Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

27 травня 2015 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулася позивач [PERSON] із вищевказаним позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої підтопленням. Вимоги позивачем [PERSON] вмотивовано тим, що 25 січня 2015 року, приблизно о 10:00 годині ранку, зайшовши до себе в квартиру, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Революційна, буд.№43, кв.№1, якою вона користується на підставі ордера на житлове приміщення №505 від 01 грудня 2004 року, вона побачила стікаючу зверху воду. Це її дуже збентежило, оскільки сусід з другого поверху, мешканець квартири [ADDRESS], вже підтоплював їх раніше, і вона одразу ж почала обстежувати своє помешкання. Виявилось, що зверху по стелі та стінах в спальні, по стелі та стіні на кухні та по кухонному гарнітурі, коридорі, по люстрі, по косяках дверей, вікну, текла холодна вода. Вона текла скрізь, її становилось все більше і більше, вона заповнювала всю площу підлоги її помешкання. Вона швидко почала відключати електроприлади від електромережі та після цього вибігла на вулицю у двір щоб зателефонувати батькам і побачила, що вода біжіть зверху над вікном по зовнішній стороні стіни. Потім піднялась по сходах на другий поверх. Постукавши до сусіда в квартиру №5, двері їй не відчинили. Вона піднялась на третій поверх та звернулась за допомогою до сусіда у квартирі №9. Її провели до квартири та показали, що в них на підлозі та на стінах сухо, вода ніде не тече. Зазначала, що у ранці наступного дня, в понеділок 26 січня 2015 року, вона пішла до дільниці №4 ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР», яке обслуговує її будинок, та написала заяву щодо обстеження комісією з вищезазначеного підприємства її помешкання, квартири №1, та квартири №5, яка її підтопила. Через деякий час комісія була скликана та прибула на місце підтоплення. Вказувала на те, що в її помешканні членами комісії дільниці №4 ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР», а саме: старшим майстром дільниці №4, - [PERSON], майстром дільниці №4, - [PERSON], слюсарем-сантехніком дільниці №4, - [PERSON], свідками [PERSON], - мешканцем квартири №2, [PERSON], - мешканцем квартири №4, та нею особисто було виявлено наступні ознаки підтоплення: стіни спальної кімнати, гіпсокартонні стелі спальної кімнаті набрякли від води (S підтоплення - 16 кв/м). Стіни та стеля кухні і коридору були повністю мокрими с плямами (S плям - 15 кв/м), на момент огляду по ним ще стікала вода. Шпалери в кімнатах відклеювались, міжкімнатні перегородки набрякли від води, від витоку води також намокли особисті речи дорослих та речі дітей. На кухні повністю набрякла стеля (S - 6 кв/м), від тривалої течії води зявились плями на стіні (S - 10 кв/м). На стелі в спальній кімнаті, коридорі та кухні зявились жовти плями. В результаті залиття замкнуто електричну проводку по всій квартирі. Також було зіпсовано ортопедичний матрац TM Matroluxe Mexico 180x200, та кухонний гарнітур (стандартний, б/у). Через деякий час кухонний гарнітур почав розклеюватись та деформуватись. Посилалася на ті обставини, що комісією ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» було складено відповідний Акт від 26 січня 2015 року про обстеження її помешкання, квартири [ADDRESS], та помешкання відповідача [PERSON], квартири [ADDRESS]. В квартирі відповідача було виявлено, що причиною затоплення її квартири стало те, що труби підводу холодної води (пластикові) не підведені до газової колонки та не заглушені. Вода тривалий час лила з трубок, та наповнювала підлогу до тих пір поки не знайшла вихід. З метою захисту свого порушеного права їй довелось звернутись до спеціалістів з оцінювання майна, робити матеріальну оцінку збитків понесених у результаті підтоплення. Згідно висновку СОД ТОВ «Центр експертного дослідження» від 05 травня 2015 року, вартість збитків, визначена комбінованим підходом на дату проведення дослідження складає 34 513,80 гривень без ПДВ. За дане експертне дослідження нею було заплачено 2 000,00 гривень по квитанції від 12 травня 2015 року. Вказувала також на те, що на спроби контакту та вирішення спірного питання в досудовому порядку, розмови відносно відшкодування завданих їй збитків, відповідач не йде, нічім не допомагає та взагалі її уникає. Вважає, що на підставі вищезазначеного їй було завдано значних збитків матеріального характеру, які полягають у витратах на лікування, пошкодженні її речей та майна, а також ремонту який був зроблений в її помешканні, і який потрібно робити знову. Крім того, вважає, що залиттям квартири їй завдано моральної шкоди, яка полягає у неправомірних діях відповідача, які виразилися у наступному: по перше, через значне підтоплення в помешканні знаходилась значна кількість води, через що їм довелось відчиняти вікна, виносити майно на двір, сушити речи як доведеться в той час коли на дворі був мороз «-10 градусів» 26 та 27 січня 2015 року, в результаті чого її неповнолітні діти захворіли простудою. Це все спричинило тяжкі душевні переживання за хворобу дітей, та своє теперішнє становище. По друге: саме в той період в неї виникла загроза втрати плоду через хвилювання та нервовий зрив, який стався внаслідок підтоплення та захворювання дітей і їй довелося звернутись за госпіталізацією до медичних установ, лягти до лікарні щоб зберегти плід. Таким чином, вважає, що діями відповідача було порушено її звичний спосіб життя, оскільки вона була змушена докладати додаткові зусилля та непередбачені фінансові витрати для лікування у закладі охорони здоров'я себе та дітей, та витрачати кошти для захисту своїх прав у суді. Неправомірними діями відповідача їй було завдано психологічних страждань. На підставі викладеного просила позовні вимоги задовольнити, та винести рішення, яким стягнути з відповідача на її користь у рахунок відшкодування матеріальних збитків, - 36 513,80 гривень, та у рахунок відшкодування моральної шкоди, - 20 000,00 гривень. В подальшому позивачем [PERSON] було уточнено позовні вимоги, та вказано, що сума матеріальних збитків у розмірі 36 513,80 гривень складається з матеріального збитку, завданого затопленням квартири у розмірі 34 513,80 гривень, та витрат на залучення експерта для проведення будівельно-технічної експертизи у розмірі 2 000,00 гривень. Присутні у судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON], кожен окремо надали пояснення по суті справи, підтримали уточнені позовні вимоги у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просили суд їх задовольнити. Присутні у судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], кожен окремо надали пояснення по суті справи, проти уточнених позовних вимог заперечували у повному обсязі вважаючи їх необґрунтованими та недоведеними, надали до суду письмові заперечення проти позову, в яких посилалися на ті обставини, що відповідач [PERSON], є інвалідом II-ї групи, що підтверджується посвідчення серії 65 №156414, та у вказаний день, 25 січня 2015 року, він перебував на стаціонарному лікуванні у період з 02 грудня 2014 року по 20 лютого 2015 року, що підтверджується довідкою №8, яку видано на його імя КЗ «Криворізький протитуберкульозний диспансер» від 20 лютого 2015 року, на підставі чого, він не міг бути присутнім при складанні акту про затоплення 26 січня 2015 року. При цьому, в акті зазначено, що відповідач, нібито, не відкрив двері, але як вже сказано вище, його вдома не було, крім того, вказували на те, що причину затоплення не можливо було встановити без огляду квартири відповідача. Вважають, що провини відповідача у вчиненні затоплення квартири позивача не є доведеною, до того ж згідно наданої довідки з лікарні, він особисто ніяким чином не міг в той час бути присутнім вдома, та бути винним у затопленні чи якось запобігти цьому. Зазначали, що доданий до позову експертний висновок щодо розрахунку завданої шкоди зроблений на замовлення позивача в травні 2015 року, після спливу чотирьох місяців після підтоплення, крім того, експертний висновок був складений у відсутності відповідача без його належного повідомлення, проведений оцінювачем [PERSON], а не атестованим судовим експертом, при цьому оцінювача не було попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а тому прийняти до уваги вказаний документ та розраховану відповідно до нього суму шкоди не є доцільним. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди зазначали, що до позову додається довідка з Комунальної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» про те, що позивачка знаходилася на амбулаторному лікуванні, але як саме це повязано із підтопленням її квартири не є зрозумілим, також в позові зазначено, що нею були понесені непередбачені фінансові витрати для лікування у закладі охорони здоровя себе та дітей, при цьому докази щодо понесених витрат та перебування на лікуванні дітей відсутні. Також до позову додається копія ордеру на імя [PERSON], але документи, які б підтверджували, що [PERSON] і [PERSON] є однією особою не додані, до того ж ордер лише підтверджує право на зайняття житлового приміщення квартири [ADDRESS], та не є правом власності на вказану вище квартиру, а сума моральної шкоди є необґрунтованою. На підставі викладеного просили у задоволенні уточнених позовних вимог відмовити у повному обсязі. Допитана в ході судового розгляду свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач [PERSON] є її донькою. Вказувала на те, що раніше відповідач [PERSON] неодноразово затоплював квартиру її доньки. Що стосується затоплення, яке відбулося 25 січня 2015 року, пояснила, що того дня їй зателефонувала донька, яка була дуже стривоженою та повідомила що її квартиру у котрий раз затоплює сусід зверху. Приїхавши до доньки на квартиру вона побачила, що в квартирі стоїть вода рівнем по щиколотки, світло у квартирі було відсутнє, а вода продовжувала стікати зі стін. Вона почала бігати по сусідам, та просити у них залишити на зберіганні речі з квартири до усунення потопу, та при цьому викликала аварійну службу. Робітники аварійної служби перекрили подачу холодної води, однак вода так текти і не перестала, і вони сказали, що це або прорвало систему опалення, або стікає вода, яка скопилася в між поверхневому перекритті, і для того, щоб її зупинити необхідно відкрити квартиру, яка їх топить, для чого їм необхідно зателефонувати в МНС. Вона так і зробила, зателефонувавши в МНС у неї було прийнято заяву, та попереджено, що для того, щоб відчинити квартиру без дозволу її власника, необхідна присутність дільничного інспектора та старшого майстра дільниці ЖЕО, яка обслуговує їх будинок. В подальшому двері в квартиру відповідача відкривати без його дозволу не довелося, оскільки вони періодично, то спускалися, то піднімалися по сходинах, та в один момент двері квартири відчинив якийсь невідомий їй чоловік з вусами, в руках у нього була ганчірка, котрою він витирав воду з підлоги. Чоловік сказав їй, що це не у них прорвало воду, та відступив, щоб вона поглянула. Вона попросила у нього зайти у квартиру, щоб подивитися детальніше, він спочатку пручався, однак потім їй все ж таки вдалося потрапити до квартири, де вона побачила, що підлога у квартирі була мокрою, а у самій квартирі був безлад. В подальшому їй стало відомо, що чоловік з вусами, це товариш відповідача [PERSON] котрому він віддав ключі від квартири. Зазначала, що в подальшому вони намагалися поговорити з відповідачем, однак двері їм він не відчиняв, на контакт не йшов. Також вони спілкувалися із жінкою, яка назвалася тіткою відповідача, однак і дані розмови ніякого результату не дали. З приводу того, що відповідач вказує на те, що в період затоплення він знаходився на лікуванні, пояснила, що вона дізнавалася у лікарні, та їй було повідомлено, що у період часу після затоплення квартири відповідач [PERSON] відпрошувався на три дні у свого лікаря додому нібито для того, щоб залагодити конфлікт із сусідами, яких він затопив, однак з ними він так і не спілкувався. Підтвердила той факт, що особи, вказані в акті про затоплення, дійсно були присутніми в обох квартирах та оглядали їх. В подальшому відповідач їм повідомив, що грошей на ремонт їхньої квартири у нього немає, та сказав, щоб вони зверталися до суду, що вони і зробили. Допитана в ході судового розгляду свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою позивача [PERSON] по поверху. Вказувала на те, що [PERSON] проживає в [INFO] приблизно з 2004 року. З якого часу в будинку проживає відповідач [PERSON] вона точно не памятає. Зазначала, що вона приймала участь у складанні Акту обстеження квартири позивача на предмет затоплення від 26 січня 2015 року. У квартирі [PERSON] була два рази, 25 та 26 січня 2015 року. При огляді квартири [PERSON] було дуже багато води. Була вона також і в квартирі відповідача [PERSON], в квартирі було мокро, було помітно, що воду з підлоги витирали. В квартирі відповідача вона була 26 січня 2015 року у другій половині дня. Двері в квартиру відчинив незнайомий їй чоловік. Чи пояснював щось чоловік з приводу затоплення вона не памятає. Причина затоплення їй відома зі слів брата [PERSON] Він їй повідомив, що причиною затоплення слугували виведені труби, які не мали заглушок. При складанні тексту Акту на предмет затоплення присутньою не була, а тільки підписала його. Посилалася на ті обставини, що після затоплення позивач [PERSON] та її сімя у квартирі не проживали. Частину речей з квартири вони залишили їй на зберігання, а іншу частину забрали із собою при переїзді до матері позивача. При подальшому спілкуванні з [PERSON] було помітно, що факт затоплення квартири завдає їй великих душевних страждань. В час, коли відбувалися вказані події позивач [PERSON] була при надії. Допитана в ході судового розгляду свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є рідною тіткою відповідача [PERSON], який є пенсіонером та інвалідом 2-ї групи. Вказувала на те, що при складанні акту про затоплення квартири позивача [PERSON] присутньою не була. Обидві квартири бачила вже після його складання. Вважає, що незважаючи на затоплення в квартирі можливо було проживати. Зазначала, що у тому, що відбулося затоплення є вина відповідача [PERSON], однак у нього відсутні кошти для відшкодування збитків,завданих затопленням. Вислухавши пояснення учасників процесу, свідків, повно, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Так, суд, згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства (ст.11 ЦПК України), розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог та в межах поданих доказів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Вибір способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ст.41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За правилом ст.317 ЦК України, змістом права власності, - є право володіння, користування і розпорядження майном. За ч.3 ст.386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Підставою звернення позивачів до суду із позовом є захист прав та майнових інтересів власників, у зв'язку із пошкодженням майна внаслідок залиття, на отримання відшкодування шкоди. У ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Зважаючи на позицію Верховного Суду України, викладену у Постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Згідно зі ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Під час розгляду справи, судом встановлено, що позивач [PERSON] (а.с.4), відповідно до ордеру на житлове приміщення№505 від 01 грудня 2004 року (а.с.11) є наймачем квартири, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Революційна, буд.№43, кв.№1 (а.с.46), та значиться в ній зареєстрованою (а.с.4, зворот). З ордеру №505 від 01 грудня 2004 року вбачається, що останній видано позивачеві в період часу, коли вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі. З копії свідоцтва про шлюб, виданого 29 липня 2005 року Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, вбачається, що між позивачем [PERSON] (дошлюбне прізвище, - [PERSON]) та громадянином [PERSON] було укладено шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №318 (а.с.44). З наданої довідки №24 від 29 квітня 2015 року, виданої Криворізькою обєднаною міською довідково-інформаційною службою «НОВА КОМ» (а.с.5) вбачається, що за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Революційна, буд.№43, кв.№1, окрім позивача [PERSON] зареєстрованими також значаться її діти, син, - [PERSON], 13 лютого 2012 року (а.с.7), та донька,- [PERSON], [INFO] (а.с.9). З копії свідоцтва про народження серії І-КИ №554059, виданого 15 вересня 2015 року Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, вбачається, що 04 вересня 2015 року у позивача [PERSON] та її чоловіка [PERSON] народилася ще одна дитина, - [PERSON] (а.с.127). З копії Акту обстеження квартири [ADDRESS] на предмет затоплення від 26 січня 2015 року, складеного комісією у складі: голови комісії, - старшого майстра дільниці №4 ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» [PERSON], майстра дільниці №4/7 ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» [PERSON], слюсаря-сантехніка [PERSON], позивача [PERSON], свідків [PERSON], - мешканцем квартири №2, [PERSON], - мешканцем квартири №4, вбачається, що під час обстеження кв.№1 в будинку №43 по вул. Революційній в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, шляхом візуального огляду встановлено сліди затоплення, а саме: стіни спальної кімнати, гіпсокартонні стелі спальної кімнаті набрякли від води (S підтоплення - 16 кв/м). Стіни та стеля кухні і коридору були повністю мокрими с плямами (S плям - 15 кв/м). Шпалери в кімнатах відклеювались, міжкімнатні перегородки набрякли від води, від витоку води також намокли особисті речи дорослих та речі дітей. На кухні повністю набрякла стеля (S - 6 кв/м), від тривалої течії води зявились плями на стіні (S - 10 кв/м). На стелі в спальній кімнаті, коридорі та кухні зявились жовти плями. В результаті залиття замкнуто електричну проводку по всій квартирі. Причиною затоплення квартири позивача [PERSON] визнано те, що в кв.№5 будинку №43 по вул. Революційній в м. Кривому Розі Дніпропетровської області труби холодної води (пластикові) не підключені до колонки, та не заглушені (а.с.42). Зі звіту про оцінку вартості спричиненої шкоди майну, виниклої в результаті затоплення квартири, складеного 05 травня 2015 року експертом ТОВ «ЦЕНТР ЕКСПЕРТНОГО ДОСЛІДЖЕННЯ» вбачається, що вартість збитків, визначена комбінованим підходом на дату оцінки складає 34 513,80 гривень без ПДВ (а.с.19-66). Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», утримання приватизованих квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 3 статті 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно з ч.2 ст.13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Згідно з ч.2 ст.1166 ЦК України особа, яка задала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61цього Кодексу. Відповідно до роз'яснень, даних в п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування» від 27 березня 1992 року №6, з наступними змінами та доповненнями, при розгляді позовів про відшкодування шкоди, повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. З наведеного випливає, що у правовідносинах щодо відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди: не позивач доводить наявність вини відповідача, а відповідач доводить відсутність своєї вини. Щодо посилань відповідача [PERSON] та його представника [PERSON] стосовно того, що він є інвалідом II-ї групи, та у вказаний день, 25 січня 2015 року, перебував на стаціонарному лікуванні у період з 02 грудня 2014 року по 20 лютого 2015 року у КЗ «Криворізький протитуберкульозний диспансер», на підставі чого, він не міг бути присутнім при складанні акту про затоплення 26 січня 2015 року, суд приходить до наступного. З копії посвідчення серії 65 №156414 від 30 червня 2015 року вбачається, що відповідач [PERSON] є інвалідом 2-ї групи, термін дії, по червень 2016 року (а.с.123). З довідки №8 від 20 лютого 2015 року вбачається, що відповідач [PERSON], [INFO] знаходився на стаціонарному лікуванні в легенево-хірургічному відділенні КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер №2» ДОР» з 02 грудня 2014 року по 20 лютого 2015 року (а.с.122). З повідомлення головного лікаря КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер №2» ДОР» №84 від 19 січня 2016 року вбачається, що у період з 02 грудня 2014 року по 10 березня 2015 року, відповідач [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у легенево-хірургічному відділенні з діагнозом: ВДТБ НЛ (05 березня 2015 року) легень (дисемінований) Дестр+, МБТ+, М+, К+, Рез-, Гіст0, кат2, ког1(2015 рік). Ускладнений правобічним пневмотораксом (торакоцентез з дренуванням плевральної порожнини праворуч від 05 грудня 2014 року). Переведений для продовження лікування у відідлення легеневого туберкульозу №1 з 11 березня 2015 року по 19 березня 2015 року з діагнозом: ВДТБ НЛ (05 травня 2015 року) легень (дисемінований) Дестр+, МБТ+, М+, К+, Рез-, Гіст0, кат2, ког1(2015 рік). По закінченню стаціонарного лікування переведений на амбулаторне лікування у диспансерне відділення №2 (а.с.125). Однак, з таким твердженням відповідача та його представника суд погодитися не може, оскільки воно прямо суперечить приписам чинного законодавства щодо того, що саме власник квартири несе персональну відповідальність у випадку завдання шкоди іншим особам, що виразилося у неналежному ставленні та утриманні свого майна. Посилання стосовно того, що відповідач не міг попередити затоплення квартири позивача у звязку із перебуванням останнього на стаціонарному лікуванні, спростовуються показами свідка [PERSON] та позивача [PERSON], котрі вказували на те, що затоплення квартири відбувалося не вперше, на протязі останніх років відповідач [PERSON] неодноразово підтоплював квартиру позивача [PERSON], однак при цьому ніяких дій щодо усунення причини підтоплення не вчиняв, від спілкування з позивачем ухилявся, а тому суд вважає, що відповідачем та його представником до суду не надано жодного доказу в спростування доводів позивача стосовно вини [PERSON] в заподіянні шкоди, що виразилося у затопленні квартири позивача. Вказані обставини повністю підтверджуються та узгоджуються поясненнями сторін, свідків, наданими під час судового розгляду, письмовими доказами. Щодо посилань відповідача та його представника стосовно того, що ордер лише підтверджує право на зайняття житлового приміщення квартири [ADDRESS], та не є правом власності на вказану вище квартиру, суд вважає дані посилання безпідставними, оскільки ордер на житлове приміщення є правовстановлюючим документом індивідуального характеру, що видається виконавчим органом місцевої ради, компетентним приймати рішення про надання житлової площі, та є підставою для вселення громадян у надане житлове приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або фонду житлово-будівельного кооперативу, та породжує собою адміністративно-правові та цивільно-правові відносини між наймачем та іншими юридичними або фізичними особами, і навпаки. Отже, суд вважає встановленим, що залиття квартири за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Революційна, буд.№43, кв.№1 сталося у зв'язку із недотриманням відповідачем [PERSON] правил користування сантехнічними приладами. Враховуючи, що залиття квартири позивача [PERSON] сталося внаслідок дій та бездіяльності відповідача [PERSON], суд приходить до висновку, що саме відповідач повинен нести відповідальність за шкоду, завдану залиттям квартири. Що стосується відшкодування витрат на проведення будівельно-технічної експертизи, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.79 ЦПК України, до судових витрат належать витрати за проведення судових експертиз. Враховуючи вимоги ст.79 ЦПК України, позовні вимоги позивача щодо стягнення витрат у розмірі 2 000,00 гривень на проведення будівельно-технічної експертизи також підлягають задоволенню, оскільки відносяться до витрат, пов'язаних із розглядом справи. Вирішуючи спір в частині вимог щодо стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Законодавче визначення моральної шкоди, підстави для її відшкодування передбачено у ст.ст.23, 1167 ЦК України. Відповідно до вимог ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральна шкода полягає в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначаються судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховується вимоги розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У той же час згідно роз'яснень даних у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з п.5 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду України відповідно до загальних засад цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. При вирішенні даної категорії спорів, суд зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При цьому у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди. Позивачі довели завдану їм шкоду, протиправність дій відповідача, причинний зв'язок між ними, а відповідач відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України не довів відсутність своєї вини. Звертаючись з позовом, [PERSON] зазначила, що залиття її квартири, яке сталося з вини відповідача [PERSON] призводить до порушення нормального ритму її життя, та життя її родини. Згідно з п.9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. За таких обставин суд приходить до висновку, що неправомірними діями відповідача [PERSON] позивачу та її родині була спричинена моральна шкода, що виразилася в погіршенні їх побутових умов проживання, нервових переживань, зміни звичного порядку життя у звязку із судовими розглядами даної справи. Однак, суд вважає, що заявлений позивачем [PERSON] розмір моральної шкоди є дещо завищеним, та вважає, що грошовим еквівалентом відшкодування моральної шкоди є сплата відповідачем коштів на користь позивача в сумі 5 000,00 гривень, що виходить із засад розумності та справедливості. Крім того, враховуючи, що ухвалою суду від 30 червня 2015 року, було відстрочено сплату судового збору за даним позовом до прийняття судом рішення по цій справі, та враховуючи, що суд прийшов до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог, з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає сплаті судовий збір у розмірі 345,14 гривень, за вимогу майнового характеру, та 243,60 гривень, за вимогу про відшкодування моральної шкоди, а всього 588,74 гривень. З урахуванням викладеного,

Outcome: partial