Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

27.04.2016 року позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування вказує, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім'ї : [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Згідно з довідкою форми № 3 від 13.04.2016 року, у квартирі зареєстровано 5 осіб, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] є колишнім чоловіком її доньки. Відповідно до відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС УДМС України у вказаній квартирі відповідач має тимчасову реєстрацію, термін дії якої сплив 25.09.2015 року. Відповідач у спірній квартирі не проживає більше року, залишив її добровільно, його особистих речей у квартирі немає, комунальній послуги, квартирну плату та витрати по утриманню квартири (поточний ремонт) не несе, так само як і інших витрат по утриманню квартири. В зв'язку з чим просить суд визнати [PERSON], [INFO] особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, з обставин викладених в позові та просили суд позов задовольнити. Відповідач в судові засідання не з'являвся, про розгляд справи судом повідомлявся належним чином, суд за згодою позивача вважає за можливе провести заочний розгляд справи без участі відповідача. Треті особи в судове засідання не з'явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, подали заяви про розгляд справи без їх участі. Суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі третіх осіб. Вислухавши пояснення позивача та її представника, свідка [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім'ї: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Згідно з довідкою форми № 3 від 13.04.2016 року, у квартирі зареєстровано 5 осіб, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 09.02.2016 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, шлюб розірвано. Згідно ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася в 1997 році відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності , який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном , на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення, будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України, Об'єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою позивачки і відповідача взагалі більше двох років не бачить. Судом встановлено, що відповідач у спірній квартирі не проживає більше року, залишив її добровільно. Відповідачем доводи позивача належними та допустимими доказами не спростовано, а тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, як законний та обґрунтований. На підставі викладеного та

Outcome: approved