Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

27 грудня 2018 року позивач звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , в якому просить виселити відповідача з гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Позов мотивований тим, що згідно із договором про надання послуг з тимчасового проживання від 06 березня 2018 року, укладеного між ПТУ № 48 (надалі Центр) та [PERSON] , позивач надає відповідачу в порядку та на умовах, визначених договором, послуги з тимчасового розміщення та проживання у приміщенні гуртожитку, що належить ПТУ № 48. Відповідно до п.п. 5.2.4, 5.2.5, 5.2.7 Договору відповідач зобов`язана дотримуватись правил внутрішнього розпорядку Центру, виконувати всі рекомендації працівників Центру та докладати активних зусиль до якнайшвидшого вирішення власних проблем, дотримуватись правил громадського порядку. Відповідно до п.п. 8.1, 8.3 Договору, договір може бути розірваний на вимогу однієї із сторін у разі невиконання клієнтом взятих на себе зобов`язань, систематичного або одноразового грубого порушення Клієнтом правил внутрішнього розпорядку Центру. В порушення умов Договору [PERSON] періодично порушує правила внутрішнього розпорядку та правила співжиття у помешканні, де окрім неї проживають декілька сімей, зловживає спиртними напоями, часто перебуває у нетверезому стані під час чого веде себе агресивно та її поведінка дуже часто є аморальною, що порушує права та спокій інших мешканців гуртожитку. Дані факти зафіксовані заявами мешканців гуртожитку на ім`я коменданта та директора училища, а також викликами поліції. Результатом неодноразового порушення відповідачем умов договору про надання послуг з тимчасового проживання у гуртожитку стало письмове її повідомлення позивачем про розірвання договору і необхідність їй виїхати з гуртожитку до 01 листопада 20118 року. Відповідач отримала дане повідомлення, проте відмовилась від підпису про його отримання, про що було складено відповідний акт від 12.10.2018. Відповідач відмовляється добровільно залишити гуртожиток, продовжує жити в ньому без будь-яких на те правових підстав, продовжує порушувати права та спокій інших мешканців гуртожитку, в зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. До початку розгляду справи по суті представник позивача звернувся до суду заявою про розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності, відзив на позов не подавала. Згідно з ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який в наданій заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. 02 січня 2019 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , 1959 року народження, 18 листопада 2016 року згідно довідки № 1215001630 виданої виконавчим комітетом Новомосковської міської ради Дніпропетровської області взята на облік як внутрішньо переміщена особа (а.с.24 зв). Між ПТУ № 48 та [PERSON] 06 березня 20017 року та 06 березня 2018 року було укладено угоду та договір відповідно про надання /отримання послуг з тимчасового проживання (розміщення) в приміщенні кімнати [ADDRESS] і належить позивачеві (а.с.25-26, 27-28). Відповідно до п.п. 5.2.4, 5.2.5, 5.2.7 Договору [PERSON] зобов`язана дотримуватись правил внутрішнього розпорядку Центру, виконувати всі рекомендації працівників Центру та докладати активних зусиль до якнайшвидшого вирішення власних проблем, дотримуватись правил громадського порядку (а.с.27-27 зв). П.п. 8.1, 8.3 Договору визначено, що договір може бути розірваний на вимогу однієї із сторін у разі невиконання клієнтом взятих на себе зобов`язань, систематичного або одноразового грубого порушення Клієнтом правил внутрішнього розпорядку Центру (а.с.28). [PERSON] періодично порушує правила внутрішнього розпорядку та правила співжиття у помешканні, зловживає спиртними напоями, часто перебуває у нетверезому стані під час чого веде себе агресивно та її поведінка дуже часто є аморальною, що порушує права та спокій інших мешканців гуртожитку (а.с.16,17,18, 19,20, 21, 22). Директором ПТУ № 48 складено повідомлення на адресу [PERSON] про те, що у зв`язку з неодноразовим порушенням нею Правил внутрішнього розпорядку гуртожитку ПТУ № 48 м. Новомосковська та умов договору проживання до 01 листопада 2018 року повинна виїхати з гуртожитку згідно п.8 п.п. 8.3 «систематичного або одноразового грубого порушення клієнтом Правил внутрішнього розпорядку» (а.с.14), проте [PERSON] відмовилась від підпису щодо ознайомлення з листом-повідомленням щодо виселення з гуртожитку, у зв`язку з чим складено відповідний Акт від 12.10.2018 в присутності та за підписом директора училища В.М. Бурлакова, коменданта гуртожитку А.А. Назимко, бухгалтера В [PERSON] Махоня, майстра виробничого навчання І.В. Шевченко (а.с.15). За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 2\~ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними\~є докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Сторони\~мають право\~обґрунтовувати належність\~конкретного доказу\~для підтвердження\~їхніх вимог\~або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд\~не бере\~до уваги\~докази,\~які одержані\~з порушенням\~порядку,\~встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 3\~ст. 47 Конституції України\~встановлено, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. За частиною 4\~ст. 9 ЖК України\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Ст. 109 ЖК України\~визначено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Фізична особа не може бути виселена або іншим чином позбавлена житла, крім випадків встановлених законом. Відповідно до\~ч.ч.1,3 ст. 116 ЖК, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Як роз`яснено в п. 17 постанови Пленум Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі\~ст. 116 ЖК\~осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Йдеться, зокрема, про заходи попередження, яких застосовують суди, прокурори, органи внутрішніх справ, адміністративні комісії виконкомів, а також заходи громадського впливу, яких вживають збори жильців будинку чи члени житлово-будівельних кооперативів, трудові колективи, товариські суди й інші громадські організації за місцем роботи або проживання відповідача. Беручи до уваги офіційний характер заходів запобігання та громадського впливу, які мають передувати виселенню наймача або членів його сім`ї на підставі\~ст. 116 ЖК\~без надання іншого жилого приміщення, і відповідно до правил\~ст. 29 ЦПК\~про допустимість засобів доказування факт застосування заходів запобігання та громадського впливу має підтверджуватися письмовими доказами. Такі складові в діях відповідача доведені позивачем в ході розгляду справи. Судом досліджені доповідні мешканців гуртожитку на ім`я коменданта гуртожитку та доповідні коменданта гуртожитку на ім`я директора училища щодо протиправної поведінки [PERSON] , висновки ГУНП в Дніпропетровській області, відповідно до яких комендант гуртожитку [PERSON] неодноразово зверталася до правоохоронних органів з заявами про порушення громадського порядку мешканкою гуртожитку [PERSON] , а також сусідки по кімнаті [PERSON] , про образи на її адресу з боку [PERSON] та погрози фізичною розправою (а.с.16, 17, 18, 19,20,21). Сама відповідач зазначені обставини не спростувала, не надала жодних пояснень. Відповідно дост.15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно дост.16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином суд приходить до висновку, про обґрунтованість позовних вимог, відповідач підлягає виселенню з житлового приміщення кімнати [ADDRESS] , без надання іншого житлового приміщення. Згідно з ч.1 ст.141\~ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи задоволення позовних вимог, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений ним судовий збір у сумі 1762,00 гривні.

Outcome: approved