Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

28.11.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з 16.02.2007 року він уклав шлюб з [PERSON], який вони зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області, про що зроблено відповідний запис № 43. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Протягом останніх двох років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що привело до припинення між ними шлюбних відносин. З березня 2013 року вони мешкають окремо, мають різні погляди на шлюб та сім'ю, не ведуть спільного господарства. Просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований 16.02.2007 року . В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 16.02.2007 року, зареєстрованого відділом реєстрації актів громадянського стану Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області , актовий запис № 43 ( а.с. 5). Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] ( а. с. 3-4). Шлюбні відносини фактично припинені з березня 2013 року у зв'язку з тим, що сторони мають різні погляди на сімейне життя. Спільного господарства з цього часу сторони не ведуть, та проживають окремо один від одного. Примирення між сторонами неможливо. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однією зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч.5 ст. 191 ЦПК України). Згідно ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved