Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-02 00:00:00

27 червня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до АТ «ОТП Банк», третя особа [PERSON] про визнання кредитного договору припиненим. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначив що 27 квітня 2006 року між ним та ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») був укладений кредитний договір № ML -302/96/2006, згідно якого позивач отримав кредит в розмірі 98650 доларів США з на придбання нерухомого майна, зі строком повернення 27 квітня 2021 року зі сплатою за користування кредитом фіксованої процентної ставки в розмірі 10,5% річних. У забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника між банком та [PERSON] було укладено договір поруки №SR-302/96/2006, за умовами якого поручитель зобов`язалася відповідати перед банком у повному обсязі солідарно із позичальником за своєчасне виконання останнім своїх кредитних зобов`язань. Позивач зазначає, що 15 січня 2019 року він звернувся до судового експерта та поставив питання на вирішення експерта щодо загальної вартості кредиту, розміру документально обґрунтованого щомісячного платежу (в тому числі за кредитом та процентами) згідно умов зазначених на момент укладання кредитного договору та суми коштів фактично сплаченої позичальником у валюті договору. Відповідного висновку №02 від 25 січня 2019 року, фактично сплачена [PERSON] сума коштів у валюті договору на виконання умов кредитного договору станом на 10 березня 2015 року становить 149 059,16 доларів США. Реальна процентна ставка за кредитним договором на момент укладення договору складала 11,82% річних та абсолютне подорожчання кредиту складає 87 521,79 доларів США. Крім того, сам кредитний договір та додатки до нього не містять даних про загальну вартість кредиту (реальну проценту ставку та абсолютне подорожчання кредиту). Позивач вважає, що через неправомірні дії відповідача він має переплатити за користування кредитом 87 521,79 доларів США та вказує на те, що у кредитному договорі та додаткових угодах до нього вбачається, що в ньому немає відомостей щодо загальної вартості кредиту. У ньому відсутня інформація щодо вартості всіх супутніх послуг, інших фінансових зобов`язань споживача за кожним платіжним періодом, немає зазначення сукупної вартості кредиту за кожним платіжним періодом. Кредитний договір не містить вказівки на вид та предмет кожної супутньої послуги, пов`язаної з оформленням кредиту, яка має фінансуватися позичальником, на її вартість та обґрунтування такої вартості. Також немає умов відкриття, ведення та закриття рахунку, тарифів та всіх сум коштів, які споживач має сплатити у зв`язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням. Для обрахування щомісячного платежу фактично банком була встановлена відсоткова ставка в розмірі 11,824% річних. Таким чином, умови кредитування не відповідають волевиявленню позивача. За таких обставин банк позивач зазначає, що банк приховав від позичальника об`єктивну інформацію щодо сукупної вартості кредиту, вказав занижені значення процентної ставки як істотної умови договору, тим самим ввівши позивача в оману. Факт приховування важливої інформації перед укладенням кредитного договору та невідповідність визначених у договорі умов фактично встановленим, що призвело до отримання додаткового прибутку на користь банку. Також позивач зазначив, що у вересні 2016 року ПАТ «ОТП Банк» звернувся з позовом до позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, заборгованість, яка складається із заборгованості за кредитом та заборгованості по відсоткам. В ході розгляду справи в суді І та II інстанції було винесено рішення про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості у сумі 32 542,94 доларів США. Позивач, враховуючи висновки судового експерта та рішення Дніпровського апеляційного суду зробив висновок, що Банк ввівши в оману Позичальника отримав додатковий дохід з Кредитного договору у розмірі 87 521,79 доларів США, а рішенням суду встановлено, що Позичальник має сплатити на користь Банку для погашення заборгованості 32 542,94 доларів США. ПАТ «ОТП Банк» використало право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, шляхом надіслання позичальникам вимоги про дострокове погашення заборгованості від 09.02.2015 року №22-2/864636. Позивач вважає, що наявність вимоги кредитора про дострокове повернення усієї суми кредиту, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, а отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі. Враховуючи наведене позивач просив суд визнати спірний кредитний договір припиненим. Представник позивача надала суду заяву з проханням позовні вимоги задовольнити та розглядати справу без її участі. Представник відповідача надав суду заяву з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог та розглядати справу без його участі. Крім того, від представника відповідача 25 липня 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в яких останній зазначив, що ніхто не змушував Позичальника укладати кредитний договір. Він укладався на підставі вільного волевиявлення сторін. Відповідно до ст. ст. 1049, 1054, 1055 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Зі змісту оспорюваного позичальником кредитного договору вбачається, що сторони передбачили всі істотні умови договору відповідно до вимог чинного законодавства та інших нормативно-правових актів і дійшли згоди щодо всіх умов, на яких він укладався. Вся необхідна інформація про умови отримання кредиту, тип відсоткової ставки, валютні ризики, процедуру виконання договору та ін., які передують укладенню договору була надана позичальнику та не оспорювалась ним. Крім того представник позивача зазначив, що з цих же підстав позивач просив суд по справі 201/5683/18 визнати недійсним кредитний договір, однак у задоволенні його позову було відмовлено в повному обсязі. 05 вересня 2019 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій останній заперечував проти обставин, викладених у відзиві на позовну заяву та задовольнити позовні вимоги. Третя особа у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши та оцінивши надані докази у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в заявах сторін по суті справи і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Статтею 55 Конституції України\~визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У відповідності до вимог ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до змісту\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 27 квітня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк України» (правонаступники: ЗАТ «ОТП Банк», АТ «ОТП Банк») та [PERSON] укладено споживчий кредитний договір №ML-302/96/2006, за умовами якого позичальнику на придбання нерухомості надано кредит в розмірі 98650 доларів США на строк до 27 квітня 2021 року зі сплатою за користування кредитом 10,50% річних (фіксованою процентною ставкою). Пунктом 4 ч. 1 вказаного договору передбачено, що повернення кредиту та сплата відсотків відбувається шляхом сплати позичальником платежів, що зменшуються, а саме, ануїтетними щомісячними платежами (а.с. 9-13). 27 квітня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк України» (правонаступники: ЗАТ «ОТП Банк», ПАТ «ОТП Банк») та [PERSON] було укладено договір поруки №SR-302/96/2006, за умовами якого поручитель зобов`язалась солідарно відповідати за виконання позичальником кредитних зобов`язань за вказаним кредитним договором (а.с. 14-15). 26 січня 2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступник: ПАТ «ОТП Банк») та [PERSON] укладено Додатковий договір №1 до кредитного договору № ML-302/96/2006 від 27 квітня 2006 року, яким було викладено Графік платежів в новій редакції та визначено, що повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів буде здійснюватись шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів у розміри, строки та з періодичністю, що визначені у Графіку платежів та шляхом внесення в касу Банку або безготівкове перерахуванням на Поточний рахунок (п.2.1.2.1 Додаткового договору №1) ( а.с. 154-155). 27 травня 2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено Додатковий договір №2 до кредитного договору № ML-302/96/2006 від 27 квітня 2006 року, яким було викладено Графік платежів в новій редакції та змінено фіксовану процентну ставку на період з 27 травня 2009 року до 27 жовтня 2009 року в розмірі 7,0% річних, а з 27 жовтня 2009 року до 10,5% річних (а.с. 159-160). 28 грудня 2009 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено Додатковий договір №3 до кредитного договору № ML-302/96/2006 від 27 квітня 2006 року, яким було викладено Графік платежів в новій редакції та змінено фіксовану процентну ставку на період з 28 грудня 2009 року до 29 березня 2010 року в розмірі 6,5% річних, а з 29 березня 2010 року до 10,8% річних (п.2.1.1 Додаткового договір №3) (а.с. 165-167). 23\~червня 2014\~року між\~ сторонами\~укладено Додатковий\~договір № 4 до кредитного договору № ML-302/96/2006 від 27 квітня 2006 року, яким було викладено Графік платежів в новій редакції та змінено фіксовану процентну ставку на період з 27 червня 2014 року до 26 листопада 2014 року в розмірі 7,09% річних, а з 27 листопада 2014 року до 11,09% річних (п.2.1.1 Додаткового договору №4) (а.с. 172-174). Як вбачається з положень статей 6; 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Підписанням кредитного договору та додаткових договорів до нього, позивач визнав чинність, законність та правомірність кредитного договору. Ніхто не змушував позичальника укладати кредитний договір. Він укладався на підставі вільного волевиявлення сторін. Відповідно до ст. ст. 1049, 1054, 1055 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Зі змісту оспорюваного [PERSON] кредитного договору вбачається, що сторони передбачили всі істотні умови договору відповідно до вимог чинного законодавства та інших нормативно-правових актів і дійшли згоди щодо всіх умов, на яких він укладався. Вся необхідна інформація про умови отримання кредиту, тип відсоткової ставки, валютні ризики, процедуру виконання договору та ін., які передують укладенню договору була надана позичальнику та не оспорювалась ним. Як вбачається із тексту оспорюваного кредитного договору та Додаткових договорів до нього, [PERSON] своїм підписом підтвердив факт ознайомлення зі змістом цих договорів, з умовами кредитування, за якими йому надавався кредит, та погодився з його умовами, що свідчить про те, що договір був укладений з урахуванням волевиявлення позивача. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Цією статтею визначено також порядок надання кредитів та здійснення їх виключно на договірних умовах. Відповідно до статті 651 ЦКУ зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Національний банк України з метою підвищення фінансової обізнаності населення розробив Пам`ятку позичальника, який має заборгованість перед банком за споживчим кредитор і потрапив у скрутне фінансове становище та постановою Правління Національного банку України від 06.08.2009 № 461 зобов`язав банки розміщувати Пам`ятку у всіх підрозділах банків де надаються послуги зі споживчого кредитування, для того, щоб позичальники мали змогу з нею ознайомитися. Крім того, Пам`ятка розміщена на інтернет-сторінці Національного банку України www.bank.gov [INFO] ua в розділі «Інформаційні матеріали» підрозділі «Інформаційна допомога позичальнику». Суд не може взяти до уваги посилання позивача на недотримання банком вимог щодо надання інформації про сукупну орієнтовну вартість кредиту, оскільки останнім не надано суду жодного доказу на підтвердження своїх посилань. Відповідно до положень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел в діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача. істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. і сам Факт обману повинна довести особа. яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Як вбачається з позовної заяви, позивач не надав жодних належних допустимих доказів того, що під час укладання кредитного договору банк ввів в оману позичальника щодо істотних умов кредитного договору. Дані обставини встановлені рішенням Жовтневого районного СУДУ М. Дніпропетровська від 10 вересня 2018 року по справі № 201/5683/18 за позовом [PERSON] до ПАТ «ОТП Банк», третя особа - [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору та постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено. Відповідно до СТ. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а тому, слід дійти до висновку про можливість відмови у задоволенні позову у зв`язку із його недоведеністю. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. Судові витрати розподілити в порядку ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed