Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

28 квітня 2016 року ПАТ «КБ Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звернулося до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 20.12.2007 р. між ВАТ «КБ Надра» та [PERSON] був укладений кредитний договір №20/12/2007/840/К-307 за умовами якого остання отримала кредит у сумі 47955,20 дол. США на строк до 19.12.2025р. зі сплатою 12,89% річних. Відповідно до договору іпотеки від 20.12.2007р. в забезпечення виконання зобовязань за даним кредитним договором, відповідач [PERSON] передала в іпотеку двокімнатну квартиру загальною площею 49 кв.м, житловою 24,4 кв.м., що знаходиться за адресою м. Шепетівка, Проспект Миру,50. 20.12.2007р. між [PERSON] та ПАТ «КБ Надра» був укладений договір поруки, відповідно до якого [PERSON] поручився перед кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобовязань згідно кредитного договору№20/12/2007/840/К-307 від 20.12.2007 р. Банк виконав зобовязання перед відповідачем [PERSON], однак відповідач порушила умови договору, у звязку з чим банк просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 20.12.2007р. у розмірі 44038,03 дол. США, що в еквіваленті до національної валюти становить 996290 грн. 46 коп., з яких: сума заборгованості за кредитом 39979,02 дол. США (904461 грн. 80 коп.), сума заборгованості за відсотками 3383,25 дол. США (76540 грн. 66 коп.) пеня за прострочення сплати кредиту 675,76 дол. США (15288 грн.), звернути стягнення на предмет іпотекидвокімнатну квартиру загальною площею 49 кв.м, житловою 24,4 кв.м., що знаходиться за адресою м. Шепетівка, Проспект Миру,50 кв.№67, шляхом її продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною 265266 грн. та стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] заборгованість по тілу та відсотках в сумі 43362,27 дол. США, що еквівалентно 981002,46 грн. та пеню в сумі 15288 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився. У позовній заяві уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб [PERSON] позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, проти заочного рішення не заперечувала. Відповідачі повторно у судове засідання не зявилися, про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином відповідно до статті 74 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.12.2007 р. між ВАТ «КБ Надра» та [PERSON] укладений кредитний договір №20/12/2007/840/К-307 за умовами якого остання отримала кредит у сумі 47955,20 дол. США на строк до 19.12.2025р. зі сплатою 12,89% річних. Відповідно до договору іпотеки №20/12/2007/840/к-307 від 20.12.2007р. в забезпечення виконання зобовязань за даним кредитним договором, відповідачі передали в іпотеку двокімнатну квартиру загальною площею 49 кв.м, житловою 24,4 кв.м., що знаходиться за адресою м. Шепетівка, Проспект Миру,50.Квартира належить відповідачу [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 20.12.1997р., посвідченого приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу за реєстр. №4743, який зареєстрований в Шепетівському БТІ за №17135800. Відповідно до п.п.5.1, 5.4 договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання зобовязання в цілому або в тій чи іншій його частині, іпотекодержатель має право на свій розсуд вибрати умови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, в межах, передбачених п.5.3 цього договору. Згідно п.5.3. договору звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, домовленості сторін. 20.12.2007р. між [PERSON] та ПАТ «КБ Надра» був укладений договір поруки, відповідно до якого [PERSON] поручився перед кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобовязань згідно кредитного договору№20/12/2007/840/К-307 від 20.12.2007 р. Згідно укладеного договору поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідальність поручителя виникає у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобовязання чи зобовязання в цілому. Поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобовязання у повному обсязі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами. Банк виконав зобовязання перед відповідачем [PERSON], однак відповідач порушила умови договору, не повертає кредит та відсотки, її заборгованість перед банком станом на 26.08.2015р. становить 44038,03 дол. США, що в еквіваленті до національної валюти становить 996290 грн. 46 коп., з яких: сума заборгованості за кредитом 39979,02 дол. США (904461 грн. 80 коп.), сума заборгованості за відсотками 3383,25 дол. США (76540 грн. 66 коп.) пеня за прострочення сплати кредиту 15288 грн. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку» відповідачам надіслані письмові досудові вимоги від 23.11.2015р. про погашення заборгованості за кредитним договором, що підтверджується копіями вимог та рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та актів законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1050 цього ж Кодексу якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною 1 статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно до ст.ст. 572, 575 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ст.ст. 33, 38, 39, Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 2 ст. 590 ЦК України Заставодержатель набуває право звернення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 25 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема іпотекодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Відповідно до ст.38 Закону України «Про іпотеку», сторони домовилися, що вартість предмету іпотеки складає 265266 грн. Вартість іпотечного майна не перевищує суму заборгованості за кредитним договором, а отже сума заборгованості за кредитом співмірна з вартістю іпотечного майна. За таких обставин звернення стягнення на предмет іпотеки можливе, шляхом продажу квартири на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною 265266 грн. Відповідач не оспорила договір іпотеки відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України. Отже, позивач як іпотекодержатель має право захистити свої майнові права, звернувшись до суду з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, оскільки договором іпотеки від 20.12.2007 року передбачено, що іпотекодержатель має право на власний розсуд вибрати умови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, в межах, передбачених п. 5.3 цього договору (п.5.4), а також про стягнення заборгованості за кредитним договором із солідарних боржників. Судом встановлено, що кредит правомірно наданий в іноземній валюті. Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. З огляду на статтю 3 вказаного Закону він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. Спірні правовідносини підпадають під дію цього Закону, оскільки кредит відповідач отримала в іноземній валюті на споживчі цілі, загальна площа квартири не перевищує 140 кв. м, використовується як місце постійного проживання відповідача та у її власності немає іншого нерухомого майна. Оскільки Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів у сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення в судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права. Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття Закону «Про мораторій» залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого статтею 3 Закону «Про мораторій». Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи, що названий Закон встановлює, що протягом його дії не може бути примусово стягнуто (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, це свідчить про те, що власник не може бути примусово позбавлений не тільки права власності, а й права користування, як складової права власності на таке майно. Таким чином, під час дії цього Закону не може відбуватися як звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказана правова позиція Верховного Суду України, викладена у постановах №6-44 цс 15 від 25.03.2015 року, №6-46 цс 15 від 15.04.2015 року, № 6-57цс 15 від 27.05.2015 року, №6-58цс 15 від 27.05.2015 року, 6-333 цс 15 від 10.06.2015 року. Таким чином, позов підлягає задоволенню із зазначенням того, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, не підлягає виконанню під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (ст. 217 ЦПК України).

Outcome: approved