Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

27.10.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, Гулянської сільської ради Окнянського району Одеської області, Окнянської районної державної адміністрації Одеської області, у якому просить визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 5,29 га із незапитаних паїв Гулянської сільської ради Красноокнянського району Одеської області, які належали колишньому КСП «Іскра», згідно державного акту на право колективної власності на землю від 25.12.1995 року серія ОД-15-0017. У ході розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 5,29 га із земель державної власності, яка рахується, як незапитані паї та розміщена на території Гулянської сільської ради Красноокнянського району Одеської області, які належали колишньому КСП «Іскра», згідно державного акту на право колективної власності на землю від 25.12.1995 року серія ОД-15-0017 та підлягають поділу, а також просив поновити строк звернення до суду, надавши відповідне клопотання (а.с.68-69). Позивач обґрунтував свої вимоги тим, що свою трудову діяльність розпочав у колгоспі «Іскра» з 01.07.1987 року водієм. 05 грудня 1987 року був прийнятий у члени даного колгоспу і пропрацював на даному підприємстві до 31.12.1998 року. З членів колективного сільськогосподарського підприємства «Іскра» (далі - КСП «Іскра») вибув 02 лютого 1999 року. КСП «Іскра» 25.12.1995 року отримало державний акт серія ОД-15-0017 на право колективної власності на землю площею 2592,5 га (з внесеними змінами розпорядженням РДА площею 2623,9 га) для сільськогосподарського виробництва. Частка кожного члена КСП складає 5,29 га, що підтверджується довідкою Держземагенства від 30.08.2016 року. До кола тих осіб, яким видавалась земельна частка (пай), позивач не увійшов, оскільки як йому пояснили, у нього недостатньо годин праці, а тому, він не має право на отримання паю. У серпні 2016 року він звернувся до Окнянської районної державної адміністрації Одеської області із заявою про видачу документу, що посвідчує його право на земельну частку, однак, отримав відмову у звязку з відсутністю списків осіб, які мають право на земельну частку (пай) із земель КСП «Іскра». Позивач, посилаючись на Указ Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ № 720/95), Земельний кодекс України, Цивільний кодекс України просив позов задовольнити. Позивач та його представник адвокат [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити з наведених підстав. Представник Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (далі Головне управління) у судовому засіданні 25.01.2017 року позов не визнав, вважаючи його безпідставним та необґрунтованим, оскільки позивачем не зазначено чим саме порушено його право Головним управлінням. Крім того, відповідачем на адресу суду надіслані заперечення (а.с. 42-48, 84-86), згідно яких, окрім іншого, Головне управління наполягає на пропущенні позивачем строку позовної давності, адже [PERSON] звернувся до суду за захистом своїх прав майже через 20 років та не надав належних доказів поважності причини пропуску даного строку. Представники відповідачів - Гулянської сільської ради Окнянського району Одеської області, Окнянської районної державної адміністрації Одеської області, у судове засідання не з'явилися, надавши заяви про розгляд справи у відсутності представника селищної ради, не заперечуючи про задоволення позову. \~\~Судом встановлені наступні обставини. За інформацією Відділу Держгеокадастру у Красноокнянському районі Одеської області від 29.06.2016 року (а.с. 49) на території Гулянської сільської ради колективному сільськогосподарському підприємству «Іскра» був вданий державний акт на право колективної власності на землю серії ОД-15 № 0017, зареєстрований за № 1 від 25.12.1995 року у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю на загальну площу 2623,9 га. У 2000 році була розроблена Схема поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП «Іскра» Красноокнянського району Одеської області. Згідно Книги реєстрації сертифікатів на право власності на земельну частку (пай) колишнього КСП «Іскра» 468 осіб отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) на фізичну площину 2481,886 га, з них 377 отримали державні акти на право власності на земельні ділянки взамін сертифікатів на фізичну площину 1617,0443 га (а.с.49-51). 16.08.2016 року позивач звернувся до Окнянської районної державної адміністрації Одеської області із заявою про видачу документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку на території Гулянської сільської ради Окнянського району Одеської області як колишньому члену КСП «Іскра» згідно державного акту на право колективної власності на землю від 25.12.1995 року серія ОД-15 № 0017. Як вбачається з відповіді Окнянської районної державної адміністрації Одеської області від 21.09.2016 року, у звязку з встановленням відсутності у розпорядженні архівного відділу Окнянської РДА та відділу Держгеокадастру в Красноокнянському районі Одеської області списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), із земель колективної власності колишнього КСП «Іскра» Гулянської сільської ради відповідно до державного акту на право колективної власності на землю від 25.12.1995 року серія ОД-15 № 0017, райдержадміністрація не може задовольнити звернення [PERSON] про видачу документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку. Пунктом 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720/95, від 08 серпня 1995 року установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Згідно п.2 вищезазначеного Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. За змістом ст.ст.22,23 ЗК України (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) та Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. При цьому, право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого вони є. Отже, право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були чи залишилися членами цього підприємства. Сам по собі факт перебування особи в трудових відносинах із таким підприємством не є підставою для отримання нею земельної частки (пай). Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування земельного законодавства при розгляді цивільних справ» розяснено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, громадяни та юридичні особи, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Підстави для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) встановлені ст.3 цього Закону. Під час судового розгляду позивач та його представник адвокат [PERSON] стверджували, що [PERSON] на час отримання КСП «Іскра» державного акту на землю, був членом колективного сільськогосподарського підприємства, а тому має право на земельну частку (пай). На підтвердження даних обставин послалися на копію архівної довідки від 05.08.2016 року (а.с. 7 зв.) та трудову книжку позивача (а.с. 99-101). Втім, стороною позивача не надано доказів на підтвердження прийняття його в установленому порядку в члени КСП «Іскра». Як вбачається з ксерокопії архівної довідки Архівного відділу Красноокнянської районної державної адміністрації Одеської області від 05.08.2016 року № С-126, у протоколі загальних зборів членів колгоспу «Іскра» від 05.12.1987 року № 4 є відомості про прийняття в члени колгоспу [PERSON] [PERSON], а в протоколі зборів уповноважених членів КСП «Іскра» від 02.02.1999 року № 1 є відомості про виключення з членів КСП [PERSON]. Разом з тим, як вбачається з оригіналу паспорту громадянина України серії КК 086531, виданого Красноокнянським РВ УМВС України в Одеській області 30.11.1998 року прізвище позивача значиться як «Свізінський». Окрім того, в оригіналі трудової книжки колгоспника № 1349659, оглянутої судом за клопотанням представника позивача, у графі «прізвище» зазначено також «Связінський», що не співпадає з документом, що встановлює особу позивача, а саме паспортом громадянина України. Крім того, розглядаючи вищевказану трудову книжку на відповідність ст. 58, 59 ЦПК України, слід звернути увагу, що згідно запису на стор. 2 даного документу (а.с. 100) [PERSON] прийнятий на роботу 01.07.1987 року до колгоспу «Іскра» рядовим колгоспником, та відповідно до запису на стор. 5 (а.с.101) звільнений з членів КСП «Іскра» 31.12.1998 року, разом з тим, на стор. 1 даної трудової книжки (а.с.99) у графі «дата заповнення трудової книжки» значиться 20.12.1998 року. Крім того, дата звільнення з членів КСП «Іскра», яка зазначена у трудовій книжці взагалі не збігається з відомостями, зазначеними у архівній довідці (а.с. 7 зв.). Представник позивача не змогла пояснити різницю майже у десять років у даті заповнення трудової книжки та фактичним прийняттям на роботу особи, припустивши що це технічна помилка. Окрім того, слід звернути увагу, що на кожній заповненій сторінці вищевказаної трудової книжки міститься печатка Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Іскра» код ЄДРПОУ 03767328 (далі СВК «Іскра»). Разом з тим, як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, державна реєстрація СВК «Іскра» відбулася лише 03.03.2000 року, тобто на момент заповнення та засвідчення вищевказаної трудової книжки даного підприємства взагалі не існувало. Судом підчас розгляду справи було розяснено стороні позивача можливість надання додаткових доказів з метою усунення розбіжностей у матеріалах, виявлених підчас розгляду справи, однак представник позивача адвокат [PERSON] зазначила, що доповнень ніяких немає і вважає, що доказів для задоволення позову достатньо. Отже, з урахуванням зазначених обставин, суд вважає, що сторона позивача, у порядку передбаченому ст.60 ЦПК України, не довела ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Крім того, слід також зазначити, що відповідач - Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, окрім інших підстав заперечення проти позову, наполягав на застосуванні наслідків спливу позовної давності. Відповідно до п.6 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України 2004 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк предявлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом. На предявлення позову про витребування належного громадянину майна, інших вимог про захист приватної власності поширюється встановлений ст.50 Закону України « Про власність» і ст.71 ЦК УРСР (діючих на час виникнення спірних правовідносин) трирічний строк позовної давності, якщо інше не передбачено законом. Оскільки право на позов у позивача виникло ще в 1995 році, то трирічний строк позовної давності минув ще до набрання чинності ЦК України 2004 року. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до предявлення позову є підставою для відмови в позові. Позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін (ст.75 ЦК УРСР).\~\~\~\~ Дійсно [PERSON] будь-яких належних доказів чинення перешкод звернення з позовом до суду з 1995 року по жовтень 2016 року не надав та не навів причин поважності пропуску строку позовної давності. Разом з тим, оскільки, позивачем належними та допустимими доказами не доведено членство в КСП «Іскра» на час передачі господарству державного акту, що є необхідною умовою для отримання земельної частки (пай), а відтак, у останнього відсутнє таке право, тому суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову саме з цих підстав. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed