Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

27.10.2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] грошові кошти в сумі 65514,80 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, а також стягнути з відповідача сплачений ним судовий збір. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 29.06.2016 року о 16-50 год. [PERSON], керуючи автомобілем Lexus Gx 470, д.н.з. ВА6665, на 427км+117м автодороги Київ-Харків-Довжанський, порушив ПДР, що призвело до зіткнення з автомобілем [NUMBER], який належить позивачу на праві приватної власності, в результаті чого автомобіль отримав пошкодження. Згідно звіту\~про оцінку\~вартості матеріального\~збитку,\~складеного 10.08.2016\~року,\~вартість відновлюваного\~ремонту автомобіля\~[NUMBER],\~становить 63914\~,80\~грн.\~Крім того,\~позивачем були\~понесені й\~інші витрати,\~а саме\~оплата оцінки,\~яка складає\~1400\~грн.\~та вартість\~телеграми про\~виклик відповідача\~на оцінку\~-\~200 грн. Не дивлячись на неодноразові звернення з проханням відшкодувати завдану шкоду, відповідач ніяких дій до цього часу не вчинив. Вказав, що винуватість [PERSON] підтверджується постановою Валківського районного суду Харківської області від 22.09.2016 року у справі № 615/914/16, якою встановлено факт відсутності у відповідача полісу обовязкового страхування, що позбавляє позивача можливості отримати компенсаційні виплати в позасудовому порядку. 16.12.2016 року відповідач подав заперечення на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки наданий позивачем [PERSON] про оцінку вартості матеріального збитку, складений [PERSON], як оцінювачем, у відповідності до ст.57 ЦПК України (який діяв на момент предявлення позову) не може вважатись доказом у справі, так як не містить, на думку відповідача, будь-яких фактичних та обґрунтованих даних, які мають значення для вирішення справи в межах заявлених позовних вимог. В порушення ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою КМУ від 10.09.2003 року, наданий позивачем [PERSON] містить лише заключну його частину «Висновок про вартість майна», що ставить під сумнів його обєктивність та дотримання порядку проведення оцінки, аналізу вихідних даних для оцінки, виклад змісту застосованих методичних підходів до оцінки та сам розрахунок, з якого виходив оцінювач, визначаючи вартість матеріального збитку та відновлювального ремонту тощо. Як зазначив відповідач, оцінювач, який склав зазначений [PERSON], не попереджався про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок або за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків, що також має суттєве значення, враховуючи сумніви, які виникають до його статусу в площині ЦПК як особи, яка зробила відповідний висновок - спеціаліста чи експерта, щодо яких цивільні процесуальні норми передбачають ряд особливих обовязків та умов. 23.01.2017 року відповідач надіслав письмові пояснення, в яких просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, разом з клопотанням про призначення судової авто товарознавчої експертизи. Звернув увагу, що обєктом дослідження був автомобіль марки RENAULT DASTER, незважаючи на те, що шкода заподіяна позивачеві, пошкодженням його майна, а саме автомобіля марки RENAULT DUSTER, власником якого він є згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу CAT 330367 Центр № 1 надання послуг повязаних з використанням авто засобів м. Харків. Вказана помилка підтверджує халатність при здійсненні оцінки, що дає підстави вважати її висновки такими, що не відповідають дійсності. На думку відповідача, на підставі аналізу цін продажу КТЗ аналогічних досліджуваному у звіті, ринкова вартість автомобіля [NUMBER] зазначена у [PERSON] є завищеною, а ціна нового КТЗ марки RENAULT DUSTER аналогічного досліджуваному є заниженою, що призвело до надання оцінювачем висновків, що не відповідають дійсності. Коефіцієнт фізичного зносу складових КТЗ розраховано виходячи з недостовірних ринкової вартості аналогічного КТЗ та ціни нового КТЗ, а отже також не відповідає дійсності та є заниженим. У [PERSON] оцінювач вказує, що строк експлуатації досліджуваного КТЗ становить 3 роки, що також не відповідає дійсності, адже Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу CAT 330367 Центр № 1 надання послуг повязаних з використанням авто засобів м. Харків, реєстрація ТЗ проведена 19.09.2013 року, а отже строк його експлуатації до моменту ДТП становить 3 роки 3 місяці та 11 днів. У [PERSON] ВТВ (втрата товарної вартості) обєкта дослідження розрахована згідно п. 8.6.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 N 142/5/2092, та визначена у розмірі 8667,34 грн. Однак, виходячи з п.8.6.2 Методики, величина ВТВ для досліджуваного КТЗ не нараховується. Отже, на думку відповідача, недостовірно та неналежним чином було розраховано вартість матеріального збитку, яка є явно завищеною. До того ж, звіт є неповним, адже у ньому не встановлено грошову вартість старих пошкоджених складників, що підлягають заміні, які також мають вартість. Не вказано, чи досліджувалося питання, чи перебував обєкт дослідження в інших дорожньо-транспортних пригодах до 29.06.2016 року. Невідповідність наведеним у [PERSON] даних фактичним обставинам, явне завищення або заниження тих чи інших показників, на його думку, прослідковуються у змісті всього [PERSON] № 20-07- 2016 про оцінку вартості матеріального збитку, який складено оцінювачем [PERSON] Висновки, викладені у [PERSON], вважає недостовірними, необєктивними та такими, що здійснені на користь сторони позивача. Згідно наданої позивачем [PERSON] калькуляції № 04-07-16-Ю від 10.08.2016 року незрозумілим лишається, чому перерахунок проведений по курсу не на дату пошкодження майна (29.06.2016 року) і навіть не на дату огляду КТЗ (20.07.2016 року), а на 10.08.2016 року. Проведення розрахунку таким чином призводить до збільшення суми відшкодування, що у відповідності до ч.2 ст.1192 ЦК України є неправомірним. Відповідач зазначив, що у розумінні положень ст.ст.79,86 ЦПК України витрати на проведення вказаного експертного дослідження та виклик телеграмою не є матеріальними збитками (шкодою) та судовими витратами. За клопотанням позивача ухвалою суду від 27.01.2017 року забезпечено позов шляхом заборони відповідачу відчужувати автомобіль [NUMBER], що належить йому на праві приватної власності. На підставі ухвали суду від 26.05.2017 року за клопотанням відповідача призначено судову автотоварознавчу експертизу з метою встановлення ринкової вартості та вартості відновлювального ремонту транспортного засобу Renault Duster, реєстраційний № [NUMBER], що належить позивачу, проведення якої доручено експертам ХНДІСЕ ім. М.С.Бокаріуса. 15.12.2017 року набрав законної чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року. 13.02.2018 року матеріали цивільної справи повернуто до суду разом з повідомленням експерта про неможливість проведення судової експертизи № 9947 від 20.12.2017 року, оскільки не виконано клопотання експерта про надання обєкту дослідження. Враховуючи вимоги п.9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року, на підставі ухвали суду від 16.02.2018 року судовий розгляд цивільної справи продовжено за правилами ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року, з урахуванням вимог ст.274 цього Кодексу за правилами загального позовного провадження, про що оголошено сторонам в судовому засіданні та розяснено їм про порядок та строки виконання ними вимог ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року, для чого відкладено розгляд справи в погоджені між сторонами строки. [PERSON] щодо подання інших заяв по суті справи в передбаченому ст.174 ЦПК України порядку учасники справи не скористалися. На підставі ухвали суду від 08.05.2018 року за клопотанням відповідача призначено судову автотоварознавчу експертизу з метою встановлення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу Renault Duster, реєстраційний № [NUMBER], що належить позивачу, проведення якої доручено експертам ХНДІСЕ ім. М.С.Бокаріуса. При цьому зобовязано власника надати автомобіль для огляду експерту. 29.10.2018 року матеріали цивільної справи повернуто до суду разом з висновком судової авто товарознавчої експертизи № 12807 від 05.10.2018 року. Будь-які інші заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на правильність визначення матеріальних збитків, завданих позивачу в результаті ДТП, саме на підставі [PERSON] про оцінку вартості матеріального збитку, складеного оцінювачем [PERSON] Відповідач фактично визнав позов частково, не заперечував, що зобовязаний відшкодувати завдані збитки в результаті ДТП, але вказав на завищену суму збитків. Погодився із встановленою у висновку судової авто товарознавчої експертизи вартістю деталей, що підлягали заміні. З калькуляцією виконаних робіт не погодився, вважає, що їх можна було виконати самостійно або набагато дешевше. Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою Валківського районного суду Харківської області від 22.09.2016 року у справі № 615/914/16-п [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. При цьому судом встановлено, що 29.06.2016 року о 16-50 год. [PERSON], керуючи автомобілем Lexus GX470, державний номер [NUMBER], на 427 км+117 м автодороги Київ-Харків-Довжанський порушив [PERSON] дорожнього руху України, а саме: п. 10.1 - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п. 12.1 - під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, що призвело до зіткнення його автомобіля із автомобілем Renault Duster, державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], який рухався попереду та здійснював маневр повороту ліворуч, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постанова суду не оскаржена та набрала законної сили. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, суд вважає встановленими та доведеними обставини, що саме між винними діями [PERSON], водія автомобіля Lexus GX470, державний номер [NUMBER], та заподіянню шкоди автомобілю Renault Duster, державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], існує прямий причинно-наслідковий зв'язок і така шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Відповідно до вимог ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, яка заподіяна неправомірними діями майну фізичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Ч.2 ст.1187 ЦК України встановлює, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суд бере до уваги, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. За змістом ст.6 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). П.1 ч.1 ст.1188 ЦК України передбачає, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Ст.29 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на мо\-мент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця до\-рожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб не\-обхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також ви\-трати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як вбачається із Висновку судової автотоварознавчої експертизи № 12807 від 05.10.2018 року, вартість відновлюваного ремонту автомобіля [NUMBER] з урахуванням зазначення коефіцієнта фізичного зносу, складає 58302,55 грн. Суд не приймає як доказ наданий позивачем [PERSON] про оцінку вартості матеріального збитку № 20-07-2016, складений оцінювачем [PERSON], оскільки він не містить аналізу вихідних даних для оцінки, виклад змісту застосованих методичних підходів до оцінки та сам розрахунок, з якого виходив оцінювач, визначаючи вартість матеріального збитку та відновлювального ремонту, що є обовязковими вимогами у відповідності до ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою КМУ від 10.09.2003 року, що в свою чергу ставить під сумнів його обєктивність та дотримання порядку проведення оцінки. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка свідчать про те, що матеріальна шкода була завдана позивачу саме внаслідок порушення відповідачем [PERSON] дорожнього руху України, вина якого встановлена судом, тому позовні вимоги в частині стягнення вартості відновлюваного ремонту автомобіля з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу підлягають задоволенню. Разом з тим, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача витрат на оплату оцінки та вартості телеграми про виклик відповідача, оскільки дані витрати у розумінні положень ЦК України та ст.ст.79,86 ЦПК України не є матеріальними збитками (шкодою) та судовими витратами. Оскільки понесені позивачем судові витрати у справі документально підтверджені, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial