Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

27 березня 2015 року до Словянського міськрайонного суду Донецької області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивуючи тим, що вона на підставі свідоцтва про право власності від 29.05.2007 року та на підставі договору дарування частки квартири від 25.11.2014 року є власником квартири [ADDRESS]. Крім того за вищезазначеною адресою зареєстрован також [PERSON], однак відповідач за вищезазначеною адресою не проживає з червня 2009 року, участі у сплаті комунальних послуг не приймає, жодних зобовязань по утриманню квартири не виконує, особисте майно відповідача у вищезазначеній квартирі відсутнє. Оскільки відповідач не проживає за зареєстрованою адресою понад встановленні строки позивачка просить суд, ухвалити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням квартирою № 41 в будинку № 6 по вул.. Вільній в м. Словянську. Позивач [PERSON] до судового засідання не зявилася, надала до суду заяву з проханням слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Представник позивача, адвокат [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги до судового засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним, шляхом розміщення оголошення в газеті «Донбасс», про причини неявки суд не повідомив з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався. Згідно ст. 169 ч. 4 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, а на підставі ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні з достовірністю встановлено, та підтверджено належними доказами, що позивачка [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 29.05.2007 року (а.с. 8) та на підставі договору дарування частки квартири від 25.11.2014 року (а.с.5-6) є власником квартири [ADDRESS]. Крім того за вищезазначеною адресою зареєстрован також [PERSON], однак відповідач за вказаною адресою не проживає з червня 2009 року, участі у сплаті комунальних послуг не приймає, жодних зобовязань по утриманню квартири не виконує, особисте майно відповідача у вищезазначеній квартирі відсутнє, що підтверджується актом № 238 комітету мікрорайону Артема Лісний від 19.03.2015 року (а.с. 9) Згідно зі ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні користування та розпорядженням своїм майном. Згідно ст. 72 Житлового Кодексу України, особа визнається такою, що втратила право користуватися жилим приміщенням, якщо ця особа відсутня понад встановлені строки. Реєстрація відповідача обмежує позивачку у володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном у повній мірі. Таким чином, враховуючи те, що [PERSON] не мешкає за адресою: Донецька область, м. Словянськ вул. Вільна, 6/41 понад встановленні чинним законодавством строки, участі у сплаті комунальних послуг не приймає, жодних зобовязань по утриманню квартири не виконує, його особисті речі відсутні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved