Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

29.01.2021 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області зареєстровано позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк», подану через засоби поштового зв`язку 24.12.2020 року, до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач, мотивуючи свої вимоги вказав на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 12.03.2007 року [PERSON] отримала кредит у сумі 1900 грн. 00 коп., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 5900 грн. 00 коп. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою [PERSON] підтверджується факт, що вона була повністю поінформованою про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. [PERSON] зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту, відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. Але у процесі користування кредитним рахунком [PERSON] не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. [INFO] [PERSON] померла. Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На виконання вимог ст. 1281 ЦК України, позивачем 14.01.2020 року була направлена претензія кредитора до Другої Синельниківської державної нотаріальної контори. 12.05.2020 року АТ КБ «ПриватБанк» отримано відповідь про те, що спадкоємці померлого позичальника із заявами про прийняття чи відмову спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк». Згідно із ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Виходячи із вищенаведеного, спадкоємці позичальника мали право подати заву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 17.11.2018 року по 17.05.2019 року. Позивач стверджує, що спадкоємцем на час відкриття спадщини є відповідач по справі, [PERSON] , який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Вказана обставина підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, де в якості адреси реєстрації зазначена: [ADDRESS] . При цьому, позивач зазначає, що згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 21.07.2020 року до спадкоємця позичальника було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніякий дій не було виконано. Станом на дату смерті позичальника, заборгованість перед банком за кредитним договором без номера від 12.03.2007 року становить 7240 грн. 69 коп., яка складається із: - заборгованості за кредитом 7240 грн. 69 коп.; в т.ч.:0,00грн. - заборгованість за поточним тілом кредита; - заборгованість за простроченим тілом кредита 7240 грн. 00 коп.; - заборгованість за нарахованими відсотками - 0 грн. 00 коп.; - заборгованість за простроченими відсотками - 0 грн. 00 коп.; - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625 - 0грн. 00 коп.; - нарахована пеня - 0 грн. 00 коп.; - нараховано комісії - 0 грн. 00 коп. В зв`язку із викладеним, позивач просить суд стягнути на свою користь з [PERSON] заборгованість за кредитним договором без номера від 12.03.2007 року у сумі 7240 грн. 69 коп., а також судовий збір у сумі 2270 грн. 00 коп. Представник позивача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Відповідач, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин та без подання відзиву. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки справа у відповідність до ст. 19 ЦПК України є малозначною. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що 12 березня 2007 року [PERSON] підписано заяву з АТ КБ «ПриватБанк» про надання банківських послуг. Зазначена заява складала між [PERSON] та банком договір без номеру, із визначенням кредитного ліміту у сумі 1900 грн. 00 коп. та базової процентної ставки по кредиту 1,9 % в місяць на залишок заборгованості та щомісячної комісії в розмірі 1 % (а.с.23). У заяві зазначено, що [PERSON] згодна з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення. До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ . Довідкою, наданою позивачем підтверджено, що кредитний ліміт [PERSON] встановлено 04.04.2007 року у сумі 1900 грн. 00 коп., максимально збільшений 31.01.2017 року до 5900 грн. 00 коп., та зменшено до 00 грн. 00 коп. 20.12.2018 року. Відповідно до п. 3.2 Умов та Правил надання банківських послуг, передбачено, що клієнт дав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і що останній має право в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт (а.с.26). Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом статей 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість у розмірі 7240 грн. 69 коп., посилаючись на розрахунок заборгованості за договором станом на 08.11.2020 рік, яка виникла на момент смерті [PERSON] , але згідно копії свідоцтва Серії [NUMBER] , виданого 21 листопада 2018 року виконавчим комітетом Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області за актовим записом № 165, [PERSON] померла [INFO] у смт.Іларіонове Синельниківського району, Дніпропетровської області, тому нарахування вищезазначеної суми боргу за даним розрахунком є невірною. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть зазначеної вище, [PERSON] померла [INFO] (а.с. 38). 14 квітня 2020 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направлено до Другої Синельниківської державної нотаріальної контори претензію кредитора, в якій просило повідомити, чи заводилась спадкова справа після смерті [PERSON] , відомості про осіб, які подали заяву про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті позичальника, та про осіб, які вже прийняли спадщину. Згідно відповіді Другої Синельниківської державної нотаріальної Дніпропетровської області від 12.05.2020 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомлено, що після смерті [INFO] [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк»(а.с.41). Відповідно до копій паспортів [PERSON] та відповідача [PERSON] , місце реєстрації вказаних осіб співпадає (а.с. 37). Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1281 ЦК країни передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Відповідно до ст. 1282 ЦК України - спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. 11.06.2021 року до Іларіонівської селищної ради судом був направлений запит відносно того, з ким проживала [PERSON] на день смерті [INFO] . 16.07.2021 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла відповідь на вищевказаний запит, в якому значилось, що виконком Іларіонівської селищної ради не володіє інформацією про те, з ким проживала на день своєї смерті [PERSON] , яка мешкала за адресою: [ADDRESS] , тому судом не встановлено що відповідач є спадкоємцем [PERSON] , згідно ч.3 ст.1268 ЦК України. Таким чином, враховуючи зазначені норми матеріального права, для можливості задоволення позову до спадкоємця боржника, позивач повинен довести суду не тільки наявність боргу у спадкодавця, а також, те, що у спадкодавця є спадщина, її обсяг, те що відповідач дійсно є спадкоємцем за законом чи заповітом. Але вказані обставини суду не доведені жодним допустимим та належним доказом, окрім того, що відповідач зареєстрований за місцем проживання спадкодавця. З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , тому в його задоволенні слід відмовити. Судовий збір, за ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідачів на користь позивача не підлягає. На підставі викладено, ст.ст. 525, 526,1216, 1218, 1268, 1281, 1282 ЦК України,

Outcome: dismissed