Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

27.04.2018 року директор ТОВ «Технічний центр «Анкомтех» Луценко В.П. звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 62140,57 грн., що складається з основної суми боргу - 53738,60 грн., пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України - 5967,19 грн., інфляційних витрат на суму боргу - 1847,34 грн. та трьох відсотків річних від простроченої суми - 587,44 грн., а також судовий збір у розмірі 1762,00 грн. Позовні вимоги мотивував тим, що між сторонами на підставі договору поставки №ПР-357/151117 від 15.11.2017 року виникли договірні відносини, згідно яких, відповідно до видаткової накладної №44817 від 15.11.2017 року на замовлення відповідача позивач здійснив продаж запасних частин на суму 53738,60 грн.. Відповідач, всупереч вимогам договору поставки №ПР-357/151117 від 15.11.2017 року, не виконав своїх зобов'язань, не здійснив платежі за договором, у зв'язку з чим утворилась заборгованість. Ухвалою суду від 22.05.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 31.08.2018 року закрито підготовче засідання, а справу призначено до розгляду по суті. 15.01.2019 року відповідачем надано до суду відзив, в якому він проти задоволення позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що наведені позивачем обставини не відповідають дійсності, а також реальному стану справ, виходячи з наступного. ТОВ «Технічний центр «Анкомтех» займається торгівлею автотранспортних запчастин. При прийняті на роботу останнє укладало зі своїми працівниками (менеджерами) договори про повну матеріальну відповідальність, договори поставки, а також ряд інших договорів для збереження комерційних таємниць. Укладаючи договір поставки, менеджери відігравали роль посередника між позивачем та кінцевим одержувачем товарів. Через складні відносини з позивачем, відповідач звільнився з посади менеджера, проте керівництво ТОВ «Технічний центр «Анкомтех» не бажало видавати відповідачу трудову книжку та проводити розрахунки під час звільнення доти, доки [PERSON] не підпише ряд документів. Договір поставки №ПР-357/151117 від 15.11.2017 року та видаткова накладна №44817 є документами, які були підписані відповідачем без повного усвідомлення фактичних обставин правочину, крім того фактичної поставки товару за зазначеним договором не було. Разом з тим, керівництво позивача неодноразово зазначало, що укладення договору поставки має лише формальне значення і не передбачає реального виконання умов договору, а підписання договору №ПР-357/151117 від 15.11.2017 року є важливим задля правильного оформлення звільнення і отримання повного розрахунку. У зв'язку з чим, відповідач вважає такий правочин недійсним, вчиненим під впливом омани. 25.01.2019 року директор ТОВ «Технічний центр «Анкомтех» надав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що обставини викладені у відзиві ніякими доказами не підтвердженні та є недостовірними. Крім того вказав, що договір ПР-357/151117 від 15.11.2017 року був укладений у відповідності до законодавства, з вільним волевиявленням сторін в ньому та видатковій накладній, а отже є правомірним. Відповідач, 06.02.2019 року, надав до суду заперечення, в яких не погодився з доводами позивача, викладеними у відповіді на відзив та зазначив наступне. Для більш легкого бухгалтерського обліку позивач укладав зі своїми працівниками типові договори поставки і одразу складав видаткові накладні на товари, що поставляються третім особам через менеджерів, в свою чергу, менеджери перераховували кошти на карткові рахунки керівництва. На підтвердження вказаних обставин відповідач надав заявку від 27.10.2017 року на переказ готівки [PERSON], який займав посаду керівника ТОВ «Технічний центр «Анкомтех» у розмірі 20105,50 грн.. Таким чином, вважає, що його твердження про особливості роботи на ТОВ «Технічний центр «Анкомтех» є правдивими. У судове засідання позивач не з'явився. Представник позивача - Горбань Р.М. надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила про їх задоволення. Відповідач до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Надав до суду відзив та заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, прийшов до наступного. Судом встановлено, що 15.11.2017 року між ТОВ «Технічний центр «Анкомтех» (постачальник) та [PERSON] (покупець) було укладено договір поставки №ПР-357/151117 (далі - Договір). Відповідно до п.1.1 Договору, постачальник здійснює поставку покупцю запасних частин, автомобільних шин (нових та відновлених), автомобільних шин після регенерації, автохімії, мастил (олив), супутніх товарів для автотранспорту та інше, далі по тексту - товар, окремими партіями за цінами, в асортименті (за номенклатурою) в кількості, що погоджується сторонами в видаткових накладних, які є невід'ємною частиною даного договору, а покупець зобов'язаний приймати товар для цілей його використання у своїй господарській діяльності в т.ч. і для його подальшої поставки, і оплачувати його на встановлених даним договором умовах. Згідно видаткової накладної №44817 від 15.11.2017 року, позивач поставив, а [PERSON] отримав товар, що засвідчує його підпис на зазначеній накладній. Пунктом 4.1 Договору передбачено, що покупець зобов'язаний провести повний розрахунок за придбану по видатковій накладній партію товару у встановлений сторонами термін. У п.п. 4.3,4.4 Договору зазначено, що при проведенні поставки з відстроченням платежу покупець сплачує суму ціни товару протягом терміну, зазначеного у видатковій накладній. При проведенні поставки з оплатою за фактом (якщо відпущений товар з відстрочкою платежу, але строк розрахунків в накладній не зазначений) - покупець повинен сплатити суму ціни товару протягом двох банківських днів з моменту прийняття зазначеної партії товару. У ст.509 ЦК України зазначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст.712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Враховуючи викладене, вбачається, що позивач умови договору виконав, поставив відповідачу товар, проте останній не здійснив оплату за нього, таким чином порушивши умови договору. Пунктом 5.1 Договору встановлено, що в разі недотримання покупцем умов п.п. 4.1-4.4 даного договору, постачальник має право стягнути з покупця борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення платежу, а також пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми коштів за кожен день прострочення до моменту повного погашення заборгованості. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, відповідно до видаткової накладної №44817 від 15.11.2017 року, заборгованість відповідача за поставлений товар складає 53738,60 грн.. Вимоги позивача про виконання зобов'язання від 21.02.2018 року №25 та 20.03.2018 року №28, направленні на адресу [PERSON], ним виконанні не були. Таким чином, враховуючи вищенаведене, з [PERSON], окрім основної суми боргу, слід стягнути пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ у сумі 5967,1 грн., інфляційнй витрати на суму боргу у розмірі 1847,34 грн. та три відсотки річних від простроченої суми боргу у розмірі 587,44 грн.. Крім того, суд не приймає до уваги обставини, наведені відповідачем у його відзиві та запереченнях, оскільки відповідно до ст.81 ЦПК України вони не підтвердженні жодними допустимими, достатніми та достовірними доказами, договір поставки №ПР-357/151117 від 15.11.2017 року у визначеному законом порядку недійсним не визнавався. Заява про переказ готівки від 27.10.2017 року, за якою [PERSON] перерахував [PERSON] 20105,50 грн., надана відповідачем, не може бути належним доказом виконання відповідачем договору поставки №ПР-357/151117 від 15.11.2017 року, оскільки не стосується правовідносин, що склалися між сторонами в межах зазначеного договору. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1762,00 грн..

Outcome: approved