Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

27 січня 2017 року позивач КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за спожитті послуги з централізованого теплопостачання в розмірі 22\~174 грн. 52 коп., інфляційних 10\~060 грн. 06 коп. та трьох відсотків річних 1\~392 грн. 76 коп., а всього на загальну суму 33\~627 грн. 34 коп., а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 травня 2016 року у справі № 127/7627/16-ц скасовано судовий наказ від 21 квітня 2016 року про стягнення з відповідачів боргу за спожиті послуги з централізованого теплопостачання. Відповідачі проживають за адресою: [INFO], 526 та регулярно отримують послуги з централізованого теплопостачання, вироблені КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго». Відповідачі регулярно порушують умови та правила споживання послуг з централізованого теплопостачання та станом на 30 листопада 2016 року заборгували за надані послуги 22\~174 грн. 52 коп. Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України з відповідачів належить стягнути 3% річних в сумі 1 392 грн. 76 коп. та інфляційні нарахування в сумі 10 060 грн. 06 коп. В добровільному порядку відповідачі відмовляються сплатити заборгованість за надані послуги з центрального теплопостачання. КП ВМР «ВМТЕ» терпить матеріальні збитки у звязку з відмовою відповідачів розрахуватись за спожиту теплову енергію, що й стало підставою для звернення до суду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] вимоги позову підтримала, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову визнав частково, посилаючись на те, що позивачем здійснено розрахунок позовних вимог з урахуванням 3% річних та суми втрат від інфляційних процесів з листопада 2013 року по листопад 2016 року, однак позовна заява подана 25 січня 2017 року. З огляду на зазначене, представником позивача було заявлено клопотання про застосування судом позовної давності та з урахуванням наданого свого розрахунку, не заперечував щодо задоволення позовних вимог за період з лютого 2014 року по січень 2017 року боргу за спожиті послуги з централізованого теплопостачання в розмірі 11\~629 грн. 05 коп., 3 % річних 557 грн. 30 коп., сума втрат від інфляції - 3\~311 грн. 50 коп., всього на загальну суму 15\~497 грн. 85 коп. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, надавши належну оцінку доказам, дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Згідно копії особового рахунку № 168741, за адресою: [ADDRESS], проживають та зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 5). Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Згідно пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил. Чинне законодавство України передбачає різні форми договору (у тому числі усну), а споживач зобовязаний сплачувати кошти за надані послуги, оскільки, відповідно до статті 11 ЦК України, зобовязання виникають не лише з підстав, передбачених законодавством (зокрема угод), а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Відповідно до підпункту 1 п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за № 630, споживач зобовязаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Згідно п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно ст. 156 ЖК України, повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно положень ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку заборгованості відповідачів перед позивачем, здійсненого останнім за період з січня 2012 року по листопад 2016 року (включно) борг становить 22\~174 грн. 52 коп. (а.с. 8), а згідно розрахунку позовних вимог з урахуванням 3% річних та суми втрат від інфляційних процесів, розмір 3% річних становить 1\~392 грн. 76 коп., сума втрат від інфляції 10\~060 грн. 06 коп. (а.с. 9). Заборгованість відповідачів перед позивачем за надані послуги з централізованого теплопостачання підтверджується оборотними відомостями, які були оглянуті і досліджені в судовому засіданні (а.с. 6, 7). Судом враховано, що правовідносини, які склалися між сторонами є грошовими зобовязаннями, у яких, серед інших прав і обовязків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обовязок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України), вимагати сплату грошей за надані послуги. Судом прийнято до уваги, що відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», укладення договору на надання житлово-комунальних послуг визначено як обовязок, а не право сторін, а тому відсутність договірних правовідносин не є підставою для відмови у стягненні з відповідачів коштів за надані житлово-комунальні послуги. Таким чином, суд вважає правомірним застосування до даних правовідносин, враховуючи наявність прострочення виконання грошового зобовязання зі сплати житлово-комунальних послуг, відповідальність передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України. Вище зазначене узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13. Судом перевірено розрахунок заборгованості із урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми і встановлено, що нарахування позивачем встановленого індексу інфляції за час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми є правомірним, правильним і таким, що відповідає вимогам закону. Щодо застосування судом позовної давності, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 та ч. 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Разом з тим, статтею 264 ЦК України визначено умови, за яких переривається позовна давність, у відповідності до частини 1 якої встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Як вбачається із розрахунку заборгованості, період, за який позивач просить стягнути заборгованість з відповідачів, охоплюється періодом з січня 2012 року по листопад 2016 року (а.с. 8). У вказаний період, відповідно до оборотної відомості по особовому рахунку №01168741, відповідачами сплачувалась заборгованість за послуги, які надаються позивачем, так: в грудні 2012 року 4\~775 грн. 63 коп.; в лютому 2013 року 1\~200 грн.; в червні 2013 року 500 грн.; в листопаді 2013 року 279 грн. 83 коп.; у вересні 2014 року 136 грн. 60 коп.; в листопаді 2014 року 302 грн. 06 коп.; в червні 2016 року 300 грн.; в липні 2016 року 440 грн.; у вересні, жовтні та листопаді 2016 року 500 грн., 700 грн. та 980 грн. відповідно. З огляду на зазначене, сплата боргу у вказаний період, судом розцінено як переривання перебігу позовної давності, а тому, позивач звертаючись 27 січня 2017 року до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за полуги з централізованого теплопостачання за період з січня 2012 року по листопад 2016 року, звернувся у межах строку позовної давності. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, згідно ст. 60 ЦПК України. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Таким чином, з відповідачів солідарно на користь позивача підлягає стягненню загальна сума заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання у розмірі 33\~627 грн. 34 коп., з яких: 22\~174 грн. 52 коп. борг за централізоване теплопостачання, 1\~392 грн. 76 коп. 3% річних, 10\~060 грн. 06 коп. сума втрат від інфляції. Відповідно до положень ч. 1 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Враховуючи положення ст. 88 ЦПК України, з відповідачів в рівних частках на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1\~600 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved