Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

28 жовтня 2020 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати за нею в порядку спадкування право на завершення приватизації земельної ділянки із земель комунальної власності площею 0,0360 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] , яку розпочав її чоловік [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою судді від 11 листопада 2020 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху для усунення її недоліків. Після усунення недоліків позову, ухвалою судді від 26 листопада 2020 року справу призначено до судового розгляду. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що 9 лютого 1968 року вийшла заміж за [PERSON] і проживала разом з ним та свекрухою [PERSON] по [ADDRESS] у її власному житловому будинку. Дане домоволодіння згідно Генерального плану забудови від 24 березня 1962 року було розташоване на земельній ділянці площею 0,10 га. Проте ця земельна ділянка у 1962 році на вимогу влади була передана для потреб [PERSON] . Проте з 1976 року і по даний час вона разом з чоловіком, а після його смерті самостійно, продовжує користуватися частиною даної земельної ділянки площею 0, 036 га для вирощування городини. Всі знали, що це їхня земля і ніхто цьому не заперечував. Дана частина землі на потреби громади Перегінська ніколи не використовувалась. Актом комісії Перегінської селищної ради від 22 квітня 2010 року у складі заступника селищного голови, землевпорядника та депутатів селищної ради вказано, що згідно генплану забудови від 24 березня 1962 року земельна ділянка площею 0,10 га була надана громадянину [PERSON] для обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд по [ADDRESS] . На даний час будинок знесено, а на його місці знаходяться будівельні матеріали. Одночасно комісія вирішила надати дозвіл [PERSON] на складання проекту землеустрою щодо виділення йому 0,0386 га по [ADDRESS] (біля кінотеатру) для ведення особистого господарства. Рішенням Перегінської селищної ради від 20 липня 2010 року № 229-24/2010 її чоловікові [PERSON] надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0360 га по [ADDRESS] для ведення особистого селянського господарства. Комісійним актом вибору і обстеження земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства від 14 червня 2011 року з участю селищного голови [PERSON] , заступника начальника управління Держкомзему у Рожнятівському районі, начальника відділу містобудування, архітектури та регіонального, розвитку Рожнятівської РДА, головного санітарного лікаря району, головного спеціаліста з охорони навколишнього природного середовища Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Івано-Франківській області, головного спеціаліста відділу туризму і культури РДА„ уповноваженого по охороні культурної спадщини Рожнятівського району та [PERSON] проведено обстеження земельної ділянки, яка передбачається для ведення особистого селянського господарства у [ADDRESS] з метою передачі у власність з визначенням суміжних межівників. Комісія визначила, що дана земельна ділянка придатна для ведення особистого селянського господарства. [PERSON] тривалий час важко хворів і помер [INFO] , тому не закінчив процедуру приватизації земельної ділянки та не отримав правовстановлюючий документ на неї. Після його смерті вона, як дружина, прийняла спадщину, подавши відповідну заяву до нотаріуса у встановленому порядку. Проте, видати свідоцтво про право на спадщину на дану земельну ділянку нотаріус відмовив через відсутність правовстановлюючого документу на неї. 28 вересня 2012 року вона подала заяву до Перегінської селищної ради про закріплення даної земельної ділянки за нею для продовження виготовлення документації на право власності на земельну ділянку у зв`язку із смертю чоловіка. Пунктом 1 рішення Перегінської селищної ради від 5 лютого 2013 року № 4/26/2013 вирішено у зв`язку із смертю [PERSON] рішення сесії Перегінської селищної ради № 229-24/2010 вважати таким, що втратило чинність. Пунктом 2 цього ж рішення їй відмовлено у наданні земельної ділянки у зв`язку із тим, що дана земельна ділянка відноситься до земель громадського призначення. Рішенням Рожнятівського районного суд від 15 жовтня 2019 року визнано незаконними та скасовані пункти 1 та 2 рішення Перегінської селищної ради від 6 лютого 2013 року. Рішення не оскаржувалось та вступило в законну силу. Відповідно до закону, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, але розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації, а не права власності на земельну ділянку. Вона неодноразово подавала заяви до Перегінської селищної ради про надання права на продовження приватизації цієї земельної ділянки після смерті чоловіка, проте їй селищна рада весь час відмовляє або не дає відповіді. Зокрема у листі від 16 січня 2020 року зазначено, що їй необхідно розпочати приватизацію землі з самого початку, а не продовжувати. Крім того, на цій земельній ділянці облаштовано металевий гараж [PERSON] , якому надано попередження про звільнення земельної ділянки. Цей гараж знаходиться там по даний час. Отже такими діями та бездіяльністю Перегінська селищна рада чинить їй перешкоди у продовженні приватизації землі після смерті чоловіка, що змушує її звертатися до суду по захисту своїх прав. У судове засідання позивачка та її представник не прибули, позивачка направила суду заяву про розгляд справи у її відсутності та у відсутності її представника, позовні вимоги підтримує, просить постановити по справі заочне рішення. Представник відповідача у судове засідання не прибув повторно, про час розгляду справи належним чином відповідач був повідомлений. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін у порядку, визначеному ч. 2 ст. 247 ЦПК України з постановленням заочного рішення. 20 липня 2010 року Перегінська селищна рада надала [PERSON] дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0360 га по [ADDRESS] для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується актом комісії Перегінської селищної ради від 22 квітня 2010 року та копією зазначеного рішення сесії (а.с.9.10). [PERSON] розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, що підтверджується копією комісійного акту вибору і обстеження земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства від 14 червня 2011 року (а. с. 11). [PERSON] оводився чоловіком позивачки та [INFO] помер, що підтверджується копією свідоцтва про одруження та копією свідоцтва про його смерть (а. с. 7, 8). Позивачка у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті чоловіка, подавши нотаріусу 3 серпня 2012 року відповідну заяву. У видачі свідоцтва про право на спадщину на дану земельну ділянку нотаріус позивачці відмовив через відсутність у спадкодавця правовстановлюючого документу на землю, що підтверджується копією відмови нотаріуса від 18 вересня 2018 року за № 858/02-14 (а. с. 22). У зв`язку із смертю чоловіка позивачки Перегінська селищна рада визнала нечинним своє рішення про дозвіл на приватизацію земельної ділянки [PERSON] та відмовила [PERSON] у приватизації даної земельної ділянки, що підтверджується копією рішення від 5 лютого 2013 року № 4/26/2013 (а. с. 12). Рішення Перегінської селищної ради від 5 лютого 2013 року № 4/26/2013 судом визнано незаконним та скасовано, що підтверджується копією рішення Рожнятівського районного суд Івано-Франківської області від 15 жовтня 2019 (а. с. 15, 16). Позивачка неодноразово зверталася до Перегінської селищної ради з заявами про дозвіл на продовження розпочатої її чоловіком [PERSON] приватизації земельної ділянки, однак позитивного результату не добилася, що підтверджується матеріалами переписки з селищною радою (а. с. 17 - 21, 23). В силу частин та 1, 4 ст. 116 ЗК України, громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян в межах норм, провадиться один раз по кожному виду використання. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, в тому числі для ведення особистого селянського господарства. За змістом ст. 118 ЗК України процедура приватизації розпочинається після надання громадянину дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органом державної влади або місцевого самоврядування, який надає відповідні дозволи. Відповідно до ст.\~125\~ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Пунктом «а» ч. З ст. 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земедьні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права. Згідно пункту «г» ч. 1\~ст.\~81\~ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі N2 350/67/15-ц (N2 14-652цс18) Верховний Суд встановив, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року N2 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинності у 2006 році), до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Судом з достовірністю встановлено, що чоловік позивачки розпочав процедуру приватизації спірної частини земельної ділянки та не завершив її у зв`язку із смертю. Перегінська селищна рада відмовила позивачці у завершенні процедури приватизації у встановленому порядку хоч вона має на це право. Отже за позивачкою необхідно рішенням суду визнати право на завершення розпочатої її чоловіком приватизації земельної ділянки площею 0,036 га для ведення особистого сільського господарства по [ADDRESS] .

Outcome: approved