Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

28.11.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, в якій просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича, вчинений 31.10.2017 р., зареєстрований в реєстрі за № 24551, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за Договором кредиту від 22.12.2005 року № 640/680-К680, за період з 01.03.2015 р. по 26.10.2017 р., в загальній сумі 49689,16 дол. США, що складається з : - заборгованості за кредитом 22234,10 дол. США, - заборгованості за відсотками за користування кредитом 27455,06 дол. США. Свої вимоги мотивувала тим, що приватним нотаріусом Чуловським В.А. порушено вимоги статей 87, 88 ЗУ «Про нотаріат», п.п. 3.2., 3.5. глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України у зв`язку з втратою чинності з 22.02.2017 року положеннями п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів стосовно стягнення кредитної заборгованості, що унеможливило вчинення нотаріусом виконавчого напису. Зазначила, що строк повернення кредиту за договором кредиту був змінений на підставі п. 4.5. договору кредиту, тому право вимоги заборгованості за кредитним договором фактично виникло у банку 11.01.2009 р., тобто з дня виникнення права вимоги до вчинення виконавчого напису пройшло більше 3 років. Окремо зазначила, що не підписувала договір від 12.12.2013 р. про внесення змін до вказаного Договору кредиту, що є підставою нікчемності цього договору згідно ст.ст. 207, 654, 1055 ЦК України. Ухвалою від 29.11.2019 р. позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 29.11.2019 р. на забезпечення позову зупинено стягнення згідно вказаного виконавчого напису. Відповідач у поданому відзиві позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Вважає, що виконавчий напис вчинений нотаріусом з дотриманням вимог законодавства, а позивачем не надано доказів невідповідності заборгованості у виконавчому написі. Заявою від 05.05.2020 р., що надійшла до канцелярії суду 07.05.2020 року, позивач доповнила предмет позову вимогою про встановлення нікчемності договору від 12.12.2013 року про внесення змін до договору кредиту № 640/680-К680 від 22.12.2005 року та додатку №1 до цього договору. В обґрунтування вимоги про встановлення нікчемності договору посилається на ст.ст. 207, 215, 654,1055 ЦК України та зазначає, що не укладала і не підписувала договір про внесення змін до договору кредиту, додаток № 1 до нього, про існування цих документів дізналася з матеріалів виконавчого провадження, відкритого Заводським відділом державної виконавчої служби м. Миколаїв з виконання виконавчого напису. Дана заява прийнята судом до розгляду. Ухвалою від 13.01.2020 р. до участі у справі як правонаступника відповідача АТ «Укрсоцбанк» залучено Акціонерне товариство «Альфа-Банк». Ухвалою від 13.01.2020 р. за клопотанням позивача витребувано у приватного нотаріуса Чуловського В.А засвідчені копії документів, на підставі яких 31.10.2017 року вчинений виконавчий напис , зареєстрований за реєстровим № 24551. Ухвалою від 28.02.2020 р. за клопотанням позивача витребувано із Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) оригінали документів, які містяться в матеріалах виконавчого провадження № 60366240: Договору про внесення змін від 12.12.2013 року до Договору кредиту від 22.12.2005 року № 640/680-К680, Додатку № 1 до Договору про внесення змін від 12.12.2013 року до Договору кредиту від 22.12.2005 року № 640/680-К680, Детального розпису сукупної вартості кредиту, значення процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту. Ухвалою від 27.08.2020 р. за клопотанням позивача призначено по справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Миколаївському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України. На час проведення якої провадження у справі зупинено. Після повернення до суду справи з висновком судового експерта Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 26.10.2020 р. № 306, ухвалою від 23.11.2020 р. провадження у справі поновлено. До канцелярії суду від представника відповідача надійшли письмові пояснення від 01.02.2021 року, в яких він вважає позовні вимоги безпідставними та просить відмовити у їх задоволенні, посилаючись на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 року у справі №638/13683/15-ц. Ухвалою від 10.02.2021 р. підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до розгляду по суті. 15.04.2021 року від представника позивача надійшла щодо врахування позиції Миколаївського апеляційного суду у справі № 487/7563/19. 19.05.2021 року від представника позивача надійшла заява про надання довідки АТ «Альфа-Банк» про платежі, здійснені позивачем за договором кредиту. В судове засідання представники учасників справи не з`явились, хоча повідомлені належним чином про дату і час судового засідання. Представники сторін подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, при цьому представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити, а представник відповідача - відмовити в задоволенні позову. Суд, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов наступних висновків. 22.12.2005 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого на час розгляду справи є АТ «Альфа-Банк», та [PERSON] був укладений Договір кредиту № 640/680-К680, згідно п.1.1., пп.1.1.1, 1.1.2 якого Кредитор (банк) надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 29880,00 дол. США зі сплатою 12,5% річних, з кінцевим строком повернення кредиту до 21.12.2015 року, з порядком повернення кредиту - з липня 2006 по грудень 2015 по вересень 2022 щомісячно до 10 числа по 262,00 дол. США, та в грудні 2015 - 274,00 дол. США. Згідно п. 2.4.1. Договору кредиту, сплата процентів здійснюється у валюті кредиту не пізніше десятого числа місяця, наступного за тим, в якому нараховані проценти. У випадку якщо десяте число місяця є неробочим днем, то Позичальник зобов`язаний сплатити суму нарахованих процентів згідно п. 2.4. цього Договору у попередній робочий день. 31.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., за заявою представника ПАТ «Укрсоцбанк» від 31.10.2017 р., вчинений виконавчий напис за реєстровим № 24551, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за Договором кредиту від 22.12.2005 року № 640/680-К680, за період з 01.03.2015 по 26.10.2017, в загальній сумі 49689,16 дол.США, що складається з заборгованості за кредитом 22234,10 дол.США, за відсотками за користування кредитом 27455,06 дол. США. Постановою державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 22.10.2019 р. відкрито виконавче провадження № 60366240 з виконання цього виконавчого напису. При цьому серед документів, підшитих нотаріусом разом із виконавчим написом, є договір про внесення змін від 12.12.2013 р. до Договору кредиту № 640/680-К680 від 22.12.2005 р. з Додатком № 1, встановити нікчемність якого просить позивач. Відносно вимоги про встановлення нікчемності договору, суд зазначає наступне. Згідно висновку судового експерта Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 26.10.2020 р. № 306, підписи від імені [PERSON] у графах «Позичальник», «_____ [PERSON] » на лицевій і зворотній сторонах аркушів договору про внесення змін № від 12.12.2013 до Договору кредиту № 640/680-К680 від 22.12.2005, у графах «Позичальник» у Додатку № 1 від 12.12.2013 до договору про внесення змін № від 12.12.2013 до Договору кредиту № 640/680-К680 від 22.12.2005 та у детальному розписі сукупної вартості кредиту, значення процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту (поточна дата 04.12.2013) виконані не [PERSON] , а іншою особою. Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Згідно ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Пунктом 7.1. Договору кредиту встановлено, що всі додатки, зміни та/або доповнення до цього Договору мають бути вчинені в письмові формі та підписані належним чином уповноваженими на те представниками Сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Згідно статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі . Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Підпис учасника(-ів) правочину є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника(-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Оскільки висновком судової експертизи встановлено, що [PERSON] не підписувала договір від 12.12.2013 року про внесення змін до Договору кредиту № 640/680-К680 від 22.12.2005 року з Додатком № 1 до нього, зазначений договір не можна вважати таким, що вчинений в письмовій формі. Водночас визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину (такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 року у справі № 916/3156/17, провадження № 12-304гс18). Таким чином, суд констатує, що договір від 12.12.2013 року про внесення змін до Договору кредиту № 640/680-К680 від 22.12.2005 року з Додатком № 1 - є нікчемним у зв`язку з недодержанням письмової форми та не породжує правових наслідків для сторін вказаного Договору кредиту. Відносно вимоги про визнання виконавчого напису таким що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 87 Закону «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно ч. 1 ст. 88 цього Закону (в редакції на дату вчинення виконавчого напису) визначено умови вчинення виконавчих написів, а саме, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Пунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р. № 296/5 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Такі правові висновки наведені в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі № 754/9711/14-ц, провадження 6-887цс17, та у постановах Великої палати Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі № 137/1666/16-ц, провадження № 14-84цс19, від 02.07.2019 року у справі № 916/3006/17, провадження № 12-278гс18, від 15.01.2020 року у справі № 305/2082/14-ц, провадження № 14-557цс19, від 23.06.2020 року у справі № 645/1979/15-ц, провадження № 14-706цс19. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Вирішуючи позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 611 ЦК України, уразі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов`язання. Згідно пункту 4.5. Договору кредиту №640/680-К680 від 22.12.2005 року, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.8., 3.3.9. Договору кредиту, протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, Позичальник зобов`язаний протягом 1 робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Пунктами 3.3.8, 3.3.9. цього Договору кредиту встановлені обов`язки Позичальника своєчасно погашати кредит із нарахованими процентами та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п.п. 1.1., 2.4., 2.5. Договору кредиту. Таким чином, сторони у п. 4.5 договору кредиту врегулювали питання дострокового повернення кредиту, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання в разі несплати Позичальником платежів за договором. Строки сплати позивачем платежів на погашення кредиту та процентів визначені п. 1.1.1, 2.4.1. договору кредиту - щомісячно до 10 числа. Згідно довідки АТ «Альфа-Банк» 26.04.2021 р., позивач щомісячно сплачував платежі на погашення кредиту та процентів до 10.10.2008, що також підтверджується виписками АТ «Укрсоцбанк» по особовому рахунку позивача за період з 22.12.2005 по 23.04.2009, що надавалися банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису. Наступні платежі, згідно довідки АТ «Альфа-Банк» 26.04.2021 р., були сплачені позивачем: на погашення кредиту 10.01.2014 року, а на погашення відсотків 30.12.2010 року. Тобто позивачем не були сплачені платежі у строк 10.11.2008 року і протягом наступних 60 календарних днів, тому відповідно до п. 4.5. договору кредиту строк повернення кредиту був змінений на перший робочий день після закінчення 60 днів з початку прострочення, тобто на 12.01.2009 року. Позивач у вказану дату кредит не повернув та проценти за його використання не сплатив. Припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, наведено правовий висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні правові висновки стосовно припинення нарахування процентів після зміни строку повернення кредиту містяться в постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 23.04.2020 року у справі № 661/1892/18, провадження № 61-1699св19, постановах Верховного Суду України від 16.11.2016 року у справі № 756/17216/13-ц, провадження №6-900цс16, від 02.11.2016 року у справі № 759/11503/14-ц, провадження № 6-1174цс16, від 07.12.2016 року у справі № 753/21547/14-ц, провадження № 6-719цс16. Отже, строк повернення кредиту за Договором кредиту був змінений на підставі п. 4.5. Договору кредиту на 12.01.2009 року, після чого у ПАТ «Укрсоцбанк» виникло право вимоги заборгованості, а також банк втратив право нарахування процентів, визначених Договором кредиту. Оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 31.10.2017 р., тобто значно пізніше трьох років з дня виникнення у банку права вимоги, що зумовлює невідповідність виконавчого напису ст. 88 Закону «Про нотаріат». Виконавчим написом запропоновано стягнути з позивачки на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за період з 01.03.2015 року по 26.10.2017 року, однак із довідки банку від 26.04.2021 року вбачається, що фактично було стягнуто заборгованість з листопада 2008 року. Крім того, стягнення процентів за Договором кредиту по 26.10.2017 року суперечить п.4.5. Договору кредиту. На підставі викладеного суд вважає, що нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, не дотримані вимоги ст. 88 Закону «Про нотаріат» відносно строку вчинення виконавчого напису протягом трьох років з дня виникнення права вимоги, а розмір заборгованості за виконавчим написом в частині процентів не відповідає умовам договору кредиту. Посилання банку на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у справі №638/13683/15-ц до уваги не приймається, оскільки обставини даної справи і справи №638/13683/15-ц не є подібними. Предметом дослідження у даній справі не було питання дотримання банком вимог щодо направлення досудових вимог про дострокове повернення кредиту, доказів та заперечень з цього приводу сторони не надавали. До того ж у спірних правовідносинах підлягають застосуванню положення п. 4.5 Договору кредиту № 640/680-К680 від 22.12.2005 року з огляду на ст.ст. 6, 204, 627 ЦК України щодо свободи договору презумпції та правомірності правочину, оскільки вони не визнавались судом недійсними. Правові висновки стосовно обов`язковості подібних умов кредитного договору містяться у постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 23.04.2020 року у справі №661/1892/18, провадження 61-1699св19, та від 09.12.2020 року у справі № 361/6751/16, провадження 61-6621св19. Суд відхиляє доводи позивача з посиланням на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, залишену без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, якою визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. № 662 в частині п. 2 змін, внесених до Переліку документів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172, стосовно доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», тому що на час вчинення виконавчого напису виконання вказаної постанови Київського апеляційного адміністративного суду було зупинено ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04.04.2017 року до закінчення касаційного розгляду. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтованими та доведеними, такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: partial