Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

28.08.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Казанківської селищної ради Миколаївської області про визнання права на земельну частку (пай). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 18.05.1993 року є членом колгоспу «ім. Леніна» Казанківського району, який в подальшому був реорганізований в КСП «ім. Леніна». На момент паювання земель КСП «ім. Леніна» і отримання сільськогосподарським підприємством державного акта на право колективної власності на землю, залишався членом зазначеного підприємства, але з невідомих причин не був включений у долучені до державного акту на землю списків громадян, які набувають право на земельну частку (пай) в розмірі 7,2 умовних кадастрових гектарів. Посилаючись на зазначені обставини, просив визнати за ним право на земельну частку (пай) в КСП «ім. Леніна» Казанківського району, в розмірі 7,2 умовних кадастрових гектарів, із земель комунальної власності Казанківської селищної ради Миколаївської області. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач Казанківська селищна рада Миколаївської області явку свого представника в судове засідання не забезпечила,надала суду заяву про можливість слухання справи у його відсутність. У поданому відзиві на позовну заяву, позовні вимоги не визнала, посилаючись на порушення позивачем [PERSON] строку позовної давності, у межах якого він мав можливість звернутися до суду з вимогою про захист своїх порушених прав, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог застосувавши строки позовної давності. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, за правилами ч.1 ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Відповідно до Указу Президента України №720/95 від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена КСП без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Вартість та розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства є рівними. Розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, окремо приймається районними державними адміністраціями. Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)» визначено, що у разі виявлення після розробки проекту факту не включення одного чи кількох громадян, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада може прийняти рішення про: внесення змін до проекту розробником документації із землеустрою з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», роз`яснено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. В силу ст.ст.1, 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Документом, що посвідчують право на земельну частку (пай) є також рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] , [INFO] , з 18.05.1993 року був прийнятий в члени колгоспу імені Леніна, яке в послідуючому було реорганізовано в КСП «ім. Леніна» (згідно протоколу за №2 від 18.05.1993 року загальних зборів колгоспу «ім. Леніна» (копія) (а.с.38-40) та довідки з архівного сектору Казанківської РДА за №П-79/04-04 від 11.10.2019 року (а.с.8). Згідно трудової книжки колгоспника серії [NUMBER] , заповненої колгоспом імені Леніна 12.01.1993 року на ім`я [PERSON] , [INFO] , останній був прийнятий на роботу в колгосп імені Леніна 02.10.1992 року (Пр.№9 від 28.09.1992 року) і був звільнений у зв`язку з зміною місця проживання 29.05.1993 року (Пр.№5 від 28.05.1993 року) (стор. труд. кн. колг. №3). Відповідно до записів, які містяться на стор. труд. кн. колг. №7, [PERSON] був прийнятий на роботу в колгосп імені Леніна 02.10.1992 року (Пр.№9 від 28.09.1992 року) і був звільнений із займаної посади згідно поданої заяви 29.05.1993 року (Пр.№5 від 28.05.1993 року). При дослідженні Державного акту на право колективної власності на землю серії МК №1 встановлено, що вказаний акт 16 травня 1995 року був виданий колективному акціонерному сільськогосподарському підприємству імені Леніна Казанківського району Миколаївської області, якому передано у колективну власність 3939,75 гектарів землі для ведення сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення 17-ї сесії 21 скликання Казанківської селищної ради від 31 березня 1994 року №17/150 (копія) (а.с.11-12). До цього акту додано список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства (копія) (а.с.15-21). При перевірці списку членів КСП імені Леніна Казанківського району на одержання землі (додаток до державного акту) встановлено відсутність прізвища [PERSON] . Дані про вихід [PERSON] з членів колгоспуімені Леніна станом на 16 травня 1995 року відсутні. Отже, на дату одержання КАСП імені Леніна Державного акта на право колективної власності на землю - 16 травня 1995 року та розпаювання земель, позивач [PERSON] залишався його дійсним членом, а тому згідно до вимог Указу Президента України №720/95 від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям», ЗК України (в редакції чинній на час спірних правовідносин), член КСП [PERSON] набув право на одержання земельної частки (паю) із землі, переданої КАСП імені Леніна у колективну власність згідно Державного акту на право колективної власності на землю від 16.05.1995 року. Між тим, за захистом свого порушеного права позивач [PERSON] звернувся через двадцять п`ять років після надання господарству Державного акту та складання до нього списку осіб, що мають право на земельний пай, тобто ним пропущено встановлений ст.71 ЦК УРСР, якій діяв на час виникнення спірних правовідносин, строк позовної давності. При цьому перебіг цього строку починається з 1995 року, коли позивач залишаючись членом КСП імені Леніна міг знати про дату отримання зазначеним господарством Державного акту на право колективної власності на землю, тому саме з цього часу йому стало відомо про порушення його права, а саме, що його не включено до списку осіб, які мають право на отримання земельної частки (паю). В силу ст. 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту. Згідно роз`яснень, що надані в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк звернення з позовом порушено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Виходячи з викладеного та враховуючи, що позивач [PERSON] не надав доказів поважності причин такого тривалого пропуску встановленого законом строку для захисту свого порушеного права, суд відмовляє у задоволенні позову саме з цих підстав. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи, належить віднести на його рахунок.

Outcome: dismissed