Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

28.03.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Автолюкссервіс» про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом припинення договору оренди №02/09/16 від 02.09.2016 року, виселення із займаних приміщень та звільнення нерухомого майна, що належить позивачу, а саме: нежитлового приміщеннями (частина підвалу) літ. А-4 загальною площею 424,9 кв.м., за адресою: вулиця [ADDRESS], нежитлового приміщеннями підвалу, загальною площею 50,2 кв.м., за адресою: вулиця [ADDRESS]-1, приміщень гуртожитку на І-поверсі загальною площею 637,2 кв.м., житловою площею 383,6 кв.м. в літ. А-4 за адресою: вулиця [ADDRESS]-2, приміщень гуртожитку, загальною площею 381 кв.м., житловою площею 189,5 кв.м. в літ. А-4 за адресою: вулиця [ADDRESS]-3, мотивуючи тим, що з моменту набуття позивачем права власності, на спірні приміщення, він не мав можливості вільно ними володіти, користуватись та розпоряджатись, оскільки там безпідставно перебуває майно відповідача та здійснюється господарська діяльність. Добровільно відповідач вказані приміщення не звільняє, у зв'язку з чим позивач був змушений звернутися до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила залишити його без задоволення посилаючись на те, що спірне нерухоме майно є предметом договору оренди №02/09/16 від 02.09.2016 року, згідно якого відповідач користується зазначеними приміщеннями, надає приміщення в користування іншим особам за певну плату, сплачує орендну плату колишньому власнику спірного майна та комунальні платежі. Крім того, вказала, що ТОВ не заперечує укласти з позивачем договір оренди на спірні приміщення, але на даний час питання розміру суми оренди сторонами остаточно не визначено. Заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, суд дійшов переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 18 січня 2017 року позивач став власником: - нежитлового приміщення (частина підвалу) літ. А-4 загальною площею 424,9 кв.м., за адресою: вулиця [ADDRESS] відповідно до договору дарування №30, номер запису про право власності 18616142; - нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 50.2 кв.м., за адресою: вулиця [ADDRESS]-1 відповідно до договору дарування №32, номер запису про право власності 186164988; - приміщень гуртожитку на І-поверсі загальною площею 637, 2 кв.м., житловою площею 383,6 кв.м. в літ. А-4 за адресою: вулиця [ADDRESS]-2 відповідно до договору дарування №34, номер запису про право власності 18616252; - приміщень гуртожитку, загальною площею 381 кв.м., житловою площею 189,5 кв.м в літ. А-4 за адресою: вулиця [ADDRESS]-3 відповідно до договору дарування №35, номер запису про право власності 18614415. З моменту набуття позивачем права власності, на зазначені приміщення, він не має можливості вільно ним володіти, користуватись та розпоряджатись, оскільки в приміщенні безпідставно перебуває майно відповідача, документація, здійснюється господарська діяльність відповідача, перебувають працівники відповідача та інші особи, допущені в приміщення відповідачем. Так, 01 лютого 2017 року позивачем було встановлено, що в спірних приміщеннях перебувають невідомі йому люди. Після виклику представників поліції та з пояснень, які були надані людьми, які там знаходилися було встановлено, що останні орендують частину даних приміщень (кімнату гуртожитку) у відповідача - ТОВ «Автолюкссервіс» та надали на підтвердження цього платіжні доручення. Того ж числа, до Заводського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївської області позивачем було написано відповідно заяву про самоправні дії директора ТОВ «Автолюкссервіс», щодо знаходження його без відповідних підстав в даних приміщеннях та допуску туди третіх осіб (витяг з кримінального провадження №12017150030000478). 27 лютого 2017 року позивачем було відправлено вимогу, щодо звільнення приміщень на адресу ТОВ «Автолюкссервіс», однак ніяких відповідей та дій щодо передачі ним приміщень та їх звільнення не здійснено. Відповідач, усвідомлюючи факт переходу права власності на нерухоме майно до позивача, ухиляється від передачі такого майна позивачу та не бажає, та не робить ніяких дій направлених на звільнення приміщення від належного відповідачу майна та осіб, які допущені до приміщення відповідачем. Також позивачу стало відомо, що на зазначені нежитлові приміщення з попереднім їх власником [PERSON] відповідач ТОВ «Автолюкссервіс» уклало договір оренди №02/09/16 від 02.09.2016 року зі строком дії до 01.08.2019 року. Відповідно до п. 1 ст. 759 ЦК України - за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до п. 1 ст. 770 ЦК України - у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця. Так, відповідно до п. 9.7. договору оренди: дія цього Договору припиняється внаслідок: - невиконання умов цього Договору; - невиконання одного пункту цього Договору. Відповідно до п. 3.1. Договору оренди: Плата за користування приміщеннями загальною площею 1441, 1 кв.м. зазначається в Додатку № 1 до цього Договору, який є його невід'ємною частиною. Нарахування плати проводиться за кожний повний місяць користування приміщеннями (з 02 числа поточного місяця по 01 число наступного місяця включно) згідно Актам приймання-передачі виконаних услуг оренди. Плату за користування приміщеннями Орендар зобов'язаний сплатити не пізніше 10 числа місяця наступного за поточним після підписання Акту приймання-передачі виконаних услуг оренди приміщень. Відповідно до п. 4.8. Договору оренди: з метою здійснення своєї господарської діяльності Орендар зобов'язаний самостійно утримувати за власний рахунок всю необхідну погоджувальну та дозвільну документацію від спеціально уповноважених на це органів державної виконавчої влади, в тому числі, але не виключно: Державного пожежного нагляду, Державного комітету з нагляду за охороною праці, Державного управління охорони навколишнього природного середовища, Санітарно-епідеміологічної служби та інших органах. Застрахувати об'єкт оренди на строк дії договору та до дня, що наступить після дати підписання акту прийому-передачі за яким Приміщення буде повернуто з оренди. Відповідно до п. 11.5. Договору оренди: Підписанням цього Договору Сторони домовились, що належним повідомленням Орендаря з боку Орендодавця є п'ятий день із дати направлення листа/вимоги/рахунку та іншої кореспонденції замовним цінним листом із описом вкладення на адресу Орендаря, що зазначена в цьому договорі. На виконання зазначеного пункту договору позивачем 21.04.2017 року було направлено Повідомлення щодо припинення договору оренди нежитлових приміщень №02/09/16 від 02.09.2016 року. В зв'язку з тим, що Відповідачем, як Орендатором не виконаний п.п., 3.1, 4.8. Договору оренди є припиненим. Відповідно до частини 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписами статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 ст. 346 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності припиняється у разі, зокрема, відчуження власником свого майна; звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника. Однак, відповідач, фактично майно не звільнив та не передав його позивачеві в належному та придатному для володіння, користування та розпорядження стані. Зокрема, в приміщенні знаходиться інше належне відповідачу майно, перебувають особи, яких відповідач допустив до приміщення, у зв'язку з чим, позивач позбавлений можливості реалізувати набуте ним на законних підставах право власника майна, вільно володіти та користуватися приміщенням. Таким чином набуте у власність позивачем приміщення підлягає звільненню від належного відповідачу майна та осіб, які допущені до приміщення відповідачем (працівників відповідача та інших осіб). У зв'язку з чим відповідач зобов'язаний вчинити дії по звільненню приміщення, приведенню його в придатний для використання позивачем стан та засвідчити факт належної передачі майна відповідним актом. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтереси іншим способом що встановлений договором або законом. Як визначено в Листі Верховного Суду України від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами статті 16 ЦК України», до сфери дії п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України належать також суміжні засоби захисту прав, що не вносять зміни до існуючих правовідносин. Зокрема, у справах за позовом власника, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, про заборону вчинення нею дій, що можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ч. 2 ст. 386 ЦК), про захист особистих немайнових прав, за заявами про визнання фізичної особи недієздатною, безвісно відсутньою, оголошення померлою, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Також, в листі Верховного Суду України від 01.07.2013 року «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ» зазначено, що відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Норми ст. ст. 15, 16, 386, 391 Цивільного кодексу України гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень ст. ст. 16, 391, 386 Цивільного кодексу України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь - яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Також, у наведеному листі Верховний Суд України надав роз'яснення щодо застосування норм законодавства при вирішенні спорів про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження майном (ст. 391 ЦК) та зазначив, що власник майна вправі звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 316 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Також, ст. 391 Цивільного кодексу України передбачено захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння. Зокрема, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, суд вважає доведеним, що відповідач ухиляється від укладання з позивачем договору оренди, а також від звільнення набутих позивачем у власність приміщень будівель, що порушує права позивача, як власника майна, а саме перешкоджає вільно володіти, користуватись та розпоряджатись вказаними будівлями. Крім того, перебування в належних позивачу будівлях майна відповідача та осіб, допущених відповідачем до них, унеможливлює вільне користування та володіння усіма будівлями, тому порушує право власності відповідача на спірне майно. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Враховуючи, що відповідач умисно ухиляється від укладання договору оренди чи найму з позивачем, продовжує користуватися спірними приміщеннями, надає їх в оплатне користування іншим особам без згоди позивача та фактично не допускає до вказаних приміщень останнього, суд вважає позов підлягаючим задоволенню в повному обсязі. Що стосується доводів представника відповідача про неможливість розгляду вказаного позову без участі колишнього власника приміщень [PERSON], яка і в даний час продовжує отримувати орендну плату від відповідача, то вказані обставини не можуть бути визнані такими, що безпосередньо стосуються питання захисту порушеного саме відповідачем права власності позивача на спірні будівлі.

Outcome: approved