Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

27.07.2021 р. до Глухівського міськрайонного суду з Самарського районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю надійшли матеріали за заявою адвоката Виприка Сергія Олександровича в інтересах [PERSON] , про оголошення фізичної особи померлою. Заява мотивована тим, що [PERSON] є дочкою [PERSON] . У 2014 році її батько посварився із матір`ю і став проживати від них окремо. У серпні 2015 року зв`язок із батьком припинився. Останнє відоме його місце проживання було м. Дніпро, але зареєстрований він був у м. Глухові. До моменту коли перестав виходити на зв`язок, він мешкав у м. Харкові та працював на ринку. Зловживав алкогольними напоями та можливо наркотиками. Аліменти він не платив з 2015 року. Родичі звертались до поліції, але це не дало результату. Заявник зазначала, що факт смерті батька необхідно встановити для оформлення спадщини. Представник заявника підтримав заяву та просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився. У матеріалах справи наявні клопотання представника заінтересованої особи, в яких він просить суд проводити судові засідання без його участі. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. У відповідності із ч. 1 ст. 46 ЦК України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Оголошення громадянина померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме. Рішення про оголошення фізичної особи померлою може бути прийняте судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, протягом шести місяців; 3) неможливість одержання відомостей про місце перебування особи, незважаючи на вжиті заходи. Особливістю цієї категорії справ, є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина. Згідно з ч. 1 ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Системний аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Тобто особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення фізичної особи померлою ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи (правова презумпція). Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07.07.2021 р. у справі № № 390/1443/19-ц. При розгляді справ вказаної категорії судам слід, крім іншого, з`ясовувати, чи може бути відсутність особи умисною, тобто чи не переховується вона від правоохоронних органів з метою уникнення юридичної відповідальності. Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 06.11.2019 р. у справі № 226/3053/18. Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою. Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 27.11.2019 р. у справі № 461/424/15-ц. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Матеріали цієї справи містять такі документи, які вказують на наступне. Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану від 14.09.2021 р. стверджується, що [PERSON] народився [INFO] . Його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Відомостей про державну реєстрацію смерті, не виявлено. (а.с.94-95). Відповідно до актових записів про одруження [PERSON] з 05.06.1999 р. по 14.01.2016 р. перебував у шлюбі із [PERSON] . Шлюб був розірваний на підставі рішення суду, ухваленого у заочному порядку (а.с.12, 93). З свідоцтва про народження та актового запису про народження слідує, що заявник по справі є дочкою [PERSON] (а.с.7, 92). За рішенням суду від 14.01.2016 р. з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дітей. Виконавче провадження було відкрито 26.08.2016 р. Згідно з розрахунком, аліменти боржником не сплачувались взагалі і виконавцем не стягувались (а.с.11, 13, 111-123). У матеріалах справи мається висновок оперуповноваженого Глухівського відділу поліції від 11.08.2017 р. у якому зазначено, що 02.08.2017 р. до поліції звернулась [PERSON] та повідомила про зникнення свого сина. За результатами цього звернення перевірка була припинена, оскільки було встановлено, що [PERSON] проживає у м. Дніпро і тому саме там необхідно було проводити перевірку (а.с.17). Також, у матеріалах справи мається копія довідки оперуповноваженого Глухівського відділу поліції від 21.05.2019 р., у якій зазначається, що 26.04.2019 р. до поліції звернулась [PERSON] та повідомила про зникнення свого брата [PERSON] . За результатами цього звернення, яке поліція розглядала в порядку Закону України «Про звернення громадян», була припинена перевірка, а заявниці надана відповідь, що місце мешкання [PERSON] встановити не вдалось (а.с.16). Як слідує із листа Державної прикордонної служби України від 08.09.2021 р. даних про перетин державного кордону України гр. [PERSON] за останні п`ять років не виявлено (а.с.84). За повідомленням Глухівської міської ради, [PERSON] , значиться зареєстрованим у [ADDRESS] (а.с.90). Листом Шосткинського центру комплектування від 14.09.2021 р. стверджується, що [PERSON] перебуває на обліку військовозобов`язаних у м. Глухові. Для проходження військової служби не призивався (а.с.98). Відповідно до інформації наданої податковою службою, [PERSON] у період з 01.01.2015 р. по 30.06.2021 р. отримував доходи з кодом 106 надання майна в лізинг, з яких відраховувались податки (а.с.86-88). Крім цього, суд допитав свідків [PERSON] та [PERSON] , які, кожна окремо, показали, що останній раз контактували з [PERSON] по телефону у 2015 році. З його слів знали, що він проживає у м. Харкові та працює на ринку. [PERSON] додатково показала, що син їй розповідав, що у м. Харкові знімає квартиру. У жовтні 2015 р. з його номером не було зв`язку. Аналізуючи вказані докази, суд зазначає, що із наведених вище документів від поліції слідує, що фактично поліцією не проводились жодні заходи щодо встановлення місця знаходження [PERSON] , оперативна справа категорії «розшук» не заводилась, кримінальне провадження не відкривалось. Зміст цих документів носить характер відповіді на звернення, а не звіт про заходи розшуку. Аналогічний висновок стосується й документів з виконавчої служби. Зокрема, виконавча служба не виявила дохід, який за повідомленням податкової служби отримує [PERSON] . Заходів щодо розшуку боржника на час прийняття рішення, виконавчою службою не вживалось. Тому на основі цих документів неможливо не тільки підтвердити припущення про смерть [PERSON] , а й взагалі неможливо підтвердити відсутність відомостей про місце його перебування. У своїх показах свідки, як і заявник у своїй заяві, констатували лише факт відсутності з [PERSON] будь-якого зв`язку, відсутність відомостей про місце його перебування, але жодним чином вони не вказували про можливі припущення про його смерть. За таких обставин, з урахуванням того, що фактично розшук [PERSON] не проводився і ніякі дії з цього приводу не вживались, суд доходить до висновку, що заявником не надано належних та допустимих доказів для встановлення обставин, на підставі яких можливо б було зробити вірогідне припущення про смерть [PERSON] , так як у заяві до суду заявник лише констатувала факт відсутності з батьком будь-якого зв`язку, відсутність відомостей про місце його перебування, але жодним чином не доводила можливі припущення про його смерть. Відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання, реєстрації, саме по собі не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Таким чином, заява подана передчасно, за відсутності відповідних доказів та обґрунтувань, а тому у її задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 46, 47 ЦК України,

Outcome: dismissed