТОВ «Бакай-Агро» фактично визнає те, що орендна плата була внесена не в повному обсязі (наприклад, у 2008 році вона становила 250 кілограмів пшениці, що на 250 кілограмів менше, ніж передбачено договором). 02 березня 2020 року позивачем подано уточнену позовну заяву, в якій зазначено, що оскільки виплата орендної плати в натуральній формі підпадає під визначення операції з постачання товарів чи послуг, що наведені в Податковому Кодексі України, а відповідач ТОВ «Бакай-Агро» є платником ПДВ, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума орендної плати, вирахувана з вартості недоотриманої пшениці з урахуванням податку на додану вартість. З урахуванням наведеного позивачем було проведено розрахунок орендної плати, недоотриманої за період дії договору, яка складає 14058 гривень 46 копійок. На вказану суму нараховано пеню в розмірі 5072 гривні 05 копійок та 3 % річних в сумі 411 гривень 25 копійок. В іншій частині позов не змінювався. 13 травня 2020 року від ТОВ «Бакай-Агро» до суду надійшов відзив на уточнену позовну заяву, в якому відповідач, просить суд відмовити в задоволенні позову. Доводи цього відзиву, окрім зазначених у відзиві від 04 лютого 2020 року, зводяться до незгоди відповідача з тлумаченням позивачем пункту договору щодо обрахування орендної плати в натуральному вигляді виключно пшеницею, оскільки в самому договорі зазначено невизначене «зерно». Незрозумілим також є те, пшениця якого класу малась на увазі в договорі, а ця обставина суттєво впливає на розмір орендної плати, адже різна за класом пшениця має різну ціну. Крім того відповідач не погоджується з тим, що розмір орендної плати позивачем вираховувано на підставі статистичних даних по середнім цінам реалізації пшениці по Запорізькій області, оскільки вказані цифри є лише приближеними та не відображають кон`юнктуру цін окремого сільськогосподарського підприємства в окремий період часу. Ухвалою від 18 травня 2020 року закрите підготовче провадження та призначено судовий розгляд в даній справі. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали уточнений позов вимоги та просили суд його задовольнити з наведених у ньому підстав. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову з підстав, які наведені в поданих ним письмових відзивах на первинну та уточнену позовну заяву. 17 грудня 2020 року представником відповідача до суду подано письмову заяву, в якій він, не визнаючи позовних вимог по суті, просить суд застосувати позовну давність в тому разі, якщо визнає позов обґрунтованим. Суд, вислухавши позивача та її представника, представника відповідача, дослідивши подані докази та допитавши свідків, дійшов наступних висновків. Як вбачається з державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 175296 від 29 серпня 2006 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1,8451 га, яка розташована на території Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області та має кадастровий номер 2322180800:06:002:0064 (том 1, а.с. 7). В матеріалах справи міститься копія договору оренди зазначеної земельної ділянки, що укладений між сторонами у справі: [PERSON] та ТОВ «Бакай-Агро» (том 1, а.с. 9-13). Відповідно до пункту 10 Договору, він укладений на строк 24 роки. Пунктом 11 Договору сторони узгодили наступні положення щодо орендної плати: «Орендна плата вноситься Орендарем у грошовому або натуральному вигляді у розмірі 1 (однієї) тонни продовольчого зерна на рік, що у грошовому еквіваленті на момент укладення договору становить 266 (двісті шістдесят шість) грн. на рік. Річна орендна плата не є меншою ніж 1,5 відсотка від нормативної грошової оцінки землі». У відповідності до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» (далі за текстом - Закон) орендною платою за землю є платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди ч. 2 ст. 21 Закону. При цьому, відповідно до приписів ч. 2 ст. 22 Закону розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати. Таким чином орендна плата, яку має сплачувати ТОВ «Бакай-Агро» на користь [PERSON] , становить одну тонну продовольчого зерна на рік або грошовий еквівалент її вартості за ринковою ціною на дату внесення орендної плати, але не менше 1,5 % нормативної грошової оцінки землі. Орендна плата має бути внесена в строк до 15 грудня поточного року. В разі невнесення орендної плати в зазначені строки сплачується пеня в розмірі 0,1 % несплаченої суми за кожен день прострочення. Як встановлено в судовому засіданні з досліджених відомостей, касових ордерів та накладних, копії яких додані відповідачем до матеріалів справи, розрахунок з [PERSON] зі сплати орендної плати за землю обліковувався в ТОВ «Бакай-Агро» як видача через касу певної грошової суми [PERSON] та купівлю нею у ТОВ «Бакай-Агро» за ці ж кошти і в цей же день зернової продукції пшениці (том 1, а.с. 84-115). Втім, з пояснень самої [PERSON] та з показань свідків [PERSON] і [PERSON] вбачається, що орендна плата [PERSON] з боку ТОВ «Бакай-Агро» сплачувалась лише в натуральній формі шляхом отримання зазначеними особами за дорученням [PERSON] пшениці в рахунок належної їй орендної плати за землю. При цьому вказані особи ставили підписи на деяких з відповідних відомостей в графі, де має бути підпис [PERSON] . На деяких відомостях підписи [PERSON] або [PERSON] відсутні, що було підтверджено ними в судовому засіданні при огляді наявних оригіналів цих документів (том 1, а.с. 202-240; том 2, а.с. 1-43). Вказані обставини відповідачем в ході судового розгляду не спростовувались, що, на думку суду, в достатній мірі свідчить про те, що грошові кошти [PERSON] відповідачем в рахунок орендної плати не сплачувались. Розрахунки за орендною платою здійснювалися шляхом надання відповідачем зерна пшениці свідкам [PERSON] та [PERSON] , які діяли з відома позивача [PERSON] , що нею в судовому засіданні не спростовувалось. При цьому суд враховує ту кількість пшениці, яку відповідач передавав [PERSON] та [PERSON] згідно до накладних, копії яких долучені представником відповідача до справи (том 1, а.с. 58, 63, 68, 73, 78, 83, 88, 95, 100, 105, 110, 115). Вказана кількість переданої [PERSON] через її довірених осіб пшениці позивачем не спростовувалась і приймається судом до уваги. Відповідно до матеріалів справи, відповідачем ТОВ «Бакай-Агро» в рахунок орендної плати за землю було передано (через третіх осіб) [PERSON] : ?за період з 2008 року по 2016 рік включно по 600 кілограмів пшениці щорічно; ?в 2017 році 700 кілограмів пшениці; ?в 2018 та 2019 роках по 750 кілограмів пшениці. Таким чином суд констатує, що за період з 2008 по 2019 роки відповідач ТОВ «Бакай-Агро» сплачував орендну плату [PERSON] в меншому розмірі, ніж передбачено договором. При цьому, суд погоджується з доводами представника відповідача щодо того, що орендна плата за Договором встановлена у вигляді однієї тони продовольчого зерна (не обов`язково пшениці), оскільки Договором дійсно не визначено вид злаку, зерно якого може використовуватись для виплати в якості орендної плати. В той же час суд враховує, що протягом всього строку дії Договору орендна плата відповідачем ТОВ «Бакай-Агро» сплачувалась позивачу [PERSON] саме пшеницею, що підтверджено документально. Будь-якого іншого злаку, аніж пшениця, при розрахунках з [PERSON] ТОВ «Бакай-Агро» не використовувало, що свідчить про узгодженість дій позивача (яка приймала орендну плату пшеницею) та відповідача (який сплатив орендну плату саме пшеницею, а не будь-яким іншим злаком) протягом всього строку дії договору до звернення до суду. Вказане дає суду підстави для визначення вартості недоплаченої суми орендної плати за землю, саме виходячи з середніх цін пшениці, відомості щодо яких є в матеріалах справи. При цьому суд не може погодитись з твердженням представника відповідача щодо неможливості брати до уваги статистичні дані щодо цін зернових через суттєву розбіжність у вартості пшениці різних класів, харчового та фуражного зерна тощо, оскільки в договорі чітко визначене те, що зерно має бути «продовольчим». У відповідності до п. 11 ст. 1 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» зерном є плоди зернових, зернобобових та олійних культур, які використовуються для харчових, насіннєвих, кормових та технічних цілей. При цьому найціннішим зерном є зерно продовольче, яке використовується для переробки та виготовлення харчових продуктів. Саме таке зерно має бути надано ТОВ «Бакай-Агро» [PERSON] в якості орендної плати за землю. Таким чином надані позивачем статистичні дані можуть бути взяті до уваги судом, оскільки їх врахування за жодних обставин не призведе до завищення належної до сплати [PERSON] суми орендної плати через різницю в класах та якості зерна. Як було встановлено, [PERSON] недоотримала від ТОВ «Бакай-Агро» пшениці в якості орендної плати в наступних обсягах: ?за 2008-2016 роки по 400 кілограмів пшениці щорічно; ?за 2017 рік 300 кілограмів пшениці; ?за 2018 та 2019 роки по 250 кілограмів пшениці. До матеріалів справи сторонами надано ряд довідок з Головного управління статистики у Запорізькій області, в яких зазначена ціна зернових (в тому числі й пшениці) протягом 2008-2019 років (том 1, а.с. 158, 164, 165). При цьому суд вважає необхідним при здійсненні розрахунку орендної плати за землю за 2008-2010 роки взяти до уваги середню ціну пшениці по підприємствам Запорізької області, оскільки за цей період відсутні відомості щодо середніх цін реалізації пшениці ТОВ «Бакай-Агро». За період з 2011 по 2019 роки суд враховує середню ціну реалізації пшениці по ТОВ «Бакай-Агро». При цьому суд не може погодитись з доводами позивача, викладеними нею в уточненій позовній заяві щодо необхідності нарахування ПДВ на суму вартості недоотриманої пшениці, оскільки ТОВ «Бакай-Агро» є платником ПДВ, а операції з передання товару в рахунок оплати орендної плати за землю нормами Податкового Кодексу України прирівняні до операцій поставки товару, враховуючи наступе. При здійсненні натуральної оплати оренди земельної ділянки, ТОВ «Бакай-Агро», якщо він є платником ПДВ, має обов`язок здійснити нарахування цього податку. В той же час після отримання орендної плати в натуральній формі (зерном пшениці) у [PERSON] не виникає податкове зобов`язання зі сплати ПДВ, оскільки цей податок, в даному конкретному випадку, має сплачуватись саме ТОВ «Бакай-Агро» (в тому разі, якщо відповідач є платником податку на додану вартість). Крім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження статусу платника ПДВ у ТОВ «Бакай-Агро». Зазначене свідчить про помилковість доводів позивача щодо необхідності визначення вартості пшениці, що була недоотримана позивачем як натуральна форма орендної плати за землю, з урахуванням ПДВ. Розрахунок грошового еквіваленту недоотриманої [PERSON] орендної плати можна виразити у наступній таблиці, де в графі «Рік» зазначено відповідний рік, за який вираховується недоотримана позивачем частина орендної плати; в графі «Вартість однієї тонни» зазначено вартість однієї тонни пшениці (без ПДВ) у відповідному періоді, причому у 2008, 2009 та 2010 роках зазначено середню ціну реалізації пшениці підприємствами Запорізької області, а починаючи з 2011 року таку ціну реалізації ТОВ «Бакай-Агро»; в графі «Кількість» зазначено кількість недоотриманої [PERSON] пшениці в тоннах; графа «Сума» містить суму (грошовий вираз) орендної плати, недоотриманої [PERSON] у відповідному періоді. Таким чином: РікВартість однієї тонни (грн.)Кількість (тонн)Сума (грн.) 2008732,000,4292,80 2009754,500,4301,80 20101035,300,4414,12 20111205,800,4482,32 20121414,300,4565,72 20131188,600,4475,44 20142008,000,4803,20 20152438,600,4975,44 20163069,600,41227,84 20173876,200,31162,86 20185063,100,251265,78 20193919,200,25979,80 Загальна сума недоотриманої позивачем [PERSON] орендної плати становить 8947 гривень 12 копійок. Оцінюючи подану представником відповідача заяву про застосування позовної давності, суд вважає необхідним зазначити наступне. У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ст.\~257 ЦК України. Як встановлено частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання ч. 5 ст. 261 ЦК України. Сторонами в Договорі було визначено строк виконання зобов`язань зі сплати орендної плати за землю 15 грудня поточного року. Враховуючи періодичний характер зобов`язань ТОВ «Бакай-Агро» перед [PERSON] , позовна давність щодо вимог про сплату орендної плати за землю має обраховуватись за кожний рік окремо починаючи з 16 грудня року, за який сплачується орендна плата. Як вбачається з наведеного вище розрахунку, заборгованість ТОВ «Бакай-Агро» перед [PERSON] з орендної плати за землю виникла з 2008 року. Строк позовної давності за орендною платою за 2008 рік починається з 16 квітня 2008 року та, відповідно, спливає 16 квітня 2011 року і т.д. Враховуючи те, що позов поданий 27 грудня 2019 року, суд констатує пропуск позивачем [PERSON] позовної давності за вимогами зі сплати орендної плати за період з 2008 року по 2016 рік, оскільки строк позовної давності за останнім платежем (орендна плата за 2016 рік) сплив 16 грудня 2019 року до дати подання даного позову. Судом не встановлено обставин, визначених у ст.ст. 263, 264 ЦК України, які були б підставою для зупинення чи переривання позовної давності в даній справі. Не встановлено також і обставин, які могли б обумовити поважність пропуску позивачем строку позовної давності. У відповідності до ч. 4 ст. 264 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В контексті даної справи позовна давність підлягає застосуванню до вимог про стягнення орендної плати за період з 2008 по 2016 (включно) роки. Таким чином позовні вимоги [PERSON] про стягнення недоотриманої орендної плати підлягають задоволенню в частині платежів за 2017, 2018 та 2019 роки на суму 3408 гривень 44 копійки. Позивачем також було заявлено вимоги про стягнення 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України. Вказані вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням часткового задоволення основної позовної вимоги про стягнення орендної плати. За платежем за 2017 рік 3 % річних мають бути нараховані на суму 1162 гривні 86 копійок (орендна плата, недоотримана [PERSON] за 2017 рік), починаючи з 16 грудня 2017 року (день початку прострочення сплати орендної плати за 2017 рік) і до 27 грудня 2019 року (день звернення [PERSON] з даним позовом до суду). Таким чином: 1162,86 грн. * 3 %/рік * 741 день = 70,82 грн. Аналогічно за 2018 рік, починаючи з 16 грудня 2018 року: 1265,78 грн. * 3 %/рік * 376 днів = 39,12 грн. За 2019 рік, починаючи з 16 грудня 2019 року: 979,80 грн. * 3 %/рік * 11 днів = 0,89 грн. Загальна сума 3 % річних, що підлягають стягненню в даній справі, становить 110 гривень 83 копійки. Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені, оцінюючі які, суд вважає зазначити наступне. Пунктом 15 Договору встановлено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, сплачується пеня у розмірі 0,1 відсотків несплаченої суми за кожен день прострочення. Як зазначено в п. 1 ч. 1 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Оскільки позов [PERSON] було подано 27 грудня 2019 року, стягненню в даній справі підлягає пеня, нарахована на суму заборгованості зі сплати орендної плати протягом року до дня звернення позивача до суду з 27 грудня 2018 року по 27 грудня 2019 року. Станом на 27 грудня 2018 року заборгованість ТОВ «Бакай-Агро» перед [PERSON] з орендної плати становила 2428 гривень 64 копійки (1162 гривні 86 копійок за 2017 рік та 1265 гривень 78 копійок за 2018 рік). Кінцевим днем нарахування пені в цьому періоді є 15 грудня 2019 року (останній день виконання зобов`язання зі сплати орендної плати за 2019 рік). Таким чином: \~ \~ \~ \~2428,64 грн. * 353 дня * 0,1 %/день = 857,31 грн. Починаючи з 16 грудня 2019 року заборгованість ТОВ «Бакай-Агро» перед [PERSON] зі сплати орендної плати становила 3408 гривень 44 копійки. Пеня за даний період має бути нарахована до дня подання позову до суду до 27 грудня 2019 року. Таким чином: \~ \~ \~ \~3408,44 грн. * 11 днів * 0,1 %/день = 37,49 грн. Загальна сума пені становить 894 гривні 80 копійок. Саме в цій частині підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення пені в даній справі. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial