Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

27.02.2015 року за поштовим штемпелем [PERSON] звернувся до суду в межах Закону України «Про захист прав споживачів» з позовом у якому просить визнати недійсним кредитний договір № k2S4AU01770092 від 19.12.2006 року, укладений між ним та ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступник ПАТ КБ «Приватбанк»). Позов мотивований неповідомленням йому банком про умови кредитування та про орієнтовну сукупну вартість кредиту; забороною у відповідності до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії платежі тощо та дії, які не є послугою у визначенні зазначеного закону; відсутністю у кредитному договорі графіку платежів; порушенням відповідачем положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині включення останнім при наданні кредиту умов, які є несправедливими, а саме: п. 2.3.3, який передбачає права банку на власний розсуд змінити умови договору, здійснити одностороннє розірвання договору. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити, посилаючись на обставини зазначені в позові. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала посилаючись на те, що при укладені кредитного договору не існувало таких обставин, які б свідчили про наявність застосування ст. 203, 215 ЦК України. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи із наступного. 19.12.2006 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступник ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір № k2S4AU01770092 (а.с.8-9). За умовами договору [PERSON] було одержано кредитні кошти в сумі 12972,97 дол. США на наступні цілі: купівлю автомобіля у розмірі 9511,00 дол. США, на сплату страхових платежів у випадку та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору у розмірі 3461,97 дол. США, зі сплатою 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,29% від суми виданого кредиту зі строком погашення до 18.12.2013 року. Позивач вважає, що вищезазначені положення загальних умов не відповідають вимогам чинного законодавства, є несправедливими. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Позивач перед укладенням кредитного договору був ознайомлений із загальними умовами кредитування, погодився на них, про що свідчить підпис на його заяві про видачу кретиту з поміткою про ознайомлення з умовами кредиту, вартістю сукупного кредиту (а.с.58-58-а). Отже позивачу надано повну, достовірну та детальну інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту відповідно до кредитного договору. Наявність чи відсутність графіку платежів з урахуванням ознайомлення позивача з умовами кредиту не може свідчити про неповідомлення останньому про суму шомісячного платежу, відсотків комісії з огляду на зазначення даних сум в кредитному договорі. Зміна умов договору чи його розірвання банком в односторонньому порядку можливе лише за наявності певних умов, зокрема невиконання позивачем умов договору та передбачає відповідну процедуру. Відповідно до ч.2, 3 ст. 6 ЦК України сторони мають право врегулювати у договорі свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Заперечення позивача при укладенні договору щодо зазначеного пункту були відсутні. У відповідності до ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав позивачів» споживач має право оскаржити дії банку щодо не повідомлення йому інформації про можливі варіанти кредитування, не надання інформації щодо сукупної вартості кредиту, можливі валютні ризики перед укладенням договору про надання споживчого кредиту. Саме ненадання відповідної інформації до укладення договору може бути предметом оскарження на підставі цієї норми закону. Уклавши кредитний договір [PERSON] погодився на обсяг інформації та на його умови. Отже, перед укладенням кредитного договору, відповідач на виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» надав позивачу повну та достовірну інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, а позивач засвідчив особистим підписом те, що він ознайомлений з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених банком. Визнання недійсним окремих положень договору не спричиняє (не породжує) визнання недійсним всього договору. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів порушення чинного законодавства при укладенні спірного правочину, тому його вимога про визнання кредитного договору № k2S4AU01770092 від 19.12.2006 року недійсним є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed