Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

28 грудня 2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області про встановлення юридичного факту та визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що [INFO] в с. Барилів Радехівського району Львівської області померла його баба [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 03 березня 1997 року Барилівською сільською радою Радехівського району Львівської області. Згідно свідоцтва про народження, серія [NUMBER] видане Барилівською сільською радою Радехівського району Львівської області 16.03.1972 року, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] . Батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження, серія [NUMBER] видане Барилівською сільською радою Радехівського району Львівської області 20.05.1965 року вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] . Батько - [PERSON] , мати- [PERSON] . Згідно свідоцтва про одруження, серія [NUMBER] від 05.06.1965 року, видане Барилівською сільською радою Радехівського району Львівської області встановлено, що [PERSON] одружився з [PERSON] та після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища чоловікові « [PERSON] », дружині « [PERSON] ». [INFO] в м. Радехів Львівської області померла його мати [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 27 квітня 2013 року Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Львівській області. Спадкодавець 07 лютого 1997 року склала заповіт, посвідчений сільським головою Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області та зареєстрований в реєстрі за № 1. Згідно тексту заповіту Спадкодавець заповіла [PERSON] , що проживає в [ADDRESS] . Згідно Довідки № 156 від 10 липня 2018 року, виданої виконкомом Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області вбачається що, померла [INFO] [PERSON] до дня смерті була зареєстрована в [ADDRESS] , та разом з нею проживав без реєстрації [PERSON] - онук. Після смерті Спадкодавця залишилося спадкове майно, що складається із земельних ділянок на території Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області. Маючи намір оформити спадщину після смерті мами, позивач звернулася до Державної нотаріальної контори, однак нотаріусом було в усній формі відмовлено у оформленні спадщини, у зв`язку з пропущеним терміном прийняття спадщини та відсутністю правовстановлюючих документів на земельні ділянки. Крім позивача, інших осіб, які б претендували на майно ні за законом ні за заповітом немає. Позивач після смерті Спадкодавця, вступив у володіння спадщиною та фактично прийняв її оскільки перед смертю та на день смерті проживав із Спадкодавцем без реєстрації та надалі продовжує користуватись та розпоряджається майном, а саме городом, садом, земельною ділянкою загальною площею 2,4939 гектарів, які відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, серії І-ЛВ №1825 належать Спадкодавцю. Проте, на даний час з метою отримання свідоцтва про право на спадщину в установленому законом порядку позивач до нотаріуса не звертався, у зв`язку з відсутністю оригінала Державного акту на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ №1825, оскільки він втрачений. Відсутність правовстановлюючих документів, унеможливлює реалізацію майнових прав Позивача, як спадкоємця, у позасудовому порядку, а тому Позивач вимушений звернутися з позовом до суду. Просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт постійного проживання [PERSON] на час відкриття спадщини із Спадкодавцем його бабою [PERSON] , яка померла [INFO] . Визнати за [PERSON] право власності на наступні земельні ділянки в порядку спадкування після смерті його баби [PERSON] , яка померла [INFO] , які належали Спадкодавцю на праві приватної власності відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, серії ЛВ № 1825, Згідно Плану зовнішніх меж земельної ділянки Державного акта на право приватної власності на землю, серії ЛВ № 1825, а саме: земельну ділянку загальною площею 1,9929 гектарів; земельну ділянку загальною площею 0,4740 гектарів; земельну ділянку загальною площею 0,0270 гектарів. Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Просив ухвалити рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області, скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, клопотав про розгляд справи за його відсутності (а.с.29). За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого Барилівською сільською радою Радехівського району Львівської області 3.03.1997 року (а.с.10). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Радехівського районного управління юстиції у Львівській області від 27.04.2013 року (а.с.14). Родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданого бюро ЗАГС 16 березня 1972 року, де [PERSON] , [INFO] , в графі батьки значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 20 травня 1965 року бюро ЗАГС, [PERSON] , [INFO] , в графі батьки значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого бюро ЗАГС 05.06.1965 року, [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , та після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.13). [PERSON] , 07 лютого 1997 року склала заповіт, посвідчений сільським головою Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області та зареєстрований в реєстрі за № 1, згідно якого все своє майно, рухоме і нерухоме, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповіла [PERSON] , що проживає в [ADDRESS] (а.с.17). Згідно довідки №156 від 10.07.2018 року, виданої виконкомом Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області, померла, [INFO] , [PERSON] , до дня смерті була зареєстрована в [ADDRESS] , та разом з нею про живав без реєстрації [PERSON] онук, [INFO] (а.с.18). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії ЛВ №1825, виданого 27.04.1999 року головою Радехівської райдержадміністрації на підставі розпорядження голлови Радехівської райдержадміністрації від 20.04.1999 року №185 та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1226, вбачається, що земельна ділянка, площею 2,4939 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області, належала [PERSON] (а.с.19-зворот). Вказані вище обставини учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Згідно ст. 524 ЦК УРСР, Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно з ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Окрім цього, факт факт постійного проживання [PERSON] на час відкриття спадщини із спадкодавцем його бабою [PERSON] , яка померла [INFO] підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON] , не довірити показам якої в суду підстав немає (а.с.32). Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України із відповідача слід стягнути судові витрати.

Outcome: approved