Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

28 жовтня 2015 року позивачка [PERSON]Д, через свого представника [PERSON] звернулася до суду з позовом до Миколаївської міської ради , як правонаступника Матвіївської селищної ради, [PERSON] про скасування рішення Матвіївської селищної ради № 770 від 29 грудня 1993 року та про скасування Державного акту на право приватної власності на землю, що видано [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,1066 га за адресою смт.Матвіївка, вул.Відродження,10. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що рішенням виконкому Матвіївської селищної Ради народних депутатів № 155 від 26.03.1993 року їй було передано у приватну власність земельну ділянку , площею 1066 кв.м. по вул. Відродження, 10 в смт.Матвіївка для будівництва житлового будинку. Вона збудувала житловий будинок на виділеній земельній ділянці , підвела до нього інженерні комунікації, з 1997 року зареєструвала своє місце проживання в будинку. На теперішній час, коли вона вирішила отримати правовстановлювальні документи на будинок, їй було розяснено, що для цього необхідно оформити своє право власності на земельну ділянку, на якій він розташований. Звернувшись до відповідача, вона дізналася, що право власності на цю земельну ділянку, якою вона користувалася весь цей час, передано іншій особі [PERSON] Таке рішення є помилковим, оскільки земельна ділянка по вулиці Відродження, 10 була передана у власність саме їй, в той час як відповідачеві передана земельна ділянка по провулку Відродження, 10, де він і проживає на теперішній час. У звязку з порушенням її прав землекористувача та власника, позивачка вважає незаконними оскаржуване рішення органів місцевого самоврядування, і як наслідок вважає таким, що підлягає скасуванню Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку . Представник позивача у минулих судових засіданнях свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, визначених у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився , повідомлявся судом належним чином, письмових запероечень суду не надва. За повідомленням сина, є інвалідом І групи, потребує стороннього догляду. Представник відповідача - Миколаївської міської ради в минулих судових засіданнях позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши доводи позову та матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи , позивачка [PERSON] з 28.10.1997 року по теперішній час зареєстрована за адресою [INFO] разом з членами своєї сім'ї. Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою [INFO]. Як вбачається з Протоколу № 3 від 26.03.1993 року засідання виконкому Матвіївської селищної Ради народних депутатів, вирішено передати земельну ділянку у власність і надати дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку по вулиці Відродження, 10 гр.[PERSON] , а по провулку Відродження, 10 гр.[PERSON] Відповідно до рішення виконкому Матвіївської селищної Ради народних депутатів №\~155 від 26.03.1993 року земельну ділянку по вул. Відродження, 10 площею 1066 кв. м. було надано в приватну власність [PERSON] для будівництва житлового будинку . Згідно з рішенням, її зобовязано оформити технічну документацію на будівництво житлового будинку до 26.03.1996 року, а також укласти договір забудови земельної ділянки з виконкомом селищної ради до 15 червня 1993 року. До вказаного рішення складено план земельної ділянки з планому забудови житлового будинку, затверджений головним управлінням архітектури та містобудування м.Миколаєва та посадовими особами виконкому селищної ради 20.05.1993 року. Відповідно до рішення виконкому Матвіївської селищної Ради народних депутатів №\~123 від 26.03.1993 року земельну ділянку по провулку Відродження, 10 площею 1095 кв. м. було надано в приватну власність [PERSON] для будівництва житлового будинку . Згідно з рішенням, його зобовязано оформити технічну документацію на будівництво житлового будинку до 26.03.1996 року, а також укласти договір забудови земельної ділянки з виконкомом селищної ради до 15 червня 1993 року. Відповідно до рішення виконкому Матвіївської селищної Ради народних депутатів №\~770 від 29.12.1993 року земельну ділянку по вулиці Відродження, 10 площею 1066 кв. м. було надано в приватну власність [PERSON] для будівництва і обслуговування житловго будинку і господарчих споруд на підставі рішення про відведення земельної ділянки № 123 від 26 березня 1993 року. На підставі п.19 рішення виконкому Матвіївської селищної ради № 770 [PERSON]. було видано Державний акт на право приватної власності на землю та зареєстровано у Книзі записів державних актів за № 733 02 лютого 1994 року ; земельна ділянка розташована на територіїсмт.Матвіївка, по вул.Відродження,10 , землю передано для будівництва житлового будинку і господарчих споруд (присадибна ділянка), площею 0,1066 га . В Акті зазначено план зовнішніх меж земельної ділянки по вулиці Відродження, 10, проте Акт виносу в натурі меж земельної ділянки відсутній в матеріалах справи. Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на земельну ділянку ні по провулку Відродження, 10 (Матвіївка) , ні по вулиці Відродження, 10 (Матвіївка) ні за ким не зареєстроване. Матеріалами цивільної справи підтверджується, що позивачка дійсно користується житловим будинком, який розташовано за адресою по вулиці Відродження, 10 в Матвіївці , будинок підключений до міських комунікаційних мереж, газифікований, підключений до міських електромереж. Позивачка є платником земельного податку за земельну ділянку по вул.Відродження, 10 , площею 0,01066 га по теперішній час. Згідно зі ст. ст. 13, 14 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 9 ЗК України від 18.12.1990 року (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі ЗК України 1990 року) до відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому статтями 17 і 19 ЗК України 1990 року. Статтею 19 ЗК України 1990 року встановлюється порядок надання земельних ділянок у користування. Відповідно до вказаної статті сільські, селищні Ради народних депутатів надають земельні ділянки у користування для всіх потреб із земель сіл, селищ, а також за їх межами, зокрема, для індивідуального житлового, дачного і гаражного будівництва. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні, іншому громадянину, підприємству, установі, організації провадиться лише після вилучення (викупу) цієї ділянки в порядку, передбаченому статтями 31 і 32 Кодексу. Надання земельних ділянок здійснюється за проектами відведення цих ділянок. Розробку проектів відведення земельних ділянок, перенесення їх меж у натуру (на місцевість) і виготовлення документів, що посвідчують право користування землею, здійснюють державні та інші землевпорядні організації. Згідно з ч. 3 ст. 3 ЗК України 1990 року повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування. Таким чином, суд вважає, що виконкомом Матвіївської селищної Ради народних депутатів було дотримане чинне законодавство при прийнятті рішень № 123 та № 155 від 26.03.1993 року про виділення як позивачці, так і відповідачеві у власність земельних ділянок по вул. Відродження, 10 та по провулку Відродження, 10 відповідно для будівництва житлового будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Згідно з ч. 1 ст. 23 ЗК України 1990 року право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форма такого державного акту була затверджена Постановою Верховної Ради України «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» від 13.03.1992 року. Згідно зі ст. 27 ЗК України 1990 року право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється у разі, зокрема, добровільної відмови від земельної ділянки (п. 1 ч. 1), а також невикористання протягом двох років земельної ділянки, наданої для несільськогосподарських потреб (п. 8 ч. 1). Припинення права користування землею у випадках, передбачених пунктами 5-9 частини першої ст. 27, в разі незгоди землекористувача провадиться у судовому порядку. Як було встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, [PERSON] добровільно не відмовлявся від спірної земельної ділянки, вживала дії, які свідчать про її належне використання цієї ділянки за призначенням. Позивачка не надавала згоди на припинення її права користування землею, у матеріалах справи відсутні будь-які відомості про її інформування щодо вилучення із її власності чи користування земельної ділянки, рішення виконкому № 155 є чинним і не скасоване по теперішній час. Крім того, з дати прийняття рішення про № 155 (надання [PERSON] земельної ділянки для будівництва) не минуло встановленого цим рішенням трирічного строку на освоєння та використання земельної ділянки. У звязку з цим, суд вважає, що рішення виконкому Матвіївської селищної Ради народних депутатів №\~770 від 29.12.1993 року про надання у власність земельної ділянки по вул. Відродження, 10 в смт. Матвіївка, площею 1066 кв. м. Лозовському В.Т. було прийнято помилково і підлягає скасуванню в частині зазначення адреси земельної ділянки по вулиці Відродження, 10 , адже в самому рішенні зазначено, що воно прийнято на підставі рішення виконкому № 123 від 26.03.1993 року про надання йому ділянки по провулку Відродження , 10. Відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 81 ЗК України 2001 року \~громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Порядок безоплатної приватизації таких земельних ділянок громадянами закріплено ст. 118 ЗК України 2001 року. Так, відповідно до вказаної статті (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Виходячи із положень вказаної статті, судовому захисту підлягає лише дійсне порушене право. За такого, наведені обставини порушують право позивачки на оформлення у встановленому законом порядку правовстановлювальних документів на право власності на надану їй у встановленому законом порядку земельну ділянку. З огляду на зазначене, суд доходить висновку про необхідність визнання недійсним, як помилкового, п. 19 оспорюваного рішення в частині зазначення адреси земельної ділянки , а аткож, як наслідок визнання недійсним оспорюваного Державного Акту в частині зазначення місця розташування земельної ділянки, яка передана у власнісь [PERSON], в смт.Матвіївка по вулиці Відродження, 10 . Отже, позов підлягає частковому задволенню. Відповідно до положень ст.. 88 ЦПК України, судовий збір спалачено при подачі позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial