Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

27 травня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до законодавства вона є співвласником квартири і не може бути позбавлена права на користування житлом. У судовому засіданні [PERSON] підтримала заявлені вимоги, в обґрунтування яких послалася на факти і обставини, викладені у позовній заяві, та зазначила, що з 15 червня 2004 року перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Кіровського районного суду м. Макіївки від 08 липня 2004 року, яке не набрало законної сили. Під час спільного проживання, за гроші сімейного бюджету нею та відповідачем 19 травня 2005 року за договором купівлі-продажу придбана квартира [ADDRESS]. За домовленістю між нею та відповідачем свідоцтво про право власності на домоволодіння було оформлене на ім'я [PERSON] Вона бажає щоб право власності на належну їй частку в житловому приміщенні було визнано за нею у встановленому законом порядку судовим рішенням та вона мала право законного розпорядження і користування нею. Посилаючись на викладене, [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на одну другу частку майна в праві спільної сумісної власності подружжя на квартиру [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, пояснивши, що спірну квартиру дійсно було придбано ним та позивачкою за договором купівлі-продажу 19 травня 2005 року під час шлюбу, за грошові кошти сім'ї. Він визнає право дружини на одну другу частку в спільному майні та не заперечує задовольнити позов. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя визначені в частині 3 статті 368 Цивільного кодексу України та в частинах 1 та 2 статті 60 Сімейного кодексу України: майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Зі змісту закону випливає презумпція права спільної сумісної власності подружжя, за якою визначальною підставою набуття ними права спільної сумісної власності за нормами сімейного законодавства є юридично визначений факт шлюбних відносин, тобто придбання майна на час шлюбу, крім випадків, встановлених законом або договором. У зв'язку з викладеним ні дружина, ні чоловік не повинні доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Наданими сторонами доказами підтверджено, що [PERSON] і [PERSON] з 15 червня 2004 року по теперішній час перебувають у зареєстрованому шлюбі, в якому мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка за домовленістю між батьками проживає з матір'ю. За договором купівлі-продажу від 19 травня 2005 року, посвідченого державним нотаріусом Першої макіївської державної нотаріальної контори, [PERSON] купив квартиру під [ADDRESS]: загальна корисна площа жилого приміщення - 45,50 кв.м., житлова площа - 27,70 кв.м., кількість кімнат - 2 (дві). Право власності відповідача на квартиру відповідно до зазначеного правочину 26 травня 2005 року зареєстровано [PERSON] в комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації м. Макіївки» за реєстраційним номером 10710513, книга № 235, номер запису 49857. Факт набуття відповідачем квартири на підставі зазначеного договору купівлі-продажу у власність в період шлюбу з позивачкою визнається сторонами та ніким не оспорюється, тому доказуванню у відповідності до положень частини 1 статті 61 ЦПК України не підлягає. Таким чином, судом встановлено, що спірну квартиру подружжя придбали під час перебування у шлюбі, тому суд визнає, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] і [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Згідно до вимог частин 1 статей 68 і 69 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Приписами частини 1 статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Шлюбний договір між сторонами не укладався, домовленості щодо зміни часток у праві власності на квартиру не було. З огляду на наведене суд визнає, що кожний з подружжя: [PERSON] і [PERSON] мають право власності на одну другу частку майна у спільній сумісній власності - квартирі [ADDRESS]. У разі визнання відповідачем позову, як визначено в частині 4 статті 174 Цивільного процесуального кодексуУкраїни, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Приймаючи до уваги встановлені по справі фактичні обставини, оцінивши представлені сторонами в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд визнає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Позивачкою, на користь якої ухвалене рішення, документально підтверджені понесені при подачі позову витрати зі сплати судового збору в сумі 243,60 грн., які відповідно до вимог частини 1 статті 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь [PERSON] На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved