Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

28.04.2015 року позивач [PERSON] звернувся до Слов'янського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 16.08.2010 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у Микитівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горлівського МУЮ, актовий запис №137. Від спільного шлюбу вони мають сина - [PERSON], [INFO], який проживаю разом з відповідачкою. Позивач зазначив, що шлюбні відносини з відповідачем фактично припинились через різні погляди на сімейне життя та неможливість спільно вирішувати сімейні проблеми. З лютого 2014 року вони мешкають окремо та спільного господарства не ведуть, вважає збереження шлюбу неможливим, тому просив шлюб розірвати. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги.. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час, дату і місце судового засідання була повідомлена належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог встановив наступне. 16.08.2010 року позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб у Микитівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горлівського МУЮ Донецької області, актовий запис №137. [INFO] у сторін народився син- [PERSON]. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до положень ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою ст. 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] і [PERSON] з лютого 2014 року не проживають спільно однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснило дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свій шлюб. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку є недоцільним. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку вимог ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] і [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливим та суперечить їх інтересам, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі викладено,

Outcome: approved