Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

28 вересня 2017 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернувся [PERSON], заінтересована особа Межівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з заявою про встановлення факту смерті. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 31 серпня 2017 року в Кіровському районі м.Донецьк, Донецької області померла його мати [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане Кіровським відділом записів актів громадянського стану м.Донецьк, 01 вересня 2017 року, актовий запис №1375 та довідкою про причину смерті №195. Заінтересована особа відмовила [PERSON] в державній реєстрації смерті [PERSON], оскільки предявлені документи не відповідають формі, визначеній законодавством України. Встановлення факту смерті заявнику необхідно для державної реєстрації смерті його матері [PERSON] Заявник просить суд встановити факт смерті [PERSON], [INFO], громадянки України, уродженки [INFO], Російської Федерації, мешканки [INFO], м.Донецьк, Донецької області, Україна, яка померла 31 серпня 2017 року в Кіровському районі, м.Донецьк, Донецької області, Україна у віці 79 років від інфаркту головного мозку у басейні правої середньо-мозкової артерії при гіпертонічній хворобі. Заявник в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Наполягає на задоволенні заявлених вимог. Представник заінтересованої особи надала суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за її відсутності, заперечень по справі не має. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва народження серії I-НО №250618, виданого Криничанською селищною радою м.Макіївка Донецької області 02 вересня 1970 року, актовий запис №47, [PERSON] народився 11 липня 1970 року батьком якого записано [PERSON], а матірю [PERSON] Судом оглянуті надані заявником документи: «справка о причине смерти №195, выданное Донецким клиническим территориальным медицинским объединением 01 сентября 2017 года и свидетельство о смерти, выданное Кировсикм отделом записи актом гражданского состояния г.Донецка 01 сентября 2017 года», в якому зазначено, що [PERSON] померла 31 серпня 2017 року в Кіровському районі м.Донецька у віці 79 років від інфаркту головного мозку у басейні правої середньо-мозкової артерії при гіпертонічній хворобі. Ці документи не приймається судом, як докази, через їх неналежність у звязку з обставинами, викладеним нижче. Згідно з п.1 ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визначається тимчасово окупованою територією. Ч.2 ст.9 будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Частиною 3 даної статті Закону передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Таким чином судом встановлено, що довідка про причину смерті №195 та свідоцтво про смерть, є недійсними і не створює правових наслідків, що позбавило [PERSON], який є громадянином України, можливості отримати свідоцтво про смерть його матері. Згідно зі ст.18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Судом встановлено, що орган державної реєстрації актів цивільного стану не має можливості зареєструвати смерть [PERSON] у відповідності до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року. Так, п.5 розділу ІІІ Правил передбачено, що підставами для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України від 08 серпня 2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України від 08 серпня 2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що заявник не має можливості отримати свідоцтво про смерть його матері, так як реєстрація органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті неможлива в даний час, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог [PERSON] щодо встановлення факту смерті [PERSON], оскільки це неможливо без відповідного рішення суду, а тому заявлені вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Судові витрати, понесені заявником у відповідності до ч.7 ст.235 ЦПК України, необхідно віднести за рахунок заявника. З огляду на вищевикладене, суд вважає за можливе встановити факт, про який зазначає заявник у своїй заяві. Ч.2 ст.256 тільки у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ч.ч.1,2,4 ст.2571 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. На підставі викладеного,

Outcome: approved