Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

29.01.2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому з урахуванням уточнених вимог просила, стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 7923 грн. 00 коп., середній заробіток за весь час затримки у розмірі 2422 грн. 80 коп., компенсацію втрати частини заробітної плати у вигляді інфляції у розмірі 1980 грн., моральну шкоду у розмірі 5000 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона працювала на посаді інженера-технолога (хіміка) у ПАТ «АТ НДІРВ» до 15.12.2014 року. В порушення вимог ст. 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата за період з серпня 2014 по грудень 2014 року в сумі 7098 грн. до теперішнього часу їй не виплачена. З початком опалювального сезону температура на її робочому в приміщенні не піднімалася вище 10 градусів по С. Від переохолодження вона захворіла на пневмонію і змушена була звільнитися з підприємства за угодою сторін на підставі ст.36.п.1 КЗпП України. Повний розрахунок при звільненні відповідно до ст. 116 КЗпП України їй не видали. Протизаконними діями відповідача її позбавлено єдиних засобів до існування, можливості отримувати якісне лікування і харчування, а також належним чином виховувати дитину. Такі дії відповідача завдають їй моральну шкоди, вона постійно відчуває занепокоєння, почуття провини перед сином. Таким чином, їй завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в 5000 грн. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, надала пояснення відповідно до викладених вимог, зазначила, що після звільнення до теперішнього часу їй не сплачена заробітна плата у повному обсязі, тому просить здійснити стягнення вказаних сум за період: з дня її звільнення до дня винесення рішення. Інфляційні витрати становлять 25%, тому через інфляційні процеси просить стягнути 1980 грн. Представник відповідача позовні вимоги визнала частково: в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 7923 грн., середній заробіток за весь час затримки у розмірі 605 грн. 70 коп. за 5 робочих днів, моральну шкоду у розмірі 2000 грн. Виплати проводились не в повному обсязі у зв'язку з важким матеріальним становищем підприємства. В іншій частині вимог просила відмовити, оскільки заявлені безпідставно та не доведені належними доказами, ґрунтуються на припущеннях позивачки. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до записів у трудовій книжці, позивачка з 14.09.2009 року працювала на посаді інженера-технолога у ПАТ «Акціонерне товариство науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань». На підставі Наказу №153-к від 15.12.2014 року, позивачка звільнена 15.12.2014 року з займаної посади за згодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України. Як вбачається з матеріалів справи, пояснень сторін у судовому засіданні, позивачка працювала на підприємстві в режимі двохденної робочої неділі. Відповідно до довідки від 26.02.2015 року, прострочена заборгованість із виплати заробітної плати позивачці станом на 01.02.2015 року становить 7923 грн. 00 коп. В судовому засіданні сторони зазначили, що при звільненні позивачки з нею не були проведені всі розрахунки та виплати. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У зв'язку з цим, позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 7923 грн. 00 коп. підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як встановлено в судовому засіданні, при звільненні позивачки 15.12.2014 року з нею не були проведені всі виплати. Відповідно до довідки від 26.02.2015 року, середньоденна заробітна плата позивачки становить 121 грн. 14 коп. Згідно з Наказам директора ПАТ «АТ НДІРВ» від 27.10.2014 року №121, встановлено на період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року на підприємстві неповну 2-хденну робочу неділю (понеділок, вівторок). Відповідно до Приказів директора ПАТ «АТ НДІРВ» від 18.11.2014 року №26 та від 17.12.2014 року №40, для раціонального використання робочого часу в 2015 році згідно з рішеннями Правління від 12.11.2014 року №39 та від 15.12.2014року №44, робітникам підприємства, які працюють в режимі 2-х денного робочого тижня були перенесені робочі дні (понеділок, вівторок) січня на березень, лютого - на квітень. Враховуючи, вказані накази директора, то за період з часу звільнення позивачки до часу ухвалення судом рішення, на підприємстві для робітників з 2-х денним робочим тижнем - робочими були 5 днів. У зв'язку з цим, підлягають стягненню на користь позивачки середній заробіток за весь час затримки у розмірі 605 грн. 70 коп. (121,14 х 5 = 605,70). Позивачка також просить стягнути з відповідача інфляційні витрати у розмірі 1980 грн., пов'язані з невиплатою заробітної плати 7923 грн. в день звільнення. Індекс інфляції за грудень 2014 року становить 103,0%, за січень 2015 року - 103,1%. Індекс інфляції за лютий 2015 рік на день винесення рішення відсутній. У зв'язку з цим, підлягають стягненню на користь позивачки інфляційні витрати за грудень 2014 року, січень 2015 року, пов'язані з невиплатою на день звільнення заробітної плати становить 490 грн. 67 коп. (7923 х 1,03 х 1,031 = 8413,67; 8413,67 - 7923 = 490,67). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Внаслідок невиплати позивачці заробітної плати їй спричинена моральна шкода, яка полягала у її моральних переживань, вона втратила душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані. Їй важко забезпечувати себе та свою дитину, яка перебуває на її утриманні, що призводить до переживань, розладу нервової системи, неможливості продовжувати активне суспільне життя, порушень звичайного способу життя. Всі ці обставини порушили звичний спосіб життя позивачки та потребували від неї додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності. Суд вважає можливим на підставі ст.237-1 КЗпП України, з урахування принципу справедливості та співмірності, частково стягнути з відповідача на користь позивачки відшкодування моральної шкоди у розмірі 2500 грн. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь Держави судовий збір у розмірі 161 грн. 96 коп. (7923+1980+2422,80+5000=17325,80; 7923 + 605,70 + 490,67 + 2500 = 11519,37; 11519,37х243,60/17325,80 = 161,96) Відповідно до п.п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення на користь позивачки заробітну плату в межах суми платежу за один місяць у розмірі 969 грн. 12 коп. (121,14 х 8 = 969,12) Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: partial