Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

27.01.2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому після уточнення позовних вимог ставиться питання про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 11 982 грн. 54 коп. та судових витрат по справі. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між Банком та відповідачем 23.10.2009 року був укладений кредитний договір б/н, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 7 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту, який неодноразово змінювався, на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Взяті на себе зобов'язання, відповідно до умов кредитного договору, Банк виконав у повному обсязі. Проте, відповідач, незважаючи на це, порушила його, оскільки, своєчасно не погашала кредит та не сплачувала проценти за користування ним, внаслідок чого станом на 31.12.2014 року утворилася заборгованість по кредитному договору в розмірі 11 982 грн. 54 коп., яка складається з: - заборгованості за процентами в розмірі 10 548 грн. 56 коп., - нарахованої пені в розмірі 1 433 грн. 98 коп. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не з'явилася. Про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача в заяві на адресу суду не заперечував проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, судом встановлено, що між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] 23.10.2009 року був укладений кредитний договір б/н, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 7 000 грн. 00 коп. зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Також сторони узгодили інші його умови. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 09.08.2011 року з відповідача на користь Банку стягнуто заборгованість за вищевказаним кредитним договором в розмірі 10 474 грн. 12 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 6 491 грн. 10 коп., заборгованості за процентами в розмірі 2 467 грн. 24 коп., заборгованості за комісією в розмірі 778 грн. 92 коп., нарахованих штрафів у розмірі 736 грн. 86 коп. Як встановлено в судовому засіданні заборгованість за вищевказаним кредитним договором відповідачем не погашена. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів. Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом ( ч . 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК України, які не передбачають таку підставу припинення зобов'язання як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора. Відповідно до наведеного та ст. 599 ЦК України за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Отже, саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не проведено, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від виконання передбаченого договором зобов'язання. За такого, позивач має право на отримання процентів за користування кредитом, передбачених договором за період з 28.02.2011 року по 31.12.2014 року (в межах заявлених вимог). Так, матеріали справи вказують на те, що дійсно за вказаний період у відповідача перед позивачем рахується заборгованість за процентами в розмірі 10 548 грн. 56 коп. Обумовлений розрахунок заборгованості, відповідно до ст. 60 ЦПК України, не спростовано. Також в матеріалах справи відсутні жодні докази, що б спростували доводи банку щодо наявності та розміру боргу, докази щодо повного або часткового погашення відповідачем вказаної заборгованості, а також докази щодо наявності передбачених законом чи договором підстав, які б повністю, частково або тимчасово звільняли позичальника від виконання взятих на себе зобов'язань. В той же час положення ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України вказують на обов'язок кожної сторони довести належними доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Крім того, позивачем за порушення виконання зобов'язання нарахована пеня, при визначенні розміру якої суд виходить з наступного. Так, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) законом встановлено позовну давність в один рік (п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). За правилами даної статті період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст. 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. При цьому позовна давність по вимогам про стягнення неустойки підлягає застосуванню судом незалежно від наявності заяви сторони про її застосування. Зазначене слідує зі змісту постанови Верховного Суду України у справі № 6-100цс14, що в силу ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. За таких обставин з відповідача на користь Банку підлягає стягненню пеня в межах річного строку до дня звернення до суду (23.01.2015 року - дата здачі позову на пошту), проте в межах позовних вимог, що становить 550 грн. 00 коп. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial