Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-07 00:00:00

28.10. 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 04.10.2012 року, від якого мають синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя не склалося, вони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу вважає недоцільним. Одночасно просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини заробітку щомісяця. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Чернігова від 06.11.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального провадження та відкрито провадження. Відповідач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує, на заочних розгляд справи згодна. Відповідач до суду не з`явився, відзив не надав. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 04.10.2012 року. Сторони припинили шлюбні відносини. Вони ведуть окреме господарство і подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача. Примирення між сторонами не можливе. Зазначені обставини в сукупності є підставою для розірвання шлюбу. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На даний час діти проживають з позивачем і знаходяться на її утриманні. За змістом ст. 18 Конвенції про права дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Стаття 27 Конвенції Про права дитини дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст..180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст..84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Враховуючи, що батьки повинні утримувати неповнолітніх дітей, що відповідач є працездатним, суд вважає за необхідне позов задовольнити.

Outcome: approved