Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

27.03.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати повністю таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №18626 вчиненого 12.10.2016 року приватним нотаріусом КМНО [PERSON], з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», в загальної суми заборгованості 502\~606,44 грн. Як на підставу позову посилається на те, що в провадженні Київського ВДВС м. Харків перебуває виконавче провадження з приводу виконання виконавчого напису нотаріуса №18626 вчиненого 12.10.2016 року приватним нотаріусом КМНО [PERSON], про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», в загальної суми заборгованості 502\~606,44 грн. Вказаний напис нотаріуса вчинений з порушенням вимог законодавства. При винесенні виконавчого напису здійснено подвійне стягнення, оскільки рішення суду від 12.03.2012 вже звернуто стягнення на предмет іпотеки. Виконавчим написом стягнуто заборгованість за межами трьохрічного строку позовної давності. Також виконавчий напис вчинений без документів, які підтверджують безспірність заборгованості, зокрема, чеки, квитанції, меморіальні ордери тощо, первинна документація відсутня. Розмір стягнутою заборгованості не був безспірним. Крім того, рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12.03.2012 було достроково стягнуто заборгованість шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, тому з 12.03.2012 року кредитор не мав право стягувати відсотки у розмірі передбаченому кредитним договором за період з 21.07.2014 по 03.08.2016, оскільки кредитор змінив строки виконання зобовязань, предявивши вимоги про дострокове погашення заборгованості. Ухвалою суду від 29.03.2017 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. Ухвалою суду від 29.03.2017 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у справі. Ухвалою суду від 15.11.2017 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про залучення третьої особи Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Ухвалою суду від 19.06.2018 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи. В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву проведення засідання у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Представник ТОВ «Кредитні ініціативи» не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, надав письмові заперечення, у яких просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що Рішенням суду від 12.03.2012 здійснювалось звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості, натомість виконавчий нотаріус здійснив стягнення кредитної заборгованості, тобто це різні способи захисту, вибір яких належить виключно позивачу, при цьому подвійне стягнення заборгованості відсутня, оскільки зверненням стягнення на предмет іпотеки кредитну заборгованість не погашено. В Постанові ВСУ від 04.09.2013 року №6-73цс13 зазначено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін за кредитом, та не звільняє боржника від відповідальності та стягнення відповідних сум. Нотаріусу при вчинення виконавчого напису були надані всі необхідні документи, в тому числі виписки з банківського рахунку боржника за кредитом, де відображено рух коштів, при цьому обовязок нотаріуса полягає у перевірці наявності документів з урахуванням положень переліку, за якими стягнення проводиться у безспірному порядку, але при цьому нотаріус не перевіряє безспірність заборгованості та не встановлює права та обовязки учасників правовідносин. Позивачу було направлено вимогу про усунення порушень, однак вимога виконана не була. Приватний нотаріус [PERSON] не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що приватний нотаріус не можу бути відповідачем по справі, а лише третьою особою. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. 20.06.2008 року між АБ «АвтоЗАЗбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №12/2008-Л від 20.06.2008 року, відповідно до умов якого банк відкрив позивальнику кредитну лінію на поточні потреби в сумі 20000 доларів США строком з 20.06.2008 по 20.06.2015 зі сплатою за користування кредитом 14,5% річних (а.с. 74-76). 02.10.2009 року між ВАТ «Банк Кіпру» (що був правонаступником АБ «АвтоЗАЗбанк» (правонаступником ВАТ «Банк Кіпру» на теперішній час є ТОВ «Кредитні ініціативи») та [PERSON] укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №12/2008-Л від 20.06.2008 року, відповідно до умов якого внесені зміни до кредитного договору, та визначено: Банк відкриває позичальнику кредитну лінію на поточні потреби в сумі 21\~000 грн. строком з 20.06.2008 року по 20.06.2023 року зі сплатою за користування кредитом 25% річних; Позичальник зобовязався погашати кредит не пізніше 20.06.2023 року шляхом внесення я готівки в касу банку або перерахування коштів з наступним графіком: щомісячно кожного 27 числа, починаючи з 27.10.2010 по 27.05.2023 року, сплачувати по 1380 грн. (152 платежі) та останній платіж здійснити 20.06.2023 року у сумі 1240 грн., що в сумі складає 211\~000 грн.; Позичальник зобовязався сплачувати за користування кредитом проценти в розмірі 25% річних за строковий кредит та 30% річних у разі порушення строків повернення кредиту за договором. Розрахунковий період по нарахуванню процентів (30) 31 день з 21 числа минулого місяця по 20 число поточного місяця. Проценти за кредит позичальник сплачує щомісячно до 30 (31) числа поточного місяця та по закінченні строку дії договору, але не пізніше 20.06.2023 року (а.с.77-78) 20.10.2016 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулася до приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про вчинення виконавчого напису щодо стягнення з [PERSON] кредитної заборгованості за договором №12/2008-Л від 20.06.2008. 20.10.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №18626, про стягнення з [PERSON], [INFO], на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» кредитної заборгованості за договором №12/2008-Л від 20.06.2008 року за період з 21.07.2014 року по 03.08.2016 року, яка складається з заборгованості за: тілом кредиту 207\~162 грн. 33 коп., відсотками за користування кредитом 295\~444 грн. 11 коп., а всього 502\~606 грн. 44 коп. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року N3425-XII для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Відповідно до статті 88 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з п. п. 3.1, 3.1, 3.4 Глави 16 Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно з частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Поняття «строк\~виконання зобов'язання»\~і «термін\~виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання. У цій справі сторони строк договору окремо не визначили, але погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов'язання. Зокрема, з урахуванням додаткової угоди №1 від 02.10.2009 до кредитного договору від 20.06.2008 року сторони уклали кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 211\~000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом 25 відсотків річних щомісячно, та по закінченні строку дії договору, але не пізніше 20.06.2023 року. Погашення заборгованості повинно здійснюватись щомісяця кожного 27 числа, починаючи з 27.10.2010 по 27.05.2023 року, сплачувати по 1380 грн. (152 платежі) та останній платіж (153-й) здійснити 20.06.2023 року у сумі 1240 грн., що в сумі складає 211\~000 грн. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов'язання. Оскільки сторони погодили порядок і строки виконання зобов'язання, зокрема, погодили строк сплати щомісячних платежів, тобто договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право Банку вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування. Зазначений висновок викладений в постанові [PERSON] Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Разом з тим, хоча в оскаржуваному написі нотаріуса і зазначено, що стягнення заборгованості здійснено за період з 21.07.2014 року по 03.08.2016 року, тобто фактично за 2 роки 1 міс., що у сумі склало до стягнення тілу кредиту - 207606,44 грн., однак фактично стягнення тіла кредиту здійснено за весь період, починаючи з 27.10.2010 року до 20.06.2023 року. Згідно з графіком щомісячної сплати щомісячного платежу, вказаного в додатковій угоді №1 від 02.10.2009, сума щомісячних платежів за період з 27.07.2014 по 27.08.2016 становить 35\~880 грн. (1380 грн. х 26 платежів). Якщо ж виконавчий напис нотаріуса видався за період, починаючи з 21.07.2014 по 27.08.2016 та з урахуванням дострокового стягнення суми щомісячних платежів до 20.06.2023 року, то сума, яка підлягала стягненню складатиме 148\~900 грн. (за період з 27.07.2014 року по 27.05.2023 року 107 платежів х 1380 = 147\~660 грн. + 1240 грн. один платіж за 20.06.2023 р. = 148\~900). Вказане також підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом, який був долучений (наданий) приватному нотаріусу для видачі виконавчого напису (а.с. 79), та у вказаному розрахунку зазначено, що вже станом на 21.07.2014 року існувала заборгованість за тілом кредиту у розмірі 207\~162 грн. 33 коп., що фактично свідчить, що у вказану суму заборгованості за тілом кредиту увійшов період до 21.07.2014, хоча натомість у написі нотаріусу вказано, що стягується заборгованість лише з 21.07.2014 по 03.08.2016, що не відповідає дійсності. Таким чином, зазначення у написі нотаріуса стягнення суми за тілом кредиту у розмірі 207606,44 грн. за період з 21.07.2014 по 27.08.2016, не відповідає вказаному періоду стягнення, оскільки фактично стягнуто суму тіла кредиту за 150 щомісячних платежів (207606/1380), тобто більше ніж за 10 років. Якщо ж виходити з того, що нотаріус видав виконавчий напис про стягнення заборгованості за тілом кредиту з 21.07.2014 з урахуванням дострокового стягнення щомісячних платежів, які повинні були здійснюватись до 20.06.2023 року, то сума стягнення мала б складати не більше 148900 грн. Аналогічним чином за виконавчим написом стягнуто і заборгованість за відсотками, вказавши суму до стягнення 295\~441,11 грн. за період з 21.07.2014 по 03.08.2016. У вказаному розрахунку заборгованості, який був наданий кредитором приватному нотаріусу (а.с 79), вказано, що заборгованість за відсотками станом на\~21.07.2014\~вже складала\~168\~862,99\~грн. + щомісячне нарахування відсотків (в середньому по 5 тис. грн.) по 03.08.2016 року, що в сумі склало 295 441,11 грн. Таким чином, в розрахунок заборгованості за відсотками було включено заборгованість, яка виникла до 21.07.2014 року і вже складала 168\~862,99 грн. Таким чином, зазначення у виконавчому написі про стягнення заборгованості за відсотками лише за період з 21.07.2014 по 03.08.2016 не відповідає дійсності, оскільки фактично стягнення здійснено за значно більший період. Отже, виконавчим написом нотаріуса присуджено до стягнення заборгованість за межами трьохрічного строку позовної давності. При цьому, згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Кредитор ПАТ «Банк Кіпру» скористався своїм правом та звернувся у лютому 2011 року до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитом шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому після переривання позовної давності вимоги стягувача про стягнення заборгованості вже з березня 2014 року знаходяться за межами 3-хрічного строку позовної давності. Більш того, Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 05.03.2012 року, змінене рішенням АСХО від 11.03.2013 року (справа №2018/2-1808/11), вирішено в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 12/2008-Л від 20.06.2008 року в розмірі 238813,13 грн. на користь Публічного акціонерного товариства «БАНК КІПРУ» звернути стягнення на однокімнатну квартиру № 138 загальною площею 32,1 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців № 108, та належить [PERSON] на праві приватної власності шляхом реалізації його на прилюдних торгах з початковою ціною в сумі 256000 грн., узгодженою сторонами в договорі внесення змін від 03.10.2009 року до іпотечного договору № 13/2008-ИП від 20.06.2008 року (а.с. 9-12). У мотивувальній частині вказаного рішення АСХО зазначено (а.с.11), що 04.11.2010 року банком направлено листи [PERSON] - про усунення порушень та сплати суми простроченої заборгованості за кредитним договором; [PERSON] та [PERSON] про наявність заборгованості у [PERSON] та погашення його боргових зобовязань. Вказані листи вони отримали особисто 09.11.2010 року. Згідно наданого розрахунку сума заборгованості станом на 08.02.2011 року склала 238813,13 грн. (заборгованість за строковим кредитом склала 205480,00 грн., заборгованість за простроченим кредитом - 1682,33 грн., заборгованість за простроченими процентами - в розмірі 27440,21 грн., заборгованість за строковими процентами - в розмірі 1562,02 грн., пеня за простроченими процентами - в розмірі 2648,57 грн.). Таким чином, кредитор ПАТ «Банк Кіпру» скористався своїм правом та звернувся до суду у лютому 2011 року з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитом шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов'язання в обумовлений сторонами строк ПАТ «Банк Кіпру», правонаступником якого є позивач, використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рахунок переданого в іпотеку майна. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ПАТ «Банк Кіпру». У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. [PERSON] Верховного Суду, розглядаючи справу №310/11534/13-ц у Постанові від 04.07.2018, дійшла висновку, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв'язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Таким чином, банк, 04.11.2010 направивши листи [PERSON] - про усунення порушень та сплати суми простроченої заборгованості за кредитним договором, тобто з вимогою про дострокове погашення кредитної заборгованості протягом місяця, кредитор змінив строк виконання основного зобовязання, а тому положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Однак з розрахунку заборгованості наданого нотаріусу при вчиненні виконавчого напису вбачається, що відсотки нараховувались у розмірі, передбаченому договорі. Таким чином, оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса вчинено з порушенням вимог ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», п. п. 3.1, 3.1, 3.4 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій, оскільки кредитну заборгованість стягнуто за межами 3-тирічного строку позовної давності. Відповідно до п. 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Аналогічний висновок зроблений і Верховним Судом України в постанові від 05 липня 2017 року № 6-887цс17. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Оскільки кредитор звернувся у листопаді 2010 року з вимогою до позичальника про дострокове погашення всіх кредитних коштів, то право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. З огляду на вказане, банк не мав право після закінчення строку на дострокове погашення кредиту нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом, що потягло за собою безпідставне стягнення за виконавчим написом нотаріуса заборгованості з процентів. До вказаного висновку дійшла [PERSON] Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12-ц. Вказані обставини є такими, що підтверджують, що виконавчий напис вчинено з порушенням вищевказаних норм законодавства. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. На підставі викладеного, виконаний напис нотаріуса від 12.10.2016 вчинений з порушеннями, що є підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Хоча приватний нотаріус [PERSON] не є належним відповідачем у цій справі, оскільки предметом позову є спір про право, однак це не є підставою для відмови у визнанні виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки позов предявлений також до стягувача ТОВ «Кредитні ініціативи», який є належним відповідачем у справі. Посилання позивача на те, що при винесенні виконавчого напису здійснено подвійне стягнення, оскільки рішення суду від 12.03.2012 вже звернуто стягнення на предмет іпотеки, - суд не приймає до ваги, оскільки вказаним рішенням суду (з урахуванням рішення АСХО від 11.03.2013) здійснено звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, а виконавчим написом нотаріуса від 12.10.2016 здійснено стягнення кредитної заборгованості у звязку з непогашенням кредитної заборгованості, що не є подвійним стягнення заборгованості, оскільки позивачем не надано доказів погашення кредитної заборгованості шляхом продажу квартири, оскільки зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 559 ЦК України). Посилання позивача на вчинення виконавчого напису без документів, які підтверджують безспірність заборгованості, - суд до уваги не приймає з иаких підстав. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про виконавче провадження»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до п. 3.5 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. У п. 2 вказаної постанови КМУ від 29.06.99 № 1172 зазначено, що для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобовязаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Отже, засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості є необхідною та достатньою підставою для вчинення виконавчого напису. Вказані документи були надані приватному нотаріусу [PERSON] А тому посилання позивача на необхідність надання нотаріусу чеків, квитанцій, меморіальних ордерів тощо, є необґрунтованим та не вимагається чинним законодавством. А у разі незгоди боржника з сумою заборгованості, останній може оспорити таку суму в суді при звернення з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, що і було зроблено позивачем. Само по собі рішення Київського районного суду м. Харкова від 05.03.2012 року та Рішення АСХО від 11.03.2013, не свідчить про наявність підстав вважати, що розмір заборгованості при винесені виконавчого напису 12.10.2016 не був безспірним, оскільки виконавчий напис не вчинявся в період перебування на розгляді вказаних судів в 2012-2013 рр. позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості. На підставі викладеного, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд постановляє рішення в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved