Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

27.08.2015 року [PERSON] (далі по тексту позивач) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту відповідач) про розірвання шлюбу (а.с.2-3). Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.08.2015 року відкрито провадження по справі № 495/6127/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Справу призначено до розгляду (а.с.11). В судовому засіданні 05.10.2015 року було поставлено на вирішення питання про надання сторонам строку для примирення. Сторони [PERSON] та [PERSON], в судовому засіданні не заперечували проти надання їм строку для примирення. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області суду від 05.10.2015 року було надано [PERSON] та [PERSON] строк для примирення тривалістю у два місяці до 07.12.2015 року. Провадження у справі №495/6127/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу було зупинено до 07.12.2015 року (а.с.22-23). Оскільки сторонами примирення не було досягнуто, ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.12.2015 року провадження у справі № 495/6127/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу було відновлено. Справу призначено до розгляду (а.с.25). Позивач [PERSON], в судове засідання не з'явилася, але подала до суду заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності (а.с.29). Відповідач [PERSON], в судове засідання не зявився, але подав до суду заяву, згідно з якою з позовними вимогами [PERSON] згоден у повному обсязі, заперечень не має, просить позов задовольнити та розглянути справу за його відсутності (а.с.27). Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін або їх представників, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи. У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву [PERSON], вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до висновку про законність, правомірність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] про розірвання шлюбу з [PERSON], виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 08.12.2012 року між позивачем [PERSON] (дошлюбне прізвище Кучеренко) [PERSON], [INFO], та відповідачем [PERSON], [INFO], було зареєстровано шлюб Виконавчим комітетом Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, про що 08.12.2012 року складено відповідний актовий запис за № 54, що підтверджується виданим 08.12.2012 року свідоцтвом про шлюб серії І-ЖД № 182404 (а.с.4). Від сумісного шлюбу у сторін 01.05.2013 року народився син [PERSON], про що 15.05.2013 року складено відповідний актовий запис за № 37, що підтверджується виданим 15.05.2013 року Виконавчим комітетом Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області свідоцтвом про народження серії І-ЖД № 348736 (а.с.8). Відповідно до статей 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Такі положення національного законодавства України відповідають статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За твердженням позивачки, спільне життя з відповідачем не склалося. За час спільного проживання сторони зрозуміли, що не зійшлися характерами, внаслідок чого їх стосунки почали псуватися, постійно виникали сварки, які призвели до повного непорозуміння та негативного ставлення один до одного. На неодноразові прохання змінити ставлення до сім ?ї чоловік не реагував, що остаточно призвело до втрати необхідних почуттів любові, взаємоповаги та взаємопорозуміння. Приблизно 6 місяців сторони проживають окремо та ведуть окреме господарство. На думку позивачки, сім ?я існує лише формально та вона наполягає на розірванні шлюбу без наданням строку на примирення. Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу (частина третя статті 105 Сімейного кодексу України). Згідно із частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (стаття 112 Сімейного кодексу України). Статтею 113 Сімейного кодексу України встановлено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із частиною 2 статті 115 Сімейного кодексу України, документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 (із змінами та доповненнями), проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У зв'язку з наведеними обставинами та нормами чинного законодавства, [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] Крім того, як було вище зазначено, ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.10.2015 року було надано [PERSON] та [PERSON] строк для примирення. Між тим, сторонами примирення не було досягнуто, [PERSON] наполягає на задоволенні її позовних вимог та розірванні шлюбу з [PERSON], про що останній не заперечує. Враховуючи вищевикладені обставини, норми чинного законодавства та той факт, що шлюбні відносини між сторонами припинені, поновити шлюбно-сімейні стосунки сторони наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить їх інтересам та інтересам їх дитини, сторонами примирення не було досягнуто, а також з огляду на те, що відповідач позов визнав, суд вважає за можливе та доцільне розірвати шлюб між сторонами. Відповідно до ст.ст. 79, 88 Цивільного процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved