Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

28.02.2017 року позивач звернулась до суду з позовом, та просила ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON], [INFO], аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення сином [PERSON], [INFO], повноліття. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу у них народився син, [PERSON], [INFO]. Позивач вказує на те, що подружні стосунки з відповідачем припинились. Також позивач стверджує, що, син проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Вказує, що їй матеріально важко утримувати дитину, вона потребує матеріальної допомоги, з урахуванням того, що необхідно оплачувати витрати на харчування, розвиток, одяг та лікування. Крім того позивач стверджує, що відповідач працездатний, фізично здоровий і може за своїм матеріальним станом надавати дитині допомогу. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст. ст. 74, 76, 77 ЦПК України. У судовому засіданні позивач позовні вимоги уточнила та просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу) щомісячно на утримання їх спільної з відповідачем дитини, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач у судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнав, проти стягнення аліментів не заперечував та пояснив, що офіційно працює продавцем - консультантом ПП «Кунгурцева Лариса Дмитрівна», та в змозі сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини від заробітної плати. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 21 вересня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Арцизького районного управління юстиції в Одеській області було зареєстровано шлюб між сторонами у справі, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 102, що підтверджується копією паспорту позивача серії [NUMBER] від 30 жовтня 2013 року (а.с. 2). Від даного шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Арцизького районного управління юстиції в Одеській області, де батьком дитини записаний відповідач (а.с. 5). Син [PERSON], [INFO] проживає спільно з матір'ю [PERSON], що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Арцизької міської ради Одеської області № 881 від 27.02.2017 року (а.с. 3). Відповідач [PERSON] офіційно працевлаштований та працює на посаді продавця - консультанта ПП «Кунгурцева Лариса Дмитрівна», що підтверджується копією трудового договору від 07 серпня 2014 року (а.с. 4). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 180, ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України (ч. 2 ст. 182 СК України). Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Суд приймає до уваги той факт, що відповідач фізично здоровий, інших дітей, непрацездатних дружини та батьків на утриманні не має, так як доказів їх існування суду не надав, а у зв'язку з чим повинен утримувати свою малолітню дитину. При ухваленні рішення по справі суд керується положеннями ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік» , яким встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1 355,00 гривень. Суд враховує положення закону про те, що позивач як і відповідач також має обов`язок утримувати неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Враховуючи викладене, зважаючи на визнання відповідачем позову, суд вважає за необхідне позовну заяву про стягнення аліментів задовольнити та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON], але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму, починаючи з дня подання заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. Суд також вважає за необхідне у відповідності до ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 640,00 гривень. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах оплати платежу за один місяць.

Outcome: approved