Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

28 серпня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень від 03.06.2020 року, просить: визначити розмір часток власників у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] наступним чином: [PERSON] -7/50(7/25:2); [PERSON] -7/50 (7/25:2); [PERSON] - 7/25; [PERSON] - 2/25; [PERSON] (померла) - 4/25; [PERSON] - 1/5; визнати за нею право власності в порядку спадкування на 4/25 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] , що належала, померлій 17 січня 2018 року, [PERSON] і в цілому складається з: у житловому будинку літ. «А-1»: кладової 2-2 пл. 4,4 кв.м.; кухні 2-3 пл. 8,4 кв.м.; кімнати 2-4 пл. 19,7 кв.м., загальною площею 32,5 кв.м., житловою площею 19,7 кв.м.; господарських будівель і споруд: сарай літ. «Л», сарай літ. «Л-І»,погріб літ. «л2», 1/3 частина вбиральні літ. «М», гараж літ. «11», 1/3 частина огорожі №1, 1/3 частина трубопроводу № 2. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої залишилась спадщина у вигляді 1/5 частини домоволодіння по [ADDRESS] , яка належала матері на підставі договору дарування від 08 вересня 1959 року. На даний час позивач є єдиною спадкоємицею померлої першої черги. Постановою державного нотаріуса Першої Полтавської державної нотаріальної контори Рой Г.В. від 14.08.2018 року № 2089/02-31 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] було відмовлено у зв`язку з не подачею документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій. У постанові державний нотаріус посилається на те, що у довідці № 7887 про технічний стан житлового будинку зазначено наявність самочинних побудов та що частка у праві власності змінилась. 11.08.2015 року інженером з інвентаризації нерухомого майна ПП ПБТІ «Інвентаризатор» було проведено технічне обстеження самочинних прибудов і встановлено можливість їх надійної і безпечної експлуатації, однак, подальша реєстрація прибудов зроблена не була, а на даний час зареєструвати прибудову « а-5» немає можливості, оскільки [PERSON] померла. Таким чином, являючись спадкоємцем першої черги після смерті матері і прийнявши спадщину у встановлений законом шестимісячний строк, позивач не може оформити право власності на нерухоме майно померлої, оскільки вона своєчасно не зареєструвала обстежені спеціалістом і узгоджені самовільні прибудови, а також у зв`язку з тим, що змінилась її частка у праві власності на домоволодіння з господарськими будівлями і спорудами, яке є спільною частковою власністю, тому була змушена звернутись до суду. Ухвалою від 30 серпня 2018 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 01 жовтня 2018 року провадження у справі зупинено до встановлення правонаступників після смерті відповідача [PERSON] . Ухвалою від 24 травня 2019 року провадження у справі відновлено. Ухвалою від 11 листопада 2019 року залучено співвідповідача [PERSON] , закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою від 29 січня 2020 року призначено судову будівельно-технічну експертизу. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] не заперечувала проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав повністю (а.с.81). Відповідач [PERSON] надала заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечувала (а.с.190). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, при вирішенні спору покладались на розсуд суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась, причини неявки суду не повідомляла. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, прийшов до наступного. На підставі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Так судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №91 (а.с.7). [PERSON] є дочкою померлої [PERSON] , що вбачається із копій свідоцтва про народження серії [NUMBER] та свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.8). Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді 1/5 частини домоволодіння по [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі договору дарування від 08 вересня 1959 року, посвідченого Першою державною нотаріальною конторою відповідно до якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар 1/5 частину домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.10-11). З листа Управління з питань містобудування та архітектури виконавчого комітету Полтавської міської ради №01-02-21/1/2694 від 30.11.2014 р. вбачається, що рішенням виконкому Полтавської міської Ради депутатів трудящих №1044 від 09.11.1962р. вул. Щемилівську перейменовано на вул.Кагамлика (а.с.12). Постановою державного нотаріуса Першої Полтавської державної нотаріальної контори Рой Г.В. від 14.08.2018 року №2089/02-31 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] [PERSON] було відмовлено у зв`язку тим, що не подано документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій (а.с.15). У вказаній постанові, зокрема зазначено, що у довідці №7887 про технічний стан житлового будинку, виданої ПП ПБТІ «Інвентаризатор» від 07.08.2018 року вказані самочинні побудови: прибудова літ. «а-4» у складі кухні (1-4) пл.12,7 кв.м., санвузол (1-5) пл. 4,4 кв.м., загальною площею 17,1 кв.м.; прибудова літ. «а-5» у складі сіней (VII)пл. 11,4 кв.м., душової (VIII)тіл. 1,5 кв.м., вбиральня (IX)пл. 0,8 кв.м., загальною площею 13,7 кв.м. Окрім того, у довідці зазначено, що частка у праві власності змінилась. Проте будь-яких документів щодо порядку та підстав зміни частки померлої [PERSON] суду не надано. Так статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною першою ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Частиною 3 статті 376 ЦК України визначено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Крім того, відповідно до ч.1,2,3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. На підставі ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Як вже зазначалось вище, на підставі договору дарування від 08 вересня 1959 року, посвідченого Першою державною нотаріальною конторою Кошман О.І. подарувала, а [PERSON] прийняла у дар 1/5 частину домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.10-11). Однак, як вбачається із копії рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 29 вересня 1962 року, суд вирішив: у домоволодінні [ADDRESS] змінити наступним чином ідеальні частки співвласників: [PERSON] - 2/25, [PERSON] - 3/20, [PERSON] - 7/25, [PERSON] - 7/25, [PERSON] - 3/50 (а.с.145). Разом із тим, суду не надано належних і допустимих доказів на підставі чого були змінені частки [PERSON] з 3/50 на 1/5 у праві спільної часткової власності домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] , після винесення рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 29 вересня 1962 року. Оцінюючи належність, допустимість, а також достатній зв`язок доказів у їх сукупності, зважаючи на відсутність даних, що на даний час частка [PERSON] у праві спільної часткової власності домоволодіння складає саме 1/5, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати у разі відмови у задоволенні позову покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed