Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

28.05.2021 року з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) , але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно з дня звернення до суду з дійсним позовом та до досягнення сином повноліття, до суду звернулась [PERSON] . Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Луняченку В.О.. Ухвалою судді віл 11.06.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] до судового засідання надала заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити та розглядати справу за її відсутністю. Відповідач [PERSON] до судового засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій він позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до вимог ст. 211 ч. 3 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутністю. Стаття 223 ч. 1 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умов, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони з 10 вересня 2011 року перебувають у зареєстрованому Київським відділом ДРАЦС Одеського міського управління юстиції, шлюбі. На даний час сторони фактично припинили відносини та проживають окремо. Від шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] , який проживає з матір`ю за адресою [ADDRESS] про що свідчить акт про фактичне проживання від 28.05.2021 року складений головою ОСББ «Іріс-15». Як зазначає позивач, після фактичного припинення подружніх відносин, син перебуває на її повному у триманні та вихованні. Відповідач працевлаштований, його середній заробіток на посаді водія -інспектора ТОВ «Одеський хлібзавод №4» становить 20000,00 гривень, інших утриманців не має. Тобто має матеріальну змогу приймати участі у матеріальному забезпеченні сина, однак між сторонами не досягнуто угоди щодо розміру грошового утримання дитини, що стало підставою для звернення до суду з дійсним позовом. Згідно з нормами ч.1 та 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Згідно з вимогами ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Нормами ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Надані позивачем докази з боку відповідача не спростовані. Суд зазначає, що спірні правовідносини є сімейними та регламентуються положеннями ст. ст. 180-185 СК України. Частина 5 статті 183 Сімейного кодексу України наголошує на те, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування та найважливішим обов`язком батьків. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, регламентовано, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положення ст. 179 ч.1 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Згідно частини 3 цієї ж статті неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно о Цивільного кодексу України. Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина, з врахування визнання їх відповідачем, підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. А саме, з відповідача підлягають до стягнення аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у частці від заробітку (доходу) відповідача яка становить 1/3 частину, але н менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з моменту звернення [PERSON] з відповідним позовом до суду та до досягнення сином повноліття. Суд роз`яснює, що відповідно до положення ст. 192 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: 1) стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає також стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 908,00 гривень.

Outcome: approved