Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

28.09.2020 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів на неповнолітню дитини. Обґрунтовуючи позовні вимоги вказує, що вона з грудня 2017 року по березень 2020 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , з яким без реєстрації шлюбу спільно проживала, мала сімейні відносини як чоловік та жінка та вела спільне господарство. Під час спільного проживання у сторін народилась донька - [PERSON] , [INFO] , яку спільно виховували, дбали про її життя, здоров`я, розвиток, забезпечували всім необхідним та фактично разом виконували всі обов`язки батьків матеріального та нематеріального характеру. Однак, у зв`язку з тим, що між позивачем та відповідачем офіційно шлюб не зареєструваний, в актовий запис про народження дитини відомості про батька внесено за її вказівкою як матері та за її прізвищем на підставі ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Отже, особа, вказана у свідоцтві про народження дитини, є вигаданою, в той час як насправді батьком вищевказаної дитини є відповідач - [PERSON] . В березні 2020 року [PERSON] повідомив позивачу про те, що він йде від них, що в нього нові стосунки з іншою жінкою. З цього часу сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, дитина знаходиться на повному забезпеченні позивача. [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання їх спільної дитини. У зв`язку з цим виникло питання щодо належного забезпечення, реалізації та захисту прав та інтересів малолітньої дитини - [PERSON] . Таким чином, за наведених обставин існують підстави для визнання відповідача батьком малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , та внесення відповідних змін до актового запису про її народження із зазначенням відповідача її батьком. Крім цього, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини та вирішувати дане питання в добровільному порядку не бажає, з березня 2020 року не бере участі у вихованні та утриманні їх спільної дитини. Фактично дитина знаходиться на утриманні позивача. Позивач вказує, що відповідач працює та має регулярний дохід, стягнення по виконавчим документам з нього не провадяться. Отже, відповідач спроможний сплачувати належні аліменти на дитину на рівні 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Враховуючи той факт, що угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто, позивач вимушена звернутись до суду із позовною заявою про встановлення батьківства та стягнення аліментів з відповідача. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 07.10.2020 за вказаною цивільною справою було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 11 листопада 2020 року, відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву. В строк, встановлений судом, відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було. 11.11.2020 підготовче засідання по вказаній справі за клопотанням сторін було відкладено на 27 листопада 2020 року. У підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала заяву (вх. № 38942 від 27.11.2020) про розгляд справи без її участі, вказала, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Крім того, у засіданні 11.11.2020 зазначила про те, що не бажає змінювати прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] у підготовче засідання також не з`явився, він у встановленому законом порядку був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Разом з тим, 27.11.2020 надав заяву (вх. №38940) про визнання позову [PERSON] про визнання його батьком [PERSON] та стягнення аліментів на неї. Просив розглянути справи за його відсутності. На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цимКодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що з грудня 2017 року по березень 2020 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувала у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, спільно проживали як чоловік та жінка та вели господарство. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06.03.2018 Бахмутським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с.10), [INFO] у місті Бахмут Донецької області народилася [PERSON] , актовий запис № 138. В графі «батьки» зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Як вказує позивач, оскільки вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, інформація про батька дитини була вказана з її слів в розумінні ст. 135 СК України. У судовому засіданні 11.11.2020 відповідач [PERSON] визнав факт свого батьківства по відношенню до дочки [PERSON] , [INFO] , про що згодом також надав письмову заяву (а.с.41). Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 Сімейного кодексу України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частина друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Європейський суд з прав людини у рішенні від 17 травня 2007 року у справі «Jevremovic v. Serbia» зазначив, що у відповідності до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду скарги про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини. Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 01.01.2004 , суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема ч.2 ст.128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Відповідно до ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно зі ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері. Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). При прийнятті рішення про встановлення батьківства суд приймає до уваги наступні обставини: спільне проживання та ведення спільного господарства сторонами, спільне виховання та утримання ними дитини, факт визнання батьківства. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що зібрано достатньо доказів, які підтверджують батьківство [PERSON] , [INFO] , відносно дитини - [PERSON] , [INFO] , тому в інтересах дитини позов підлягає задоволенню, а також підлягають задоволенню вимоги щодо внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини. Щодо стягнення з відповідача аліментів на дитину, суд зазначає наступне. На підставі статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу № 4 Декларації прав дитини, ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44 сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989, ст. 180, 181, 191 Сімейного кодексу України, як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини, отже, невиконання зазначеного обов`язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Частина 1 ст. 18 Конвенції про права дитини визначає принцип загальної та однакової відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини та декларує, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. ст. 141,155 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, розірвання шлюбу між батьками, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Згідно ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки всіх видів доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. На підставі ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати за вимогу про визнання батьківства необхідно стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача в сумі 840,80 грн, яка була сплачена при подачі позову до суду згідно квитанції № 44838 від 26.09.2020 (а.с.1). Судові витрати за вимогу пов`язану зі стягненням аліментів стягнути з відповідача на користь держави в сумі 840,80 грн, оскільки позивачі за цією категорією справ звільнені від сплати судового збору. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів, у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved