Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

28.08.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що з 2004 року він почав проживати у житловому будинку № 5 по вул. Радгоспній в с. Кумарі Первомайського району Миколаївської області. На момент вселення, у вказаному будинку ніхто не проживав, бо його власниця [PERSON] померла. Вона була одинокою та після її смерті спадщину ніхто не приймав, поховання [PERSON] здійснила Кумарівська сільська рада Первомайського району, Миколаївської області, яка не заперечувала, що позивач буде проживати у будинку та здійснювати за ним догляд. Вказаний будинок належав [PERSON] на праві власності відповідно до свідоцтва про право приватної власності на будівлі від 30.09.1988 року, виданого виконкомом Кумарівської сільської ради Первомайського району, Миколаївської області, зареєстрованого в Первомайському МБТІ за номером 119 від 30.09.1988 р. З часу вселення до будинку [PERSON] безперервно, відкрито та добросовісно користувався будинком та здійснював всі права та обовязки, що покладаються на власника, про що свідчить довідка Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. Він за свій рахунок здійснює поточний та капітальний ремонт будинку, сплачує земельний податок. Таким чином, позивач проживає в житловому будинку № 5, що знаходиться по вул. Яблуневій в с. Кумарі, Первомайського району, Миколаївської області з 2004 року, володіє та користується будинком, але не має можливості розпоряджатися ним, зокрема, не має можливості зареєструвати своє місце проживання за його адресою. На даний час оформити будинок неможливо, оскільки колишня власниця будинку [PERSON] померла та відсутні спадкоємці, що могли б прийняти спадщину. Таким чином, враховуючи той факт, що на сьогоднішній день [PERSON] продовжує проживати у вказаному житловому будинку, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за будинком та утримує його у належному технічному стані, постійно робить поточний та капітальний ремонт, вважає, що має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності на нього за набувальною давністю. Викладені обставини підтверджуються довідкою Кумарівської сільської ради, технічним паспортом та можуть бути підтверджені показами свідків. Представник позивача в судове засідання надав заяву з проханням слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надіслав на адресу суду заяву з проханням слухати справу без їх присутності, позовні вимоги визнали. Згідно ст. 174 ч.4 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивач з 2004 року проживає у житловому будинку № 5 по вул. Радгоспній в с. Кумарі Первомайського району Миколаївської області, який належав [PERSON], яка померла 12.02.2004 року (а.с.4-5). Після її смерті спадщину ніхто не приймав, що підтверджується відповідями з державних нотаріальних контор, її поховання здійснила Кумарівська сільська рада Первомайського району, Миколаївської області, яка не заперечувала, що позивач буде проживати у будинку та здійснювати за ним догляд. Вказаний будинок належав [PERSON] на праві власності відповідно до свідоцтва про право приватної власності на будівлі від 30.09.1988 року, виданого виконкомом Кумарівської сільської ради Первомайського району, Миколаївської області, зареєстрованого в Первомайському МБТІ за номером 119 від 30.09.1988 р.(а.с.10). З часу вселення до будинку [PERSON] безперервно, відкрито та добросовісно користувався будинком та здійснював всі права та обовязки, що покладаються на власника, за свій рахунок здійснює поточний та капітальний ремонт будинку, сплачує земельний податок. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, право приватної власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. У відповідності зі ст. 331 ЦК України право власності на нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, спорудження і т.п.), що відповідно до закону підлягає державної реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до вимог п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Суд приходить до висновку що, правових перешкод щодо встановлення права власності за позивачем немає, позов обґрунтований, він добросовісно заволодів чужим майном, тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved