Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

27 червня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, зареєстрованого 08 жовтня 2011 року у відділі ДРАЦС по місту Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області із [PERSON] , актовий запис № 390. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 08 жовтня 2011 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Від цього шлюбу у них є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу позивач зазначає психологічну несумісність характерів, внаслідок чого втрачені почуття взаємоповаги та розуміння. Подальше спільне життя стало неможливим. Умов для примирення не існує. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить його інтересам Позивач про розгляд справи повідомлений, процесуальні права та обов`язки позивачу роз`яснено шляхом направлення пам`ятки з текстами статей 43 та 49 ЦПК України. Позивач надав на адресу суду заяву, в якій просив справу в підготовчому засіданні розглянути у його відсутність, шлюб розірвати (а.с.25). Будь-яких інших заяв та клопотань що стосуються предмету позовних вимог не подав. Відповідач про розгляд справи повідомлена, процесуальні права та обов`язки відповідачу роз`яснено шляхом направлення пам`ятки з текстами статей 43 та 49 ЦПК України, в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у підготовчому засіданні у її відсутність, позовні вимоги визнала, просила шлюб розірвати (а.с. 26). Будь-яких інших заяв та клопотань що стосуються предмету позовних вимог та зустрічного позову не подала. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08 жовтня 2011 року позивач [PERSON] зареєстрував шлюб з відповідачем [PERSON] у відділі ДРАЦС по місту Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 390 (а.с.24). Від цього шлюбу народилася дитина, син [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно до положень частини 1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до положень статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з положенням ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач [PERSON] не заявила, яким вона бажає після розірвання шлюбу іменуватися прізвищем, тому суд вважає за необхідне залишити відповідачу прізвище « [PERSON] ». Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З урахуванням викладеного, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд приходить до висновку про стягненню судового збору з відповідача користь держави в сумі 384 грн. 20 коп.

Outcome: approved