Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

28 серпня 2015 року ТОВ «Сміла Енергоінвест» звернулося в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], який в подальшому уточнювали до про стягнення заборгованості за послуги із централізованого опалення місць загального користування, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач є постачальником теплової енергії до будинку №62 по вул. Б. Хмельницького в м. Сміла. Власниками квартирі №78 цього будинку в рівних частках є відповідачі, які встановили у своїй квартирі індивідуальне опалення та від'єднались від системи центрального теплопостачання. Позивач стверджує, що відповідачі не оплачують за послугу опалення місць загального користування у будинку якому вони проживають, у зв'язку з чим в них утворилася заборгованість за спожиту теплову енергію на суму 1172 грн. 00 коп., яку просить стягнути з відповідачів у рівних частках, а також судові витрати по справі по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. Представник відповідачів [PERSON] позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. В обґрунтування заперечень на позов зазначила, що послуги, за оплату яких позивач просить стягнути заборгованість, відповідачу взагалі не надаються, позивачем не надано доказів факту існування цивільного законодавства та обовязки щодо послуги з централізованого опалення місць загального користування, відсутні договірні стосунки між позивачем та відповідачами у рамках діючого законодавства у сфері надання житлово-комунальних послуг, неправомірне нарахування оплати по незатвердженим тарифам. Разом з тим, представник відповідачів просить застосувати до спірних правовідносин позовну давність, оскільки борг по сплаті послуги по оплаті місць загального користування позивач обліковує із жовтня 2010 року, який виходить за межі позовної давності. Заслухавши представників позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Рішенням виконкому Смілянської міської ради № 661 від 21 червня 2007 року, до якого внесено зміни рішенням виконкому Смілянської міської ради № 651 від 20 жовтня 2010 року, визначено виконавців житлово-комунальних послуг у житловому фонді, яким в тому числі визначено і позивача. Також рішеннями виконкому Смілянської міської ради №652 від 20 жовтня 2010 року та №261 від 22 квітня 2011 року встановлені тарифи на послуги з теплопостачання для населення. Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, їх учасниками відповідно є власник, споживач, виконавець, виробник. За ст.20 цього ж закону споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Разом з тим, відсутність укладеного між сторонами договору не звільняє споживачів від оплати наданих їм житлово-комунальних послуг за затвердженими в установленому порядку тарифами, що прямо передбачено ч. 2 ст. 162 Житлового кодексу України та п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». На підтвердження своїх вимог позивач посилався на те, що за п. 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ № 630 від 21 липня 2005 року, споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Також представник позивача посилалась на те, що відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків можуть бути акти цивільного законодавства та акти органів державної влади чи органів місцевого самоврядування. В даному випадку такими є Постанова КМУ № 630 та рішення виконкому Смілянської міської ради про визначення надавачів послуги та встановлення тарифів на відповідні комунальні послуги. Крім того додатком до Наказу № 47 від 22 лютого 2008 року Мінжитлокомунгоспу являються рекомендації щодо застосування вказаної [PERSON], де зазначено, що в ній наведені розрахункові усереднені дані річного споживання теплової енергії на опалення МЗК для будинків, зведених за типовими для всіх областей України проектами масових серій до 1995 року, за умов додержання закладених в проекті архітектурно-конструктивних та інженерних рішень, якими можна скористатися для розрахунків при відсутності проектних даних. Також з пояснень представників ТОВ «Смілаенергоінвест» вбачається, що оплата за опалення МЗК є фактично компенсацією втрат, які несе теплопостачальна організація при наданні послуг з теплопостачання, в тому числі і до багатоповерхових будинків. Компенсація цих втрат визначена відповідною Методикою, якою користується і позивач при здійсненні нарахувань. Опалення МЗК здійснюється через втрати тепла на розподільчих трубопроводах у підвалах, огороджувальних конструкціях, якими є стіни квартир, де здійснюється централізоване теплопостачання, та за рахунок труб подачі тепла, що йдуть по квартирах у перекриттях між поверхами. Для визначення втрат на розподільчих трубопроводах, в зв'язку зі скаргами споживачів послуги, у 2011 році у всіх будинках була проведена перевірка стану ізоляції на цих трубопроводах, визначена їх довжина та діаметр, про що складено відповідні акти по кожному будинку. В будинку, де проживають відповідачі така перевірка також була проведена з зазначенням, по яких трубах дотримано нормативів щодо їх ізоляції та по яких ні(а.с.14). Оскільки даний будинок є типовим, побудови до 1995 року, то при розрахунку плати за МЗК, враховуються втрати тепла на розподільчих трубопроводах, що відповідають нормативу при будівництві, хоча фактично ці втрати є більшими. Крім того через високу плату за МЗК, яка виходить при нарахуванні відповідно до чіткого дотримання вимог [PERSON], підприємство прийняло рішення про взяття на себе частини втрат та з лютого 2013 року при здійсненні розрахунків враховується лише показник по розподільчих трубопроводах у підвалах, без врахування втрат через огороджувальні конструкції та міжповерхові перекриття, а також враховується усереднений 4% процент втрат від теплового навантаження на будинок, оскільки нормативними документами він передбачений в межах від 2% до 7%. Вказані обставини підтверджуються розрахунком заборгованості (а.с.9). Правомірність розрахунку, наданого позивачем, представником відповідачем та наявними в справі доказами не спростована. Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Обов'язок доказування та подання доказів, встановлений ст. 60 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Таким чином суд приходить до висновку, що нарахування оплати за МЗК товариством здійснюється відповідно до вимог діючого законодавства та існуючих нормативних документів, відповідачі послугу фактично отримують, відповідно до існуючих нормативних документів, а тому повинні її оплачувати, в звязку чим позов підлягає до задоволення. Разом з тим представник відповідачів просить застосувати до спірних правовідносин позовну давність, що передбачено ст. 267 ЦК України. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 20 серпня 2002 року відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) є співвласниками у рівних частках квартири [ADDRESS]. Статтею 360 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Оскільки звернення до суду з заявою про видачу судового наказу перериває строки позовної давності, загальний строк якої становить 3 роки, відповідно до ст. 257 ЦК України, така заява подана в липні 2015 року та охоплювала період із жовтня 2010 року по квітень 2015 року включно, позов щодо стягнення заборгованості із [PERSON] підлягає задоволенню за період із липня 2012 року по квітень 2015 року в сумі 103 грн. 70 коп., з врахуванням вимог ст. 118 ЦПК України щодо можливості подання позову з такими вимогами лише після скасування судового наказу судом. За таких обставин, сума заборгованості, що підлягає стягненню із інших трьох співвласників квартири (окрім [PERSON], стосовно якого заявлялись вимоги в наказному провадженні) за період в межах позовної давності із січня 2013 року по квітень 2015 року, становить 67 грн. 13 коп. щодо кожного із них, які слід стягнути на користь позивача. Позивачем сплачений позивачем судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. (121 грн. 80 коп. при подачі заяви про видачу судового наказу та 121 грн. 80 коп. при подачі позовної заяви). Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, із відповідачів слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог позивача щодо кожного із них, а саме із [PERSON] 21 грн. 57 коп., а із [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 13 грн. 96 коп. із кожного. На підставі ст. ст. 67, 68 ЖК України, ст. ст. 19,20 ЗУ „Про житлово-комунальні послуги, ст. ст. 24, 25 ЗУ „Про теплопостачання, Постанови КМУ № 630 від 21 липня 2005 року,

Outcome: partial