Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

29.03.2018 року КП «Водоканал» в особі представника за довіреністю Панікар Н.В. звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] , [PERSON] на користь КП «Водоканал» борг з оплати послуг з централізованого водопостачання і водовідведення в розмірі 3 859,56 грн., а також судовий збір у розмірі 1 762,00 грн. 11.04.2018 року ухвалою судді відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 07.06.2018 року заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя позовна заява була задоволена, стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь комунального підприємства «Водоканал» заборгованість з оплати послуг з централізованого водопостачання і водовідведення у розмірі 3 859,56 грн. та судовий збір у розмірі 1 762,00 грн. 04.08.2020 року відповідач 1 [PERSON] в особі представника адвоката Самойленко І.І. звернулась до суду із заявою про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та про перегляд заочного рішення. 04.08.2020 року ухвалою судді поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, заяву прийнято до розгляду та призначено судове засідання на 14.08.2020 року. 14.08.2020 року ухвалою суду заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення було задоволено, скасовано заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.06.2018 року по цивільній справі за позовом КП «Водоканал» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення та призначено справу до розгляду на 21.09.2020 року. 21.09.2020 року представник позивача надала до суду уточнену позовну заяву, в якій просила стягнути солідарно борг з [PERSON] , [PERSON] за спожиту воду і послуги водовідведення у розмірі 9\~130,94 грн., а також судові витрати у розмірі 1\~762,00 грн. 21.09.2020 року судове засідання за клопотанням представника відповідача було відкладене на 01.12.2020 року. В судовому засіданні представник позивача уточнену позовну заяву підтримала у повному обсязі, просила її задовольнити. Зазначила, що мало місце переривання строків позовної давності, а саме тоді, коли часткові сплати відповідачами були більшими, ніж нарахована заборгованість, зокрема у квітні 2012 року, серпні 2014 року, січні та жовтні 2015 року, вересні 2016 року. Представник відповідача 1 в судовому засіданні позов визнав частково, просив врахувати, що [PERSON] є інвалідом ІІ групи, єдиним її доходом є пенсія розміром 1\~800,00 грн. та наполягав на застосуванні строків позовної давності, а саме просив суд взяти до розрахунку суму заборгованості, яка утворилась за останні три роки до подання позовної заяви, і яка не перевищує суму сплаченого позивачем судового збору. Зазначив, що зарахування, якими, на думку позивача, переривались строки позовної давності, здійснювались в рахунок погашення заборгованості за попереднім рішенням суду, та заборгованості, яка є предметом позову по даній справі, не стосуються. Відповідач 2, будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, відповідно до вимог ч. 6, п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явилась, відзив на позов не надала, про причини неявки суду не повідомляла. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини і прийшов до наступних висновків. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до якого, учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги, та виконавець комунальної послуги. Виконавцем комунальної послуги з централізованого постачання холодної води та її водовідведення для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Комунальне підприємство «Водоканал» включене до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та є юридичною особою. Відповідно до п. 2.2 Статуту КП «Водоканал», предметом діяльності підприємства є забезпечення безперебійного постачання питної води, забезпечення постачання технічної води, забезпечення водовідведення й очищення господарсько-побутових стоків, тому заявник в силу закону є виконавцем комунальних послуг з централізованого постачання холодної води та централізованого водовідведення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради № 01-17/01/2317 від 10.07.2018 року. Згідно розрахунку заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення та бухгалтерської довідки по особовому рахунку № [NUMBER] , оформленому на [PERSON] , які надані за адресою: [ADDRESS] , заборгованість відповідачів за період з 01.10.2011 року по 31.08.2020 року становить 9\~130,94 грн. Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із приписами ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. У відповідності до п. 18 діючих Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до ст. ст. 67, 68 ЖК УРСР, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Як вбачається з положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно вимог ст. ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. З уточненої позовної заяви випливає, що протягом спірного періоду з 01.10.2011 по 31.08.2020 відповідачі оплату за послуги водопостачання та водовідведення вносять не в повному обсязі, внаслідок чого мають заборгованість за надані послуги. Як свідчить розрахунок суми заборгованості, розмір заборгованості складає 9\~130,94 грн. Разом із тим, відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. При вирішенні заяви представника відповідача 1 про застосування позовної давності суд виходить з того, що до заявлених позовних вимог, відповідно до ст. 257 ЦК України, встановлено загальний строк позовної давності в три роки. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. За ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. У даному випадку представник відповідача [PERSON] [PERSON] заявив про застосування позовної давності, оскільки позивач був обізнаний, що відповідачі протягом тривалого часу, а саме з жовтня 2011 року, не в повному обсязі здійснювали оплату за надані послуги, оскільки на рахунок позивача не надходили відповідні грошові кошти не пізніше 20-го числа наступного за розрахунковим місяця. Проте, до суду із даним позовом позивач звернувся 29.03.2018 року, тобто зі спливом позовної давності за позовними вимогами, які заявляються за період до березня 2015 року включно. Доводи позивача про те, що строк позовної давності перервано у зв`язку зі зверненням позивача до суду із заявою про видачу судового наказу не заслуговують на увагу, оскільки у справі № 712/8916/17 від 07.07.2020 року Велика Палата Верховного Суду дійшла до висновку, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України, переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, висловленого у постановах від 21.01.2015 року у справі № 6-214цс14 і від 13.01.2016 року у справі № 6-931цс15, та від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленого у постанові від 23.05.2018 року у справі № 216/5756/15-ц, про те, що подання кредитором (зокрема виконавцем послуг) в порядку, передбаченому ЦПК України, заяви про видачу судового наказу перериває перебіг позовної давності. З урахуванням зазначеного, суд доходить до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо стягнення заборгованості, про застосування якого заявлено представником відповідача. Таким чином, у даному випадку в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 01.10.2011 року по 30.03.2015 року слід відмовити, у зв`язку із пропуском позивачем позовної давності. З урахуванням викладеного та наданого позивачем розрахунку заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення за період з 01.10.2011 року по 31.08.2020, задоволенню підлягають позовні вимоги за період з 01.04.2015 року по 31.08.2020 року включно у розмірі 4 878,80 грн. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Відповідно до Індивідуальної програми реабілітації інваліда № 611 від 21.07.2017 року, копія якої міститься в матеріалах справи, відповідач 1 [PERSON] є інвалідом ІІ групи. Крім того, судовий збір за подання позовних вимог про стягнення заборгованості складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в даному випадку становить 1 762,00 грн. Судом було задоволено позов на суму 4878, 80 грн., що складає 53% від суми вимог. А відтак, сума судового збору, що підлягає стягненню солідарно з відповідачів, складає 940, 90 грн. Таким чином, відповідач 1 [PERSON] звільнена від сплати судового збору у всіх судових інстанціях як інвалід ІІ групи, а тому сума судового збору, яка підлягає стягненню з неї, в силу дії ст. 141 ЦПК України, компенсується позивачеві за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а інша частина судового збору 470, 45 грн. підлягає стягненню з відповідача 2 [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: partial