Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

26 лютого 2020 року представник Гаражного кооперативу «Прорез» (далі ГК «Прорез») звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості по членським внескам. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] є членом ГК «Прорез» та власником гаражного боксу № [NUMBER] , що розташований за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Прорізна . [PERSON] також є членом ГК «Прорез» та власником гаражного боксу № [NUMBER] , що розташований за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Прорізна . Відповідачі отримують комунальні послуги щодо гаражних боксів, послуги охорони та утримання майна кооперативу, тобто є споживачами цих послуг. ГК «Прорез» має особистий баланс, рахунки в банківських установах, печатки. Протоколом загальних зборів членів кооперативу від 28.03.2015 прийнято рішення про оплату річних цільових внесків з кожного гаражного боксу 220 грн., погашення боргів власників гаражних боксів за останні роки та подальше проведення з рахунком інфляції курсу гривні до долара; протокол від 25.03.2017 - 280 грн.; протококом від 17.04.2018 - 400 грн. Протоколом загальних зборів членів кооперативу від 30.03.2019 прийнято рішення про встановлення розміру штрафу повторного підключення електроенергії від 200 грн. до 500 грн. власникам гаражних боксів, які порушують Статут ГК «Прорез». Після цього, рішенням від 15.07.2019 було вирішено з метою мирного врегулювання досудового спору, направити відповідачам повідомлення про сплату боргів, однак вказане повідомлення направлене 02.08.2019 відповідачами було проігноровано. Станом на 20.02.2020 розмір заборгованості за період з 01.12.2013 по 31.12.2019 відповідача [PERSON] становить 7429 грн., [PERSON] - 3144 грн. за несплату членських внесків та несплату цільових внесків. Позивач вважав, що відповідачі сплатять суму боргу, тому раніше не звертався до суду з позовом та вважає, що строк позовної давності не пропущено, оскільки механізм позовної давності повинен бути достатньо гнучким та допускати можливість зупинення, перевивання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме: обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права. Посилаючись на вищевказані обставини позивач просить суд задовольнити позов. Представник позивача Лівицький О.М. в судове засідання не з`явився, надала суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час, день та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду відзив на позов, просить суд відмовити позивачу в позові. Загальні збори кооперативу були проведені 28.03.2015, 25.03.2017, 07.04.2018 без його належного повідомлення, а рішення були прийняті неправомочною кількістю членів кооперативу, в порушення вимог п. 11.3 статуту (загальні збори правомочні приймати рішення, якщо на них присутні більше половини членів кооперативу), а отже прийняття рішень є незаконним. Правління ГК «Прорез» не виконує будь-яких робіт щодо утримання в належному стані кооперативу, тому вважає, що підстав для сплати членських внесків немає. Разом з тим, позивачем пропущено строк позовної даності та безпідставно заявлено вимогу про стягнення заборгованості за період з 01.12.2013 по 31.12.2019. Розмір витрат на правничу допомогу не підтверджений належними доказами відповідно до ст.ст. 76, 77, 79-80 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що Гаражний кооператив «Прорез» по установці та експлуатації колективних гаражів-стоянок для автомобілів індивідуальних власників зареєстрований як юридична особа 26.07.1985, дата зміни свідоцтва про державну реєстрацію була проведена 25.06.2007, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 № 566655, та діє кооператив на підстав Статуту затвердженого загальними зборами членів гаражного кооперативу, протоколом № 2 від 01.08.2007 (а.с.8-14). Відповідачі є членами ГК «Прорез» та власниками гаражів: [PERSON] № [NUMBER], [PERSON] № [NUMBER] (а.с.15, 19). Відповідно до п. 7.2 Статуту основними обов`язками члена кооперативу є: виконання Правил внутрішньої господарської діяльності кооперативу; дотримання Статуту кооперативу, виконання рішень загальних зборів і правління кооперативу, сплата вступних, членських (експлуатаційних) та цільових внесків. Кооператив надає послуги своїм членам, та згідно п. 10.3 встановлює розміри членських внесків та платежів (п. 3.1 Статуту). Протоколами загальних зборів кооперативу від 28.03.2015, 25.03.2017, 07.04.2018 збільшувалися членські внески з 220 грн. до 400 грн., визначено порядок погашення боргів власників гаражних боксів за останні роки та подальше проведення з рахунком інфляції курсу гривні до долара. Протоколом загальних зборів членів кооперативу від 30.03.2019 прийнято рішення про встановлення розміру штрафу повторного підключення електроенергії від 200 грн. до 500 грн. власникам гаражних боксів, які порушують Статут ГК «Прорез» (а.с.22-25). Листами від 02.08.2019 відповідачі повідомлялися про необхідність сплати заборгованості перед позивачем протягом десяти днів з дати отримання повідомлення (а.с. 16, 20), однак вказані вимоги виконано не було. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про кооперацію» кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування. Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про кооперацію» серед основних обов`язків членів кооперативу зазначено сплату визначених статутом кооперативу внесків. У відповідності зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про кооперацію» вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу, до компетенції яких, окрім іншого, належить затвердження порядку розподілу доходу кооперативу; визначення розмірів вступного і членського внесків та паїв; визначення розмірів, порядку формування та використання фондів кооперативу; визначення розмірів оплати праці голови правління, голови ревізійної комісії (ревізора), а також кошторису на утримання апарату органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу; затвердження річного звіту і балансу кооперативу; прийняття рішень щодо володіння, користування та розпорядження майном. Статтею 20 Закону України «Про кооперацію визначено, що для забезпечення статутної діяльності кооператив у порядку, передбаченому його статутом, формує пайовий, резервний, неподільний та спеціальний фонди. Пайовий фонд майно кооперативу, що формується за рахунок паїв (у тому числі додаткових) членів та асоційованих членів кооперативу. Резервний фонд створюється за рахунок відрахувань від доходу кооперативу, перерозподілу неподільного фонду, пожертвувань, безповоротної фінансової допомоги та за рахунок інших не заборонених законом надходжень для покриття можливих втрат (збитків). Спеціальний фонд створюється за рахунок цільових внесків членів кооперативу та інших передбачених законом надходжень для забезпечення його статутної діяльності і використовується за рішенням органів управління кооперативу. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про кооперацію» кооперативи реалізують товари та надають послуги за цінами і тарифами, встановленими самостійно, а у випадках, передбачених законом, - за державними цінами і тарифами. Позивачем заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості по членським внескам за період з 01.01.2008 по 31.12.2019 в розмірі 7429 грн., та з [PERSON] за період з 01.12.2013 по 31.12.2019 в розмірі 3144 грн. Відповідачем [PERSON] заявлено заяву про застосування строку позовної давності. Положеннями статті 256 ЦК України визначено поняття позовної давності як строку, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статей 257-258 ЦК України загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється в три роки, спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), про спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації - в один рік. Згідно статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За змістом частини 4 та 5 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо, суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість в межах строку позовної давності, за період з 26.02.2017 по 31.12.2019, в розмірі 1080 грн. (річний членський внесок за 2017 рік - 280 грн., за 2018 рік - 400 грн., за 2019 рік - 400 грн. = 1080 грн.). Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідачем [PERSON] не заявлено про застосування позовної давності, тому з нього підлягає стягненню заборгованість в межах заявлених вимог позивача. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи відносяться витрати на правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, та для позивача при зверненні до суду з даним позовом, станом на 2020 рік, складала 2102 грн. Згідно вимог статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з оплатою правничої допомоги адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги з рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суд, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, має право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Зазначена правова позиція знайшла відображення в додатковій постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №922/1163/18. Надання адвокатом Лівицьким О.М. позивачу адвокатських послуг підтверджується, договором про надання правої допомоги від 13.09.2019, та Угодою № 1 до вказаного договору в якій визначено найменування послуг, кількість годин, та суми до сплати, а також надано акт здавання-приймання наданих послуг та квитанцію до прибутково касового ордера № б/н від 25.02.2020 (а.с.29-32). З огляду на те, що ціна наданих адвокатом послуг була доведена належним чином, суд дійшов висновку про задоволення витрат на правничу допомогу у розмірі 4000 грн. виходячи з конкретних обставин справи та обсягу наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи. Беручи до уваги встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є правомірними, а позов підлягає частковому задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial