Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

28.11.2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних збитків та трьох процентів від простроченої суми боргу в результаті прострочення виконання грошового зобов`язання по відшкодуванню шкоди внаслідок вчинення злочину. На обґрунтування позову зазначила, що вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03.04.2013 року [PERSON] засуджений за ст.287, ст.75 КК України до 4 років позбавлення волі з випробувальним строком 3 роки з позбавленням права експлуатації транспортних засобів, а також з нього стягнуто на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди у сумі 65000,00 грн. Виконавчий лист виданий 21.05.2013 року. Станом на 01.10.2018 року заборгованість згідно довідки Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області з відшкодування моральної шкоди складає 36238,87 грн. Тобто на протязі біль ніж п`яти років з дня пред`явлення виконавчого листа до виконання, рішення суду в повному обсязі невиконане і примусове стягнення не здійснено, тому позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні збитки у розмірі 52256,45 грн., три проценти від простроченої суми боргу у розмірі 5997,00 грн. та судові витрати. Позивач, у судовому засіданні, позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, суду пояснив, що знає про наявність боргового зобов`язання перед позивачем, однак на теперішній час не має коштів для його погашення. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03.04.2013 року [PERSON] засуджений за ст.287, ст.75 КК України до 4 років позбавлення волі з випробувальним строком 3 роки з позбавленням права експлуатації транспортних засобів, а також з нього стягнуто на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди у сумі 65000,00 грн. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, суд вважає доведеним факт заподіяння позивачу моральної шкоди на суму 65000,00 гривень протиправними діями відповідача, а також те, що позивач є стягувачем за даною вимогою. Виконавчий лист виданий 21.05.2013 року. Станом на 01.10.2018 року заборгованість згідно довідки Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області з відшкодування моральної шкоди складає 36238,87 грн. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори, а й інші правочини, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не визнаються неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК України і статті 230 Господарського кодексу України. Отже нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за час прострочення. Таким чином з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню 3% річних у розмірі 5997,00 грн. та інфляційні втрати у розмірі 52256,45 грн., а всього 58253,45 грн., що підтверджується відповідним розрахунком. Крім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved