Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

27.05.2014 року Зміївським районним судом Харківської області було ухвалено рішення, яким позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволені. 26.06.2014 року ухвалою Апеляційного суду Харківської області дану цивільну справу за позовом [PERSON] повернено до Зміївського районного суду Харківської області для усунення недоліків, а саме судом першої інстанції не було вирішено питання стосовно виселення відповідачів, а також резолютивна частина рішення Зміївського районного суду Харківської області від 27.05.2014 року не відповідає вимогам ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» та п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої - не будь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Ознайомившись з матеріалами справи, суд дійшов висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення по справі. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 «Про практику застосування судами законодавства про вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» резолютивна частина рішення суду у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як ст. 39 ЗУ «Про іпотеку», так і положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Мотивувальна частина рішення Зміївського районного суду Харківської області від 27.05.2014 року містить посилання на норми законодавства, враховуючи які суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог [PERSON] та в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 06.10.2008 року б/н в сумі 107000 (сто сім тисяч) грн. звернення стягнення на житловий будинок літ А-1, загальною площею 116,10 кв. м, житловою площею 32,40 кв. м та надвірні будівлі: сарай літ. В, убиральня літ. Г, огорожа номер 1, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки від 08 жовтня 2008 року б/н) [PERSON], [INFO], з укладанням від імені Відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням [PERSON] всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Однак, в резолютивній частині вказаного вище рішення не зазначена початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. На підставі вищевикладеного, суд вбачає підстави для ухвалення додаткового рішення для вирішення цього питання. Крім цього, судом першої інстанції не вирішено позовні вимоги щодо виселення відповідачів. Відповідно до ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті. Таким чином, враховуючи, що житловий будинок [ADDRESS], був придбаний відповідачами до укладення договору позики від 06.10.2008 року, кошти надавалися [PERSON] не на придбання житлового будинку, а також враховуючи той факт, що позивачем не було надано відповідачам іншого житла, позовні вимоги щодо їх виселення не підлягають задоволенню. За наведених обставин суд вважає необхідним ухвалити додаткове рішення по справі. Відповідно до ст. 220 ЦПК України, суд -

Outcome: partial