Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

29.06.2016 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить визнати останнього таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві власності належить вказаний будинок. В даному будинку відповідач, колишній чоловік її доньки, був зареєстрований у якості члена сім'ї доньки. Реєстрація відповідача була здійснена у зв'язку з тим, що йому після укладення шлюбу із її донькою [PERSON] не було де проживати у м. Києві, йому потрібно було йти працювати, а без приписки складно виконувати роботу та здійснювати всі необхідні формальності із цим пов'язані. Крім того, з метою об'єднання та створення нормальних житлових умов для своєї доньки, [PERSON], та її чоловіка [PERSON] позивач вирішила дозволити їм проживати у її будинку та прописати відповідача. Однак спільне життя подружжя не склалося. Фактично з квітня 2014 року Відповідач не проживав за місцем реєстрації, витрат на утримання будинку [ADDRESS] не здійснював. Також шлюб між відповідачем та донькою позивача був розірваний згідно рішення Солом'янського районного суду м. Києва у справі 2-4270/14, що набрало законної сили 11.09.2014 року. В рішенні суду зокрема встановлено, що на момент розгляду справи донька позивача та відповідач не ведуть спільного господарства. Де на сьогодні проживає відповідач їй не відомо, зв'язок із нею він не підтримує. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином в порядку передбаченому ст. 74 ЦПК України. Про причини своєї неявки в судове засідання відповідач суд не повідомив. При таких даних, суд у відповідності до положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України, знаходить можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку, що знаходиться в [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності від 25.10.2007 року. Згідно з довідкою форми №3, виданої Структурним підрозділом ЖЕД-901 КП «Керуючої компанії з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м.Києва» від 06.04.2016 №1867, на даний час в житловому будинку №64 зареєстровані позивач [PERSON], її чоловік [PERSON], донька [PERSON], її онуки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також відповідач [PERSON] Як видно з матеріалів справи відповідач був зареєстрована в житловому будинку №64 у якості члена сім'ї доньки позивача, яка мешкає разом із позивачем. Як зазначено позивачем, реєстрація відповідача була здійснена на прохання доньки для створення необхідних умов проживання родини після укладення шлюбу та для працевлаштування відповідача у м. Києві. Відповідач більше року фактично не проживає за місцем реєстрації, витрат на утримання будинку №64 не несе. Всі витрати несе позивач в повному обсязі, домовленості про порядок користування будинком №64 не було, де на сьогодні проживає відповідач їй не відомо, зв'язок із нею він не підтримує. Факт не проживання відповідача у будинку [ADDRESS] більше одного року підтверджується наданими суду письмовими доказами, а саме, актами обстеження житлово-побутових умов від 08.10.2015 року, 12.01.2016 року, 10.04.2016 року, 19.09.2016 року, 20.01.2017 року та 18.05.2017 року. Згідно актів вбачається, що в будинку позивача відсутні особисті речі відповідача, він не намагався вселитися, не проживає постійно у будинку, а його місце проживання невідомо. Як наполягала представник позивача в судовому засіданні у своїх поясненнях, жодних перешкод з боку позивача відповідачу у користуванні будинком ні вона, ні члени її сім'ї не чинили, а відповідач дій, які б свідчили про наміри та бажання зберегти за собою право користування житловим приміщенням не вчиняв. Перед розлученням у 2014 році він забрав свої речі та більше не користувався помешканням. Обставини, які би вказували на те, що позивач чинить відповідачеві перешкоди в користуванні спірним будинком, та обставин, які б вказували на поважність причин відсутності відповідача в ході розгляду справи судом встановлено не було. Правовідносини сторін, які випливають із вищевказаних обставин, стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним урегульовано положеннями статті 405 ЦК України. За змістом частини першої вказаної статті, члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут). Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не проживає в будинку [ADDRESS] понад один рік без поважних причин, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача належить задовольнити в повному обсязі, визнавши відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. З огляду на висновок суду про задоволення позовних вимог та з урахуванням положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати - сплачений судовий збір у сумі 551,20 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved