Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

28.02.2020 року до суду звернувся представник позивача із позовом. Вимоги мотивував тим, що 14.12.2017 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору оренди землі № 21/15 від 13.02.2015 року. 06.09.2018 року [PERSON] , діючи за довіреністю, прибув отримати орендну плату у ПрАТ «Райз-Максимко», однак йому було роз`яснено, що змінилась назва орендаря і для отримання орендної плати для позивача слід підписати додаткову угоду, що [PERSON] і зробив. Одночасно, в судових засіданнях по справі № 583/3523/17 представник ПрАТ «Райз-Максимко» не повідомив суд про укладення спірної додаткової угоди. Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05.03.2019 року по справі № 583/3523/17 визнано недійсним договір оренди землі № 21/15 від 13.02.2015 року,відповідно до якого [PERSON] передав в оренду ПрАТ «Райз Максимко» земельну ділянку площею 3,4224 га. кадастровий номер 5920388700:01:001:0589 строком на 10 років, зареєстрований 24.02.2015 року у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, рішення про реєстрацію індексний номер 19555396. З метою виконання рішення суду позивач звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно та отримав відмову в зв`язку з тим, що на земельну ділянку [PERSON] зареєстровано інше речове право, право оренди відповідно до Додаткової угоди про зміну сторони та внесення змін і доповнень, про поновлення Договору оренди землі № 21/15, зареєстрованого 24.02.2015 року за № 8831137, укладеного між [PERSON] та ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ». Посилаючись на те, що додаткова угода не може існувати без договору, позивач не мав волевиявлення на укладення додаткової угоди, просив суд визнати недійсною додаткову угоду №1 від 06.09.2018 року про зміну сторони та внесення змін і доповнень, про поновлення Договору оренди землі № 21/15, рішення з індексним номером 39206956 від 15.01.2018 року; зобов`язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Охтирської міської ради Сумської області Бабуту А.А. внести зміни до державного реєстру речових прав шляхом виключення з реєстру додаткової угоди № 1 від 06.09.2018 року про зміну сторони та внесення змін і доповнень, про поновлення Договору оренди землі № 21/15, відповідно до якого [PERSON] передав в оренду Приватному акціонерному товариству «Райз-Максимко» земельну ділянку площею 3,4224 га., кадастровий номер 5920388700:01:001:0589, строком на 10 років, зареєстрований 24.02.2015 року у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, рішення про реєстрацію індексний номер 19555396) - рішення з індексним номером 39206956 від 15.01.2018 року. Ухвалою суду від 25.06.2020 року вимоги позивача у частині зобов`язання державного реєстратора прав на нерухоме майно Охтирської міської ради Сумської області Бабути А.А. внести зміни до державного реєстру речових прав шляхом виключення з реєстру додаткової угоди № 1 від 06.09.2018 року було залишено без розгляду. Позивач в судове засідання не прибув, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, його представник в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Представник пояснив, що додаткова угода була укладена в період коли позивач вже подав позов до суду про визнання не дійсною первинного договору, щ освідчить про відсутність у нього волевиявлення на її укладення. Довіреність [PERSON] позивач надавав лише на отримання паю. Проте той підписав зазначену додаткову угоду під впливом відповідача поза йог оволею. Представники ПрАТ «Райз-Максимко» в судове засідання не зявились, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. Представник ТОВ «Райз-Північ» також до суду не з`явився, надав заяву у якій прохав розглянути справу без його участі та відмовити у задоволенні позовних вимог. Державний реєстратор Бабута А.А. до суду не прибула, подала заяву про розгляд справи без її участі, у вирішення спору покладалась на розсуд суду. Представник третьої особи до суду не прибув, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Суд, проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини: Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05.03.2019 року визнано недійсним договір оренди землі № 21/15 від 13 лютого 2015 року, відповідно до якого [PERSON] передав в оренду Приватному акціонерному товариству «Райз-Максимко» земельну ділянку площею 3,4224 га кадастровий номер 5920388700:01:001:0589 строком на 10 років, зареєстрований 24 лютого 2015 року у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, рішення про реєстрацію індексний номер 19555396. \\а.с. 10-11\\ 06.09.2018 року між [PERSON] , від імені якого діяв за довіреністю [PERSON] , ПрАТ «Райз-Максимко» і ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» укладено додаткову угоду № 1 про заміну сторони та внесення змін і доповнень, про поновлення Договору оренди землі № 21/15, зареєстрованого 23.02.2015 року за № 8831137, відповідно до якого він передав в оренду ТОВ «РАЙЗ-ПІВНІЧ» земельну ділянку кадастровий номер 5920388700:01:001:0589, площею 3,4224 га. \\а.с. 12\\ Відповідно до п. 3.2. додаткової угоди визначено викласти п. 5 Договору в наступній редакції: п. 5 «Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить вказану суму. Пунктом 3.3 визначено викласти п. 9 Договору в наступній редакції: п. 3.4. «9. З 2017 року орендна плата складає 10378,18 грн., тобто 10% нормативної грошової оцінки земельної ділянки». Пунктами 5, 6 додаткової угоди встановлено, що договір діє в подальшому з врахуванням змін та доповнень, внесених договором. Інші умови Договору, не змінені даною Угодою є дійсними та обов`язковими для виконання. Дана Угода вступає в силу з дня її підписання сторонами і є невід`ємною частиною Договору оренди». Судом встановлено, що додаткову угоду від 06.09.2018 року до Договору оренди землі від 23.02.2015 року за № 8831137 зареєстровано 12.12.2018 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Безуглим І.І.. Статтею 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 203 ЦК України, до загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, є, те, що: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частиною 3 ст. 215 ЦК України, визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивач, довів ті обставини, на які він посилається, як на підтвердження своїх позовних вимог, а саме те, що оскільки рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05.03.2019 року визнано недійсним основний договір оренди землі № 21/15 від 13.02.2015 року, відповідно до якого [PERSON] передав в оренду Приватному акціонерному товариству «РАЙЗ-МАКСИМКО» земельну ділянку площею 3,4224 га кадастровий номер 5920388700:01:001:0589, волевиявлення представника позивача під час підписання додаткової угоди, яка є невід`ємною частиною основного договору, не відповідало внутрішній волі власника земельної ділянки, (підтверджується тим, що додаткова угода була укладена у період судового розгляду позовних вимог за вимогою про визнання не дійсним основного договору оренди), то право позивача підлягає захисту у обраний ним спосіб. Питання про судові витрати підлягає вирішенню на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved