Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

27 березня 2017 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення суми боргу. В обґрунтування вимог зазначив, що 01 листопада 2014 року надав відповідачеві позику у сумі 48000,00 доларів США, а останній зобов'язався повернути суму боргу у строк до 01 листопада 2016 року. В обумовлений строк відповідач суму боргу не повернув та до сьогодення ухиляється від його повернення. Просив стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у національній валюті у сумі 1298400,00 гривень, 3 % річних від суми заборгованості в порядку ст. 625 ЦК України за період з 01.11.2016 по 27.03.2017 у сумі 15687,52 гривень, а також в порядку ст. 1048 ЦК України відсотки за користування позикою за період з 01.11.2016 по 27.03.2017 року у сумі 73208,41 гривень. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не прибули, надавши заяви про розгляд справи у їх відсутність, якими позовні вимоги підтримали у повному обсязі, а також зазначили про згоду на вирішення справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув. Судові виклики надсилались відповідачеві за місцем проживання та були повернуті на адресу суду за закінченням термінів зберігання. З урахуванням наведених обставин суд вважає за можливе розглянути справу у заочному порядку, що відповідає положенням ст.ст. 169, 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, з розписки, наявної у матеріалах справи, вбачається, що 01 листопада 2014 року позичальник [PERSON] прийняв від позикодавця [PERSON] позику у сумі 48000,00 доларів США, яку зобов'язав повернути у повному обсязі у строк до 01 листопада 2016 року. Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність (оперативне володіння) другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових кошт або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом із тим, за змістом ст.ст. 524, 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виражене та виконане у грошовій одиниці України - гривні. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Оглянутою в судовому засіданні розпискою від 01.11.2014 встановлено, що будь-яких умов щодо обов'язку позичальника [PERSON] сплатити на користь позикодавця [PERSON] процентів за користування позикою, умов її відповідальності за неналежне виконання договору позики тощо, сторонами погоджено не було. Згідно із розрахунком заборгованості, представленим позивачем [PERSON] загальна сума боргу станом на 27 березня 2017 року становить 1387295,93 гривень, а саме: сума основного боргу - 1298400,00 гривень; 3% річних за період з 01.11.2016 по 27.03.2017 року - 15687,52 гривень; відсотки за користування позикою за період 01.11.2016 року по 27.03.2017 року - 73208,41 гривень. Вказаний розрахунок в цілому відповідає вимогам чинного законодавства, проведений вірно із урахуванням відповідних офіційних індексів інфляції та ставок Національного банку України у спірний період. Отже, в сенсі наведених норм та вказаних обставин, виходячи з засад змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] суму боргу у загальному розмірі 1387295,93 гривень, тим самим задовольняючи пред'явлений позов по суті. У відповідності до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України суд також стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 8000,00 гривень. На підставі ст.ст. 526, 625, 1046, 1048, 1049 ЦК України,

Outcome: approved