Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

28 жовтня 2016 року до суду надійшла позовна заява, у якій представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача суму спричиненої шкоди у розмірі 125983 гривень та понесені судові витрати у розмірі 1890 гривень. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що ДП «УЗФО ЧАЕС» належить до сфери управління Державного агентства України з управління зоною відчуження та здійснює свою діяльність відповідно до статуту. Одним із видів статутної діяльності підприємства є забезпечення технологічних і вантажних транспортних перевезень\~та забезпечення пасажирських перевезень і перевезень радіоактивних матеріалів. Забезпечуючи статну діяльність, ДП «УЗФО ЧАЕС» здійснює автотранспортні перевезення працівників ДСП ЧАЕС з м. Славутича до промислового майданчика ДСП «ЧАЕС» та у зворотному напрямку,\~які виконуються шляхом перетину митного кордону з Республікою Білорусь. Відповідач працює на ДП «УЗФО ЧАЕС» з моменту створення підприємства та наказом № від 26.01.2012 року його зараховано до штату підприємства на посаду водія автотранспортних засобів. Відповідно до розпорядження № 27 від 19.03.2014 року за [PERSON] закріплено транспортний засіб марки [PERSON] 308 Д, державний номерний знак [NUMBER].\~11 грудня 2015 року під час здійснення перевезення пасажирів із промислового майданчика ДСП «ЧАЕС» до м. Славутича при здійсненні митного контролю, посадовою особою Гомельської митниці було виявлено факт укриття від митного контролю товару дизельного палива\~у кількості 20 літрів. В звязку з чим, старшим інспектором Гомельської митниці складено протокол опису арештованого майна та відповідно до протоколу вилучення вилучено автомобіль з дизельним паливом, який належать ДП «УЗФО ЧАЕС» , і 20 літрів дизельного палива у каністрі, яке належить відповідачу та яке він без належних на те підстав намагався перевезти через митний пост без включення до декларації. 16 грудня 2015 року відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення № 1514 за здійснення переміщення товару дизельного палива, яке належить йому на праві власності, і який підлягає декларуванню, через митний кордон з укриттям від митного контролю з використанням сховища, тобто за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 14.1 Кодексу Республіки Білорусь про адміністративні правопорушення. 22 грудня 2015 року судом Центрального району м. Гомеля Республіки Білорусь прийнято рішення у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якого [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 14.1 Кодексу Республіки Білорусь про адміністративні правопорушення. За вказане правопорушення йому призначене покарання у виді штрафу з конфіскацію транспортного засобу мікроавтобуса марки [PERSON] 308 Д, державний номер [NUMBER], який перебуває у власності державного підприємства та знаходиться на його балансі. Внаслідок вчинення неправомірних дій відповідачем та невжиття заходів щодо збереження матеріальних цінностей, які йому були передані для виконання трудових обовязків, ДП «УЗФО ЧАЕС» понесло втрату майна - автомобіля\~\~\~марки [PERSON] 308 Д, державний номер [NUMBER], який фактично вибув із володіння та користування власника всупереч його волі чи бажання, а відповідно підприємству нанесено шкоду. Враховуючи, що шкоду завдано ДП «УЗФО ЧАЕС» відповідачем, який пов'язаний з позивачем трудовим договором, але така шкода спричинена не у звязку з виконанням ним своїх посадових обовязків, а за межами їх виконання, тобто при використанні службового транспортного засобу в особистих цілях, то при захисті інтересів позивача, необхідно застосувати норми цивільного права. Тому відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України відповідач повинен в повному обсязі відшкодувати завдану підприємству шкоду за втрату автомобіля марки [PERSON] 308 Д, державний номер [NUMBER], вартість якого становить 125983 гривні. Відповідачем подано заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що 11 грудня 2015 року він виконував свої трудові обовязки з перевезення працівників на автомобілі підприємства за встановленим маршрутом. У його трудовій інструкції була відсутня заборона на перевезення в автомобілі 20 літрів пального через митний кордон з Республікою Білорусь. Йому не було відомо про вимоги та порядок перетину митного кордону з Республікою Білорусь водієм та пасажирами автомобіля, необхідність його дотримання, а також про наслідки його порушення. Позивачем не доведено його вини щодо заподіяння ним шкоди у повному розмірі. Відповідно до положень ст. 132 КЗпП за шкоду при виконанні трудових обовязків працівники несуть матеріальну відповідальність у розмірі середнього місячного заробітку, а понад середній місячний заробіток лише у випадках, зазначених у законодавстві. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі посилаючись на те, що внаслідок неправомірної поведінки відповідача ДП «УЗФО ЧАЕС» заподіяна шкода внаслідок втрати автомобіля марки [PERSON] 308 Д, державний номер [NUMBER], вартість якого за результатами проведеної незалежної експертної оцінки становить 125983 гривні. 11 грудня 2015 року відповідач мав виробниче завдання перевезення пасажирів, жодних завдань по перевезенню предметів, матеріалів чи інших матеріальних цінностей у нього не було, так само як і не було підстав для перевезення транспортом, що здійснює перевезення пасажирів, власних матеріальних цінностей. Нехтуючи вимогами п.2.1.6, 2.1.11,п.2.1.15 посадової інструкції, відповідач здійснив порушення загально-правових норм, дотримання яких є обовязковим під час виконання своїх обовязків: здійснив перевезення власних паливно-мастильних матеріалів у пасажирському транспорті, здійснив вивіз цих паливно-мастильних матеріалів за територію зони відчуження без спеціального оформлення та дотримання вимог радіаційної безпеки. В результаті вчинення неправомірних винних дій відповідача, хоча і при виконанні трудових обовязків, але використовуючи транспортний засіб для перевезення власного майна з грубим порушенням норма та правил, втрачене державне майно, що спричинило шкоду державному підприємству. Спричинення відповідачем шкоди підприємству під час виконання трудових обовязків не звільняє його від повної матеріальної відповідальності за спричинену шкоду, оскільки за шкоду, заподіяну працівниками підприємству з їх вини, завданої нестачею, працівники несуть повну матеріальну відповідальність згідно п.5 ч.1 ст.134 КЗпП України. Внаслідок вчинення неправомірних дій відповідачем та невжиття ним заходів щодо збереження матеріальних цінностей, які йому були передані для виконання трудових обовязків, ДП «УЗФО ЧАЕС» понесло втрату майна - автомобіля марки [PERSON] 308 Д, державний номер [NUMBER], який фактично вибув із володіння та користування власника всупереч його волі, чим підприємству заподіяна шкода в зазначеному розмірі. Відповідач позовні вимоги визнав частково та пояснив суду, що він погоджується з із наявністю його вини у заподіянні шкоди підприємству, але вважає, що повинен нести відповідальність в межах середнього заробітку, оскільки шкода була заподіяна під час виконання трудових обовязків. Представник відповідача підтримав позицію відповідача та пояснив, що відповідачем заподіяно шкоду підприємству неналежним перетином митного кордону під час виконання ним трудового обовязку, повязаного з перевезенням пасажирів. У справі відсутні будь-які належні відомості про належний захист підприємством свого майна, що має ознаки бездіяльності та невиконання ним обовязку, зазначеного в ч.1 ст.131 КЗпП України. Вимога підприємства відшкодувати шкоду на підставі п.5 ч.1 ст.134 КЗпП України не ґрунтується на положеннях Закону. Відповідно до цієї норми відповідальність працівника у повному обсязі наступає за шкоду, завдану нестачею, умисним знищенням або зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів(продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією, яка до спірних відносин не застосовується. Ціна автомобіля, вказана у висновку експерта, є безпідставно завищеною. Експерт [PERSON] суду показав, що судову автотоварознавчу експертизу він проводив на підставі наданих судом матеріалів справи, оскільки автомобіль марки [PERSON] 308 Д, державний номер [NUMBER], не був наданий для огляду в звязку з його відсутністю на території України. Ринкова вартість автомобіля визначена з урахуванням встановлених цим дослідженням ідентифікаційних даних та його технічного стану. При визначенні ринкової вартості автомобіля враховувались вимоги Методики в частині необхідності використання цінових даних, викладених у вітчизняній довідниковій літературі («Бюллетень автотоварознавця») та проведення розрахунків на основі цін на ідентичні транспортні засоби. Вислухавши пояснення представників позивача, відповідача, представника відповідача та показання експерта, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає\~ частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], відповідач у справі, наказом директора державного підприємства «Управління забезпечення функціонування обєктів Чорнобильської АЕС» № 5 від 26.01.2012 року був зарахований до штату підприємства на посаду водія автотранспортних засобів, що підтверджується копією витягу з наказу, додатком № 4 до нього та копією трудової книжки (а. с. 10-17). Розпорядженням начальника транспортного цеху ДП «УЗФО ЧАЕС» № 27 від 19.03.2014 року за відповідачем [PERSON] закріплено транспортний засіб [PERSON] 308 Д, державний номерний знак [NUMBER] (а. с. 45). 11 грудня 2015 року транспортним цехом ДП «УЗФО ЧАЕС» за заявкою відділу аварійної готовності та реагування ДСП «ЧАЕС» [PERSON] видано дорожній лист № 91319 для здійснення перевезення працівників ДСП «ЧАЕС» по маршруту: м. Славутич АБК-1ЧАЕС м. Славутич (а. с. 43-44, 47-53). Під час здійснення перевезення пасажирів із АБК-1 ЧАЕС до м. Славутича 11 грудня 2015 року при здійсненні митного контролю старшим інспектором ОТОіК № 14 Кравцовського МП Гомельської митниці було виявлено факт укриття від митного контролю товару 20 літрів дизельного палива, що зафіксовано актом митного огляду № 14305/11125/10200095 від 11.12.2015 року та складено акт огляду транспортного засобу (а. с. 18-19). 11 грудня 2015 року старшим інспектором ОТОіК № 14 Кравцовського МП Гомельської митниці складено протокол опису арештованого майна та відповідно до протоколу вилучення вилучено автомобіль з дизельним паливом, які належали ДП «УЗФО ЧАЕС», та дизельне паливо у каністрі 20 літрів, яке належало [PERSON] і яке він намагався перевезти через митний пост без включення до декларації(а.с. 21-22). 16 грудня 2015 року відносно [PERSON] , інспектором відділу митних розслідувань Гомельської митниці було складено протокол про адміністративне правопорушення № 1514 за здійснення переміщення товару-дизельного палива обємом 20 літрів, що належить йому на праві власності, який підлягає декларуванню, через митний кордон з укриттям від митного контролю з використанням схованки, тобто за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.14.1 Кодексу Республіки Білорусь про адміністративне правопорушення(а.с. 23-25). Постановою суду Центрального району м. Гомеля Республіки Білорусь від 22.12.2015 року, залишеною без змін постановою Гомельського обласного суду від 12.02.2016 року, [PERSON] визнано винним у переміщенні товару, який підлягав митному декларуванню, через митний кордон Митного союзу з укриттям від митного контролю, з використанням схованки, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 14.1 Кодексу Республіки Білорусь про адміністративні правопорушення. За вказане правопорушення [PERSON] піддано адміністративному стягненню у виді штрафу на суму 900\~000 рублів без конфіскації в доход держави прихованих товарів, які підлягають митному декларуванню, та з конфіскацією транспортного засобу мікроавтобуса марки [PERSON] 308 Д, державний номерний знак [NUMBER], 1996 року випуску, номер кузову № WDB9033721P558652, білий колір, згідно опису товарів форми ОТ Серія ТК № 004713 від 12.12.2015 року (а. с. 240-242). Наказом ДП «УЗФО ЧАЕС» № 276 від 17.12.2015 року призначено службове розслідування в звязку з виявленням працівниками митної служби Республіки Білорусь порушення водієм транспортного цеху ДП «УЗФО ЧАЕС» [PERSON] правил перетину митного кордону Республіки Білорусь під час керування автомобілем [PERSON] 308 Д та вилученням в звязку із зазначеним порушенням вказаного транспортного засобу і передачею його на штраф майданчик таможного посту «Комарин» (а. с. 32). Згідно акту службового розслідування від 28.01.2016 року комісією було встановлено, що 11 грудня 2015 року [PERSON] керував автомобілем [PERSON] 308 Д згідно дорожнього листа № 91319 по маршруту Славутич-ЧАЕС-Славутич. На АЗС гаражу № 1 «Славутич» в паливний бак автомобіля було залито 10 л дизельного пального. Виїзд транспортного засобу з гаражу № 1 «Славутич» здійснено о 6 годині 30 хвилин 11 грудня 2015 року. Після перетину кордону з Республікою Білорусь автомобіль прибув до кінцевого пункту промисловий майданчик ДСП «ЧАЕС». Під час здійснення маршруту автомобіля в зворотному напрямку Чорнобиль-Славутич під час проходження перевірки документів та огляду автомобіля на митному кордоні Республіки Білорусь в автомобілі митниками було виявлено схованку в ніші запасного колеса, де знаходилась каністра з дизельним паливом обємом 20 літрів. По факту порушення працівниками таможні «Комарин» були оформлені документи на затримання автомобіля та вилучення каністри з дизельним паливом обємом 20 літрів і автомобіля, який знаходився на балансі ДП «УЗФО ЧАЕС». Автомобіль був поставлений на майданчик тимчасового затримання на митному пункті «Комарин». Виходячи з викладеного, комісією встановлено факт використання водієм [PERSON] службового транспорту у власних особистих цілях, що є грубим порушенням трудового законодавства та встановлених посадових обовязків, визначених п.п. 2.1.11, п.п. 2.1.15, п.п. 2.1.6 робочої інструкції 2РІ-ТрЦ, з якою він був особисто під розписку ознайомлений 05.12.2013 року, а також порушення трудової дисципліни, яке призвело до вилучення транспортного засобу [PERSON] 308 Д, державний номерний знак [NUMBER], який є державною власністю, знаходиться на балансі ДП УЗФО ЧАЕС та перебуває у оперативному управлінні підприємства. За наслідками проведення службового розслідування комісією було запропоновано провести позаплановий інструктаж з усіма водіями ТрЦ на тему «Правила експлуатації та використання транспортних засобів, в тому числі правила перетину митного кордону Республіки Білорусь», а також було рекомендовано притягнути до дисциплінарної відповідальності водія [PERSON] за порушення вимог робочої інструкції, зокрема, використання службового транспорту в особистих цілях та п.п.2.1.6; п.п. 2.1.11, п.п.2.1.15 Робочої інструкції водія (а. с. 33-36). Наказом ДП «УЗФО ЧАЕС» № 43 від 17.02.2016 року водію ТрЦ [PERSON] за порушення трудової дисципліни(грубе невиконання вимог п.п.2.1.6; п.п. 2.1.11, п.п.2.1.15 Робочої інструкції водія автотранспортних засобів гаражу № 2 «Острів» транспортного цеху2РІ-ТрЦ), використання службового транспорту в особистих цілях, що призвело до конфіскації транспортного засобу автомобіля [PERSON] 308 Д, державний номерний знак [NUMBER](державний номар АІ 2398ЕА), оголошено догану (а. с. 54). Відповідно до п.2.1.6 Робочої інструкції водія автотранспортних засобів гаражу № 2 «Острів» транспортного цеху 2РІ-ТрЦ, з якою відповідач ознайомлений 05.12.2013 року, водій зобовязаний забезпечувати належний санітарно-технічний стан транспортного засобу, справність обладнання відповідно до вимог стандартів з безпеки руху і охорони навколишнього середовища, а також безпечну і технічно правильну експлуатацію транспортного засобу підприємства відповідно до вимог Правил дорожнього руху, інструкції з будови та експлуатації автомобіля, інструкції з охорони праці. Як зазначено у п.2.1.11 Робочої інструкції, водій зобовязаний контролювати правильність завантаження, розміщення і закріплення вантажів у кузові автотранспортного засобу. За змістом п.2.1.15 вказаної інструкції водій зобовязаний знати порядок заповнення та оформляти дорожню документацію(а.с. 38-42). Згідно довідки ДП «УЗФО ЧАЕС» № 01-1081 від 26.10.2016 року, автомобіль [PERSON] 308 Д, державний номерний знак [NUMBER], перебуває на балансі ДП УЗФО ЧАЕС, інвентарний номер 0068028(а.с. 60). Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу підтверджено, що автомобіль [PERSON] 308 Д, державний номерний знак [NUMBER], належав ДП «УЗФО ЧАЕС»(а.с. 46). 01 квітня 2016 року на ДП «УЗФО ЧАЕС» було проведено інвентаризацію та складено інвентаризаційну опис № 1 основних засобів, згідно якої виявлено відсутність автомобіля [PERSON] 308 Д, державний номерний знак [NUMBER], вартість якого по даним бухгалтерського обліку становила 67082 гривень, та інвентаризаційну опис № 2 товарно-матеріальних цінностей, згідно якої виявлено відсутність автошин балансовою вартістю 4400 гривень та акумулятора балансовою вартістю 823 гривні, всього на загальну суму 5223 гривні (а.с. 133-134). Відповідно до довідки про балансову вартість майна відповідно до наказу № 879 від 02.09.2014 року «Про затвердження Положення про інвентаризацію активів та зобовязань» і розпорядження № 6 від 04.04.2016 року при виявленні нестачі та не встановленні відповідальної особи балансову вартість автомобіля [PERSON] 308 Д, державний номерний знак [NUMBER], шин в кількості 4 штуки та акумулятора віднесено на позабалансовий рахунок 072 в сумі 73025 гривень, де і рахується по даний час(а.с. 132). 17 березня 2016 року відповідачу було вручено лист-вимогу ДП УЗФО ЧАЕС № 08/09-43-01/281 від 17.03.2016 року про відшкодування шкоди, заподіяної працівником, разом з висновком про вартість оціненого транспортного засобу, які він отримав 17.03.2016 року особисто, і яка залишилась невиконаною(а.с. 56). Висновком судової автотоварознавчої експертизи № СЕ-3707-2-796.16 від 04 квітня 2017 року визначена ринкова вартість автомобіля [PERSON] 308 Д, державний номерний знак [NUMBER], станом на дату проведення експертизи з урахуванням стану автомобіля, наведеного в [PERSON] оцінки технічного стану майна, яке пропонується до відчуження, з додатком № 1 станом на 23.02.2016 року, затвердженого в.о. директора ДП «УЗФО ЧАЕС», яка становить 110090,62 гривень(а.с. 179-186). Згідно наказу № 09-ос від 29.03.2017 року [PERSON] звільнено з ДП «УЗФО ЧАЕС» на підставі ст. 38 КЗпП України(а.с.235). Відповідно до довідки ДП «УЗФО ЧАЕС» № 133 від 24.05.2017 року середньомісячна зарплата [PERSON] на день звільнення склала 8053,36 гривень(а.с. 234). Довідкою ДП Чернігівське лісове господарство» № 250 від 10.05.2017 року підтверджено, що [PERSON] з 11.04.2017 року працює на посаді водія в Славутицькому лісництві ДП «Чернігівський лісгосп» (а.с. 218-220). Вирішуючи спір, суд виходить із встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин. Частиною першою статті 130 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством(ч.2). За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності(ч.3). Аналіз вказаної статті свідчить про те, що для притягнення працівника за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації, необхідна наявність таких юридичних фактів: порушення працівником трудових обовязків, наявність прямої дійсної шкоди, причинний зв'язок між порушеннями і шкодою та вина працівника. Відповідно до ч.1 ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподiяну пiдприємству, установi, органiзацiї при виконаннi трудових обов'язкiв, працiвники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподiяно шкоду, несуть матерiальну вiдповiдальнiсть у розмiрi прямої дiйсної шкоди, але не бiльше свого середнього мiсячного заробiтку.\~ Як зазначено у ч.2 вказаної статті, матерiальна вiдповiдальнiсть понад середнiй мiсячний заробiток допускається лише у випадках, зазначених у законодавствi. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.2.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації їх працівниками» під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати. При матеріальній відповідальності в межах середнього місячного заробітку він визначається відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 Порядку обчислення середньої заробітної плати, а саме виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди, або за фактично відпрацьований час, якщо працівник пропрацював менше двох місяців, а в разі коли працівник останні місяці перед вирішенням справи не працював або справа вирішується після його звільнення - виходячи з виплат за попередні два місяці роботи на даному підприємстві (в установі, організації). В судовому засіданні з пояснень сторін та досліджених доказів встановлено, що 11 грудня 2015 року [PERSON] на автомобілі [PERSON] 308 Д здійснював перевезення працівників ДСП «ЧАЕС» згідно дорожнього листа № 91319 по маршруту [PERSON] ЧАЕС - [PERSON]. Після перетину кордону з Республікою Білорусь автомобіль прибув до кінцевого пункту промисловий майданчик ДСП «ЧАЕС». Під час здійснення маршруту автомобіля в зворотному напрямку Чорнобиль-Славутич під час проходження перевірки документів та огляду автомобіля на митному кордоні Республіки Білорусь в автомобілі митниками було виявлено схованку в ніші запасного колеса, де знаходилась каністра з дизельним паливом обємом 20 літрів, що належала особисто відповідачеві. За такі дії [PERSON], який під час виконання своїх трудових обовязків перевозив каністру з дизельним паливом обємом 20 літрів, що було його особистою власністю, в ніші запасного колеса службового автомобіля [PERSON] 308 Д, державний номерний знак [NUMBER], через митний кордон з Республікою Білорусь, було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог п.2.1.6, 2.1.11, 2.1.15 Робочої інструкції водія автотранспортних засобів гаражу № 2 «Острів» транспортного цеху 2РІ-ТрЦ, що підтверджено наказом в.о. директора ДП «УЗФО ЧАЕС» від 17.02.2016 року № 43, який відповідачем не оскаржувався (а.с. 54-55). Крім того, [PERSON] за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.14.1 Кодексу Республіки Білорусь про адміністративні правопорушення, яке полягало у переміщенні товару, що підлягав митному декларуванню через митний кордон Митного союзу з укриттям від митного контролю, тобто з використанням схованки, постановою суду Центрального району м. Гомеля Республіки Білорусь від 22.12.2015 року, залишеною без змін постановою Гомельського обласного суду від 12.02.2016 року, було піддано адміністративному стягненню у виді штрафу з конфіскацією транспортного засобу [PERSON] 308 Д, державний номерний знак [NUMBER]. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Згідно ст. 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, документи, що на території однієї з договірних сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших договірних сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з договірних сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших договірних сторін доказовою силою офіційних документів. Таким чином, вина [PERSON] у заподіянні шкоди позивачеві, яка полягає у втраті транспортного засобу [PERSON] 308 Д, державний номерний знак [NUMBER], встановлена постановою суду Центрального району м. Гомеля Республіки Білорусь від 22.12.2015 року, залишеною без змін постановою Гомельського обласного суду від 12.02.2016 року, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.14.1 Кодексу Республіки Білорусь про адміністративні правопорушення, та згідно якої за вчинене відповідачем правопорушення конфісковано автомобіль, що перебував у власності позивача та знаходився на його балансі, а також наказом в.о. директора ДП «УЗФО ЧАЕС» № 43 від 17 лютого 2016 року, яким притягнуто [PERSON] до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог п.2.1.6, 2.1.11, 2.1.15 Робочої інструкції водія автотранспортних засобів гаражу № 2 «Острів» транспортного цеху 2РІ-ТрЦ за вказаних вище обставин. При цьому суд вважає встановленим, що заподіяння шкоди [PERSON] позивачеві відбулося під час виконання ним своїх трудових обовязків. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідач під час виконання трудових обовязків рухався на автомобілі [PERSON] 308 Д, державний номерний знак [NUMBER] згідно дорожнього листа № 91319 і здійснював перевезення працівників ДСП «ЧАЕС» по маршруту: м. Славутич АБК-1 ЧАЕС м. Славутич. Відхилень від вказаного маршруту та здійснення перевезення працівників ДСП «ЧАЕС» на вказаному автомобілі, в якому знаходилась каністра з дизельним пальним обємом 20 літрів, що належала відповідачеві, поза межами його робочого часу судом не встановлено. Виходячи з наведеного, суд не погоджується з доводами представників позивача, які полягають у тому, що шкода відповідачем спричинена не у звязку з виконанням ним своїх посадових обовязків, а за межами їх виконання, тобто при використанні службового транспортного засобу в особистих цілях, тому відповідач повинен нести відповідальність відповідно до норм цивільного права, оскільки вони не ґрунтуються на досліджених доказах. Не приймає до уваги суд і доводи представників позивача про те, що відповідач повинен нести повну матеріальну відповідальність на підставі п.5 ч.1 ст.134 КЗпП України, оскільки шкоди підприємству завдано нестачею автомобіля [PERSON] 308 Д, державний номерний знак [NUMBER], переданого працівникові в користування, виходячи з наступного. Згідно п. 5 ч.1 ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації у випадку, якщо шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів(продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування. Аналіз даної норми свідчить про те, що недостача(втрата) матеріальних цінностей, виданих працівникові як предмет праці або засіб праці, а також будь-яких інших предметів, виданих у користування працівникові, тягне повну матеріальну відповідальність. При визначенні кола предметів, що маються на увазі під формулюванням «інші предмети» слід розуміти не будь-які явища, а тільки ті, що можуть бути поставлені в один ряд з тими явищами, що названі конкретно. Тому в наведеному формулюванні п.5 ст.134 КзпП України під «іншими предметами» слід розуміти інші подібні предмети. До них в будь-якому разі не можна віднести предмети, що підпадають під категорію основних засобів. Як вбачається з інвентаризаційного опису, копія якого долучена до матеріалів справи, транспортний засіб [PERSON] 308 Д, державний номерний знак [NUMBER], обліковувався на ДП «УЗФО ЧАЕС» як основний засіб(а.с. 133). Таким чином, суд погоджується з доводами представника відповідача, що п.5 ч.1 ст.134 КЗпП України не застосовується до спірних правовідносин. Конфіскацією автомобіля [PERSON] 308 Д, державний номерний знак [NUMBER] ДП «УЗФО ЧАЕС» заподіяно шкоду. Розмір прямої дійсної шкоди встановлено висновком судової автотоварознавчої експертизи № СЕ-3707-2-796.16 від 04 квітня 2017 року, яким визначена ринкова вартість автомобіля [PERSON] 308 Д, державний номерний знак [NUMBER], станом на дату проведення експертизи - 110090,62 гривень. Доводи представника відповідача про те, що визначена висновком судової автотоварознавчої експертизи № СЕ-3707-2-796.16 від 04 квітня 2017 року ринкова вартість автомобіля є завищеною, суд вважає необґрунтованими, тому до уваги не приймає. Статтею 134 КЗпП України передбачено випадки повної матеріальної відповідальності працівника за шкоду, заподіяну підприємству з його вини, які не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи. За таких обставин суд дійшов до висновку, що [PERSON] повинен нести матеріальну відповідальність відповідно до ч.1 ст.132 КЗпП України. При цьому в судовому засіданні встановлено, що заподіяння шкоди підприємству [PERSON] відбулося внаслідок порушення ним трудових обовязків, передбачених п.2.1.6, п.2.1.11, п.2.1.15 Робочої інструкції водія автотранспортних засобів гаражу № 2 «Острів» транспортного цеху 2РІ-ТрЦ, наявна пряма дійсна шкода, яка полягає у втраті підприємством автомобіля [PERSON] 308 Д, державний номерний знак [NUMBER], внаслідок неправомірних дій відповідача, вина відповідача підтверджена постановою суду Центрального району м. Гомеля Республіки Білорусь від 22.12.2015 року, залишеною без змін постановою Гомельського обласного суду від 12.02.2016 року, та наказом в.о. директора ДП «УЗФО ЧАЕС» № 43 від 17 лютого 2016 року, яким притягнуто [PERSON] до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог п.2.1.6, 2.1.11, 2.1.15 Робочої інструкції водія автотранспортних засобів гаражу № 2 «Острів» транспортного цеху 2РІ-ТрЦ. Враховуючи, що розмір прямої дійсної шкоди перевищує розмір середнього місячного заробітку відповідача на день звільнення, то стягненню з відповідача на користь позивача підлягає шкода в розмірі, що не перевищує розмір середнього місячного заробітку, і становить згідно довідки ДП «УЗФО ЧАЕС» № 133 від 24.05.2017 року 8053,36 гривень(а.с. 234). За таких обставин стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума спричиненої шкоди в розмірі 8053,36 гривень. При цьому суд не вбачає обставин, передбачених ст. 137 КЗпП України, для зменшення розміру покриття шкоди. В іншій частині позов задоволенню не підлягає з наведених вище підстав. Питання про розподіл судових витрат по справі суд вирішує\~\~у відповідності до ст. 88 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Виходячи з наведеного, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати по оплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог, що становить 120 гривень 96 копійок( 8053,36х100%/125983=6,4 %х1890/100%). За правилом ч.1 ст.88 ЦПК України стягненню з позивача на користь відповідача підлягають судові витрати, повязані з оплатою ним судової автотоварознавчої експертизи(а.с. 223-225), пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, що становить 2120 гривень 04 копійки(100%-6,4 %) х 2265(вартість експертизи) /100%). На підставі викладеного,

Outcome: partial