Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

26 січня 2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Хмільнівської сільської ради Радехівського району Львівської області про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що [INFO] в с. Хмільно, Радехівського району Львівської області померла його тітка [PERSON] . Після її смерті в с.Хмільно, Радехівського району, Львівської області відкрилася спадщина, а саме : будинковолодіння [ADDRESS] та земельна ділянка на території Хмільнівської сільської ради Радехівського району Львівської області. Спадщину за заповітом прийняла [PERSON] - двоюрідна сестра позивача. [PERSON] зареєструвала у встановленому закон порядку будинковолодіння [ADDRESS] . Земельна ділянка /пай/ на ім`я спадкоємця зареєстрована не була. [PERSON] померла в с. Хмільно, Радехівського району - 07.01.2010 р. Позивач є єдиним спадкоємцем [PERSON] за законом. Спадщину фактично прийняв, оскільки на час смерті спадкодавця проживав разом з нею однією сім`єю без реєстрації. Факт проживання разом з спадкодавцем на час її смерті стверджується довідкою Хмільнівської сільської ради. На спадщину , а саме , будинковолодіння [ADDRESS] позивач отримав свідоцтво про право на спадщину та зареєстрував право власності. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею - 1,7989 нотаріусом йому відмовлено згідно постанови про відмову від 13.12.2017 р. по мотиву відсутності на час відкриття спадщини державної реєстрації земельної ділянки на ім`я спадкодавця. Просить ухвалити рішення, яким встановити факт, що станом на час смерті [PERSON] - [INFO] , [PERSON] , проживав з нею однією сім`єю в [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на земельні ділянки площею - 1.2573 га та площею - 0.5416 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Хмільнівської сільської ради Радехівського району Львівської області , згідно Державного акта [NUMBER] . Позивач в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, на заочне рішення згідний (а.с.52). Представник відповідача Хмільнівської сільської ради Радехівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив (а.с.51). Із врахуванням наведеного, на підставі ч.4 ст.223 та ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів. Згідно з ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних доказів, які знаходяться у матеріалах справи, чого не заперечила позивач. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого Хмільнівською сільською радою Радехівського району Львівської області 04 листопада 2002 року (а.с.7). Відповідно до свідоцтва про право власності на будівлі, 10 червня 1998 року, виданого виконкомом Хмільнівської сільради, домоволодіння яке знаходиться в [ADDRESS] , належить колгоспному двору, голова [PERSON] , на основі рішення Радехівського райвиконкому №84 від 21.04.1988 р. (а.с.8). Спадщину за заповітом після смерті [PERSON] прийняла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, серії ВСО №702489, зареєстровано в реєстрі за №484 (а.с.9). Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, №7158405 від 04.05.2005 року, [PERSON] зареєструвала 1/2 частку права власності на будинок [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва про право власності, серії [NUMBER] , від 04.05.2005 р. виконкомом Хмільнівської сільської ради на підставі рішення від 12.04.2005 року, №18 (а.с.10,12). Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, №10032099 від 07.03.2006 року, [PERSON] зареєструвала 1/2 частку права власності на будинок [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва про право на спадщину 481 від 13.02.2006, виданого Радехівською державною нотаріальною конторою (а.с.11). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії [NUMBER] , виданого 12.04.2000 року головою Радехівської районної ради народних депутатів на підставі рішення Х сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної ради народних депутатів від 25.02.2000 року, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №9445, вбачається, що земельна ділянка, площею 1,7989 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Хмільнівської сільської ради Радехівського району Львівської області, належала [PERSON] (а.с.19). Вказані вище обставини учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Згідно ст. 524 ЦК УРСР, Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно з ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності в порядку спадкування. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого Хмільнівською сільською радою Радехівського району Львівської області 08 січня 2010 року (а.с.13). Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , в графі батьки значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с.38). Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження № 00003285199, від 18 травня 2010 року, [PERSON] народилася [INFO] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.39). З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00019837729 від 27 березня 2018 року, [PERSON] народився [INFO] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.40). Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00019837684 від 27 березня 2018 року, [PERSON] народився [INFO] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.41). З довідки №1012 від 26.12.2017 року, виданої виконкомом Хмільнівської сільської ради [PERSON] вбачається, що він станом на час смерті [PERSON] (померла [INFO] ) проживав разом з нею однією сім`єю в [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] фактично прийняв спадщину, а саме: будинковолодіння [ADDRESS] та земельну ділянку згідно Державного акта на право власності на землю [NUMBER] , розташовану на території Хмільнівської сільської ради, на ім`я [PERSON] (а.с.23). [PERSON] розпорядилася своїм майном, заповівши його [PERSON] , що підтверджується копією заповіту від 23 червня 2006 року, виданого секретарем виконкому Хмільнівської сільської ради, зареєстровано в реєстрі за №3(а.с.14). Відповідно до Постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 грудня 2017 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки загальною площею 1,7989 га. надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Хмільнівської сільської ради, Радехівського району Львівської області (а.с.20). З Витягу про державну реєстрацію прав, серії СЕГ №841753, від 25.12.2012 року, вбачається, що [PERSON] зареєстрував право власності на житловий будинок [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва про право на спадщину, зареєстрованого в реєстрі за №458, від 03.03.2011 року (а.с.15,16). Вказані вище обставини учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1221 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, а місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України із відповідача слід стягнути судові витрати.

Outcome: approved