Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

27.01.2015 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] борг у сумі 45 438,00 грн., що еквівалентно 3000 дол. США по курсу Національного банку України станом на 21.11.2014 року; та стягнути судові витрати. При цьому позивач посилається на те, що 30.12.2013 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримала від позивача суму у розмірі 3000 доларів США терміном на 2 місяці та зобов'язалася повернути кошти до 01.02.2014 року. На підтвердження чого відповідач склала розписку. У зв'язку із невиконанням відповідачем своїх зобов'язань належним чином, позивач змушена звернутися до суду. У судовому засіданні 18.02.2015 року позивач [PERSON] позов підтримала. До судового засідання, призначеного на 17.03.2015 року позивач не з'явилася, повідомлялася належним чином, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] до судового засідання повторно не з'явилася, повідомлялася належним чином у відповідності до ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, згідно з розпискою від 30.12.2013 року [PERSON] позичила у [PERSON] 3000 доларів США, та зобов'язалася повернути борг у термін до 01.02.2014 року /а.с. 4/. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З огляду на вищевикладене, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню, так як обґрунтована та доведена. Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved