Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

27 жовтня 2016 року до суду надійшла вищевказана заява, у якій заявник просить встановити факт народження дитини жіночої статі [INFO] м.Феодосія АР Крим, матір'ю якої є [PERSON], [INFO], громадянка України, уродженка м.Феодосія, батьком якої є [PERSON], [INFO], громадянина України, уродженець м.Дніпропетровськ. Вимоги обґрунтовано тим, що заявник є батьком [PERSON], яка народилася [INFO] в м.Феодосія АР Крим. Для реєстрації у законному порядку факту народження дитини, заявник звернувся до відділу ДРАЦ по місту Дніпропетровськ, де йому повідомили у письмовій формі про відмову у реєстрації народження дитини, у зв'язку з тим, що надане заявником лікарське свідоцтво про народження не є документом, виданим українським органом охорони здоров'я та не відповідає формі, яка визначена українським законодавством. Місцем народження дитини є м.Феодосія АР Крим. Встановлення факту народження дитини необхідно заявнику для отримання свідоцтва про народження на дитину. Таким чином, враховуючи, що чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту народження, а встановлення даного факту має юридичне значення, оскільки дає підстави заявнику реалізувати своє зобов'язання щодо реєстрації дитини, відповідно до закону та свої права щодо отримання соціальної допомоги на дитину, є всі підстави для задоволення заяви. Заявник у судове засідання не з'явився. Від нього надійшла заява, у якій заяву підтримав у повному обсязі та просив розглядати справу за своєї відсутності. Представники заінтересованих особи у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. У зв'язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. 13 вересня 2013 року [PERSON], [INFO] зареєстрував шлюб з [PERSON], [INFO] що підтверджується записом у паспорту громадянина України серії [NUMBER] виданого 26 лютого 2002 року на ім'я [PERSON] Красногвардійським РВ УМВС України в Дніпропетровській області (а.с.5). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] [INFO] народила дівчинку в м.Феодосія АР Крим. Згідно із довідкою про народження №1135 від 15 грудня 2015року, виданою Феодосійським міським відділом запису актів цивільного стану Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, в архіві Феодосійському міському відділі запису актів цивільного стану Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим мається запис про народження [PERSON] за №1144 від 15 грудня 2015 року, дата народження [INFO], місце народження: м.Феодосія, Республіка Крим, батько - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с.4). Враховуючи те, що документ, який підтверджує факт народження дитини, виданий установою на тимчасово непідконтрольній Україні території, цей документ є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно із п.7 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Статтею 257-1 ЦПК України, встановлено особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Відповідно до ст.13 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я , який проводив огляд матері та дитини. У разі, якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом міністрів України. Медична консультаційна комісія видає документ про народження у разі встановлення факту народження жінкою дитини. За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Згідно із ч.3 ст.257-1 ЦПК України, у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. [PERSON] звертався до Красногвардійського відділу РАГС з заявою про реєстрацію народження його дитини, однак згідно листа йому було відмовлено та запропоновано звернутися до суду для встановлення факту народження дитини у судовому порядку (а.с.3). Заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Відповідно до ст.ст.3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Встановлення факту народження дитини для заявника має юридичне значення, тому що створює для нього відповідні правові наслідки. Оцінюючи у сукупності надані докази, встановлені обставини, суд доходить висновку, що обставини, викладені заявником, знайшли своє підтвердження, ґрунтуються на вимогах закону, а заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч.4 ст.257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved