Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

29.05.2019 позивач [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє своїх вимог на предмет спору орган опіки та піклування Ладижинської міської ради про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю. Позов обґрунтований тим, що 02.10.2011 між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.06.2017 шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір`ю. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10.01.2017 з [PERSON] на користь позивача стягуються аліменти на утримання дитини в розмірі ј частки доходу відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З часу розірвання шлюбу відповідач неодноразово забирав дитину до квартири своїх батьків, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , де він також і проживає. Зазначає, що відповідач неодноразово відмовлявся повертати сина до місця його постійного проживання. Тому у неї є побоювання, що відповідач може не повернути їй сина взагалі. 14.08.2018 вона звернулась до органів місцевого самоврядування із заявою про вирішення спору стосовно визначення місця проживання дитини із нею. Після обстеження умов проживання, органом опіки та піклування Ладижинської міської ради надано висновок, згідно з яким визначено доцільним проживання дитини разом з матір`ю. Однак, відповідач порушує зазначене рішення, погрожує забрати дитину, тобто не визнає право їхньої дитини і її право на спільне проживання. Посилаючись на вказані обставини, позивач [PERSON] просила суд визначити місце проживання дитини з нею. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. При цьому пояснила, що відповідач [PERSON] на словах дійсно не заперечує того факту, що їхній малолітній син проживає разом із нею, але його дії свідчать про протилежне. Вона постійно змушена доводити той факт, що дитина проживає разом із нею і боятися, що батько не поверне дитину коли забирає до себе на побачення. Свою позицію мотивує тим, що між сторонами не визначався час коли повертати дитину, інколи говорить, щоб вона самостійно забирала сина, або зазначає, що у нього відпустка, тому забрати дитину можна через тиждень, хоча домовленість була лише на два дні. Наслідком чого є той факт, що вона неодноразово викликала працівників поліції з метою повернути дитину матері. Тому вважає, що на даний час існує спір та невизначеність між сторонами щодо місця проживання дитини. Представник позивача - адвокат Самородова О.П. в судовому засіданні позовні вимоги також підтримала, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. При цьому, додатково зазначила, що на даний час дитина зареєстрована за місцем реєстрації відповідача, що є додатковою підставою для побоювання з боку позивача щодо неповернення дитини матері і наявності спору щодо визначення місця проживання дитини. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Бодачевський Р.В. в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що до спірних правовідносин не застосовуються положення статті 161 СК України, оскільки між позивачем та відповідачем відсутній спір щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, а отже відсутній спір про право, а тому заявлені позовні вимоги є безпідставними. Єдиним доводом, яким позивач [PERSON] обґрунтовувала свою вимогу про визначення судом місця проживання дитини із нею, є запобігання спору в майбутньому. Поряд з цим відповідач пояснив, що він не заперечує того факту, що їхній малолітній син на даний час дійсно проживає з матір`ю і він не заперечує цього факту. Зазначив, що він постійно на вимогу матері повертає їй сина. На даний час він проживає у м. Вінниця, тому приїжджає лише на вихідні дні і не може не повернути дитину у домовлений між сторонами час. Поряд з цим зазначив, що рішенням органу опіки та піклування були встановлені дні та години спілкування з дитиною, в якому він також не заперечував факту проживання дитини з матір`ю, проте позивач у справі з таким рішенням не погодилась і оспорила його. За усною домовленістю між сторонами він забирає дитину на побачення, а відповідач самостійно забирає дитину назад. Тому твердження [PERSON] про те, що він не повертає дитину не відповідають дійсності, оскільки як він зазначив, за усною домовленістю між ними позивач самостійно забирає дитину назад. Поряд з цим вказав на те, що він не повертає дитину за місцем фактичного проживання дитини, оскільки таке місце не визначено. Також не заперечував того факту, що позивач [PERSON] дійсно викликала працівників поліції з метою повернення дитин, проте вважає, що дані виклики були безпідставні. Представник орган опіки та піклування Ладижинської міської ради в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить слухати справу у його відсутності, підтримує позовну заяву в частині визначення місця проживання дитини з матір`ю, в частині стягнення судових витрат та витрат на правову допомогу покладається на розгляд суду. Суд заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши в судовому засіданні докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом матір`ю, виходячи з таких підстав. Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17 червня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по місту Ладижину Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області (а.с.6). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.06.2017 у справі № 127/9658/17 шлюб між подружжям було розірвано (а.с.5). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10.01.2017 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.12.2016 і до досягнення сином повноліття (а.с. 13). Довідка дошкільного навчального закладу № 2 «Казка» № 24 від 23.05.2019 видана [PERSON] про те, що її син [PERSON] , [INFO] проживає за адресою: [ADDRESS] і дійсно відвідує ДНЗ № 2 «Казка» з 31.07.2017 по даний час (а.с.7). З довідки від 23.05.2019, виданої дільничним лікарем-педіатром Провоторовою Т.С. вбачається, що [PERSON] , [INFO] з червня 2017 року по даний час проживає за адресою: [ADDRESS] . З моменту прибуття в м. Ладижин дитина систематично спостерігається лікарем-педіатром (а.с.8). Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно зі статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції). За правилами статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 р.). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 р.). Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. З аналізу обставин, встановлених в судовому засіданні суд приходить до висновку, що як позивач, так і відповідач беруть участь в утриманні спільної дитини, її вихованні, піклуються про здоров`я сина, його фізичний та духовний розвиток, кожен з них має самостійний дохід, житло, належні умови проживання та відсутні умови, які в силу ч. 2 ст. 161 СК України унеможливлюють проживання сина з кожним із батьків. Відповідно до частин 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно з наданим суду висновком органу опіки та піклування Ладижинської міської ради від 29.10.2018 на засіданні розглядалось питання про доцільність видачі висновку стосовно визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] Орган опіки та піклування ознайомившись зі змістом поданих [PERSON] документів, заслухавши [PERSON] та [PERSON] , враховуючи вік та стан здоров`я дитини, створення умов для проживання, розвитку, виховання, час, який може приділяти кожен з батьків для виховання та розвитку, особисті якості кожного з батьків, постійне місце роботи та те, що батько [PERSON] не заперечує проти того, щоб малолітній син [PERSON] проживав з матір`ю [PERSON] зробив висновок про направлення до Ладижинського міського суду Вінницької області висновку про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] біля матері [PERSON] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , проживає за адресою: [ADDRESS] . Ознайомившись зі змістом поданих [PERSON] документів, заслухавши [PERSON] та [PERSON] , враховуючи вік та стан здоров`я дитини, створення умов для проживання, розвитку, виховання, час, який може приділяти кожен з батьків для виховання та розвитку, особисті якості кожного з батьків, постійне місце роботи та те, що батько [PERSON] не заперечує проти того, щоб малолітній син [PERSON] проживав з матір`ю [PERSON] (а.с.9). Рішенням виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області від 29.10.2018 № 377 «Щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] » вирішено подати Ладижинському міському суду Вінницької області висновок про доцільність визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] біля його матері [PERSON] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Наданий при вирішенні спору висновок органу опіки та піклування є обґрунтованим, оскільки враховує відомості щодо умов проживання сторін, особи батьків дитини, їх ставлення до її виховання, а також думку батька, який погоджувався з визначенням місця проживання дитини з матір`ю. Підстав для неприйняття такого висновку суд не вбачає. Окрім того, такий висновок як найкраще відповідає інтересам малолітньої дитини сторін, який після припинення проживання однією сім`єю позивача та відповідача тривалий час проживає з матір`ю і відсутні підстави для зміни його звичайного способу життя, сталих соціальних зв`язків. Таким чином, виходячи перш за все з найкращих інтересів малолітнього [PERSON] , які виражаються у забезпеченні розвитку дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, його найкращого забезпечення, враховує встановлені обставини справи на підставі наданих учасниками справи доказів, які оцінені у взаємному зв`язку та сукупності, визначившись із норми права, які регулюють спірні правовідносини, з урахуванням позиції відповідача, який не заперечує проти визначення місця проживання їхньої з позивачем дитини з матір`ю, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з матір`ю. Суд не бере до уваги доводи відповідача та його представника про відсутність спору щодо проживання дитини з матір`ю, оскільки зазначене спростовується самим фактом подання позову та відсутністю з боку відповідача визнання позовних вимог в цій частині. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору. Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, на відміну від раніше чинної конституційної норми про те, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Проте поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самі сторони врегулювали спірні питання. Оскільки право позивача на визначення місця проживання дитини з нею шляхом звернення з позовом передбачено законом і хоча відповідач не заперечував проти такого визначення місця проживання їх спільної дитини на час вирішення справи в суді, але існує невизначеність у правах і обов`язках сторін, яка безпосередньо впливає на інтереси дитини, що не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі. До того ж, позивач та її представник посилалися на те, що хоч в суді відповідач не заперечує проти визначення місця проживання сина з матір`ю, між сторонами періодично виникають непорозуміння та конфлікти з приводу обсягу та порядку спілкування сина з батьком, що підтверджується поясненнями сторін, наданими в судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в сумі 768 грн (сімсот сорок вісім гривень) 40 коп.

Outcome: approved