Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

28 лютого 2017 р. позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 2006 року проживала однією сімєю, без реєстрації шлюбу як чоловік і жінка, з відповідачем. Під час спільного проживання у сторін народилися спільні діти: син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Вказала, що вона сама утримує дітей, а відповідач ухиляється від батьківських обовязків, гроші на утримання дітей не надає. Просила суд постановити рішення, за яким стягувати з відповідача на її користь на утримання дітей аліменти в розмірі 1/3 частки щомісячно до їх повноліття. У судове засідання позивач не зявилася, але надала суду письмову заяву, в якій позовну заяву підтримала та просила позов задовольнити, а справу розглянути за її відсутності. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим за місцем реєстрації про час і місце розгляду справи, у судове засідання двічі, а саме: 13.03.2017 року та 27.03.2017 року, без поважних причин не зявився. Про причини неявки суду не повідомив. У своїй заяві позивач погодилася на постановлення судом рішення у заочному порядку в разі неявки відповідача. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Положенням частини 3 статті 181 СК України визначено, що кошти на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її батька і /або/ у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, сторони з з 2006 року, проживали однією сімєю, як чоловік і жінка, без реєстрації шлюбу. У період спільного проживання, а саме: 06 січня 2010 року у них народився спільний син [PERSON] Ніпувич, а 21 липня 2006 року народився спільний син [PERSON] [PERSON] Ніпувич, батьком яких є відповідач у справі, що доведено записом в свідоцтвах про народження дітей та останнім не оспорюється. Встановлено, що відповідач [PERSON] Ніпу, з 2013 року проживає окремо від сімї, а діти знаходяться на утриманні позивача. Судом зясовано, що відповідач [PERSON] Ніпу має задовільний стан здоровя, є працездатним і проживає окремо від дітей, інші аліментні платежі не сплачує. Діти залишаються проживати разом з позивачем. Наведене свідчить про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей. Відповідно з вимогами ст. 191 СК України аліменти підлягають стягненню з відповідача з моменту подачі до суду позову, тобто з 28 лютого 2017 року і на підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України підлягають обовязковому негайному стягненню у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved