Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

28.01.2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору Золочівський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, [PERSON] , приватний нотаріус Золочівського нотаріального округу Львівської області Папірянська О.О., в обгрунтування якого зазначає, що 25.01.2017 року він став переможцем електронних торгів, на яких придбав земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га, кадастровий номер 4621884900:11:000:0365, розташовану на території Підгайчиківської сільської ради Золочівського району Львівської області. Попередньо він сплатив гарантійний внесок за участь у цих торгах, після торгів оплатив вартість земельної ділянки, отримав протокол електронних торгів та акт державного виконавця, яким засвідчено факт придбання ним зазначеного майна. Після видачі виконавчою службою усіх необхідних документів, арешт із земельної ділянки було знято, та він звернувся у ЦНАП Сихівського району м. Львова з метою реєстрації свого права власності на придбане майно, однак, у цьому йому було відмовлено та роз`яснено, що вказану реєстраційну дію проводять нотаріуси із одночасною видачею свідоцтва про придбання майна з торгів. До нотаріуса він звернувся не одразу, а лише через декілька місяців. В нотаріуса він довідався, що в квітні 2017 року придбана ним земельна ділянка продана за договором купівлі-продажу попереднім власником, в інтересах якого діяв представник за довіреністю, іншій особі - відповідачу [PERSON] , яка відповідно зареєструвала своє право власності на вказане майно. Вказує, що про вказаний факт йому нічого не було відомо, вважає, що набув земельну ділянку правомірно, така без його згоди та відома перейшла у власність іншій особі, вважає себе належним та єдиним власником земельної ділянки, а тому просить суд постановити рішення, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 04.04.2017 року укладений між представником [PERSON] - [PERSON] та відповідачем [PERSON] , скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за останньою, визнати за ним право власності на спірну земельну ділянку, судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою від 29.01.2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. В підготовчому судовому засіданні з`ясовано, зокрема [PERSON] подала заяву про вступ у справу в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, що сторона спірного договору [PERSON] померла. З огляду на вказану обставину, судом витребувано копію спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , та з`ясовано, що єдиним спадкоємцем останньої є її донька - [PERSON] . Оскільки спір стосується відплатного правочину щодо нерухомого майна, стороною якого була померла [PERSON] , очевидно, що ймовірне рішення суду стосуватиметься прав та інтересів спадкоємиці померлої, а тому [PERSON] залучена до участі в розгляді справи у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Окрім цього, третьою особою, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, залучено також приватного нотаріуса Золочівського нотаріального округу - Папірянську О.О., яка посвідчувала спірний правочин, а також здійснювала державну реєстрацію права власності, питання про скасування якого ставить позивач. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні доводам позовної заяви, просять таку задовольнити. Щодо обраного способу захисту права, представник позивача вказав, що, на його погляд, саме такий спосіб, як визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації права власності за відповідачем та визнання права власності за позивачем на спірну земельну ділянку буде максимально ефективним та справедливим, та нівелює будь-які подальші можливі спори між сторонами щодо права власності на спірний об`єкт. Разом з тим, представник вказує, що у випадку якщо суд дійде іншого висновку, щодо способу захисту порушеного права позивача, вважає, що таким способом може бути і витребування майна з чужого незаконного володіння. Вказує, що позивач фактично набув право власності на земельну ділянку з моменту придбання майна на прилюдних торгах, а сам лише факт не реєстрації цього права власності не свідчить та не позбавляє позивача права на це майно. Представник відповідача в судовому засіданні щодо позову заперечив, вказує, що право власності на земельну ділянку, в тому числі придбану на прилюдних торгах виникає з моменту реєстрації права власності. Оскільки позивач такого права не зареєстрував, він не може вважатись власником ділянки, а тому земельна ділянка була відчужена та набута його довірителькою правомірно. Представник державної виконавчої служби в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду письмові пояснення, в яких вказує, що прилюдні торги проведені у відповідності до вимог закону, арешт з майна знято 16.02.2017 року, жодних порушень державним виконавцем допущено не було, розгляд справи просить проводити за його відсутності. Свого ставлення до заявленого позову представник у поясненнях не зазначає. Предcтавник третьої особи [PERSON] - адвокат Савка Т.В. щодо заявлених вимог заперечив, вказує, що його довірительці нічого не було відомо про спірну земельну ділянку, про її продаж на прилюдних торгах та відчуження на користь відповідача. Вказує, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту, зокрема в даному випадку слід заявляти віндикаціний позов, чого позивачем зроблено не було, з цих підстав вважає, що позов не підлягає до задоволення. Приватний нотаріус в судове засідання не з`явилась, пояснень щодо заявленого позову на адресу суду не скеровувала. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача та третьої особи, показання свідка, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши надані докази, судом встановлено наступне. [PERSON] належала земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га, кадастровий номер 4621884900:11:000:0365, розташована на території Підгайчиківської сільської ради Золочівського району Львівської області. Вказана ділянка набута нею 15.05.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.28-30) . В провадженні ВДВС Золочівського районного управління юстиції в період 2014-2017 років перебували виконавчі провадження про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь ряду фінансових установ. 25.01.2017 року відбулись електронні торги, на яких учасником №1 - [PERSON] придбано лот з реєстраційним номером 192877 , а саме земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га, кадастровий номер 4621884900:11:000:0365, розташовану на території Підгайчиківської сільської ради Золочівського району Львівської області. Ціна продажу земельної ділянки 409 292,80 грн., гарантійний внесок сплачено у розмірі 20 464,64 грн., сума яку необхідно перерахувати на рахунок продавця - 388 828,16 грн. в строк до 08.02.2017 року. Вказана обставина підтверджується протоколом проведення електронних торгів № 231041 від 25.01.2017 року (а.с.8). [PERSON] оплачено гарантійний внесок та сукупну ціну продажу лоту, що вбачається із відповідної банківської квитанції та виписки про рух коштів по рахунку (а.с.9-21). Вказані суми оплачені в строк, який передбачений протоколом проведення електронних торгів. 15.02.2017 року заступником начальника Золочівського РВДВС ГТУЮ у Львівській області Матвеюк О.П., відповідно до вищевказаного протоколу про проведені прилюдні торги від 15.01.2017 року, видано акт про проведені прилюдні торги, яким засвідчено, що переможцем прилюдних торгів є позивач [PERSON] . В акті також зазначено, що такий є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у випадках, передбачених законодавством. Акт затверджено начальником відповідного органу виконавчої служби (а.с.22). 16.02.2017 року державним виконавцем із спірної земельної ділянки знято арешт, що підтверджується відповідною постановою (а.с.36). Як вбачається із рішення № 34029973 від 24.02.2017 року, державним реєстратором Пелещишин Н.Р. залишено без розгляду заяву [PERSON] про державну реєстрацію прав на спірну земельну ділянку, у зв`язку з її відкликанням (а.с.23). За поясненнями позивача, державний реєстратор роз`яснив йому, що для реєстрації права власності на майно придбане з електронних торгів, йому слід звертатись до нотаріуса, а не до реєстратора через відповідний ЦНАП. В подальшому, а саме 04.04.2017 року спірна земельна ділянка продана гр. [PERSON] , який діяв на підставі довіреності від імені [PERSON] , гр. [PERSON] , відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Золочівського нотаріального округу Львівської області Папірянською О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 370 (а.с.40). Цього ж дня право власності на земельну ділянку зареєстровано приватним нотаріусом Папірянською О.О. за [PERSON] , підстава виникнення права власності - вищевказаний договір купівлі-продажу від 04.02.2017 року (а.с.41-44). Після набуття у власність вказаної земельної ділянки, відповідач [PERSON] таку будь-яким способом не відчужувала. За поясненнями учасників, земельна ділянка арештована за рішенням слідчого судді, в межах кримінального провадження, розпочатого за фактом можливого шахрайства в ході продажу земельної ділянки в квітні 2017 року. Подальша доля кримінального провадження учасникам не відома. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що договір укладав він за дорученням [PERSON] , однак грошових коштів не отримував, за організацію договору він не відповідав, а прийшов до нотаріуса лише поставити свій підпис на документах. [INFO] [PERSON] померла, що вбачається із свідоцтва про смерть від 07.04.2017 року (а.с.47). Єдиним спадкоємцем майна померлої [PERSON] є її донька [PERSON] , що підтверджується матеріалами спадкової справи №83, розпочатої 18.05.2017 року приватним нотаріусом Золочівського нотаріального округу Львівської області Папірянською О.О. (107-120). Судом також встановлено, що прилюдні торги з реалізації спірної земельної ділянки та їх результати ніким не оспорювались та не оскаржувались. Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, суд виходить із наступного. Стаття 1 Протоколу №1 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 20.03.1952 року зазначає, що «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Стаття 55 Конституції України гарантує кожному будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За правилами ст. ст. 328, 204 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Одним із способів набуття права власності є придбання майна з прилюдних торгів. Стаття 650 ЦК закріплює такий спосіб реалізації майна, як укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах, та відсилає до інших нормативних актів, якими повинні встановлюватись особливості укладення цих договорів. Частина 4 ст.656 ЦК, згідно з якою до таких договорів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їх суті. За усталеною судовою практикою, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів, є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином. В даному випадку, такий правочин був укладеним, оскільки відповідний акт про проведення прилюдних торгів було оформлено державним виконавцем, затверджено начальником відділу виконавчої служби та видано переможцю торгів, тобто покупцю - [PERSON] . Як вже було зазначено, вказаний акт ніким не оспорювався, не скасовувався та є чинним. Факт придбання спірного майна позивачем на прилюдних торгах з учасників спору теж ніхто не оспорює. При цьому, позивач та його представник вважають, що право власності позивача на земельну ділянку виникло з моменту придбання її та видачі акту про проведені прилюдні торги, натомість, представник відповідача стверджує, що позивач права власності на земельну ділянку не набув, оскільки, в порушення вимог Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2831\\5, не отримував у нотаріуса свідоцтва про право власності на майно, придбане на торгах та не зареєстрував це право власності у встановлено законом порядку. Відтак, власником земельної ділянки до 04.04.2017 року була [PERSON] , а тому її представник правомірно реалізував (продав) земельну ділянку відповідачу [PERSON] . В даному випадку, суд погоджується із твердженнями позивача та його представника та відхиляє, як безпідставні, вищевказані доводи представника відповідача, оскільки: по-перше, законом чи будь-яким іншим нормативно-правовим документом не передбачено строків для звернення переможця торгів до нотаріуса щодо оформлення та видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів; по-друге, таких же строків не передбачено і для реєстрації права власності на нерухоме майно; по-третє, звернення до нотаріуса і реєстрація права власності є правом переможця торгів, а не його обов`язком, яке здійснюється ним на власний розсуд; по-четверте, дане питання вже було предметом неодноразового розгляду Верховним Судом. Так, у висновках викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 925/1121/17, від 17.04.2019 у справі № 916/675/15, та постанові у справі №910/10987/18, вказано про те, що пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» установлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Сукупний правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи. Така позиція Верховного суду не обмежується лише вказаними постановами, а викладена у багатьох інших постановах, що свідчить про чітку позицію та усталеність судової практики з даного приводу. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. В даному випадку предметом спору є не прилюдні торги та видані на їх підставі документи, тому суд не аналізує порядок їх проведення, водночас, за відсутності доказів зворотного, у суду не має підстав вважати позивача [PERSON] таким, що придбав майно на незаконних підставах чи з порушенням будь-яких правових норм. Останній прийняв участь у прилюдних торгах, здійснив відповідну ставку, сплатив у повному обсязі та в строки ціну лоту, отримав від органу державної влади документ, який засвідчив вище перелічені обставини, а тому фактично всі юридично значущі дії щодо набуття ним майна у власність відбулись та були вчинені, як ним, так і органами державної виконавчої служби. Відтак, звернення до нотаріуса щодо отримання свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів та реєстрація права власності на спірну ділянку в даному випадку є суто формальною дією, та як вказано судом касаційної інстанції, є «лише засвідченням державою вже набутого особою права власності». При цьому, в ході розгляду справи відповідачем не доведено та судом не встановлено обставин, які б очевидно свідчили, що [PERSON] не мав права та не міг би отримати відповідне свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів та мав би певні юридичні перешкоди в оформленні та реєстрації свого права власності. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що незважаючи на відсутність реєстрації права власності на спірну ділянку за позивачем, останній набув таке право одночасно із оформленням та видачею йому акту по проведенні прилюдні торги, тобто таке право набуто [PERSON] 15.02.2017 року. При цьому, із вказаного моменту, [PERSON] втратила своє право власності на спірну земельну ділянку, а тому 04.04.2017 року жодним чином її представник [PERSON] не мав права відчужувати земельну ділянку відповідачу [PERSON] , оскільки волевиявлення щодо розпорядження майном може здійснити лише його власник та/або уповноважений власником представник (за винятком примусового відчуження майна). Відтак, судом встановлено, що спірним договором купівлі-продажу від 04.04.2017 року грубо порушено право власності [PERSON] на придбану ним земельну ділянку, а тому таке право підлягає належному захисту. При цьому, суд не надає жодної оцінки обставинам вчинення цього договору, оскільки предметом аналізу є лише факт правомірності укладення такого за викладених обставин. Щодо ефективного способу захисту порушеного права власності, суд зазначає таке. Відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом . Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Як вже було зазначено, позивач у своїх позовних вимогах просить визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 04.04.2017 року, укладений між представником [PERSON] - [PERSON] та відповідачем [PERSON] , скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за останньою, визнати за ним право власності на спірну земельну ділянку. Натомість, судом встановлено, що позивач, хоча і не зареєстрував, але набув право власності на спірну ділянку 15.02. 2017 року. 04.04.2017 року майно відчужене за відплатним договором на користь відповідача, за відсутності волевиявлення [PERSON] , при цьому таке відчуження здійснено особою, яка не мала права відчужувати це майно, оскільки в той час не була його власником. В ході розгляду спору, судом не встановлено, що відповідач [PERSON] є недобросовісним набувачем майна. У постанові від 31.10.12 року Верховний Суд України (провадження № 6-53цс12), вказав, що права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням ст.ст. 215, 216 ЦК України. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно в добросовісного набувача. Великою палато. Верховного Суду у постанові від 14.11.18 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), зроблено висновок, що задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Відтак, суд погоджується із доводами представника третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , що позивачем обрано неефективний спосіб захисту свого порушеного права, оскільки в даному випадку наявні всі підстави та умови для витребування майна з чужого незаконного володіння. Водночас, за усталеною вже практикою Великої палати Верховного суду та касаційних судів у складі Верховного суду, невірно обраний та/або не ефективний спосіб захисту права не може слугувати підставою для відмови у позові, у випадку, якщо судом встановлено, що дійсно право особи порушено та підлягає захисту, оскільки такі дії призводять до надмірного бюрократизму та породжують подальші численні та тривалі судові тяганини. Зокрема, неодноразово зазначалось, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання чи оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що оскільки порушено майнові права позивача на спірну земельну ділянку, заявлений позов є підставним, однак, такі майнові права підлягають захисту не шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку за відповідачем та визнанням права власності на майно за позивачем, а шляхом витребування земельної ділянки на користь позивача з незаконного володіння відповідача, про що і слід постановити відповідне рішення. Варто також зазначити, що судове рішення про витребування майна з чужого незаконного володіння є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору. До закінчення розгляду справи представником позивача заявлено клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу, а тому в порядку ч. 2 ст. 246 ЦПК України, для вирішення питання про судові витрати слід призначити судове засідання, яке необхідно провести не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Outcome: partial