Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

28 лютого 2020 року позивач звернулася до Сокальського районного суду Львівської області з позовом до відповідача, у якому просила визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з нею. Мотивувала свої вимоги тим, що 08 серпня 2009 року між нею та відповідачем укладено шлюб, від якого у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 29 жовтня 2019 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 30 квітня 2014 року ухвалено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утриманні дитини у розмірі 1/3 частки всіх його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму. Вказує, що вона з відповідачем більше семи років спільно не проживає, вихованням та утриманням доньки займається лише вона. Повідомила, що вона забезпечена житлом, має дохід, здатна забезпечити гармонійний розвиток дитини. Враховуючи вказані обставини, вважає, що донька повинна проживати з нею. Відтак, просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 27 квітня 2020 року дану справу передано за підсудністю до Пустомитівського районного суду Львівської області. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 травня 2020 року для розгляду даної справи призначено головуючого суддю Мусієвського В.Є. Ухвалою судді від 25 травня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 05 червня 2020 року від позивача до суду надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою від 09 червня 2020 року позивачу відмовлено у задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою від 24 червня 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. 21 липня 2020 року від позивача до суду надійшло клопотання, у якому вона просила проводити підготовче засідання за її відсутності, а також скерувати до органу опіки і піклування Сокальської районної державної адміністрації Львівської області вимогу про надання висновку щодо визначення місця проживання дитини. З цього приводу суд зазначає, що нормами ЦПК України та СК України не передбачено повноважень суду скеровувати на власний розсуд будь-які вимоги до органів опіки і піклування про надання тих чи інших висновків, а передбачено лише витребування доказів. Крім цього, клопотання про витребування доказів, згідно вимог ЦПК України, може заявлятися в підготовчому судовому засіданні, а не на стадії судового розгляду. Позивач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, 21 липня 2020 року подала до суду заяву, у якій просила відкласти розгляд справи у зв`язку з тим, що вона не встигає вчасно з`явитися у судове засідання. Ознайомившись з заявою суд приходить до висновку, що причини неявки позивача слід визнати неповажними, оскільки учасники судового розгляду зобов`язані з`являтися за викликами суду вчасно і, відповідно, враховувати необхідний час для добирання від місця свого проживання до місця розгляду справи. При цьому позивачем у своїй заяві не згадуються будь-які надзвичайні обставини, які не дали їй можливості вчасно з`явитися до суду. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності або про відкладення судового розгляду не подав. Третя особа Орган опіки і піклування Сокальської районної державної адміністрації Львівської області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, явку повноважного представника не забезпечив, причини неявки такого не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності або про відкладення судового розгляду не подав. Зважаючи на відсутність згоди позивача, у відповідності із ст. 280 ЦПК України, суд вважає за доцільне не проводити судового розгляду при заочному розгляді справи. Оскільки в судове засідання не з`явилися всі особи, які беруть участь у справі, суд у відповідності зі ст. 247 ЦПК України, розглядає справу без фіксування судового засідання технічними засобами. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що шлюб між сторонами, зареєстрований 08 серпня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Червоноградського міського управління юстиції Львівської області, розірвано на підставі рішення Сокальського районного суду Львівської області від 29 жовтня 2019 року. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Острівською сільською радою Сокальського району Львівської області 12 серпня 2010 року, стверджується, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , З довідки № 176 від 18 лютого 2020 року, виданої Мурованською сільською радою Сокальського району Львівської області, вбачається, що [PERSON] проживає в будинку [ADDRESS] разом з своєю дочкою [PERSON] , [INFO] . Як зазначено у ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Вказана стаття передбачає можливість вирішення спору судом лише у разі виникнення спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини, але під час розгляду справи було встановлено, що такий спір між сторонами відсутній. Жодних доказів, які свідчили би про наявність у сторін спору про місце проживання дитини, позивачем суду не надано. Суд, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку про те, що визначати місце проживання дитини на даний час не є необхідним, оскільки будь-якого спору між сторонами стосовно вирішення даного питання немає. Відтак, суд приходить до висновку про те, що позовна вимоги про визначення місця проживання дитини задоволенню не підлягає, оскільки у сторін відсутній спір з цього приводу. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що аргументи, якими позивач мотивувала свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому у задоволенні таких слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed