Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

28 лютого 2018 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що відповідно до укладеного договору № DNH4KP94400416 від 18 серпня 2006 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 3539,90 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичними особами «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, що і стало причиною звернення до суду з вказаним позовом, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість станом на 23 січня 2018 року в сумі 75773,20 гривень, яка складається з: 2489,46 гривень заборгованість за кредитом; 18964,71 гривень заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 54319,03 гривень пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг 500 гривень (фіксована частина), 2187,62 гривень (процентна складова). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2013 року з відповідача стягнуто суму заборгованості у розмірі 32020,81 гривень, а тому заборгованість, яка підлягає стягненню складає 43752,39 гривень, а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень (фіксована частина) та 2187,62 гривень (процентна складова). Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав до суду заяву з клопотанням розглянути справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання, відзив на позовну заяву не надав, тому суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та наявних у справі доказів ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що відповідно до укладеного договору № DNH4KP94400416 від 18 серпня 2006 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 3539,90 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.8). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичними особами «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Таким чином, датою укладення між сторонами договору є дата підписання заяви, тобто 18 серпня 2006 року. Відповідач не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до Умов договору, тобто зобовязання за вказаним договором не виконав, у звязку з чим станом на 23 січня 2018 року утворилась заборгованість у сумі 75773,20 гривень, яка складається з: 2489,46 гривень заборгованість за кредитом; 18964,71 гривень заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 54319,03 гривень пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг 500 гривень (фіксована частина), 2187,62 гривень (процентна складова). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2013 року з відповідача стягнуто суму заборгованості у розмірі 32020,81 гривень, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 2489,46 гривень; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 10605,10 гривень; пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 16925,26 гривень та штрафів у розмірі (фіксованої частини) у розмірі 500 гривень; штрафу (процентної складової) у розмірі 1500,99 гривень, а тому зазначені суми підлягають відніманню від загальної суми боргу. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За кредитним договором позивач передав відповідачу певні грошові кошти, про що свідчать матеріали справи, отже, вказаний правочин, у розумінні ст. 1054 ЦК України, було укладено. В силу ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок виплати яких встановлюється договором. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Разом з цим, у правовій позиції Верховного Суду України в справі № 6-2003цс15 зазначено що, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає що вимоги позивача в частині стягнення штрафів відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень (фіксована частина) та 2187,62 гривень (процентна складова), є подвійним нарахуванням неустойки, а тому вимоги банку в цій частині не підлягають задоволенню. Враховуючи той факт, що відповідач дотепер неналежно виконує свої обовязки з повернення отриманого ним ліміту кредитування, таке невиконання (неналежне виконання) є порушенням його зобовязань у розумінні норм ЦК України, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: partial