Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

29.04.2014 року позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що сторони шлюбні стосунки не підтримують, єдиного бюджету не мають, спільного господарства не ведуть. Позивач зазначає, що між нею та чоловіком відсутнє взаєморозуміння, виникали суперечки з різних приводів. Неодноразові спроби примирення не дали позитивних результатів. Також просила стягнути з відповідача понесені нею витрати, а саме стягнути суму сплаченого нею судового збору та відшкодувати витрати з отримання юридичної консультації у розмірі 400 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, однак до суду надала заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити, справу розглянути за її відсутності. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про час дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], було укладено шлюб, який було зареєстровано Комінтернівським відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 910 від 27.11.1999 року. Як вбачається з матеріалів справи сторони від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжі, причини конфлікту, час сумісного не проживання, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими, в зв'язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з відповідача витрат, понесених нею у зв'язку з отриманням юридичної консультації, що складає 400 грн., то суд встановив наступне. Відповідно до вимог ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Витрати на правову допомогу - це витрати сторін які вони несуть у зв'язку із оплатою допомоги адвоката, який бере участь у справі. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду слід надавати договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки. При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам, наприклад особисті розписки адвоката про одержання авансу. Витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це оплату. Самі лише докази укладення угоди про надання правової допомоги і її оплати не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат, якщо адвокат у судових засіданнях участі не брав. Будь - яких доказів понесення вказаних в позові витрат у розмірі 400 грн. позивач до суду не надала. Таким чином, з огляду на вищенаведене суд вважає за необхідне у задоволені частини позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] витрат, понесених нею у зв'язку з отриманням юридичної консультації, що дорівнює 400 грн., відмовити за необґрунтованістю. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. на користь позивача, який поніс витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial