Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

28 липня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, посилаючись на те, що 14 травня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений Генеральний договір про надання кредитних послуг № 1 із додатковими угодами, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти на поточні потреби у розмірі 51000, 00 доларів США зі сплатою 14 % річних та комісій користування кредитом. Банк свої зобов'язання за Кредитним договором повністю виконав, надавши відповідачеві кредит, в розмірі та строки передбачені Генеральним договором та додатковими договорами. В порушення умов договору кредиту відповідач протягом тривалого часу не здійснював погашення щомісячних платежів та процентів за користування кредитом. Станом на 03 червня 2016 року утворилась заборгованість у сумі: 101151,89 доларів США, що еквівалентно 2 533 976,85 гри, з яких тіло кредиту - 42961,73 дол. США; відсотки - 29127,44 дол. США; сума заборгованості за комісіями - 1112,86 дол. США; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 20948,62 дол. США; пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 7001,24 дол. США. Тому позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість у вказаному розмірі, а також судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити у повному обсязі (а.с.61-62). Відповідач [PERSON] та його представник у судове засідання не з'явились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Позов не визнали у повному обсязі, наполягали на застосуванні судом строку позовної давності до висунутих позовних вимог, так як позивач не обґрунтував причини пропуску строку позовної давності і не надав суду доказів, що підтверджують право на його відновлення (а.с. 68-69). Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 14 травня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений Генеральний договір про надання кредитних послуг № 1 (далі за текстом - Генеральний договір) із додатковими угодами №№ 1-4, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти на поточні потреби у розмірі 51000, 00 доларів США зі сплатою 14 % річних та комісій користування кредитом (а.с. 4-21). Банк свої зобов'язання за Кредитним договором повністю виконав, надавши відповідачеві кредит, в розмірі та строки передбачені Генеральним договором та додатковими договорами (а.с. 30). В порушення умов договору кредиту відповідач протягом тривалого часу не здійснював погашення щомісячних платежів та процентів за користування кредитом. Станом на 03 червня 2016 року утворилась заборгованість у сумі: 101151,89 доларів США, що еквівалентно 2 533 976,85 гри, з яких тіло кредиту - 42961,73 дол. США; відсотки - 29127,44 дол. США; сума заборгованості за комісіями - 1112,86 дол. США; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 20948,62 дол. США; пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 7001,24 дол. США. Відповідно до п. 2.5 Генерального договору погашення Кредиту здійснюється в строки/терміни, визначені цим Договором додатковими угодами до нього, але, у будь-якому разі, повне погашення кредиту має бути здійснене не пізніше останнього дня строку дії загального ліміту кредитування. Пунктом 2 Генерального договору встановлено, що надання кредитних послуг за цим Договором здійснюється протягом періоду з 14.08.2008 року по 13.05.2013 року включно. Додаткові угоди до Генерального договору не встановлюють будь-яких інших строків виконання зобов'язань за цим договором. Із розрахунку заборгованості, доданого до позову, вбачається, що за період з 29 липня 2011 року платежі з метою повернення кредиту, відсотків та комісії відповідачем не проводились, станом на 02.06.2016 р. прострочення становить 1771 день, тобто понад 3 роки (а.с.35). Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Згідно з ч.1ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Строк повного повернення кредиту встановлено Генеральним договором 13 травня 2013 року, позивач звернувся з даним позовом 28 липня 2016 року (за поштовим конвертом а.с. 45), отже строк позовної давності стосовно вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту пропущено. Також пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення процентів та комісії, що нараховані протягом трьох років до моменту звернення до суду з даним позовом та стосовно вимог про стягнення пені за період 1 рік до дня звернення з позовом. Про збільшення строку позовної давності сторони письмово не домовлялись, отже, слід застосовувати встановлений ст. 257 ЦК України строк позовної давності у три роки до тіла кредиту, процентах та комісії та позовну давність в один рік до вимог про стягнення пені відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України. Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідна заява подана відповідачем та його представником 08.11.2016 року (а.с. 68). Тому, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Крім того, відповідно до положень ст. 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що проводять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Судом встановлено, що відповідач зареєстрований у м. Костянтинівка Донецької області. Відповідно до Переліку населених пунктів на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого, Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року №1275-р, місто Костянтинівка входить до цього переліку. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з вимогою про сплату пені за період з 02.06.2015 року по 02.06.2016 року, тобто у період дії Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». З цих підстав, на вказані договірні правовідносини розповсюджується дія Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення анти терористичної операції», а тому позовні вимоги в частині стягнення пені за договором не підлягають задоволенню. У відповідності із ст. 88 ЦПК України у зв'язку із повною відмовою у задоволенні позову судові витрати відносяться на позивача.

Outcome: dismissed