Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

27 травня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання у звязку з продовженням навчання. Зазначала, що відповідач є її батьком. Шлюб між ним та її матір'ю розірвано в 2003 році, вона проживає з матірю, а відповідач до досягнення нею повноліття сплачував на її утримання аліменти. Посилаючись на те, що вона не працює, з 2015 року навчається за контрактом в приватному вищому навчальному закладі «Краматорський економіко-гуманітарний інститут» на денному відділенні, що у звязку з навчанням потребує матеріальної допомоги, що відповідач працює, інших утриманців не має та може надавати їй матеріальну допомогу, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання на час навчання в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно (а.с. 1-2). Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 08 липня 2016 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у звязку з продовженням навчання у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу щомісяця, починаючи з 27 травня 2016 року і до закінчення навчання, але не більш, ніж до досягнення нею 23 річного віку. Стягнуто з [PERSON] в дохід держави судовий збір у розмірі 551,20 грн. (а.с. 21). В апеляційній скарзі відповідач [PERSON], посилаючись на неповне зясування обставин справи, порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення з нього аліментів у розмірі 25% його доходу щомісяця (а.с. 25-27). В судовому засіданні апеляційного суду відповідач доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити. Позивач протии доводів апеляційної скарги заперечувала, просила її відхилити, а рішення суду залишити без змін. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню частково, а рішення суду зміні з наступних підстав: З матеріалів справи встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с. 4). Згідно довідки приватного вищого навчального закладу «Краматорський економіко-гуманітарний інститут» від 10 лютого 2016 року № 638 [PERSON] з 2015 року навчається на 1 курсі економіко-гуманітарного факультету на денному відділенні, стипендія не нараховувалася, строк закінчення навчального закладу 30 червня 2019 року (а.с. 6). Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з продовженням навчання донька відповідача потребує матеріальної допомоги, будь-яких відомостей про те, що [PERSON] не може надавати матеріальну допомогу матеріали справи не містять (а.с. 21). Суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст. 199 Сімейного кодексу України (далі СК України). Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. З матеріалів справи встановлено, що дочка відповідача [PERSON], [INFO], досягла повноліття, проте не досягла віку 23 років. Згідно договору № 15115 від 01 вересня 2015 року про навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації або про надання додаткових освітніх послуг та довідки приватного вищого навчального закладу «Краматорський економіко-гуманітарний інститут» від 10 лютого 2016 року № 638 [PERSON] з 01 вересня 2015 року продовжує навчання за освітньо-професійною програмою підготовки бакалавра на економіко-гуманітарному факультеті на денному відділенні, стипендія їй не нараховується, строк закінчення навчального закладу 30 червня 2019 року (а.с. 5-6). Оскільки позивач в теперішній час у зв'язку із навчанням не працює, власних доходів не має, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у зв'язку з продовженням навчання позивач потребує матеріальної допомоги. Відповідач згідно матеріалів справи є працездатною особою, він [INFO], має постійне місце роботи працює на Новокраматорському машинобудівному заводі складачем потягів. Згідно наданого ним до апеляційного суду розрахункового листка за липень 2016 року його заробітна плата складає 8\~366,70 грн. (а.с. 45). Враховуючи ці обставини, висновок суду першої інстанції про те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу дочці в зв'язку з продовженням навчання, відповідає обставинам справи. До того ж відповідач визнає свій обовязок надавати матеріальну допомогу дочці у звязку із продовженням нею навчання. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, а саме: стану здоров'я та матеріального становища дитини; стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів; наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. В порушення норм ст. 200 СК України, стягуючи на користь позивача аліменти в розмірі 1/3 частки доходу відповідача, суд взагалі його не обґрунтував, про що обґрунтовано зазначає відповідач в апеляційній скарзі. Апеляційний суд вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів обставинам справи не відповідає. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. На підтвердження того факту, що вона потребує матеріальної допомоги та відповідно її витрат на навчання, позивачем суду надано договір № 15115 від 01 вересня 2015 року про навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації або про надання додаткових освітніх послуг, згідно якого загальна вартість надання освітніх послуг на весь строк навчання складає 35\~500 грн., в тому числі за 1 курс 8\~200 грн., за 2 курс 8\~600 грн., за 3 курс 9\~100 грн., за 4 курс - 9\~600 грн. (п. 5.2). Згідно п. 5.3 договору замовник вносить плату за навчання кожного місяця (10 навчальних місяців) у розмірі: 1 курс 820 грн., 2 курс 860 грн., 3 курс 910 грн., 4 курс - 960 грн. (а.