Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

26 травня 2020 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, вказавши, що з 24 липня 2010 року вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого у них є двоє неповнолітніх дітей: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом із позивачем по [ADDRESS] та знаходяться на повному її утриманні, оскільки відповідач добровільно допомогу на їх утримання не надає та спільно із ними не проживає, проживаючи у м. Хмельницькому, в березні 2020 року позивачем подано до суду позовну заяву про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач посилається також на те, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, оскільки працює в ТОВ «Агробізнес» та має постійний дохід, а тому вона просила суд стягнути з нього аліменти на її користь в розмірі 4000 грн. на обох дітей щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою судді від 03 липня 2020 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу відповіді на відзив. 02 вересня 2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позову не визнав, вказуючи на його необґрунтованість та безпідставність. При цьому відповідач підтвердив, що діти дійсно проживають разом із позивачем по [ADDRESS] , проте таке місце проживання дітей було визначено сторонами за їхньою взаємною згодою, що пов`язано із місцем роботи кожного із них. Відповідач також послався на те, що позивачем не додано жодних доказів, які б вказували на те, що діти перебувають лише на її утриманні, оскільки він також приймає участь в утриманні дітей, повністю забезпечує їх матеріально та кожні вихідні дні відвідує дітей у м. Деражня. При цьому як відповідач, так і позивач разом із обома їхніми дітьми значаться зареєстрованими у будинку [ADDRESS] , який перебуває у спільній сумісній власності обох сторін. Крім того, відповідач вважає, що заявлений позивачем розмір аліментів є необґрунтованим, не підтверджений належними доказами та перевищує мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений державою, у зв`язку з чим він просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з`явився, однак 26 жовтня 2020 року до суду надійшла заява від представника відповідача, в якій він просить відмовити у задоволенні позову. Разом із цим, зі змісту поданої заяви вбачається, що відповідач не заперечив щодо стягнення з нього аліментів на користь позивача, які, із урахуванням встановленого законом мінімально гарантованого розміру, він просить визначити у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно, надавши при цьому довідку ТОВ «Агробізнес» про отриманий ним дохід у період з 01 квітня по 30 вересня 2020 року. За таких обставин, приймаючи до уваги подані сторонами письмові заяви, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів. Дослідивши матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 24 липня 2010 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Деражнянського районного управління юстиції Хмельницької області між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис №56, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим вказаним відділом ДРАЦСу. Від шлюбу у сторін є двоє неповнолітніх дітей син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявними у справі документами. 30 вересня 2020 року рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області, ухваленим у цивільній справі №673/483/20, шлюб між сторонами розірвано, відновлено [PERSON] її дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Як вбачається зі змісту вказаного рішення, в ході розгляду справи судом було встановлено, що подружнє життя сторін не склалося та з січня 2017 року вони спільно не проживають, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства, позивач [PERSON] разом із дітьми фактично проживає за місцем проживання її батьків, сторонами було висловлено взаємну згоду на розірвання шлюбу. Довідкою виконкому Деражнянської міської ради №1340 від 25 травня 2020 року підтверджується, що неповнолітні [PERSON] , 2014 р.н., та [PERSON] , 2017 р.н., входять до складу сім`ї [PERSON] , яка проживає по [ADDRESS] . Той факт, що діти проживають разом із позивачем, підтвердив і відповідач, який хоча й заперечував ту обставину, що діти знаходяться на повному утриманні позивача, стверджуючи, що він також надає їм матеріальну допомогу, але й не заперечував свого обов`язку щодо утримання дітей. Так, у відзиві на позовну заяву від 27 серпня 2020 року відповідач зазначив, що діти дійсно проживають разом із позивачем по [ADDRESS] , проте таке місце проживання дітей було визначено сторонами за їхньою взаємною згодою, що пов`язано із місцем роботи кожного із них. При цьому судом приймаються до уваги і доводи відповідача в тому, що неповнолітні діти зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , оскільки факт такої реєстрації підтверджений довідкою Відділу реєстрації місця проживання Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради №2492/03-10 від 26 серпня 2020 року. Разом із цим, наведена обставина, на думку суду, не спростовує факту перебування дітей на утриманні позивача та не свідчить про наявність підстав для звільнення відповідача від виконання обов`язку по утриманню його неповнолітніх дітей. Надаючи оцінку іншим твердженням відповідача, наведеним в заперечення позову, суд не приймає до уваги його доводів про те, що він повністю забезпечує дітей матеріально, оскільки такі його доводи не підтверджуються належними та допустимими доказами. Водночас судом приймається до уваги і те, що в ході судового розгляду справи відповідач частково змінив свою позицію щодо позовних вимог, що вбачається зі змісту його письмової заяви від 26 жовтня 2020 року, в якій він просив ухвалити рішення про стягнення з нього аліментів на користь позивача у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної\~Ради України\~№ 789-ХІІ\~від 27\~лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями статті 141\~СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною другою статті 150\~СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155\~СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із ч.1 ст. 184 цього СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Стаття 182\~СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові КЦС ВС від 25 вересня 2019 року у справі №755/14148/18 (61-11325ск19). При розгляді даної справи судом також приймаються до уваги положення ч.2\~ст. 182 Сімейного кодексу України, згідно з якими розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із ст.\~7\~Закону України\~«Про державний\~бюджет на\~2020\~рік» з 01 липня 2020 року для дітей віком до 6 років встановлено прожитковий мінімум у розмірі 1859 грн. Аналізуючи вищезазначені положення законодавства та судової практики, а також враховуючи встановлені у справі обставини, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання двох його неповнолітніх дітей. Вирішуючи питання розміру аліментів, які підлягають стягненню, суд бере до уваги те, що відповідач працює та має постійний дохід, що підтверджується наданою ним довідкою про доходи №797 від 02 жовтня 2020 року, виданою ТОВ «Агробізнес», згідно з якою дохід відповідача за період з 01 квітня по 30 вересня 2020 року склав 29295,71 грн. У відповідності до ст. 182 СК України суд також враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Зокрема, судом враховується, що відповідачем не надано жодних доказів, які б вказували на наявність у нього інших утриманців або які б свідчили про його незадовільний стан здоров`я. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на наведене, виходячи із засад справедливості та захисту прав неповнолітніх дітей, суд вважає вірним стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на користь позивача [PERSON] на утримання їхніх неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі, в розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, по 1860 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи від дня пред`явлення даного позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. На підставі викладеного та

Outcome: partial