Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

28.05.2015 року [PERSON] звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу. (а.с. 2-5) Позивач у позовній заяві та у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог, посилався на те, що 05 квітня 2012 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики б/н, за умовами якого позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 4 000 (чотирьох тисяч) доларів США. У відповідності до досягнутої між сторонами домовленості, відповідач зобов'язався повернути позивачу зазначені грошові кошти до 30 травня 2012 року. Факт укладення між позивачем та відповідачем договору позики та передачі грошових коштів у сумі 4 000 (чотирьох тисяч) доларів США, а також обов'язок відповідача повернути зазначені грошові кошти до 30 травня 2015 року підтверджується розпискою від 05 квітня 2012 року. Потім 16 жовтня 2014 року між сторонами знов був укладений договір позики б/н, за умовами якого позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 81\~000 (вісімдесят одна тисяча) грн. У відповідності до досягнутої між сторонами домовленості, відповідач зобов'язався повернути позивачу зазначені грошові кошти до 20 грудня 2014 року. Факт укладення між позивачем та відповідачем договору позики та передачі грошових коштів у сумі 81\~000 (вісімдесят одна тисяча) грн., а також обов'язок відповідача повернути зазначені грошові кошти до 20 грудня 2014 року підтверджується розпискою від 16 жовтня 2014 року. Посилаючись на те, що відповідач не виконав свої договірні зобовязання та не повернув грошові кошти, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь загальну суму боргу у розмірі 229\~381 грн. 13 коп. Також позивач просив суд покласти на відповідача судові витрати по справі. (а.с. а.с. 2-5, 15,16) У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову та наданого позивачем розрахунку суми боргу не заперечував. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.04.2012 року між позивачем та відповідачем шляхом складання розписки, був укладений договір позики б/н, за умовами якого, позивач передав у власність відповідача 4 000 (чотири тисячі) доларів США, що еквівалентно 32 000 (тридцяти двом тисячам) гривень за курсом НБУ на дату укладання договору. 16 жовтня 2014 року між сторонами також шляхом складання розписки, був укладений договір позики б/н, за умовами якого, позивач передав у власність відповідача 81\~000 (вісімдесят одну тисячу) грн. Також встановлено, що на момент складання позовної заяви, а саме станом на 30 квітня 2015 року, розмір наданої позивачем відповідачу позики за договором позики б/н від 05.04.2012 року у сумі 4000 (чотирьох тисяч) доларів США за курсом НБУ еквівалентний 84 160 (вісімдесят чотирьом тисячам ста шістдесяти) гривням. Із матеріалів справи встановлено, що позичкодавець свої договірні зобовязання виконав в повному обсязі. В той же час, позичальник не виконує належним чином взяті на себе договірні зобовязання із своєчасного повернення суми боргу, внаслідок чого утворилась заборгованість, розмір якої станом на 05 травня 2015 року становить 229\~381 грн. 13 коп., з яких сума боргу 165 160 грн., заборгованості по відсоткам 18 410,21 грн., заборгованості від інфляції 35 353 грн., суми 3% річних 10\~457, 92 грн. (а.с.5, 6-8). Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України. Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право у встановленому законом порядку звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договір, який є обовязковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є договір позики (ст.1046 ЦК України). Нормою ст.1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмові формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ч. 2 ст. 625 боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті викладених норм цивільного законодавства, враховуючи, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між позивачем та відповідачем договорів позики від 05 квітня 2012 року, 16 жовтня 2014 року форма та зміст яких відповідають положенням цивільного законодавства, зокрема ст.1047 ЦК України, а вказаний відповідач, на відміну від позивача, свої зобовязання за цими договорами не виконала в повному обсязі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, засновані на законі, а отже підлягають задоволенню. Крім того суд вважає доцільним, встановити еквівалентну суму 4 000 (чотирьом тисячам) доларів США доларів станом на 30.04.2015 року, яка відповідно до офіційного курсу НБУ складає 84 160 (вісімдесят чотири тисячі сто шістдесят) гривень. Також суд визначає що розрахунки позивача про заборгованість по відсоткам, заборгованість по інфляції, суми 3% річних є вірними, вказані суми відповідач також визнав у повному обсязі. (а.с. 6-8, 10) Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений останнім при зверненні до суду судовий збір в розмірі 2 294,00 гривні (а.с.1). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved