Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

29.03.2018 року позивач [PERSON] звернулась до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON], третя особа Служба у справах дітей Роздільнянської РДА з позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за межі України та на перетин лінії розмежування на території тимчасово непідконтрольної владі України без згоди батька. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. У 2017 році сторони розірвали шлюб, що підтверджується рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 14.12.2017 року, яке вступило в законну силу 09.01.2018 року. З початку 2017 року та на момент розірвання шлюбу Відповідач проживає окремо від дитини, стосунків з позивачкою він не підтримує. У зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] проживає у Одеській області позивач не має можливості отримати від нього дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України на лікування, відпочинок, оздоровлення або тоді коли це необхідно позивачці. У зв'язку з чим позивач просить суд надати [PERSON] дозвіл на тимчасовий виїзд дитини - [PERSON] у супроводі матері за межі України, а саме до Єгипту, Туреччини, Республіки Білорусь, Російської Федерації та до краї Шенгенської візи, а також на перетин лініїт розмежування на території тимчасово непідконтрольної владі України та повернення до України неповнолітньої доньки [PERSON] без дозволу (згоди) батька [PERSON] строком на 3 (три) роки. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав відзив на позовну заяву відповідно до якого пояснив, що з позовними вимогами не погоджується в повному обсязі, заперечує проти них, просить суд відмовити у задоволенні вказаного позову, також зазначив, що неодноразово надавав позивачці дозвіл на виїзд дитини з непідконтрольній владі України території та перетин державного кордону України, останній дозвіл закінчив свою дію 27 квітня 2018 року. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала суду відповідь на відзив відповідно до якої пояснила, що дійсно відповідач надавав дозволи на виїзд дитини, коли знаходився на непідконтрольній території у м. Луганськ, однак позивачка просить суд надати дозвіл строком на 3 роки, оскільки у зв'язку з тим, що відповідач працює будівельником та може залишити місце свого проживання та виїхати працювати до іншої країни, позивачка не впевнена в тому, що зможе отримувати від нього дозвіл кожні 6 місяців. Також найголовнішим акцентом своїх вимог щодо отримання дозволу на виїзд дитини за кордон позивачка залишає той факт, що у зв'язку із проведення бойових дій на території Луганської та Донецької області у любий час може розпочатися загострення та в неї може виникнути необхідність терміново виїхати з дитиною за межі України. Третя особа - представник Служби у справах дітей Роздільнянської районної державної адміністрації Самсій О.В. в судове засідання не з'явилась, повідомлялась належним чином про дату та час судового засідання, надала на адресу суду заяву, відповідно до якої просила суд розглянути справу за її відсутності та ухвалити рішення в інтересах неповнолітньої дитини відповідно до чинного законодавства України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов є не обґрунтованим, не доведеним, а тому не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до рішення Троїцького районного суду Одеської області від 14.12.2017 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON], який був зареєстрований 04 вересня 2010 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис №651 - розірвано, рішення набрало законної сили 09.01.2018 року. (а.с.17) Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області від 09.10.2012 року, актовий запис №1365. (а.с.8) Рішенням Троїцького районного суду Одеської області від 30.11.2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.11.2017 року та до повноліття дитини, рішення набрало законної сили 10.01.2018 року. (а.с.15) Позивач зазначає, що з початку 2017 року та на момент розірвання шлюбу [PERSON] проживає окремо, стосунків з позивачкою та донькою не підтримує, всі питання щодо виховання та утримання доньки не вирішує. У зв'язку з тим, що відповідач проживає у Одеській області вона не має можливості отримати від нього дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межи України на лікування, відпочинок, оздоровлення або тоді коли це необхідно позивачці. Вказаний факт позивачем не доведений, спростовується поясненнями відповідача, який зазначив, що регулярно надавав дозвіл позивачці на перетинання державного кордону України з дитиною строком на 6 місяців у зв'язку з чим заперечував, а отже проти того, щоб дитина виїжджала за кордон без його відома. Позивачка цю обставину підтвердила, однак вона бажає отримати дозвіл строком на 3 роки без згоди батька. (а.с.49-50) Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Правовідносини, які виникли між сторонами по справі регулюються Сімейним кодексом України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України. Відповідно до ст.313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Виходячи зі змісту ст. ст.1,3,4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянин України має право виїхати з України. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюється Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. За правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 (п.п. 3-5), виїзд з України громадян, які не досягли 16 річного віку, здійснюється за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду досягли 18-річного віку. Виїзд громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного із батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків з нотаріально посвідченою згодою здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого із батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого із батьків у разі пред`явлення зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу другого із батьків. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Тобто, при постановленні рішення щодо надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди та супроводу батька та посиланні на Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» суду слід зазначати дозвіл на конкретний виїзд (одноразовий), з визначенням його початку й закінчення. При таких обставинах, вимоги [PERSON] про надання судом дозволу на виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди та супроводу батька без зазначення конкретного строку та країни перебування не передбачені законодавством України. Крім того, виходячи зі змісту ст. 141 СК України, яка визначає рівні права та обов'язки щодо дитини, надання судом дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька позбавить останнього можливості брати участь у вихованні своїх дітей та можливості спілкування з ними. Наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 12.06.2015 року № 415ог затверджено Тимчасовий порядок здійснення контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей. Відповідно до п. 5.1.1. Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, якими, зокрема п.п. 2 п. 4, передбачено, що підставою для виїзду з України громадян України, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, є рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Поряд з цим, відповідно до п. 3 Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого постановою КМУ від 04.06.2015 року № 367 визначено, що в'їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду дітей через лінію зіткнення, а лише встановлено певний порядок їх в'їзду/виїзду за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. У зв'язку з тим, що відповідач регулярно надавав дозвіл на перетин державного кордону України та лінії розмежування на території тимчасово непідконтрольній владі України та позивачка в позовній заяві не зазначає конкретний строк з визначенням його початку й закінчення, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed