Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

28 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду Харківської області з позовом про встановлення юридичного факту та визнання права вланості в порядку спадкування за законом. У судовому засіданні позивач та його представник після зменшення позовних вимог прохали позов задовольнити. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] року померла [PERSON]. Померла була дружиною його батька [PERSON], з якою він одружився у 1968 році. З цього часу вони мешкали однією родиною до смерті як батька , так і після його смерті. З 2007 року , враховуючи ,що померла була літньої особою, мала захворювання, він мешкав без реєстрацію за адресою [ADDRESS] ,тобто за місцем мешкання померлої. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно, що складається з земельних ділянок , які розташовані на території Шевченківської селищної ради Харківської області, згідно державних актів на право приватної власності на землю. Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 22 листопада 2016 року було встановлено, що позивач проживав однією сім'єю з [PERSON], померлою [INFO] року за адресою: [ADDRESS] Звернувшись до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право власності в порядку спадкування, позивачу було відмовлено, та рекомендовано для вирішення даного питання звернутися до суду. За таких обставин він вимушений звернутися до суду за захистом свого не визнаного права та просить суд визнати за ним право власності на вищезазначені земельні ділянки в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. Представник позивача підтримав позовні вимоги та прохав їх задовольнити. В судове засідання представник Шевченківської селищної ради Харківської області не з'явився надавши письмову заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності та проти задоволення позову [PERSON] незаперечував. Суд заслухавши пояснення позивача, представника позивача, свідків, перевіривши матеріали справи, вважає що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом установлені такі факти, і відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження (серії [NUMBER]) [PERSON], народився [INFO] року, в с.Нецвітаївка Єрментауського району Цілиноградської області Казахської РСР, його батьками відповідно вказані: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. [INFO] року у с. Новомарківка Акмолинської області Казахської РСР [PERSON] , померла ,що засвідчено свідоцтвом про смерть ([NUMBER] від 6 квітня 1960 року). З свідоцтва про одруження (серія [NUMBER], яке видане Волоськобалаклійською сільською радою Шевченківського району Харківської області від 13 липня 1968) вбачається, що батько позивача одружився з - [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть ([NUMBER] , виданого Шевченківським райвідділом реєстрації актів громадського стану Харківської області від 27 серпня 1998 року) батько позивача [PERSON], помер [INFO] року.Після смерті батька позивача за вказаною адресою залишилася проживати його дружина [PERSON]. З акту складеного депутатом Шевченківської селищної ради Харківської області від 24 квітня 2017 року вбачається, що [PERSON], яка померла [INFO] року, з 2007 року та на день смерті мешкала разом з [PERSON] однією сім'єю та вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS]. Позивач за справою [PERSON] здійснював постійний догляд за [PERSON], та здійснив її поховання. Після смерті [PERSON], [PERSON] продовжував проживати в домоволодіння померлої [PERSON] [PERSON] не була матірю позивача, проте з 1968 року, займалася його вихованням та піклувалася про нього, як про рідного сина. У 2007 році заявник переїхав проживати в с. Первомайське Шевченківського району Харківської області до [PERSON], оскільки остання потребувала догляду та піклування, проживав з нею однією сім'єю, ведучи спільне господарство. У 2009 році та в 2011 році [PERSON] намагалася усиновити позивача, але через хворобу не змогла завершити процедуру усиновлення. Про що свідчить рішення виконавчого комітету Шевченківської селищної ради Харківської області № 49 від 25 березня 2009 року, затверджено висновок опікунської ради щодо доцільності усиновлення [PERSON] ,[PERSON]. Згідно висновку опікунської ради при виконкомі Шевченківської селищної ради [PERSON] з 13 липня 1968 року, перебувала у шлюбі з батьком позивача [PERSON], з 11 років займалася вихованням та утриманням [PERSON], в зв'язку з чим вызнано доцільним усиновлення [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON], [PERSON] пояснили суду, що [PERSON]знають тривалий час. Його родина мешкає в с. Первомайське .Останній мав батько який помер, а після його смерті узяв на себе обов'язки щодо утримання матері, яка як з'ясувалось була йому не рідною. Але вони мали такі стосунки ,що це стало відомо тільки після її смерті. З 2007 року, враховуючи вік матері та її стан здоров'я [PERSON] став постійно проживати у будинку матері по [ADDRESS], доглядав її, підтримував морально та матеріально,, а коли в травні місяці 2013 року вона померла, то поховав її. Згідно свідоцтва про смерть (серія [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шевченківскього РУЮ у Харківській області від 14 травня 2013 року) [PERSON], померла [INFO] року. За життя [PERSON] мала права власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Шевченківської селищної ради Харківської області, згідно державного акту на право приватної власності на земелю серія [NUMBER], виданого 16 грудня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER], та державного акту на право приватної власності на земелю( серія [NUMBER]), виданого 16 грудня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER]. Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 22 листопада 2016 року було встановлено, що позивач проживав однією сім'єю з [PERSON], померлою [INFO] року за адресою: [ADDRESS] З метою отримання свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, позивач звернувся до Шевченківської державної нотаріальної контори Харківської області, але йому було відмовлено (лист №129/01-16 від 12 квітня 2017 року) у видачі свідоцтва про право на спадщину, та рекомендовано для вирішення даного питання звернутися до суду. Також, довідкою №6/01-08 Печенізької державної нотаріальної контори Харківської області від 24 січня 2017 року засвідчено, що після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, спадкові справи після неї не заводилися, заповіти на території Шевченківскього району Харківської обалсті не посвідчувалися. Кожна особа за правилами ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пунктами 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. Згідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини за правилами ст. 1218 Цивльного Кодексу України входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті . Згідно п.1 ст.1221 Цивільного кодексу України місцем відкриття спадщини є останнє місце прожиівання спадкодавця. Спадкоємці відповідно до ст. 1258 Цивільного Кодексу України одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст.1264 Цивільного кодексу України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Частинами 3, 5 ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ( ст.1270 цього Кодексу), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Згідно до ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Оцінивши зібрані докази та давши їм належну оцінку, також враховуючи ,що позивач є спадкоємцем четвертої черги, визнання за ним права власності не порушають нічиїх прав та інтересів, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є доведеними та такими,що підлягають задоволенню.

Outcome: approved