Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

27 липня 2021 року з вищевказаною позовною заявою до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області звернувся [PERSON] . На підтвердження позовних вимог позивач посилається на те, що він є власником квартири [ADDRESS] . У вказаному будинку також зареєстровані відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є знайомими позивача. Відповідачі були зареєстровані у вказаній квартирі у 2013 році, але ніколи в ній не проживали. Реєстрація відповідачів у зазначеному будинку залишалася формальною, речей та майна відповідачів у будинку немає . Через наявність формальної реєстрації відповідачів позивач вимушений платити додаткові кошти за них по комунальних платежах, а також не може розпорядитись своїм майном, чим порушуються його права. З 2013 року позивач не спілкується з відповідачами оскільки, місце знаходження їх йому невідоме, засоби зв`язку також не відомі, тому добровільно зняти відповідачів з реєстрації він не має можливості. Наявність реєстрації відповідачів у квартирі обмежує права позивача, як власника, що стало підставою для звернення до суду. Відповідно до ч. 4\~ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1\~ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 30.07.2021 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі , позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а. с. 31 ). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, без пояснення причини неявки, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином відповідно до п. 4 ч. 8 та ч. 11 ст.128 ЦПК України, відзиву чи будь яких заперечень а також заяв про розгляд справи за їх присутності не подали. ( а.с. 24-26) Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Його право власності підтверджується договором дарування квартири від 29.09.2004 року серія ВВЕ №801831 (а.с. 4). За даною адресою зареєстровані, але не проживають [PERSON] [INFO] ( а.с. 21) , [PERSON] [INFO] ( а.с. 20) , [PERSON] [INFO] ( а.с. 19) , цей факт також підтверджується довідкою та актами ОСББ «Миргородська Калина-2016» (а.с.6-10). Позивач по справі [PERSON] є учасником бойових дій ( а.с. 13) Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з вимогами ст. 150 ЖК України, ст. 383 ЦК України громадяни, що мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання та проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі добровільно, без поважних на те причин не проживають за адресою спірного житлової квартири з 2013 року, тобто понад 7 років, чим створюють позивачу перешкоди в користування нею. Приймаючи до уваги те, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , а відповідачі, будучи зареєстрованими у вказаному будинку, але фактично не проживаючи у ньому, перешкоджають позивачу у користуванні та розпорядженні ним своєю власністю, суд вважає можливим задовольнити позов [PERSON] та визнати відповідачів таким, що втратили право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 3 п. 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.02.2013 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у разі коли позов немайнового характеру задоволено повністю стосовно двох і більше відповідачів або якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати також розподіляються між відповідачами порівну. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Таким чином витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідачів порівну.

Outcome: approved