Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

28 січня 2019 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] про розірвання шлюбу з [PERSON], зазначивши, що з відповідачем вони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 10 липня 1988року у Палаці урочистих подій м. Донецьк, актовий запис № 881. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. На обґрунтування позову позивач вказала, що спільне життя з відповідачем не склалося, з червня 2018 року з причини взаємного непорозуміння та побутових сварок шлюбні відносини та спільне проживання між ними фактично припинені. Позивач вважає, що подальше спільне життя як подружжя і збереження сім'ї між ними неможливе, спору щодо спільного майна немає. У зв'язку з наведеним просить шлюб між нею і [PERSON] розірвати. Ухвалою суду від 22 лютого 2019 року сторонам було надано строк для примирення, у зв'язку з чим провадження у справі було зупинено до закінчення строку для примирення, визначеного судом, - до 08 квітня 2019 року. Ухвалою суду від 08 квітня 2019 року провадження у справі поновлено. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, її представником [PERSON] подано заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, в якій зазначив про підтримання позовних вимог, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, відзиву на позов не подав, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином в порядку ст.ст. 128, 130 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. З'ясувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрували у Палаці урочистих подій м. Донецьк 20 липня 1988 року, актовий запис № 881, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про укладення шлюбу серії V-НО № 351882 (а.с. 9). Від цього шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Майнового спору сторонами не заявлено. З червня 2018 року сторони припинили сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть, не пов'язані спільним побутом, проживають окремо. Позивач не бажає надалі перебувати у цьому шлюбі, її намір розірвати шлюб з відповідачем є остаточним. Відповідно до ст.ст. 104, 110 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Статтею 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є відсутність взаєморозуміння та сварки, які виникають на побутовому ґрунті. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Судом надавався сторонам строк для примирення, але по закінченню строку від жодної із сторін не надійшло повідомлення про досягнення примирення, позивач продовжує наполягати на розірванні шлюбу. Таким чином, суд дійшов висновку, що сім'я сторін розпалась остаточно, подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу неможливе, суперечить інтересам подружжя, тому шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що мають істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому, вирішуючи питання про розірвання шлюбу, суд також вважає за необхідне позивачу, за її заявою, відновити дошлюбне прізвище «Посікера».

Outcome: approved