Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

28.11.2016 року позивач звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення, яким визнати за ним, [PERSON], в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0470 га. розташовану в місті Одеса по вулиці Недєліна під номером 24, що належала померлому [PERSON], який помер 12.08.2010 року. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 12 серпня 2010 року помер його дядько [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка, яка розташована за адресою: місто Одеса, вулиця Недєліна, 24. Позивач стверджує, що відсутність у нього можливості надання нотаріусу правовстановлюючого документу на земельну ділянку, розташовану в місті Одеса по вулиці Недєліна під номером 24, позбавляє його права на оформлення спадщини шляхом спадкової трансмісії в нотаріальному порядку, вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. У судове засідання зявилась представник позивача [PERSON] [PERSON], позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. Представник відповідача ОМР в судове засідання не зявився, про час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від нього до суду не надійшло. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги позову підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ОД № 095280 [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,1000 га, що розташована за адресою м. Одеса, вул. Недєліна, 24 з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. В подальшому, на підставі договорів дарування земельних ділянок від 29.12.2003 року та від 30.09.2004 року, посвідчених приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] за реєстр. № 4714, та приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] реєстр. № 19042, [PERSON] подарував, а громадяни [PERSON], [PERSON] прийняли в дарунок в рівних частках кожному земельну ділянку загальною площею 0,0530 га, у межах згідно з планом, яка розташована за адресою м. Одеса, вул. Недєліна № 24. 12 січня 2005 року [PERSON] міським управлінням земельних ресурсів [PERSON] та співвласнику [PERSON] було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ОД № 028880. Згодом, 11 серпня 2010 року [PERSON] помер, про що Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану [PERSON] міського управління юстиції в Книзі реєстрації смертей було зроблено відповідний актовий запис № 1466, що підтверджується Свідоцтвом про смерть [PERSON] 1-ЖД № 238599. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла й земельна ділянка площею 0, 0470 га, яка розташована за адресою: місто Одеса, вулиця Недєліна, 24, яку померлий не встиг оформити на себе належним чином. У відповідності зі ст. 1223 ЦК у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Згідно зі ст. 1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцем першої черги майна померлого [PERSON] був його син [PERSON], який фактично прийняв спадщину, оскільки в установлений строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно. [PERSON] не встиг прийняти спадщину після смерті свого батька, оскільки 03 вересня 2015 року помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] І-ЖД № 425505, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті [PERSON] одеського міського управління юстиції, актовий запис № 9222. Згідно ст. 1263 ЦК України у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. З матеріалів справи вбачається, що мати позивача [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) є рідною сестрою [PERSON], а від так рідною тіткою [PERSON], звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що залишилась після племінника, однак не встигла її прийняти так як 10 лютого 2016 року померла, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті [PERSON] міського управління юстиції було складено актовий запис за № 1661, що підтверджується Свідоцтвом про смерть [PERSON] І-ЖД № 443618. У відповідності до статті 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців Спадкова трансмісія це - перехід права на прийняття спадщини до спадкоємців особи, яка мала право на спадщину і не прийняла її у зв'язку зі смертю. Спадкова трансмісія можлива за наявності двох умов: якщо спадщину відкрито (спадкодавець помер) та слідом за спадкодавцем помирає спадкоємець, не встигнувши у встановлений законом строк прийняти спадщину або відмовитися від неї. В пункті 3.25 Розділу 3 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. за № 296/5, визначено, що якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Враховуючи зазначене, право на спадкування за законом перейшло від померлої спадкоємиці [PERSON] до її спадкоємця за законом, а саме сина, який є позивачем по справі. Відповідно до ч. 5\~ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно п.п. 1, 1-2\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права власності на спадкове майно. Відповідно до п.23\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1217 ЦК передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1216 передбачено, що спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщина) від фізичної особи яка померла (спадкодавця ) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення У пункті 10 Постанови Пленуму Верхового Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за № 7 зазначено, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (із збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно. У даному випадку судом достовірно встановлено, що [PERSON] належала земельна ділянка загальною площею 0, 1000 га, яка розташована за адресою: місто Одеса, вулиця Недєліна, 24, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, частка якої була відчужена на підставі нотаріально посвідчених Договорів дарування, однак зареєструвати право на частку, що залишилась у відповідних органах реєстрації та отримати Державний акт на право власності останній за життя не встиг. Згідно п.п. 4.14, 4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, якщо до спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації. Відповідно до ст.. 125 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент посвідчення договору) документом, що підтверджує право власності на земельну ділянку є Державний акт. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до норми ст. 392 ЦК України вбачається, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, який засвідчує його права власності. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази кожен окремо та у їх сукупності, на підставі вказаних норм закону, враховуючи, що позивач є єдиним спадкоємцем померлого [PERSON] та спадкоємцем [PERSON] за законом першої черги, суд доходить висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та законні, а тому їх необхідно задовольнити. Відповідно до чинного законодавства Україна законодавчо забезпечує громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності. В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. На підставі викладеного і

Outcome: approved