Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

26 травня 2017 року позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 9159,13 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 12 січня 2016 року з вини [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER] в м. Одеса, була скоєна дорожньо-транспортна пригода внаслідок чого автомобіль [NUMBER] під керуванням [PERSON] отримав пошкодження. Вина відповідача підтверджується постановою Приморського районного суду м. Одеси від 02.03.2016 року. На дату скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована. До позивача звернувся страхувальник із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування і надав при цьому усі необхідні документи. Позивачем було складено страховий акт та розрахунок до нього на підставі рахунку № СЧ- 354888 від 15.01.2016 року. На підставі вищевказаних документів Позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі: 22 074 (двадцять дві тисячі сімдесят чотири) гри. 69 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 1551 від 29.01.2016 року, та на підставі цього у позивача виникло право зворотної вимоги до відповідача. Цивільна відповідальність власника транспортного засобу винної сторони «Ауді», державний № [NUMBER], застраховано у СК «Уніка», за полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/8825802. Згідно даного полісу, 28.04.2016 року, 12 915, 56 грн. було сплачено СК «Уніка» на рахунки Позивача. Позивач вважає, що решту потрібно стягнути з відповідача. Відповідач позов не визнав, надав до суду відзив, в якому просив у задоволенні позову відмовити у звязку тим, що відповідно до правової позиції висловленої в постанові Верховного суду від 04 липня 2018 року у цивільній справі 755/18006/15-ц є неналежним відповідачем. В судове засідання представник позивача не з'явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся з заявою про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явилася, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву в якій просила провести судове засідання без її участі. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи вимоги закону, суд вважає можливим розглянути справу без фіксування процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов'язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов'язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов'язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Судом встановлено, що на момент ДТП 12.01.2016 року цивільно-правова відповідальність Відповідача була застрахований згідно полісу № АІ/8825802 у ПрАТ «СК «Уніка», ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну за вказаним полісом складає 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн. Оскільки на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «Уніка», то обов'язок такого відшкодування покладається саме на страхову компанію в межах передбаченого договором страхування максимального розміру страхової виплати, що складає за полісом № АІ/8825802 - 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн. Враховуючи, що розмір виплаченої позивачем на користь потерпілого суми страхового відшкодування не перевищує ліміт відповідальності ПрАТ «СК «Уніка», підстави для відшкодування відповідачем у недоплаченої страховиком суми страхового відшкодування відсутні. В позовній заяві позивач зазначав, що ПрАТ «СК «Уніка» частково відшкодувала спричинену матеріальну шкоду в сумі 12\~915,56 грн. Виходячи з наведеного, суд не може погодитися з вимогою позивача щодо покладення обовязку з відшкодування шкоди на відповідача по справі, тому що покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до ст. 22 Закону, страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. З огляду на викладене, суд розяснює позивачу його право звернутися до суду з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. З огляду на вказане суд погоджується з доводами відповідача, який заперечував проти відшкодування саме з нього страхового відшкодування, оскільки вважав, що саме страховика відповідача покладений відповідний обов'язок у межах суми страхового відшкодування. Такий висновок суду повністю узгоджується з висновком, зробленим Великою Палатою Верховного Суду, викладеній в постанові від 4 липня 2018 року по справі № 755/18006/15-ц, який суд у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинен враховувати при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1ст. 13\~ЦПК України).

Outcome: dismissed