с. 5). Згідно довідки приватного вищого навчального закладу «Краматорський економіко-гуманітарний інститут» від 10 лютого 2016 року № 638 [PERSON] стипендію не отримує (а.с. 6). З матеріалів справи встановлено, що позивач мешкає і навчається в одному населеному пункті, проживає з матірю, тобто у звязку із навчанням додаткових витрат на оренду житла та на проїзд до місця розташування навчального закладу, крім міського транспорту, не несе. Сторони визнають, що відповідач працює, що інших дітей, які потребують від нього матеріальної допомоги, в тому числі неповнолітніх, не має. Згідно заяви відповідача від 08 липня 2016 року про розгляд справи у його відсутність позовні вимоги він визнає частково та згоден сплачувати аліменти в розмірі 15% від його доходів (а.с. 17). Стягуючи на утримання позивача аліменти у звязку із продовженням навчання в розмірі 1/3 частки доходів відповідача, суд цей розмір не лише не обґрунтував, а й не врахував, що до досягнення позивачем повноліття відповідач [PERSON] за рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 25.12.1998 року у справі № 2-3774 сплачував аліменти у розмірі 1/3 частки його доходів на утримання двох дітей. Які виключні обставини обумовили стягнення аліментів в розмірі 1/3 частки доходу відповідача на повнолітню дочку судом в рішенні суду не зазначено. Крім того, відповідач в апеляційній скарзі обгрунтовано зазначає, що обов'язок утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання, в рівній мірі стосується обох батьків. В порушення вимог частини 2 ст. 200 СК України судом першої інстанції не враховано, що позивач може отримувати матеріальну допомогу і від своєї матері [PERSON], яка згідно пояснень позивача також є працездатною, працює та має постійний дохід на рівні мінімальної заробітної плати. Враховуючи зазначене, доводи апеляційної скарги про неповне з'ясування обставини справи, що мають значення для справи, є обґрунтованими. Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини 1 ст. 309 ЦПК України неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права є підставами для зміни рішення суду першої інстанції. Підстави для його скасування відсутні. Враховуючи вартість навчання, проживання позивача за місцем знаходження навчального закладу, матеріальне становище позивача, яка мешкає з матірю, її стан здоровя (з квітня 2016 року хворіє на гепатит), а також матеріальне становище платника аліментів, який працює, має заробіток 8\~366,70 грн., інших дітей та непрацездатних батьків, які потребують його матеріальної допомоги, не має, апеляційний суд, виходячи з позиції відповідача, викладеній в апеляційній скарзі, про стягнення з нього аліментів в розмірі ? частки доходу вважає, що відповідач може надавати позивачу матеріальну допомогу у зв'язку із продовженням навчання в розмірі 1/4 частки доходу щомісяця. При цьому апеляційний суд також виходить з засад справедливості, добросовісності та розумності, а також враховує, що позивач є повнолітньою та працездатною особою і, бажаючи продовжувати навчання після досягнення 18 років на денній формі, мусить докладати певних зусиль для забезпечення своєї життєдіяльності та навчання. Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в порушення частини 2 ст. 182 СК України суд не врахував мінімальний розмір аліментів на дитину, не ґрунтуються на законі. Розмір аліментів на повнолітню дочку, сина регулюється нормою ст. 200 СК України, яка не встановлює мінімальний розмір аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Відповідно до ст. 191, ст. 201 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до частин 1, 2 ст. 199 СК України право на утримання припиняється у разі припинення навчання або досягнення повнолітньою дитиною віку 23 років. Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а саме, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти у зв'язку із продовженням навчання в розмірі 1/4 частки доходу відповідача щомісяця, починаючи з 27 травня 2016 року до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2019 року включно, що є подією, яка настане раніше, ніж досягнення позивачем 23 років (31 березня 2021 року). Відповідно до частини 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Позивач при зверненні до суду судовий збір не сплачувала, від його сплати вона звільнена на підставі п. 3 ст. 5 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI «Про судовий збір», а тому відповідно до частини 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 2, п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (у редакції Закону України від 22.05.2015 р. № 484-VIII) у разі подання позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно ст. 8 Закону України від 25.12.2015 р. № 928-VIII «Про Державний бюджет України на 2016 рік» мінімальна заробітна плата станом на 01 січня 2016 року складала 1 378 грн. Відповідно до п. 3 ст. 80 ЦПК України ціна позову про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більш ніж за шість місяців. Виходячи з задоволених позовних вимог, в дохід держави підлягає стягненню з відповідача судовий збір в розмірі 551,20 грн. (8\~366,70 грн. х 1/4 х 6 х 1% = 125,50 грн., але не менше 551,20 грн. (1 378 х 0,4). Саме така сума судового збору стягнута судом першої інстанції з відповідача, тобто зміна рішення суду в частині розміру аліментів не тягне зміну рішення в частині розподілу судових витрат.

Outcome: partial