Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

28 березня 2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовом в якому просив визначити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач спадщину не прийняв, оскільки не знав про наявність заповіту, а дізнався про нього лише у лютого 2018 року. Ухвалою суду від 29 березня 2018 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання, задоволено клопотання позивача про витребування у приватного нотаріуса даних щодо заведення спадкової справи після смерті [PERSON] , надано відповідачу строк для подання відзиву на позов. Протоколом повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 30 жовтня 2019 року справу передано судді Яцині О.І. Ухвалою суду від 31 жовтня 2019 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 16 червня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. [PERSON] подала до суду відзив в якому позов не визнала та вказала, що вона є племінницею спадкодавця [PERSON] , який до дня смерті проживав разом із нею та її сином. Заяву про відмову від прийняття спадщини у визначений законом строк вона нотаріусу не подавала. За життя вона постійно піклувалась про рідного дядька, який був інвалідом першої групи та потребував постійного догляду. Вважає, що необізнаність про існування заповіту не є поважною причиною пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини. 12 березня 2020 року [PERSON] подала до суду зустрічний позов, в якому просила визнати нікчемним заповіт [PERSON] на користь [PERSON] , посвідчений секретарем Івашковецької сільської ради Новоушицького району Хмельницької області 14 травня 2012 року за реєстром № 24. На обґрунтування зустрічних позовних вимог вказала, що [PERSON] був інвалідом І групи внаслідок загального захворювання та потребував постійного стороннього догляду. У 2006 році [PERSON] переніс ішемічний інсульт, у 2007 році повторно переніс інсульт, у 2010 році лікувався в неврологічному відділенні з діагнозом: стійкі наслідки перенесеного ішемічного інсульту в лівій СМА з правобічною геміплегією. Вказала, що через власний психічний та емоційний стан [PERSON] не усвідомлював значення своїй дій, також фізично не міг підписати заповіт, оскільки фактично не рухався, був паралізований, він фактично не говорив і нічого не усвідомлював, відтак він не міг підписати заповіт, відповідно секретар сільської ради не міг його посвідчити. Також відсутній запис про посвідчення заповіту при свідках. В обґрунтування своєї позиції покликалась на статті 203, 215, 1257 ЦК України. Ухвалою суду від 12 березня 2020 року поновлено [PERSON] строк для подачі зустрічного позову, прийнято його до розгляду з первісним позовом. 24 квітня 2020 року [PERSON] подав до суду відзив у якому вказав про безпідставність зустрічного позову. Зазначив, що спірний заповіт посвідчений секретарем Івашковецької сільської ради Новоушицького району Хмельницької області Глушко Т.Ф., текст заповіту прочитаний уголос заповідачем [PERSON] , його зміст зрозумілий та відповідає волі заповідача, підписаний ним власноручно в присутності секретаря Івашковецької сільської ради, його особу встановлено, дієздатність перевірено. Таким чином, заповіт [PERSON] відповідає положенням ЦК України. Також зазначив, що місце проживання [PERSON] у заповіті вказано [ADDRESS] , де на той час він проживав, разом із ним також проживала його рідна сестра [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] , вони здійснювали догляд за [PERSON] піклувались про нього. Особистий підпис заповідача свідчить про його волевиявлення та відповідність його волі розпорядження про призначення спадкоємця за заповітом. Справжність підпису від імені заповідача у заповіті не оспорена, при цьому вимоги про внесення відомостей про заповіт до Спадкового реєстру виконано. Хвороба спадкодавця є неврологічною, а не психологічною. Доказів наявності фізичних вад [PERSON] , які б могли завадити йому прочитати записаний секретарем сільської ради заповіт відсутні, тому підстав для посвідчення заповіту в присутності свідків небуло. [PERSON] у вступному слові пояснив, що спадкодавець [PERSON] проживав разом із його сім`єю, він здійснював догляд за останнім у зв`язку із його захворюванням. Після смерті його матері, а сестри [PERSON] - [PERSON] , дядька забрала [PERSON] та її мати. З того часу він проживав з останніми. Про наявність заповіту він не знав, оскільки його мати [PERSON] не сказала про його складення. В час коли секретар сільської ради посвідчувала заповіт він був відсутній у будинку. Також вказав, що [PERSON] хоч і переніс інсульт, проте розумів значення своїх дій та міг фізично підписати заповіт. [PERSON] пояснила, що спадкодавець [PERSON] дійсно спочатку проживав у будинку [PERSON] , однак останній не здійснював за ним догляд. Доглядала [PERSON] мати [PERSON] [PERSON] , окрім того вона та її мати щотижня приїздили до [PERSON] та доглядали за ним. Після смерті [PERSON] , вона забрала [PERSON] до свого житла, де його доглядала. Наголосила на тому, що [PERSON] ще до складання заповіту переніс декілька інсультів, він не розмовляв, не ходив, його права рука була повністю паралізована. Тому вважала, що він не міг висловити свою волю щодо складання заповіту та підписати його. Представник [PERSON] - [PERSON] у вступному слові первісний позов підтримав з підстав викладених у ньому, зустрічний позов не визнав з підстав викладених у відзиві на нього. Представник [PERSON] [PERSON] первісний позов не визнав з підстав, викладених у відзиві, зустрічний позов підтримав. У вступному слові зазначив, що хвороби наявні у спадкодавця [PERSON] , зокрема, моторна афазія виключають можливість мовлення останнього, а правобічна геміплегія свідчить про повний параліч правої частини тіла, що в свою чергу виключає можливість вираження спадкодавцем волевиявлення щодо складання заповіту та його підписання. Також вказав про відсутність повноважень щодо посвідчення заповіту в секретаря Івашковецької сільської ради [PERSON] , яка посвідчувала спірний заповіт, оскільки докази наявності таких повноважень не були надані суду на виконання ухвали про витребування доказів. Щодо поважних причин пропуску [PERSON] строку на прийняття спадщини зазначив, що такі обставини не встановленні, оскільки [PERSON] не був позбавлений можливості подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини за законом. Суд, заслухавши сторони та їх представників сторін, свідка, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. [INFO] помер [PERSON] (а.с.7). Сторони у справі [PERSON] та [PERSON] є племінниками [PERSON] , що визнається ними. 14 травня 2012 року [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого заповів земельну частку (пай) Р1 №805711, яка знаходиться на території Івашковецької сільської ради, свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства ХМНВ №001766 [PERSON] . Заповіт посвідчений секретарем Івашковецької сільської ради Новоушицького району Хмельницької області Глушко Т.Ф. та зареєстрований в реєстрі за №24 (а.с.8). Відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Новоушицького районного нотаріального округу Кохан О.В. від 14 лютого 2018 року [PERSON] проінформовано про те, що до нотаріуса по питанню оформлення спадщини після смерті [PERSON] звернулась [PERSON] . У зв`язку із заведенням спадкової справи стало відомо про наявність заповіту, посвідченого Івашковецькою сільською радою Новоушицького району Хмельницької області від 14 травня 2012 року за реєстром №24 від імені [PERSON] на користь [PERSON] , якому рекомендовано звернутись до суду із заявою про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини або подати заяву про не претендування на спадщину (а.с.11). [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] у зв`язку з пропуском встановленого строку для прийняття спадщини (а.с. 12). Спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена (а.с.23-24). На день смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав разом із [PERSON] та [PERSON] в [ADDRESS] , про що свідчить довідка №4858 від 16 листопада 2017 року та довідка №4857 від 16 листопада 2017 року (а.с.71,72). Однак згідно з даними довідки № 252 від 22 квітня 2020 року в період з 2006 року по 2010 рік [PERSON] був зареєстрований та проживав по 17 лютого 2015 року за адресою: [ADDRESS] (а.с.108). [PERSON] був інвалідом І групи та отримував соціальну допомогу з 01 грудня 2013 року та довічно (а.с.74). Даними довідки №687 від 23 травня 2018 року підтверджується, що [PERSON] в 2006 році переніс ішемічний інсульт з вираженим парезом правої руки, легким парезом ноги, елементами моторної афазії. В 2007 році лікувався в неврологічному відділенні Новоушицької ЦРЛ з 11 по 20 листопада 2007 року. Діагноз: ішемічний інсульт з правобічною геміплагією, елементами сенсорної та моторної афазією, контрактурами в правій кінцівці, змішана енцефалопатія ІІІ ст. З 2011 по 2014 рік не оглядався і не лікувався. У 2014 році тричі лікувався в неврологічному відділенні з діагнозом: стійкі наслідки перенесеного ішемічного інсульту, правобічною геміплегією, гіпертонічна хвороба ІІІ ст., дифузний кардіосклероз, меготлива аритмія СН ІІ А. Встановити можливість власноручного підпису документів станом на 14 травня 2012 року не є компетенцією лікаря (а.с.23). Що стосується доводів [PERSON] про нікчемність заповіту, суд зазначає таке. Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до частин першої-третьої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Водночас зі змісту статті 1251 ЦК України вбачається, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Такі ж положення містяться у статті 37 Закону України «Про нотаріат». Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5 (далі - Порядок) визначено порядок посвідчення заповіту. Так, у пункті 1.2. розділу I цього Порядку, в редакції 2011 року, зазначено, що нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій. При посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 1247, 1251 Цивільного кодексу України ( 435-15 ) і особисто подані ними посадовій особі органу місцевого самоврядування. Посвідчення заповітів через представників, а також заповіту від імені кількох осіб (крім подружжя) не допускається. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися в присутності не менш як двох свідків. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути посадова особа органу місцевого самоврядування, яка посвідчує заповіт, спадкоємці за заповітом, члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом, особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім`я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншим громадянином за правилами, викладеними у пункті 2.6 розділу II цього Порядку. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Верховний Суд у справах, в яких особи покликались на нікчемність заповіту вказав, що наявність формальних помилок при складанні заповіту не свідчить про нікчемність заповіту та не спростовує презумпцію правомірності правочину, якщо заповідач не був визнаний судом недієздатним чи обмежено дієздатним, мав право на складання заповіту, заповіт відповідав волі заповідача, власноруч підписаний заповідачем, має письмову форму, посвідчений та зареєстрований у встановленому законом порядку (постанова від 20.05.2019 у справі №522/904/16-ц, постанова від 03.07.2019 у справі № 725/2412/15-ц). Суд вважає підставними доводи представника [PERSON] адвоката Борсука В.А. про наявність порушень при складанні та посвідченні спірного заповіту, як то не зазначення місця його складення, відсутності у його тексті запису, що заповіт прочитаний уголос заповідачем, а в разі неможливості його прочитання уголос, наявності при його складенні двох свідків, оскільки такі обставини були встановлені в ході розгляду справи та підтвердженні показаннями секретаря Івашковецької сільської ради [PERSON] . Окрім того, медична документація стосовно [PERSON] наявна у матеріалах справи свідчить про наявність у останнього захворювань, які виключали можливість мовлення та руху. Зазначена обставина також підтверджується показаннями свідка [PERSON] , яка безпосередньо посвідчувала спірний заповіт, яка вказала, що [PERSON] не розмовляв, а лише відповів незрозуміло «так» на її запитання чи бажає він скласти заповіт на користь [PERSON] та кивнув головою. З огляду на те, що спадкодавець [PERSON] особисто не висловив своєї волі щодо складання заповіту на користь [PERSON] , текст заповіту ним не був прочитаний вголос, що підтвердила свідок [PERSON] , а наявні у нього захворювання становлять обґрунтований сумнів щодо підписання [PERSON] спірного заповіту, на думку суду, підстав вважати, що волевиявлення заповідача було вільним та відповідало його внутрішній волі, суд не вбачає. Водночас, суду не надані належні докази на підтвердження того, що секретар Івашковецької сільської ради Глушко Т.Ф. в передбаченому законодавством порядку була уповноважена на вчинення нотаріальних дій, зокрема посвідчувати спірний заповіт від 14 травня 2012 року, на що у судовому засіданні покликався представник [PERSON] [PERSON] . Такі ж докази не були здобуті судом в ході розгляду справи, в тому числі не були надані Новоушицькою селищною радою, яка є правонаступником Івашковецької сільської ради Новоушицького району Хмельницької області, в порядку витребування доказів за клопотанням представника [PERSON] . Окрім того, суд вважає, що наявність у Законі України «Про місцеве самоврядування» повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад щодо вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання, не є самостійною підставою для вчинення таких дій секретарем ради, оскільки покладення зазначених обов`язків на посадову особу органу місцевого самоврядування повинне фіксуватись у протоколах засідань сесій та виконавчого комітету відповідної ради. Частиною першою і другою статті 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині третій статті 203 ЦК України. Згідно з вимогами статті 215 ЦК нікчемним є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом, тобто коли є правова норма, яка безпосередньо визначає недійсність правочину без дотримання її вимог, а оспорюваним є той правочин, недійсність якого прямо не встановлена законом, але який у разі, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, може бути судом визнаний недійсним. Норми статті 1257 ЦК України передбачають підстави як для недійсності (оспорюваності) заповіту так і для його нікчемності. Суд установив підстави недійсності спірного заповіту, зокрема відсутність вільного волевиявлення заповідача. Водночас суд також установив, що спірний заповіт був складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, що свідчить про його нікчемність. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його нікчемність. З огляду на викладене, суд вважає, що нікчемність заповіту, складеного [PERSON] підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, а ефективним способом захисту порушеного [PERSON] є саме встановлення нікчемності правочину. Щодо первісного позову [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини суд зазначає таке. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. На думку суду, [PERSON] не надав суду доказів поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту, у даному випадку, не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки [PERSON] за правом представлення входить до другої черги спадкування за законом, оскільки на час смерті свого дядька [PERSON] , його мати, а сестра останнього [PERSON] померла. Спадкоємці ж першої черги спадкування за законом відсутні. З огляду на викладене суд не вбачає підстав для задоволення первинного позову, натомість вбачає підстави для задоволення зустрічного позову. Розподіляючи судові витрати, суд керується частинами першою статті 141 ЦПК України, та враховуючи відмову у первісному позові судові витрати, понесенні [PERSON] покладає на останнього. Водночас судові витрати позивача за зустрічним позовом [PERSON] у виді судового збору в сумі 840 грн. 80 коп. покладає на відповідача за зустрічним позовом [PERSON] .

Outcome: approved