Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

28 грудня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23 вересня 2017 року. У даному шлюбі дітей немає. Стверджує, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, часті сварки, фізичне насильство відповідача над дружиною. Зазначає, що вони не підтримують подружніх стосунків, проживають окремо з липня 2018 року, спільного господарства не ведуть, тобто подружні відносини між ними фактично припинилися, шлюб існує лише формально. Вважає, що примирення та збереження сім`ї є неможливим та суперечить її інтересам. Просить суд шлюб розірвати та залишити їй дошлюбне прізвище. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 16 січня 2019 року матеріали позовної заяви скеровано за підсудністю до Галицького районного суду м. Львова. Справа надійшла до суду 11 лютого 2019 року. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 15 лютого 2019 року відкрито провадження у справі, вирішено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 19 червня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судовому засіданні позов підтримала. Пояснила, що відповідач поводився з нею агресивно, застосовував фізичне насильство. Зазначила, що вони докладали зусиль для збереження шлюбу, зверталися до духівників, психологів, однак це не допомогло налагодити подружні стосунки. Стверджувала, що не проживає з відповідачем близько півтора року, вважає, що подальше збереження сім`ї є неможливим та суперечить її інтересам. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися. Від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. У клопотанні останній зазначив, що не зможе з`явитися у судове засідання, оскільки перебуватиме у Львівському міському центрі зайнятості, на підтвердження чого долучив копію індивідуального плану працевлаштування безробітного. Також вказав, що його представник, [PERSON] , не зможе з`явитися в судове засідання, у зв`язку з тим, що 30.09.2019 року бере участь у слідчих діях у м. Яворів. Положення ст.43 Цивільного процесуального кодексу України визначають, що учасники справи зобов`язані, зокрема, з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Згідно ч.3 ст. 131 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Суд вважає за необхідне відмовити відповідачу у задоволенні вищевказаного клопотання та не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, оскільки таке не підтверджене належними та допустимими доказами. З долученого до клопотання індивідуального плану працевлаштування безробітного вбачається що відповідач має прибути в центр зайнятості 30.09.2019 р. на 10:00 год., при цьому судове засідання призначено на 15:15 год. Доказів участі представника відповідача у слідчих діях суду не надано. Вищенаведене дає суду підстави зробити висновок про те, що причини неявки відповідача та його представника є неповажними, а подане клопотання про відкладення є таким, що призводить до затягування розгляду справи та порушення розумних строків розгляду. Разом з тим, суд зазначає, що неодноразово були задоволені клопотання відповідача та його представника про відкладення судових засідань. Відтак, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та його представника, які належними чином повідомлені про даті, час та місце розгляду справи. Заслухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, з огляду на наступне. У відповідності до вимог ст. 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України), шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладений 23 вересня 2017 року та зареєстрований Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 3227, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] /а.с. 7/. У даному шлюбі дітей немає. Судом фактично встановлено, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть та проживають окремо, практично їх сім`я повністю розпалася, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача. Таким чином, суд, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також у їх взаємному зв`язку, приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, ґрунтовані на вимогах закону, у зв`язку з чим підлягають задоволенню. Суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України) та не може будуватись на примушуванні сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі, а тим більш в подружніх відносинах. Проте, судом встановлено, що вказані паритетні засади побудови сімейних відносин у даного подружжя відсутні. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що дошлюбне прізвище позивача « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині зміни прізвища позивача на дошлюбне також підлягають задоволенню. У зв`язку з тим, що вимог про розподіл судових витрат позивачем заявлено не було, дане питання судом не вирішується.

Outcome: approved