Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

27 травня 2016 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми батьком, який проживає окремо від них обґрунтувавши свої вимоги тим, що відповідач [PERSON] після розірвання шлюбу перешкоджає йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми батьком яких він є, рішення органу опіки та піклування про встановлення порядку і часу спілкування з дітьми в повному обсязі не виконує. Просить встановити час спілкування одночасно з обома малолітніми дітьми: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], , щотижня кожної суботи і неділі на наступний день після кожного дня народження дітей без присутності матері [PERSON] з 10 годин 00 хвилин до 18 годин 00 хвилин, а також у новорічні та державні свята за місцем його проживання в [INFO]; необмежене спілкування з дітьми засобами телефонного, поштового звязку, електронного та іншими засобами звязку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дітьми. Також просив зобовязати [PERSON] за два дні до його зустрічі з дітьми надавати йому точну інформацію щодо хвороби, проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін/обставин на наступний день з дня їх настання, повідомляти про це його особисто. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Зазначив, що відповідач систематично 23, 26 березня, 02, 06, 09, 13, 16, 20 квітня та 04 травня 2016 не виконує у повному обсязі рішення органу опіки та піклування Краснолиманської міської ради Донецької області від 16 березня 2016 року №115, яким встановлено дні та час його спілкування з дітьми, а саме не надає можливості забирати дітей та проводити з ним час за місцем його мешкання в [INFO], лише допускаючи його на територію домоволодіння батьків відповідача в с. Діброва Лиманського району Донецької області, чим провокує виникнення конфліктних ситуацій, створює неприпустимі умови для спілкування, що на його думку негативно впливає на психологічний стан малолітніх дітей. Враховуючи, що він працевлаштувався, позитивно характеризується за місцем роботи, а також задовільні умови його проживання, вважає, що відсутні будь-які перепони в обмеженні його права на участь в вихованні дітей та спілкування з ними за місцем його проживання. Спроможність догляду за дітьми він підтверджує тим, що [PERSON] декілька разів надавала йому можливість спілкуватися з дітьми без її присутності за місцем його проживання, однак після 19.03.2016 з надуманих причин позбавила такої можливості. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала частково. Зазначила, що ніяким чином не перешкоджає спілкуванню дітей із батьком, але молодша дитина зовсім маленька, і батька не памятає, а старший син не бажає спілкуватися з ним. Після розірвання шлюбу в лютому 2016 року, вона неодноразово давала можливість спілкуватися позивачу з дітьми у неї на квартирі в місті [PERSON]. Однак після того, як 19.03.2016 діти були повернуті [PERSON] їй голодними, а молодший син [PERSON], [INFO], був брудний в підгузку, який на її думку не мінявся декілька годин вона прийняла рішення про можливість спілкування позивача з дітьми тільки за її місцем проживання. Крім того, [PERSON] вважає, що спілкування з батьком негативно впливає на старшого сина [PERSON] [INFO], в його поведінці відбуваються недопустимі зміни - після спілкування з батьком він становиться агресивно настроєним по відношенню до неї, тому вона вважає, що позивач та його батьки негативно налаштовують дитину проти неї. Відповідач не заперечує проти спілкування [PERSON] з дітьми та його участі в їх вихованні, однак вважає, доцільно, щоб це спілкування проходило за місцем її проживання на території домоволодіння батьків в с. Діброва Лиманського району один раз на місяць в першу суботу з 11 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин за попередньою домовленістю та за згодою дітей. Вона згодна інформувати позивача про стан здоровя дітей та повідомляти напередодні дня спілкування про можливість їх зустрічі. Проти постійного повідомлення про місце свого знаходження разом з дітьми зустрічі заперечувала. Заперечуючи проти того щоб позивач забирав дітей до себе в сел. Ярова, зазначила, що автомобіль позивача не обладнаний дитячими автокріслами, що створює небезпеку для їх перевезення. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши сторін, представника третьої особи, свідків, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм сімейні правовідносини. Відповідно до ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. У свою чергу, мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини (стаття 141 Сімейного кодексу України). Статтями 15, 16 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобовязані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Також, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини (ч.3 ст.157 СК України). Частинами 1 та 2 та 159 СК України встановлено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Згідно ч.1 ст.3 Конвенції «про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судовим розглядом встановлено і підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що сторони знаходилися у зареєстрованому шлюбі в період з 10 вересня 2011 року по 19 лютого 2016 року (а.с 8), від якого мають спільних дітей синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 20,21). Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 19 лютого 2016 року шлюб між сторонами було розірване, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання малолітніх дітей, які постійно проживають з матірю (а.с. 9-10). Відповідно до рішення виконавчого комітету Краснолиманської міської ради №115 від 16.03.2016 року [PERSON] була надана можливість спілкуватися з дітьми [PERSON] та [PERSON] та встановлений час спілкування з синами за попередньою домовленістю з матірю, за бажанням дітей, з обмеженням часу спілкування: щосереди та щосуботи [PERSON] забирає [PERSON] та [PERSON] у матері о 10 годині 00 хвилин, спілкується з дітьми та повертає дітей [PERSON] о 12 годині 00 хвилин, також у зазначені дні батько забирає дітей о 16 годині та повертає матері о 18 годині 00 хвилин. (а.с 22-23). З пояснень позивача, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вбачається, і проти чого не заперечувала [PERSON], відповідач не перешкоджає спілкуванню батька дитини з дітьми, неодноразово надавала обох дітей для спілкування з батьком без її присутності, та після виниклого конфлікту з позивачем, стала надавати можливість спілкування лише на території домоволодіння, яке належить батькам відповідачки, та в якому вона на теперішній час проживає разом з дітьми в с. Діброва Лиманського району Донецької області по вул. Озерна 4а. Згідно висновку органу опіки піклування Лиманської міської ради від 17.06.2016 року з метою вирішення спору необхідно зобовязати відповідача не чинити перешкоди у спілкування позивача з дітьми, участі в їх вихованні та встановити порядок спілкування батька з дітьми, при якому [PERSON] за попередньою домовленістю з матірю, за бажанням дітей, з обмеженням часу спілкування: щосуботи або щонеділі забирає синів [PERSON] та [PERSON] у матері о 10 годині 00 хвилин, спілкується з дітьми одночасно за місцем свого проживання та повертає дітей [PERSON] о 18 годині 00 хвилин (а.с 80). Згідно розпорядження міського голови від 04.05.2016 року [PERSON] з 05.05.2016 призначений на посаду провідного спеціаліста житлово-комунального господарства Лиманської міської ради Донецької області (а.с 14); а місцем проживання та роботи характеризується виключно з позитивної сторони (а.с 15, 16). Відповідно до довідки серії НОД № 1970147, виданої Управлінням інформаційного забезпечення ГУ Національної поліції в Донецькій області, [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с28). Той факт, що [PERSON] не перебуває на обліку у лікаря нарколога підтверджується Сертифікатом про проходження профілактичного наркологічного огляду серії 2РРР № 727337 (а.с 29). З рішення виконавчого комітету Краснолиманської міської ради №115 від 16.03.2016 року Про участь у вихованні малолітніх дітей їх батька [PERSON] вбачається, що згідно акту обстеження умов проживання позивача по вул. Підлужна, будинок № 72а сел. Ярова Лиманського району Донецькій області, умови задовільні, відповідають санітарно-гігієнічним нормам (ас. 22-23). З врахуванням встановлених обставин справи, даних, які характеризують особу [PERSON], та умов його проживання, суд частково приймає до уваги висновок органу опіки та піклування в частині визначення порядку, часу і місця спілкування позивача з дітьми, та не приймає до уваги висновок органу опіки та піклування в частині зобовязання відповідача не чинити перешкоди у спілкуванні та участі в вихованні [PERSON] з малолітніми дітьми, оскільки судом достовірно встановлено, що таки перешкоди [PERSON] не чиняться, а існує спір про місце проведення зустрічей. Крім того, суд вважає прийнятними доводи відповідача про облачення автомобіля позивача дитячими авто кріслами з метою забезпечення безпечного перевезення дітей до іншого населеного пункту, в якому проживає позивач. З пояснень відповідача та свідків [PERSON] і [PERSON] видно, що про батька [PERSON] син [PERSON] [INFO] згадує неохоче, при згадці про можливість з ним зустрічі у нього спостерігається тривожність та нервове збудження. Такі дані в сукупності з іншими дослідженими доказами, на думку суду, не спростовують бажання [PERSON] спілкуватися з батьком, а свідчать про негативний вплив конфліктної ситуації між батьками на дитину. Судом встановлено, що умови проживання [PERSON] є належними і дозволяють батькові спілкуватися з обома дітьми за місцем його проживання без присутності матері дітей. Враховуючи, що чинним законодавством передбачено право батьків і дітей на безперешкодне спілкування, якщо воно не суперечить інтересам дитини, визначення судом часу спілкування батька з дитиною по даній справі один раз на місяць, як це пропонує мати дітей [PERSON], на думку суду, обмежує їх права та інтереси. У відповідності з ч.2 ст.159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоровя дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Суд бере до уваги психофізіологічні особливості малолітніх дітей, їх велику, у порівнянні з дорослою людиною, вразливість, а також вік [PERSON] та [PERSON], відсутність взаєморозуміння між батьками дітей щодо спілкування батька з дітьми, і вважає, що спілкування батька і дітей щотижня та на наступний день після дня народження кожного з них, забезпечить дітям можливість спілкування як з матірю, так із батьком, а також сприятиме налагодженню відносин між батьком і дітьми. При цьому суд вважає що для поступової адаптації дітей у спілкуванні з батьком перші десять побачень необхідно провести за місцем проживання матері на території домоволодіння, яке розташоване по вул. Озерна 4а с. Діброва Лиманського району Донецької області З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що для забезпечення інтересів дітей, з метою створення умов для виконання батьком, який проживає окремо, обовязку по вихованню дітей та здійсненню ним права на особисте спілкування з дітьми, необхідно визначити спосіб його участі у вихованні малолітніх дітей шляхом систематичних побачень без участі матері протягом декількох годин. Виходячи із встановленої рішенням виконкому періодичності побачень та їх часу, суд вважає, що встановлення саме такого порядку відповідає інтересам кожного з батьків, направлено як на реалізацію їх прав, передбачених ст.ст. 151, 153 СК України, так і виконання обовязків, визначених ст.150 СК України, а також інтересів самих дітей відповідно до положень ст.159 СК України. Враховуючи викладене, суд визначає способи участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з синами [PERSON] і [PERSON] шляхом зустрічей з обома дітьми одночасно, які відбуватимуться за попередньою домовленістю з матірю [PERSON], за бажанням дітей [PERSON] та [PERSON], з обмеженням часу спілкування: щотижня кожну суботу або неділю та на наступний день після дня народження кожного з дітей, з 10 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин, перші 10 зустрічей за місцем проживання дітей в с. Діброва Лиманського району Донецької області, в подальшому без присутності матері дітей за місцем проживання батька дітей [PERSON] в с. Ярова Лиманського району Донецької області; з забезпеченням безпечного перевезення дітей в дитячих автокріслах транспортного засобу батька. В цей час [PERSON] має право забирати дітей з місця проживання матері, повідомляючи при цьому, де будуть знаходитися діти, і повертати дітей за місцем проживання матері у визначений час. Щодо іншої частини позовних вимог: зобовязання відповідача не перешкоджати брати участь у вихованні та вільному спілкування з дітьми; зобовязання відповідача перед зустріччю з дітьми надавати точну інформацію щодо фактичного місця їх перебування, а у разі настання таких змін, негайно повідомити про це особисто; належним чином виконувати рішення суду в частині надання можливості спілкування з дітьми; зобовязання відповідача інформувати щодо будь-яких фактів та обставин життя дітей: про стан її здоровя, про переміщення дітей за межі населеного пункту в якому вони постійно мешкають, то ці вимоги є надуманими та безпідставними, а тому суд вважає,що вони не підлягають задоволенню. Крім того, заявлена вимоги про встановлення необмеженого спілкування батька з дітьми засобами телефонного, поштового звязку, електронного та іншими засобами звязку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дітьми на думку суду створює ускладнення для її виконання і не сприяє вирішенню спору між сторонами, а може призводити до виникнення нових конфліктів, а тому в цій частині позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Outcome: partial