Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

27.04.2015р. позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилалася на те, що між [PERSON], нею і [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів від 30.01.2013р. Згідно умов договору позики, позикодавець передав, а позичальники отримали грошову суму у розмірі 5000 грн. та 2500 доларів США на розвиток пекарні. Дані грошові кошти вони зобов'язалися повернути позикодавцю до 31.01.2014р. 03.06.2014р. вона самостійно повернула грошові кошти [PERSON] 16.10.2014р. вона направила відповідачу претензію щодо повернення частини грошових коштів, однак дана вимога не була виконана. Вважала, що відповідач повинен їй сплатити половину повернутих нею коштів. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій вказав, що на позовних вимогах наполягає, просила справу розглядати за його відсутності та не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Належним чином повідомлений відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, заперечень проти позову не подавав. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно зі статтею 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку. У відповідністю з ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача [PERSON], повідомленого належним чином, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 30.01.2013р. між [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON] і [PERSON], з іншої, було укладено договір про надання грошових коштів у розмірі 5000 грн. та 2500 доларів США на розвиток пекарні. Згідно умов договору позикодавці зобов'язалися повернути грошові кошти до 30.01.2014р. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно розписки від 03.06.2014р., [PERSON] повернула [PERSON] всі грошові кошти, які були отримані відповідно до договору від 30.01.2013р. Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Таким чином, оскільки сторони мали солідарний обов'язок перед кредитором, а позивачка фактично його виплатила, сплативши на користь [PERSON] грошові кошти у повному розмірі, суд дійшов висновку, що позивачка має право зворотної вимоги до відповідача. За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити позов у повному обсязі. В силу ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 306,62 грн.

Outcome: approved