Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

28 листопада 2016 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся позивач [PERSON] із вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] вказував на ті обставини, що йому та його покійній дружині, - [PERSON], належала на праві спільної сумісної власності квартира №8, розташована в будинку №26 по вулиці Олійникова ([PERSON]) в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, видане згідно розпорядженням №Дз1412 від 31 жовтня 1994 року, свідоцтвом про укладення шлюбу та свідоцтвом про смерть. Вказував на те, що разом із ним у спірній квартирі значиться зареєстрованим син його покійної дружини від першого шлюбу, - відповідач [PERSON] Однак, з липня 2010 року, відповідач [PERSON] в спірній квартирі не мешкає, що підтверджується актом від 17 червня 2015 року. Зазначав, що відповідач [PERSON] два роки не проживає у спірній квартирі, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей його в квартирі не має, і взагалі, квартирою він не цікавиться. При цьому, комунальні платежі нараховуються згідно численності зареєстрованих осіб. Так як відповідач [PERSON] не сплачує зазначені платежі, він змушений сплачувати їх самостійно, що ставить його у скрутне матеріальне становище, оскільки він є особою похилого віку, має статус дитини війни, є пенсіонером, розмір його пенсії невеликий, а те, що в квартирі значиться зареєстрованим відповідач [PERSON] перешкоджає йому у оформленні субсидії для оплати комунальних послуг. Посилався на ті обставини, що перешкод у користуванні жилим приміщенням він відповідачу [PERSON] не чинив та не чинить. Він добровільно визначив собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користується понад два роки без поважних причин. Відповідач до сьогоднішнього дня не знявся з реєстрації у спірній квартирі. Точне місце проживання відповідача [PERSON] йому не відоме. На підставі викладеного позивач [PERSON] просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, та винести рішення, котрим визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою №8 в будинку №26 по вулиці Олійникова ([PERSON]) в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, та усунути йому перешкоди у здійсненні права користування майном, квартирою №8 в будинку №26 по вулиці Олійникова ([PERSON]) в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, шляхом зобовязання відповідача [PERSON] у тижневий строк з моменту набрання рішенням суду законної сили, знятися з реєстрації місця проживання в квартирі №8, розташованої в будинку №26 по вулиці Олійникова ([PERSON]) в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Присутній у судовому засіданні позивач [PERSON] надав пояснення по суті справи, підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав та мотиві викладених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] до зали суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за місцем своєї реєстрації, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник третьої особи, - Сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, до зали суду також не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі відповідача та представника третьої особи, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Суд, приймаючи до уваги вимоги ч.1 ст.157 ЦПК України, зі згоди позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Так, згідно положень ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав, це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України). За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з вимог ст.ст.10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. З письмових матеріалів справи судом встановлено, що 03 липня 2010 року померла [PERSON], що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про смерть, серії 1-КИ №349402, виданого Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №605 (а.с.6), та котра була дружиною позивача [PERSON] (а.с.7), що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб, серії І-КИ №478991, виданого 07 вересня 1977 року Дзержинським відділом РАЦСу м. Кривого Рогу (а.с.5). З наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про право власності на житло, видане згідно розпорядження №Дз1412 від 31 жовтня 1994 року, вбачається, що позивачу [PERSON], його покійній дружині [PERSON] та її матері [PERSON], належала на праві спільної сумісної власності квартира №8, розташована в будинку №26 по вулиці Олійникова ([PERSON]) в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (а.с.4). З копії наявної в матеріалах справи інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №56907737 від 07 квітня 2016 року, вбачається, що квартира №8, розташована в будинку №26 по вулиці Олійникова ([PERSON]) в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, на даний час перебуває у приватній спільній частковій власності громадян [PERSON], [PERSON] та [PERSON], підстава, рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 грудня 2014 року (справа №2-2021/11, провадження №2/210/60/14) (а.с.12). З наявної в матеріалах справи копії Акту №15 від 17 червня 2015 року, складеного мешканцями будинку №26, розташованого по вулиці Олійникова ([PERSON]) в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, та посвідченого керуючим справами ОСББ «Олейникова 26» вбачається, що відповідач [PERSON] не мешкає у квартирі №8, розташованої в будинку №26 по вулиці Олійникова ([PERSON]) в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, з 03 липня 2010 року по теперішній час (а.с.11). Оплату комунальних послуг здійснює позивач [PERSON], що підтверджується відповідними довідками та квитанціями (а.с.8-10, 14, 15, 17). Як на підставу своїх вимог, позивач [PERSON] посилається на те, що відповідач [PERSON] у спірній квартирі не проживає, нею не цікавиться та не сплачує кошти за житлово-комунальні послуги. Пояснив, що він був змушений звернутися до уповноваженого ооргану з приводу отримання державної допомоги, - субсидії, а для її отримання необхідно визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування вищезазначеним жилим приміщенням та зняти останнього з реєстраційного обліку, посилаючись на норми ст.391 ЦК України. У ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод зазначено, що кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається із підстав не заборонених законом, зокрема, правочинів. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні, крім як у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 2 ст.386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У пункті 34 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» надано роз'яснено, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР). Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Оскільки відповідач [PERSON] є співвласником спірної квартири, а отже, в силу вимог закону, не може бути визнаний таким, що втратив право користування належною йому часткою квартири на підставі статті 391 ЦК України, оскільки це буде порушувати його право власності. Крім того, не підлягає задоволенню і вимога позивача про зобовязання зняти відповідача з реєстраційного обліку, оскільки дане питання не віднесене до компетенції суду та може бути предметом судового розгляду лише в разі відмови відповідних органів зняти особу з реєстрації на підставі Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місяця проживання». На підставі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а відповідач [PERSON] як співвласник квартири не може бути визнаний таким, що втратив право користування належною йому часткою квартири. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed