Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

28 лютого 2017 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначає, що з 22 січня 2013 року вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну малолітню дитину [PERSON], [INFO]. В обгрунтування позовних вимог вказує, що на даний момент вони із відповідачем припинили разом проживати та вести спільне господарство через різні характери, відсутність взаєморозуміння та довіри. Вважає, що подальше збереження шлюбу неможливим, а тому просить суд розірвати шлюб та залишити їй прізвище, яке вона набула при державній реєстрації. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, проте подала в суд заяву про розгляд справи без її участі та не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с. 15). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча неодноразово був повідомлений про дату, час та місце судового засідання. Жодних заяв, клопотань чи заперечень на позов суду не подавав. При цьому, в суд повернувся конверт про неможливість вручення поштового відправлення у звязку із тим, що особа не проживає за вказаною адресою. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Таким чином, враховуючи відсутність відповідача за адресою його реєстрації, що підтверджена матеріалами справи, зокрема, довідкою Комарівської сільської ради Кельменецького району Чернівецької області № 84 від 20.03.2017р., суд вважає його таким, що повідомлений про дату судового засідання належним чином. Враховуючи неявку в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, отримавши згоду позивача, відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, суд постановив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. У звязку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд встановив, що 22 січня 2013 року позивач [PERSON] з відповідачем [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новодністровського міського управління юстиції Чернівецької області за актовим записом № 02, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-МИ № 083970, виданим 22.01.2013 року Відділом ДРАЦС Новодністровського міського управління юстиції Чернівецької області (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають спільну дитину сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-МИ № 195317, виданим 30.01.2014р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новодністровського міського управління юстиції у Чернівецькій області (а.с. 4). Як зазначає позивач [PERSON], спільне життя сторін не склалося через різні характери, відсутність між сторонами взаєморозуміння і довіри у звязку з цим вважає подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливим. Відповідач жодних заперечень з приводу вищенаведених обставин суду не подав. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб це добровільна згода чоловіка та жінки, а сторони не бажають перебувати у шлюбі. Судом встановлено, що примирення між подружжям є неможливим, оскільки позивач вважає такий шлюб формальним та не бажає його зберегти, а відповідач жодних заперечень щодо розірвання шлюбу суду не наддав. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України. суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин по справі суд приходить до висновку, що сімя сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини, а відтак, шлюб між ними необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із Свідоцтва про шлюб І-МИ № 083970, виданого 22.01.2013р., після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з «Дубова» на «Салтицька» (а.с. 3). Таким чином, враховуючи бажання позивача [PERSON] залишити прізвище, яке вона набула при реєстрації шлюбу, суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу їй слід залишити прізвище «Салтицька». Згідно ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст.115 Сімейного кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі ст. ст. 24, 105, 110, 112-115 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved