Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

27 жовтня 2014 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 02 жовтня 1982 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем. За час сумісного життя ними набуто спільне майно, а саме житловий будинок по [ADDRESS], який зареєстровано за [PERSON] 24 вересня 2013 року фактично шлюбні відносини припинено. Просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS]. Позовні вимоги про реальний поділ житлового будинку залишено без розгляду за заявою позивачки. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та суду пояснила, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі з 02 жовтня 1982 року, за час спільного проживання побудували будинок по [ADDRESS]. Земельна ділянка за вказаною адресою не приватизована. Відповідач змінив замки на вхідних дверях, вона не має можливості користуватися житлом, яке належить їй на праві спільної сумісної власності, просить задовольнити її позовні вимоги. Відповідач [PERSON] позов визнав повністю, вказавши, що дійсно житловий будинок по [ADDRESS] набуто подружжям за час шлюбу, згоден, що їх частки в майні є рівними. Суд, проаналізувавши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено факти та наступні їм правовідносини. Встановлено, що 02 жовтня 1982 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] (а. с. 7). За час шлюбу подружжям набуто майно, а саме житловий будинок за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі - продажу від 30 листопада 1984 року (а. с. 40-41). Як вбачається з матеріалів справи, за рішенням виконкому Охтирської міської ради 19 серпня 1985 року [PERSON] надавався дозвіл на знесення старого житлового будинку та будівництво нового будинку (а. с. 43-44). Як пояснили сторони в суді, що ними за спільні кошти збудовано за адресою [ADDRESS] новий житловий будинок, який прийнято в експлуатацію 12 квітня 1988 року (а. с. 42) та на [PERSON] видано свідоцтво про право власності на цей житловий будинок від 25 липня 1988 року (а. с. 46). Вказані обставини не заперечуються сторонами. Дані правовідносини виникли за дії старого Кодексу про шлюб та сім'ю України та продовжуються за дії нового СК України. Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав із поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №11 від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Згідно з приписами ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Таким чином, аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку, суд дійшов висновку, що будинок збудований подружжям за спільні кошти , про що сторони підтвердили в суді, суд вважає, їх частки в цьому майні є рівними, а тому необхідно визнати право власності на житловий будинок по [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині за кожним. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України в даному випадку, суд вважає, за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] 722, 5 гривень понесених нею витрат на оплату судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved