Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

28 квітня 2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позов мотивований тим, що з 17.09.2004 року по 20.12.2018 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу позивач за 20 000 грн. продала ТОВ «Еліфібр» свої корпоративні права у ПП «Есмань». У липні 2009 року за вказані грошові кошти придбала дві земельні ділянки у с. Некрасове Глухівського району Сумської області. Також за ці кошти придбала житловий будинок [ADDRESS] . Будинок не мав газового опалення та був непридатним для проживання. Тому для установлення відповідного обладнання здійснила продаж будинку [ADDRESS] , який отримала в дар від свого батька. Крім цього під час шлюбу придбали: -мотоблок «Зірка» вартістю 7 000 грн. -картоплесаджалку вартістю 500 грн. -плуг вартістю 700 грн. -фрезу вартістю 3000 грн. -роторну косарку вартістю 730 грн. -кінні граблі, перероблені під мотоблок вартістю 3 700 грн. -кінний віз вартістю 3 000 грн. -медогонку вартістю 1 500 грн. -два металеві сейфи вартістю 4 000 грн. -млин вартістю 1 800 грн. -точильний станок вартістю 1 400 грн. -кобилу вартістю 18 000 грн. -автопричеп вартістю 11 000 грн. -телицю вартістю 10 000 грн. -пральну машину ПМ-2 «Донбас-3» вартістю 3 000 грн. -газову плиту «Гефест» вартістю 300 грн. -диван «Малютка» вартістю 2 000 грн. -диван в комплекті з двома кріслами вартістю 3 700 грн. -корморізку вартістю 200 грн. Всього придбано майна на загальну суму 75 530 грн., вартість Ѕ спільного майна складає 37 765 грн. Після припинення спільного проживання під час розгляду судом справи про розірвання шлюбу відповідач самовільно вивіз з житлового будинку частину спільного майна на суму 56 330 грн. (мотоблок «Зірка», картоплесаджалку, плуг, фрезу, роторну косарку, кінні граблі, кінний віз, медогонку, два металеві сейфи, млин, точильний станок, автопричеп та кобилу), у зв`язку з чим [PERSON] звернулась до поліції, але отримала рекомендацію звернутися до суду. Також відповідач продав кобилу за 18 000 грн. В користуванні позивача залишилось спільне майно на суму 19 200 грн. Крім цього вона продала телицю за 10 000 грн. Згоди щодо поділу спільного подружжя сторони не мають, тому просить визнати за нею право приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] та на дві земельні ділянки за цією адресою. А також стягнути з відповідача на її користь компенсацію за частку у спільній власності подружжя у розмірі 22 565 грн. Відповідач направив відзив, у якому позовні вимоги визнав частково та вказав, що під час шлюбу 10.07.09 сторони придбали житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] . Також придбали дві земельні ділянки площею 0,1730 га та 0,0676 га за цією ж адресою. Вказане майно придбане у шлюбі, є спільним, але зареєстроване на позивачку. Крім цього за час шлюбу придбали: -мотоблок «Зірка» вартістю 3 000 грн. -картоплесаджалку вартістю 500 грн. -плуг вартістю 700 грн. -фрезу вартістю 1000 грн. -роторну косарку вартістю 730 грн. -кінні граблі, перероблені під мотоблок вартістю 1 200 грн. -кінний віз вартістю 1 500 грн. -медогонку вартістю 500 грн. -два металеві сейфи вартістю 1 000 грн. -млин вартістю 800 грн. -точильний станок вартістю 400 грн. -автопричеп вартістю 2 500 грн. -кобилу вартістю 10 000 грн. -пральну машину ПМ-2 «Донбас-3» вартістю 3 000 грн. -газову плиту «Гефест» вартістю 300 грн. -диван «Малютка» вартістю 2 000 грн. -диван в комплекті з двома кріслами вартістю 3 700 грн. -корморізку вартістю 200 грн. -телицю вартістю 10 000 грн. -холодильник «Самсунг» вартістю 5 000 грн. Кобилу продав за 10 000 грн., так само як позивачка телицю. Загальна вартість майна визначена на час розгляду справи та становить 48 030 грн., половина кожного з подружжя - 24 015 грн. Багато з нажитого майна в незадовільному стані або є переробним чи саморобним. Наприклад автопричеп зроблений позивачем особисто, а сейфи це старі ящики з металу. Просить провести розподіл майна наступним чином. Виділити йому мотоблок «Зірка» вартістю 3 000 грн., картоплесаджалку вартістю 500 грн., плуг вартістю 700 грн., фрезу вартістю 1000 грн., роторну косарку вартістю 730 грн. кінні граблі, перероблені під мотоблок вартістю 1 200 грн., кінний віз вартістю 1 500 грн., медогонку вартістю 500 грн., два металеві сейфи вартістю 1 000 грн., млин вартістю 800 грн., точильний станок вартістю 400 грн., автопричеп вартістю 2 500 грн. та кобилу вартістю 10 000 грн. всього майна на 23 830 грн. Позивачці виділити пральну машину ПМ-2 «Донбас-3» вартістю 3 000 грн., газову плиту «Гефест» вартістю 300 грн., диван «Малютка» вартістю 2 000 грн., диван в комплекті з двома кріслами вартістю 3 700 грн., корморізку вартістю 200 грн., телицю вартістю 10 000 грн. та холодильник «Самсунг» вартістю 5 000 грн. А всього майна на 24 200 грн., різницю на користь позивача не стягувати. У відповіді на відзив позивач зазначила, що відповідач не надав доказів того, що спірні будинок та земельні ділянки є спільним майном подружжя. А вона, в свою чергу, зазначала в позові про спільне проживання під час шлюбу в житлі бабусі чоловіка у с. Некрасове та між ними постійно виникали сварки, а також про придбання нею за власні кошти іншого житлового будинку. Для цього продала належні їй корпоративні права у ПП «Есмань», що підтвердила належними доказами. Крім цього, відповідач частково не погодився з переліком спільного майна та його вартістю і вказує на те, що [PERSON] має право провести відповідну експертизу. Однак, визначеної ним вартості спільного майна не підтверджує відповідними товарними чеками. Вважає, що підстави для призначення судової товарознавчої експертизи для визначення ринкової вартості майна відсутні, так як нею надані всі належні та допустимі докази щодо придбаного в період шлюбу майна, а його вартість підтверджується відповідними товарними чеками. Крім цього, позивач подав зустрічний позов, в якому просив визнати за ним право власності на Ѕ частки спірних житлового будинку та земельних ділянок, обґрунтовуючи його тим, що вказане майно придбане під час шлюбу, належить подружжю на праві спільної сумісної власності, а в разі його поділу частки дружини та чоловіка є рівними. Від [PERSON] надійшов відзив на зустрічний позов, в якому вона наполягає на тому, що частка у статутному капіталі підприємства як об`єкт корпоративних прав не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та не може бути предметом позову. Додатково до викладеного в попередніх заявах по суті справи повідомила, що під час спільного проживання відповідач разом зі своєю матір`ю приватизував квартиру [ADDRESS] , яку потім обміняв на будинок по [ADDRESS] у цьому ж селі. В задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Ухвалою судді від 31.05.2021 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 08.07.2021 прийнято зустрічну позовну заяву до розгляду, закрито підготовче провадження. Заявлені сторонами клопотання вирішені під час підготовчого судового засідання. В судовому засіданні [PERSON] первісний позов підтримала, щодо зустрічного позову заперечила. Пояснила, що працювала в ПП «ЕСМАНЬ» та отримувала там заробітну плату, з якої у 2006 році придбала за 200 грн. частку в статутному фонді цього підприємства. Крім заробітної плати в це придбання вклала кошти сестри та матері. Пізніше продала її за 20 200 грн. За договором купівлі - продажу отримала не лише вартість відчужених корпоративних прав, але й 20 000 грн. заробітної плати при звільненні. Отримані кошти витратила на придбання спірних будинку та двох земельних ділянок. Також під час шлюбу продала належний їй за договором дарування будинок у с. Семенівка, а виручені кошти витратила на поліпшення спірного будинку. Решта спірного майна придбана за спільні кошти подружжя. З вартістю цього майна, яку визначив відповідач, не погоджується. Щодо вартості саморобного причепа, який зробив чоловік, то зверталась до Заводу автопричепів, запчастин. Довідку цього заводу про вартість причепу надала суду. Холодильник, про який йдеться у відзиві, в неї є, але не працює. Представник [PERSON] проти задоволення первісного позову заперечував, підтримав вимоги зустрічного позову. Вважав, що спірні будинок та земельні ділянки придбані на ім`я [PERSON] , але за кошти подружжя, тому є спільною сумісною власністю сторін. Відповідачем визначена дійсна вартість решти спільного майна. На отримання компенсації не згоден. Заслухавши пояснення позивача за первісним позовом, представників сторін, безпосередньо дослідивши письмові докази, суд встановив наступне. З 17 вересня 2004 року по 22 січня 2019 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, про що свідчить рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області (а.с. 20-21, 112-113). До шлюбу [PERSON] отримала за договором дарування від 26.09.1994 житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] (а.с. 14-16). 21.11.2006 (під час перебування в зареєстрованому шлюбі) [PERSON] та ще три особи придбали корпоративне право на частку 51% у статутному фонді ПП «ЕСМАНЬ», розмір вкладу 1 020 грн. Частка [PERSON] коштувала 200 грн. (а.с. 43). Із протоколу зборів власників ПП «ЕСМАНЬ» від 09.07.2007 вбачається, що цього дня внаслідок зміни розміру часток власників прийнято рішення про їх перерозподіл, вартість 30% статутного фонду підприємства, що перебувають у власності [PERSON] склала 600 грн. (а.с. 30-31). 12.02.2008 [PERSON] уклала договір купівлі - продажу корпоративних прав, за умовами якого зобов`язалась передати у власність покупцю ТОВ «ЕЛІФІБР» належне їй право власності на частку у статутному капіталі ПП «ЕСМАНЬ». За договором продаж корпоративних прав здійснюється за 20 200 грн., які покупець сплачує продавцю готівкою до підписання договору (а.с. 32). 10.07.2009 за договором купівлі - продажу [PERSON] придбала житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] , загальною площею 87,4 кв.м, жилою площею 22 кв.м. Продаж будинку вчинено за 2 000 грн. Договір зареєстровано в реєстрі за № 1425 (а.с. 42). Також 10.07.2009 позивач придбала дві земельні ділянки за адресою [ADDRESS] - площею 0,1730, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 5921586000:05:002:0024 за 500 грн. та площею 0,0676 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер 5921586000:05:002:0023 за 500 грн. (а.с. 34-41). Крім цього згідно товарного чеку та квитанцій до прибуткового касового ордера: - 12.12.2008 року [PERSON] придбала у ПП «ЕСМАНЬ» два сейфи металічні вартістю 1 500 грн. та 2 500 грн. на загальну суму 4 000 грн (а.с. 57); -23.02.2009 року [PERSON] придбала у ПП «ЕСМАНЬ» медогонку за 1 500 грн, мельницю за 1 800 грн. та точильний станок за 1 400 грн. (а.с. 56); -15.10.2014 у ФОП [PERSON] придбані картоплесаджалка за 500 грн., плуг за 700 грн, фрезу за 3 000 грн., косу роторну за 730 грн., мотоблок за 7 000 грн., граблі кінні за 3 700 грн. та корморізку за 200 грн. (а.с. 55). За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За статтею 63 СК України здійснення подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Статтею 69 СК України визначено право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, що передбачено ч.1 та ч. 2 ст. 71 СК України або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільног7о майна подружжя» від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. За містом роз`яснень, викладених у п. 24 зазначеної Постанови до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. Як зазначено у п. 23 цієї постанови, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно зі ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частина 6 ст. 81 ЦПК України передбачає, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оспорюючи поширення правового режиму спільного сумісного майна на спірні будинок та земельні ділянки, позивач за первісним позовом зазначає, що придбала їх за особисті кошти, а саме кошти, виручені нею від продажу частки в статутному капіталі ПП «ЕСМАНЬ». Також на поліпшення будинку направила кошти, отримані від продажу будинку, що належав їй за договором дарування до шлюбу. В судовому засідання [PERSON] стверджувала, що для придбання частки у статутному фонді ПП «ЕСМАНЬ» використала власну заробітну плату, а також гроші сестри та матері. Доказів того, що позивач придбала частку в статутному фонді ПП «ЕСМАНЬ» за рахунок грошей родичів суду не надано. Відповідно до ч. 2 ст. 61 СК України заробітна плата є об`єктом права сумісної власності подружжя. Питання істотного поліпшення спірного будинку сторони не ставили. Доказів направлення виручених за продаж будинку у с. Семенівка (що належав позивачу на праві особистої власності) коштів на його придбання, поліпшення тощо не надано. Тому суд приходить до висновку, що [PERSON] придбала частку у статутному фонді ПП «ЕСМАНЬ» не за особисті кошти, а за спільні кошти подружжя. Відчуження вищевказаного корпоративного права [PERSON] здійснила також у шлюбі, та, здійснивши таке відчуження, перестала бути власником корпоративного права, але отримала дохід, що також являється спільною власністю подружжя. Докази того, що придбання та подальше відчуження корпоративних прав, а потім і придбання спірного нерухомого майна не було спрямовано на витрату в інтересах сім`ї, в матеріалах справи відсутні. Враховуючи наведене, за сторонами в порядку поділу майна подружжя слід визнати право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] , та на спірні земельні ділянки. При цьому щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5921586000:05:002:0023 слід зазначити наступне. За договором купівлі - продажу від 10.07.2009 [PERSON] придбала в [PERSON] вказану земельну ділянку, яка розташована за адресою [ADDRESS] , площею 0,0676 га, призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Земельна ділянка належить продавцеві на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 176474 (а.с. 35). У державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 176474 вказано, що земельна ділянка з кадастровим номером 5921586000:05:002:0023 за адресою [ADDRESS] , належить [PERSON] , має площу 0,0676 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). На обороті мається напис нотаріуса про посвідчення договору купівлі - продажу земельної ділянки [PERSON] (а.с. 37). Договір купівлі - продажу зареєстрований у Державному реєстрі правочинів, на цей момент спірна земельна ділянка має кадастровий номер 5921586000:05:002:0023 (а.с. 38). Аналогічні характеристики земельної ділянки наведені у витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки станом на 12.11.2020 (а.с. 41). Разом з цим у наданих сторонами витягах та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка із кадастровим номером 5921586000:05:002:0023 не значиться. Натомість за [PERSON] рахується земельна ділянка з кадастровим номером 5921586000:05:002:0178 за адресою [ADDRESS] , площею 0,0676 га, призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), набута [PERSON] у власність за цивільно - правовим договором від 10.07.2009, за державним актом від 24.01.2007 ЯД 176474. Конфігурація земельної ділянки в кадастровому плані ідентична плану меж земельної ділянки в державному акті. Публічна кадастрова карта України станом на день розгляду справи не містить інформації про земельну ділянку з кадастровим номером 5921586000:05:002:0023. Земельна ділянка номер 5921586000:05:002:0178 на карті відображена. З огляду на наведене суд приходить до висновку про ідентичність земельних ділянок з кадастровими номерами 5921586000:05:002:0023 та 5921586000:05:002:0178. Відомості про зміну кадастрового номеру суду не надавались. Сторони заперечень з цього питання не виказували. З приводу позовної вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] грошової компенсації за частку у спільній сумісній власності подружжя у розмірі 22 565 грн. суд зазначає таке. Звертаючись із позовом, [PERSON] визначила вартість спільного рухомого майна подружжя. Так, вартість двох сейфів металічних (4 000 грн.), медогонки (1 500 грн.), точильного станка (1 400 грн.), картоплесаджалки (500 грн.), плугу (700 грн.), фрези (3 000 грн.), коси роторної (730 грн.), мотоблоку (7 000грн.), грабель кінних (3 700 грн.) та корморізки (200 грн.) визначила за документами про їх оплату на час придбання (з 2008 по 2014 роки). Вартість кінного возу, млина, кобили, телиці, пральної машини ПМ-2 «Донбас-3», газової плити «Гефест», дивану « [PERSON] » та дивану в комплекті з двома кріслами не підтверджена жодним доказом. Щодо саморобного, за твердженням обох сторін автопричепу, то його вартість (11 000 грн.) позивач визначила, опираючись на довідку Заводу автопричепів про вартість автопричепа ПГ-02Б станом на 21.11.2018 (а.с. 58). Щодо факту придбання вищевказаного майна під час шлюбу за спільні кошти подружжя та порядку фактичного користування майном на час розгляду справи відповідач [PERSON] не заперечував. Не заперечував вартості картоплесаджалки (500 грн), плугу (700 грн.), роторної косарки (730 грн), пральної машини (3 000 грн), газової плити (300 грн), дивану « [PERSON] » (2 000 грн.), дивану в комплекті з двома кріслами (3 700 грн), корморізки (200 грн) та телиці (10 000 грн). Щодо решти майна заперечив, вказавши власне бачення його вартості на час розгляду справи: мотоблок «Зірка» (3 000 грн.), фреза (1 000 грн.), кінні граблі (1 200 грн.), кінний віз (1 500 грн.), медогонка (500 грн.), два металеві сейфи (1 000 грн.), млин (800 грн.), точильний станок (400 грн.), автопричеп (2 500 грн.), кобила (10 000 грн.). Визначена [PERSON] вартість майна також не підтверджена жодним доказом. Суд не може прийняти до уваги довідку Заводу автопричепів про вартість автопричепа ПГ-02Б станом на 21.11.2018, оскільки в судовому засіданні встановлено, що спірний автопричеп на заводі не виготовлявся, а зроблений [PERSON] особисто у 2014 році. Холодильник вартістю 5000 грн., про який у відзиві стверджує [PERSON] та просить залишити його в користуванні [PERSON] , не заявлений до поділу в жодному з позовів, а тому не є предметом спору. Призначення судової товарознавчої експертизи з метою встановлення дійсної вартості майна на час розгляду справи сторони вважали недоцільним, про що неодноразово заявляли в судовому засіданні та в письмових заявах по суті справи. Отже, дійсна вартість спірного нерухомого майна за результатом розгляду справи залишилась не визначеною. Враховуючи однозначно висловлене сторонами небажання визначити таку вартість експертним шляхом, ненадання інших доказів на підтвердження свої позиції, суд позбавлений можливості об`єктивно та з урахуванням рівності сторін визначити дійсний розмір спільного майна подружжя та відповідно матеріальної компенсації. Тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: partial