Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

28.07.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення індексації та додаткових матеріальних витрат, після уточнення якого просить стягнути з останнього на користь позивача грошові кошти сумою 108374,44 гривень- інфляційне збільшення суми заборгованості та 3% річних за період з 19.03.2012 по 09.12.15 року та додаткову матеріальну шкоду у розмірі 112515,61 гривень з яких вартість протезу -90072,09 гривень, вартість ліків та післяопераційного лікування- 22443,52 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 5000 гривень, при цьому позовні вимоги мотивовані тим, що 14.12.1994 року, о 18 годин 50 хвилин в м. Одесі, на вул. Краснова, навпроти будинку №5, [PERSON], керуючи автомобілем «ВАЗ-2103», д.н. «[NUMBER]», рухаючись з боку Адміральського проспекту в напрямку пл. Толбухіна, скоїв наїзд на пішохода [PERSON], що знаходився в районі роздільної смуги, внаслідок чого, [PERSON] відлетів на зустрічну смугу дорожнього руху, де на нього скоїв наїзд автомобіль «РАФ-ЗЗП», що рухався у зустрічному напрямку. Згідно висновку судово-медичної експертизи №2297 від 13.06.1995 року [PERSON] спричинені у наслідок ДТП, тяжкі тілесні ушкодження, що призвело до ампутації лівої ноги на рівні середньої третини стегна. 02.01.1995 року, слідчим СВ по ДТП УВС в м. Одесі Уманьскою В.В. було порушено кримінальну справу за ч.1 ст. 215 КК Кодексу України, яка була перекваліфікована 10.02.2009 року на ч.2 ст. 286 КК України. Висновком судової авто-технічної експертизи від 17.02.2009 року, яка була проведена у рамках кримінальної справи, інтервал який був обраний водієм автомобілю ВАЗ-2103 між рухомим під його керуванням транспортним засобом та стоячим на осьової лінії пішохода, не відповідав швидкості руху і дорожньої обставини ( з урахуванням пояснення водія); з експертною точки зору, водій належним чином виконанням вимог п.п.12.1 та 13.3 Правил дорожнього руху мав можливість запобігти наїзду на пішохода. При розгляді кримінальної справи у судовому засіданні 13.03.2009 року підсудний [PERSON] свою вину у скоєні злочину визнав повністю та клопотав про звільнення від кримінальної відповідальності згідно Закону України «Про амністію». Постановою Київського районного суду м. Одеси суду від 13.03.2009 року [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності, згідно Закону України «Про амністію»від 19.04.2007 року. 21.07.2009 року постановою апеляційного суду Одеської області постанова Київського районного суду м. Одеси від 19.04.2009 року залишена без змін.18.10.11 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої каліцтвом. Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 13.12.2011 року зазначені позовні вимоги задоволені частково, а саме стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 22187 ( двадцять дві тисячі сто вісімдесят сім) грн., та моральну шкоду у розмірі 204816 (двісті чотири тисячі вісімсот шістнадцять) грн., а всього на загальну суму 227003 ( двісті двадцять сім тисяч три) гривні; в решті вимог [PERSON] до [PERSON] відмовлено. Однак рішенням Апеляційного суду Одеської області від 19.03.2012 року суми стягнення частково змінені та стягнуто з [PERSON] на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної і моральної шкоди грошову суму в загальному розмірі 122187,00 гривень. Зазначене рішення набрало законної сили, на підставі чого видано виконавчі листи, але й досі рішення суду відповідачем не виконано. Вже двадцять років позивач рухається за допомогою протезу. В наслідок чого в нього є постійне підвищене навантаження на другу ногу та перекіс всього торсу, що позначилось в подальшому на його стані здоров'я. Результатом чого став додатковий діагноз - пахова грижа. Вже більш як п'ять років позивач постійно лікувався, намагався якось призупинити розвиток хвороби, однак в жовтні 2014 г. йому зробили операцію по видаленню пахової грижі. Вартість медикаментів з 2009 року по жовтень 2014 року склала 6219,01 грн. Вартість медикаментів за 2015 року склала 6658,68 грн. Після операції, позивач досі проходить курс реабілітації, рана заживала дуже погано. Окрім того, прийом ліків, які спрямовані на лікування післяопераційної рани (антибіотиків та знеболюючих), спричинили ускладнення в загальному стані здоров'я, що теж викликало необхідність лікування та витрачання грошей. Вартість післяопераційного лікування склала 9565,83 грн. Загальна сума вартості ліків та післяопераційного лікування склала 22443,52 грн. На даний час, в черговій раз, позивачу необхідно міняти протез. Згідно відповіді Одеського казенного протезно-ортопедичного підприємства № 01/239 від 06.05.2015 р. його вартість на сьогодні складає 90072,09 грн. Відповідач своєю бездіяльністю, та не бажанням сплачувати визначеної судом суми грошових коштів тим самим усугубивши стан здоров'я позивача, що дало позивачу підстави для звернення до суду з відповідними вимогами. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON], [PERSON], діючий на підставі довіреності, уточнені позовні вимоги не визнав, просить у позові відмовити в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, проаналізував надані докази, матеріали цивільної справи, вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, на наступних підставах: Як встановлено в судовому засіданні14.12.1994 року, о 18 годин 50 хвилин в м. Одесі, на вул. Краснова, навпроти будинку №5, [PERSON], керуючи автомобілем «ВАЗ-2103», д.н. «[NUMBER]», рухаючись з боку Адміральського проспекту в напрямку пл. Толбухіна, скоїв наїзд на пішохода [PERSON], що знаходився в районі роздільної смуги, внаслідок чого, [PERSON] відлетів на зустрічну смугу дорожнього руху, де на нього скоїв наїзд автомобіль «РАФ-ЗЗП», що рухався у зустрічному напрямку. Згідно висновку судово-медичної експертизи №2297 від 13.06.1995 року [PERSON] спричинені у наслідок ДТП, тяжкі тілесні ушкодження, що призвело до ампутації лівої ноги на рівні середньої третини стегна. 02.01.1995 року, слідчим СВ по ДТП УВС в м. Одесі Уманьскою В.В. було порушено кримінальну справу за ч.1 ст. 215 КК Кодексу України, яка була перекваліфікована 10.02.2009 року на ч.2 ст. 286 КК України. Висновком судової авто-технічної експертизи від 17.02.2009 року, яка була проведена у рамках кримінальної справи, інтервал який був обраний водієм автомобілю ВАЗ-2103 між рухомим під його керуванням транспортним засобом та стоячим на осьової лінії пішохода, не відповідав швидкості руху і дорожньої обставини ( з урахуванням пояснення водія); з експертною точки зору, водій належним чином виконанням вимог п.п.12.1 та 13.3 Правил дорожнього руху мав можливість запобігти наїзду на пішохода. При розгляді кримінальної справи у судовому засіданні 13.03.2009 року підсудний [PERSON] свою вину у скоєні злочину визнав повністю та клопотав про звільнення від кримінальної відповідальності згідно Закону України «Про амністію». Постановою Київського районного суду м. Одеси суду від 13.03.2009 року [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності, згідно Закону України «Про амністію» від 19.04.2007 року. 21.07.2009 року постановою апеляційного суду Одеської області постанова Київського районного суду м. Одеси від 19.04.2009 року залишена без змін. 18.10.11 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої каліцтвом. Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 13.12.2011 року зазначені позовні вимоги задоволені частково, а саме стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 22187 ( двадцять дві тисячі сто вісімдесят сім) грн., та моральну шкоду у розмірі 204816 (двісті чотири тисячі вісімсот шістнадцять) грн., а всього на загальну суму 227003 ( двісті двадцять сім тисяч три) гривні; в решті вимог [PERSON] до [PERSON] відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 19.03.2012 року суми стягнення частково змінені та стягнуто з [PERSON] на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної і моральної шкоди грошову суму в загальному розмірі 122187,00 гривень. При розгляді справи було враховане висновок судово-медичної експертизи №20 від 16.05.2011 року у відповідності до якого, ампутація нижній конечності на рівнісе5редини стегна [PERSON] знаходиться в причинному зв'язку з травмою отриманою 14.12.1994 року, і е підставою для протезування ніжній конечності., та довідка промислового об'єднання « Укрпротез» Міністерства праці та соціальної політики України, про необхідність періодичності виготовлення протезів - один на три роки. Відповідно до вимоги ст. 61 ч.3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно вимог ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не надано суду доказів причинно-наслідкового зв'язку діагнозу «пахова грижа» з спричиненою йому шкодою здоров'ю в наслідок ДТП, та того, що призначення лікарських засобів та причини їх призначення пов'язані із шкодою заподіяною відповідачем. На питання суду з приводу витрачених додаткових коштів на лікування, позивач зазначив, що інших доказів не має, окрім тих, що містяться в матеріалах справи. Судом у судовому засіданні було роз'яснено позивачу вимоги цивільного процесуального кодексу стосовно надання доказів в обґрунтування вимог та було запропоноване надання додаткового часу для отримання таких доказів і консультації із представником, однак [PERSON] наполягав на розгляді справи. У зв'язку з недоведеністю вимог щодо стягнення додаткової матеріальної шкоди , а саме вартість ліків та післяопераційного лікування пахової грижі - 22443,52 гривень, задоволенню не підлягають. Відповідно до листа Одеського казенного експериментального протезно-орпопедичного підприємства від 06.05.15 року №01/239 вартість протезу складає за попередньою калькуляцією 90072,09 гривень. Частиною 1 ст. 1195 ЦК України встановлено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно ст. 1202 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед. Стягнення додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, може бути здійснене наперед у межах строків, встановлених на основі висновку відповідної лікарської експертизи, а також у разі необхідності попередньої оплати послуг і майна (придбання путівки, оплата проїзду, оплата спеціальних транспортних засобів тощо). Таким чином суд вважає, за доведеним необхідність проведення протезування позивача, та визначає вартість додаткових витрат на протезування у розмірі 90072,09 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1208 ЦК України, за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду. Статтею 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника. Отже, зі змісту наведених норм закону випливає, що за правилами ст. 1208 ЦК України підлягає індексації у разі підвищення вартості життя лише розмір виплат у відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, які не мають разового характеру та стягуються щомісячними платежами на протязі тривалого часу. Разом з тим, стягнута з відповідача на користь позивача рішенням суду сума у відшкодування матеріальної і моральної шкоди відноситься до виплат, які мають разовий характер, а отже, не підлягають індексації на підставі частини 1 ст. 1208 ЦК України, у зв'язку з чим, вимоги позивача, що стягнення індексації за період з 19.03.2012 року по 31.07.2015 року у розмірі 108374,44 гривень не підлягають задоволенню. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу (п. 2 ч. 2 ст. 79 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Статтею 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 01.10.1999 року, єдиною допустимою формою отримання адвокатом за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, повинен бути за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром. При визначенні обґрунтованого розміру гонорару , беруться до уваги обсяг часу і роботи що вимагаються для належного виконання доручення. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. В даному випадку, у матеріалах справи відсутній розрахунок вартості юридичних послуг відповідно до пропорційного часу роботи адвоката у зв'язку з наданням правової допомоги у справі, а тому вимоги про стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: partial