Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

26 червня 2019 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно укладеного договору між позивачем та відповідачем №б/н від 14.03.2014 року відповідач отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Своїм підписом у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку відповідач підтвердив, що ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг та тарифами ПриватБанку. Однак відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість на загальну суму 78443,44 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту - 1628,92 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 68435,66 грн.; заборгованість за пенею - 4167,27 грн, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - фіксована частина; 3711,59 грн. - процентна складова. Тому позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати. Ухвалою від 01 липня 2019 року позовна заява була залишена без руху. Після усунення недоліків позовної заяви та отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, 31 липня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. На задоволенні позову наполягає та згоден на заочний розгляд справи /а.с.45/. Тому справа розглянута у відсутність представника позивача, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Відповідачу направлялася судова повістка про виклик в судове засідання за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, як передбачено п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, однак до суду повернувся конверт з довідкою Укрпошти: «за зазначеною адресою не проживає» /а.с.80/. При цьому ч.1 ст.131 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Тому суд визнає причини неявки відповідача неповажними і тому справа розглянута у його відсутність в порядку п.1 ч.3 ст.223, ст.280 ЦПК України з постановленням заочного рішення. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 14.03.2014 року [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між ним та банком договір. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до положень якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Підписавши зазначену анкету-заяву, відповідач підтвердив, що ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Приватбанку. Таким чином, [PERSON] уклав з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір №б/н від 14.03.2014 року, за яким отримав кредит в сумі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає вимогам ст.1054 ЦК України /а.с.10, 11, 36, 52/. АТ КБ «Приватбанк» є правонаступником ПАТ КБ «Приватбанк» /а.с.41-42/. Відповідно до п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, після отримання Банком від Клієнта необхідних документів, а також Заяви, Банком проведено перевірку наданих документів та прийнято рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту у сумі 2000 грн., а 24.03.2015 року розмір кредитного ліміту зменшено до 1050 грн. /а.с.52/. Відповідно до п.п.2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язаний погашати заборгованість по кредиту, процентах за його користування, по перевитратах кредитного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У випадку невиконання зобов`язань за договором, на вимогу кредитора виконати зобов`язання по поверненню кредиту /в тому числі простроченого кредиту і Овердрафту/, сплатити винагороду банку. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, позивач вважає, що станом на 04.06.2019 року відповідач має заборгованість в сумі 78443,44 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту - 1628,92 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 68435,66 грн.; заборгованість за пенею - 4167,27 грн; штраф - 4211,59 грн. /а.с.62-63/. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно п.п.2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, ст.ст.526, 1049, 1050, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний належним чином виконувати взяті зобов`язання, повернути кредит та сплатити проценти в строки та в порядку, що встановлені договором. При цьому, відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання, або не виконав його в строк, передбачений договором. Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, так як відповідач не виконав зобов`язання в строк, передбачений кредитним договором, то позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню. Щодо відсотків за користування кредитом, суд прийшов до наступного. Ч.1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. При цьому, згідно з абзацом 2 ч.1 ст.1048 ЦК України, у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Тому, виходячи із аналізу абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України, після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Така позиція суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, у пунктах 53-55. Крім того, аналогічні положення щодо відсотків закріплені і в самому кредитному договорі. Так, п.2.1.1.12.4 Умов та правил встановлено, що відповідно до ст.212 ЦК України, у разі наявності Простроченого Кредиту (Овердрафту) - строком повернення кредиту (Овердрафту) в повному обсязі є 211 день з моменту виникнення такої заборгованості. Відповідно до п.2.1.1.12.6.4 Умов та правил, у разі непогашення суми простроченого кредиту (кредитного ліміту, кредитної лінії), овердрафту або його частини понад 210 днів весь Кредит (Овердрафт) вважається простроченим і нарахування з дати переводу Кредиту (Овердрафту) в статус прострочених боргових зобов`язань проводяться згідно п.п.2.1.1.12.6.1. На залишок простроченої заборгованості Боржник сплачує пеню в розмірі, вказаному в п.2.1.1.12.6.1 Умов. При цьому винагорода відсотки за користування Кредитом не сплачується. Таким чином, кредитним договором сторони погодили строк виконання зобов`язань за договором в повному обсязі, а отже і строк кредитування, а саме: у разі виникнення простроченого кредиту (овердрафту) - 210 днів з моменту виникнення такої заборгованості. Строк погашення заборгованості минулого місяця по кредиту та овердрафту відповідно до п.2.1.1.12.4, 2.1.1.12.7.2 Умов та правил - до 25 числа поточного місяця. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідач регулярно здійснював платежі по погашенню заборгованості до листопада 2014 року. Платіж, який він повинен був здійснити до 25 грудня 2014 року, ним не здійснено. Таким чином, починаючи з 26 грудня 2014 року у відповідача з`явилась прострочена заборгованість за кредитом та виходячи з умов договору, встановлених вищевказаним п.2.1.1.12.6.4, позивач, починаючи з 26 грудня 2014 року, мав право нараховувати відсотки за користування кредитом лише протягом 210 днів, тобто по 23 липня 2015 року включно, а далі з 24 липня 2015 року весь Кредит (Овердрафт) вважається простроченим та право позивача на нарахування відсотків припинилося. Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості, позивачем нараховано відсотки по 04 червня 2019 року включно. Тому суд вважає, що в період з 24 липня 2015 року по 04 червня 2019 року відсотки нараховано без відповідних правових підстав, і тому позов в частині стягнення заборгованості за відсотками підлягає частковому задоволенню, а саме задоволенню в частині стягнення відсотків, нарахованих по 23 липня 2015 року включно в сумі 655,15 грн. (а.с.62-63), а в частині стягнення заборгованості за відсотками, які нараховані у період з 24 липня 2015 року по 04 червня 2019 року в сумі 67780,51 грн. позивачу слід відмовити. Щодо позовних вимог про стягнення пені, суд прийшов до наступного висновку. Згідно з п.2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг, у разі виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн., включаючи прострочені зобов`язання, передбачені п.п.2.1.1.12.6.2, 2.1.1.12.8.1, клієнт сплачує банку пеню, яка розраховується так: пеня = базова процентна ставка по договору /30 (нараховується за кожен день прострочки кредиту) + 50 грн. (одноразово). Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту /а.с.33/. Крім того, відповідно до п.2.1.1.12.7.2. Умов та правил, у разі непогашення заборгованості минулого місяця до 25-го числа поточного місяця Клієнт сплачує пеню за несвоєчасне погашення кредитного ліміту в Пільговий період, рівну діючій Базовій місячній процентній ставці від боргових зобов`язань на момент списання /а.с.33/. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 03 вересня 2014 року у справі №6-100цс14 (Постанова №6-100цс14), з якою погодився і Верховний Суд у постанові від 28.02.2018 року у справі № 202/3351/14-ц (провадження N 61-4338св18), частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Позивачем нарахована пеня в розмірі 4167,27 грн., тоді як заборгованість відповідача за тілом кредиту складає 1628,92 грн., а за відсотками за користування кредитом - 655,15 грн. Оскільки розмір нарахованої позивачем пені значно перевищує розмір збитків, виходячи із засад розумності, справедливості, суд вважає, що позовні вимоги, щодо стягнення заборгованості за пенею слід задовольнити частково, зменшивши розмір пені з 4167,27 грн. до 3000 грн. Також позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення штрафу. Так, п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що при порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому грошовому зобов`язанню, передбаченому цим договором більш ніж на 30 днів, Клієнт зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. плюс 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з врахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій /а.с.31/. На думку суду, позивач помилився при розрахунку розміру штрафу в частині процентної складової, так як до складу заборгованості, від якої слід розрахувати 5%, врахував не лише заборгованість за кредитним лімітом та відсотками, як передбачено договором, а і заборгованість за пенею, що договором не передбачено. Тому процентна складова штрафу підлягає стягненню в розмірі 114,20 грн. (/1628,92 грн. + 655,15 грн./ х 5%), а позов в частині стягнення штрафу - частковому задоволенню. Таким чином, загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача, складає 5898,27 грн. (з них: заборгованість за тілом кредиту - 1628,92 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 655,15 грн.; заборгованість за пенею - 3000 грн.; штраф /фіксована частина/ - 500 грн.; штраф /процентна складова/ - 114,20 грн.). В задоволенні іншої частини позовних вимог позивачу відмовити. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial