Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

28.11.2018 року позивач звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до відповідачів про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому вказав, що він є власником квартири [ADDRESS] У зазначеній квартирі зареєстровані за місцем проживання його діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З 2016 року відповідачі у вищезазначеній квартирі не проживають, комунальні послуги не сплачують, їх особистих речей у квартирі немає і взагалі квартирою вони не цікавляться. Добровільно з реєстрації за місцем проживання відповідачі відмовляються знятись. Просить визнати [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 05.12.2018 прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у зазначеній цивільній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 20.12.2018 року, через канцелярію суду надійшла уточнена позовна заява, в якій представник позивача просить визнати [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] 11.02.2019 року, через канцелярію суду надійшла заява позивача, в якій він уточнив свої пояснення, надані ним під час судового розгляду 16.01.2019 року, а саме: просив суд не брати до уваги його пояснення стосовно того, що відповідач [PERSON] не проживає в спірній квартирі протягом двох місяців, оскільки він помилився, і замість двох років, сказав - два місяці. Отже, відповідач [PERSON] не проживає в вищевказаній квартирі два роки, житловим приміщенням не цікавиться, комунальні послуги не сплачує, його особистих речей у квартирі немає. У судове засідання позивач та його представник не з,явились. Позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, уточнені позовні вимоги підтримує. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про день, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, причин неявки не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності та відзиву на позов не надали. Відповідачам були надіслані виклики в судове засідання за адресою, відповідно відомостей загального відділу Рубіжанської міської ради Луганської області, які були повернуті на адресу суду з позначкою «за закінченням встановленого строку зберігання» ( а.с.50,51,52). Крім того, згідно довідки про доставку sms - повідомлення, повістку про виклик до суду на 16.01.2019 року доставлено [PERSON] на номер телефону [NUMBER] - 20.12.2018 року (а.с.42). Відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомлених відповідачів, відсутності заяви відповідачів про розгляд справи без їх участі, неповідомлення відповідачів про причини неявки до суду, відсутність відзиву на позов та згоду позивача на ухвалення заочного рішення у справі, суд дійшов висновку за можливе розглядати цивільну справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи дійшов наступного. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS],янської в місті Рубіжне Луганської області (копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно - а.с.8; витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно- а.с.9). Згідно довідки Центру надання адміністративних послуг загального відділу Рубіжанської міської ради Луганської області № 22337 від 13.11.2018 у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO] -як син власника, [PERSON], [INFO] народження- як дочка власника (а.с. 10). З акту про встановлення фактичного місця проживання від 22.11.2018 вбачається, що у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] не проживають з 2016 року (а.с. 11). Згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 391 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі зареєстровані в спірній квартирі як члени сім'ї власника, відсутні у спірній квартирі без поважної причини з 2016 року, тобто більше року, а тому є всі підстави для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Отже позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь Держави України судовий збір.

Outcome: approved