Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

26 серпня 2020 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказала, що спірна квартира належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 липня 2020 року, після померлої [INFO] баби [PERSON] . Зазначила, що відповідач був зареєстрований в належній їй квартирі її померлою бабою, і самостійно зняти його з реєстрації у даній квартирі вона не може, оскільки необхідна заява останнього. Вказала, що відповідач ніколи не проживав у спірній квартирі, а лише значиться зареєстрованим в ній. Позивач самостійно сплачує вартість всіх комунальних послуг, тому вимушена звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою судді від 11 вересня 2020 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 07 жовтня 2020 року, 02 листопада 2020 року ухвалами суду, розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою сторін. 23 листопада 2020 року розгляд справи відкладено за клопотанням представника позивача. Позивач [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти заочного розгляду справи, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти заочного розгляду справи. Просив позовні вимоги задовольнити, суду пояснив, що позивач отримала спірну квартиру у спадщину, і після оформлення спадщини дізналася, що в належній їй квартирі зареєстрований відповідач. В подальшому з`ясувалося, що [PERSON] був зареєстрований в квартирі її бабою за проханням іншої онуки, але відповідач жодного дня в квартирі не проживав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляд справи суду не надав, в зв`язку з чим за згодою позивача судом розглянуто справу в заочному порядку. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона була сусідкою померлої [PERSON] , знайома з померлою була з 80-х років. Пояснила, що відповідача [PERSON] вона бачила двічі, востаннє 5-10 років тому. Коли бачила відповідача вдруге він кричав на бабусю позивачки та погрожував їй. Пояснила, що їй відомо про те, що відповідач був зареєстрований у квартирі позивачки померлою [PERSON] за проханням іншої онуки, з якою він проживав, однак у спірній квартирі він не проживав жодного дня. Суд, заслухавши свідка, позивача, представника позивача, дослідивши матеріли справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом П`ятої криворізької державної нотаріальної контори Оксамитною Н.В. (а.с.5-6) Як вбачається з довідки №9821 від 11 серпня 2020 року, виданої Відділом реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Покровської районної в місті ради, за адресою: [ADDRESS] , з 20 березня 2012 року зареєстрований [PERSON] , [INFO] (а.с.7) Відсутність відповідача у спірному житлі підтверджується актом від 11 серпня 2020 року, складеним мешканцями буд. [ADDRESS] та затвердженого головою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Заріччя 7-19», згідно якому відповідач [PERSON] з січня 2015 року не проживає в квартирі [ADDRESS] (а.с.8) Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Таким чином, враховуючи факт належності спірної квартири позивачу на праві особистої приватної власності, який є підтвердженим, суд приходить до висновку, що є підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування цим житлом, та право позивача, в силу ст. 150 ЖК України, як порушене, підлягає захисту в судовому порядку, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в сумі 840,80 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved