Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

27.07.2020 позивач [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказує, що він є власником квартири за адресою [ADDRESS] на підставі договору міни від 05.12.2001. 28.08.2015 заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова задоволено позов [PERSON] та припинено право спільної сумісної власності на спірну квартиру, визнано за [PERSON] право власності на 1\\2 частину квартири [ADDRESS] , визнано за ним право власності на 1\\2 частину зазначеної квартири. 11.01.2017 рішенням Апеляційного суду Харківської області заочне рішення скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено у задоволені позову [PERSON] , право власності на квартиру [PERSON] відновлено. 02.08.2019 позивач дізнався, що 07.06.2017 між [PERSON] та [PERSON] укладено спадковий договір та накладено заборону на нерухоме майно 1\\12 частини квартири [ADDRESS] . Предметом спадкового договору є 1\\12 частина квартири, власником якої є позивач у цій справі. На думку [PERSON] спадковий договір є недійсним. У зв`язку з чим просить визнати недійсним спадковий договір та скасувати обтяження - заборону на нерухоме майно. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, уповноважив представників [PERSON] та [PERSON] представляти його інтереси. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні підтримали позов, просили задовольнити, з підстав викладених у ньому. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти позову, просила відмовити у його задоволенні, зазначила, що вона розпорядилась власністю, яка належить їй. Окрім того, вона захищала права своєї дочки , оскільки позивач погрожував, що залишить дітей без житла. У подальшому відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістила. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістила. Третя особа - приватний нотаріус ХМНО Харитнова Я.М. у судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином, звернулась з заявою, у якій просила усі судові засідання слухати у її відсутність, проти позову заперечує. Суд, вислухавши представників позивача [PERSON] , [PERSON] , відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до приписів ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряжаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору міни від 05.12.2001, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , який посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Бєсєда Т.Д., за реєстровано в реєстрі за №1-4874 (а.с.8). 28.08.2014 заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.08.2015 у справі №638/9416/15-ц позовні вимоги [PERSON] задоволено у повному обсязі. Право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на майно, яке було придбано у шлюбі, а саме: квартиру [ADDRESS] - припинити. Визнано за [PERSON] право власності на 1 частину квартири [ADDRESS] , житловою площею 64,8 кв.м, загальною площею 96,6 кв.м. Визнано за [PERSON] право власності на 1\\2 частину квартири [ADDRESS] , житловою площею 64,8 кв.м, загальною площею 96,6 кв.м. Як вбачається з копії зазначеного рішення, яке надано позивачем, на ньому зроблено відмітку про те, що зазначене рішення 03.11.2015 набрало законної сили (а.с. 9-10,11). Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 11.01.2017 у справі №638/9416/15-ц рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.08.2015 скасоване та ухвалено нове. Відмовлено у задоволені позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1\\2 частину майна, що є у спільній сумісній власності подружжя (а.с. 12-15). На виконання ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.11.2020 про витребування доказів приватним нотаріусом ХМНО Харитоновою Я.М. надано копію спадкового договору. Як вбачається з копії договору, 07.06.2017 [PERSON] (відчужувач) та [PERSON] (набувач) уклали спадковий договір , яким [PERSON] після своєї смерті передала у власність [PERSON] 1\\12 частину квартиру [ADDRESS] (а.с. 44-45). У п. 2 спадкового договору зазначено, що відчужувана квартира належить [PERSON] на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.08.20104 у справі №638/9416/15-ц, провадження №2/638/4579/15, ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.09.2015 у справі №638/9416/15-ц, провадження №2/638/4579/15, ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.10.2015 у справі №638/9416/15-ц, провадження №2/638/4579/15, зареєстрованого в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою №69219338, виданою 28.09.2016 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Зайцевою О.Ю., запис про право власності №11444117 від 02.10.2015, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 740756263101. З аналізу зазначеного вбачається, що спадковий договір між [PERSON] , як відчужувачем та [PERSON] , як набувачем був укладений, особою, яка не мала права власності на спірну квартиру. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод1950 року ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97ВР, зокрема, ст. 1 Першого протоколу до неї 1952 р. передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватись своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користування майно відповідно до загальних інтересів. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно ч. 1ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. ст.317 ЦК України передбачено, що власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За правилами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України визначає, що право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача (ст. 1302 ЦК України). Ч. 1 статті 1307 ЦК України передбачено, що на майно, визначене у спадковому договорі, нотаріус, який посвідчив цей договір, з метою забезпечення виконання спадкового договору накладає заборону відчуження. ч. 1 статті 1308 ЦК України - спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Стаття 1302 ЦК України передбачає, що лише набувач бере на себе зобов`язання виконувати розпорядження другої сторони - відчужувача. Відчужувач у спадковому договорі не має обов`язків, він наділяється лише правом. Згідно ст. 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Статтею 1304 ЦК України передбачено, що спадковий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а також державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. За загальним правилом розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 651 ЦК України визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Розірвання спадкового договору регулюється статтею 1308 ЦК України, в якій зазначено, що спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу набувача у разі неможливості виконання ним розпоряджень відчужувача. При цьому слід враховувати, що вимогу про визнання недійсним спадкового договору може бути заявлено як відчужувачем та набувачем, так і іншою заінтересованою особою. У разі пред`явлення позову особою, яка не є стороною спадкового договору, необхідно перевіряти, які права та охоронювані законом інтереси цієї особи порушено (стаття 3 Цивільного процесуального кодексу). Позивачем доведено, що порушено його право власності. Відповідач [PERSON] не надали жодного доказу на підтвердження того, що на момент укладення спадкового договору спірне майно їй належало на праві власності , навпаки у судовому засіданні відповідачем повідомлено, що звертаючись до нотаріуса з метою укладення спадкового договору, вона знала, що рішення Дзержинського районного суду м. Харкова, яким за нею визнано право власності на 1\\2 частину квартири [ADDRESS] , скасоване рішенням Апеляційного суду Харківської області та відмовлено у визнанні за нею права власності на 1\\2 частину зазначеної квартири . Отже, відповідач [PERSON] , звертаючись до нотаріуса, не повідомила про існування рішення Апеляційного суду Харківської області, яким скасоване рішення суду про визнання за нею права власності, що, вподальшому, привело до укладення спадкового договору, відповідно до якого відчужено частину квартири, яка не належали [PERSON] , чим порушено право власності [PERSON] . Так, відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зі змісту ч.1 ст. 203 ЦК України слідує, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Судом установлено, що спадковий договір укладено з порушенням вимог закону Таким чином, укладаючи спадковий договір [PERSON] не мала права розпоряджатись 1\\12 частиною квартири, оскільки не була її власником, а тому, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 1307 ЦК України на майно, визначене у спадковому договорі, нотаріус, який посвідчив цей договір, накладає заборону відчуження. При цьому , вирішуючи питання про скасування спадкового договору, суд зобов`язаний , зазначити у резолютивній частині рішення і про правові наслідки, які тягне за собою таке визнання, а саме про скасування обтяження на нерухоме майно. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягаються стягненню з відповідачів на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved