Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

27.07.2020 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що з 21.06.2016 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, за час якого у них [INFO] народилася спільна дитина - донька [PERSON] . На даний час подружні відносини між ними фактично припинені, спільне господарство не ведеться, кожен з них живе окремим життям. Вважає, що примирення між ними не можливе. Разом з тим, малолітня [PERSON] , [INFO] , залишилися на її вихованні та утриманні. Вказує, що відповідач не приймає участі у матеріальному забезпеченні та вихованні доньки. В свою чергу, вона немає змоги одноосібно утримувати малолітню дитину. Так, [PERSON] працює неофіційно за кордоном та отримує дохід в розмірі 15000 грн. щомісячно, а тому останній має можливість надавати фінансову допомогу на дитину. Крім того, будь-яких інших осіб відповідач на своєму утриманні немає. Враховуючи викладене, просить суд: розірвати шлюб між нею та [PERSON] , який було зареєстровано 21.06.2016 року Виконкомом Липинської сільської ради Луцького р-ну Волинської обл. за актовим записом № 5; присудити стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.07.2020 року та до досягнення дитиною повноліття; стягувати з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 27.07.2020 року та до досягнення дитиною трирічного віку; стягнути з відповідача судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала з підстав, які викладені у її позовній заяві, просила їх задовольнити у повному обсязі. Додатково пояснила, що причиною розірвання із відповідачем шлюбу, окрім вказаних у позові обставин, є зловживання останнім алкоголю, а також постійні конфлікти, які він вчиняє та в ході яких застосовує до неї фізичне насилля. На розірванні шлюбу вона наполягає. Також зазначила, що [PERSON] не приймає участі у матеріальному їх спільної доньки [PERSON] . Відповідач в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення заявлених позовних вимог, а також пояснив суду, що вони з позивачкою проживають окремо з 01.04.2020 року, в тому числі й через зловживання ним спиртними напоями. Проте, протягом усього часу він всіляко намагався примиритися із [PERSON] , проте остання категорично не бажає відновлювати шлюбні відносини. Додатково зазначив, що наразі він не працює, а тому будь-яких доходів не має. Інші неповнолітні діти чи утриманці у нього відсутні. Він є здоровим, працездатним та на обліку у лікарів не перебуває. Заявлені позовні вимоги визнав у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 21.06.2016 року, який було зареєстровано Виконкомом Липинської сільської ради Луцького р-ну Волинської обл. за актовим записом № 5. Зазначене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яке міститься в матеріалах справи (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Дана обставина підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 9). Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Під час розгляду даної справи встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, укладеного з відповідачем та переконана в неможливості їх примирення в подальшому. В свою чергу, відповідачем було подано клопотання про надання строку на примирення (а.с. 25). Згідно із ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, і це не випадково, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення. Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. До такого правового висновку прийшов Верховний суд України у своїй постанові від 30.05.2019 року при розгляді цивільної справи № 442/6319/16-ц. Разом з тим, в ході розгляду справи по суті відповідач подану 01.10.2020 року заяву про надання строку для примирення не підтримав, а тому у суду відсутні підстави для надання сторонам терміну на примирення. Також суд приймає до уваги той факт, що [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, а тому примушування до його збереження є порушенням права позивача на свободу та особисту недоторканість. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки через відсутність взаєморозуміння та втрати почуття поваги один до одного, різні погляди на шлюб та сімейне життя. На даний час, сторони спільне господарство та побут не ведуть, а також з 01.04.2020 року проживають окремо. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя сторін є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а також його спільним із відповідачкою малолітнім дітям, а тому шлюб підлягає розірванню. Судом також встановлено, що з моменту окремого проживання сторін, малолітня донька залишилася проживати разом зі своєю матір`ю - позивачкою [PERSON] . Вищевказана обставина в ході розгляду справи відповідачем не оспорювалася. Як слідує зі змісту позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, між сторонами не досягнуто згоди щодо участі відповідача в утриманні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим у них існує спір з даного приводу. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до положень Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, що відповідає приписам ч. 3 ст. 181 СК України. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є здоровим, працездатним, на обліку у лікарів не перебуває, будь-яких інших осіб на утриманні не має. Розмір середньомісячного заробітку (доходу) відповідача в ході розгляду справи встановлено не було. Малолітня [PERSON] , [INFO] , здорова, на обліку в лікарів не перебуває, самостійних доходів не має. Вищевказані обставини сторонами не заперечувалися. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітньої дитини, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на її утримання. Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2020 рік» також визначено прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який для дітей віком до 6 років встановлений в наступних розмірах: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи з вищенаведеного, засад розумності та справедливості, суд вважає, що позивач довела обґрунтованість своїх вимог щодо стягнення аліментів, а тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки слід стягувати аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З даною позовною заявою позивач [PERSON] звернулася 27.07.2020 року (а.с. 2), отже саме з зазначеної дати аліменти мають стягуватися з відповідача на її користь. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Отже, з врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів підлягають до задоволення у повному обсязі. Суд також враховує положення ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України та вважає, що визнання відповідачем позову не порушує законні права та інтереси третіх осіб. Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Крім того, згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З наведеного слідує, що з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути 768,40 грн. понесених судових витрат зі сплати судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу (а.с. 1). Крім того, [PERSON] звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а тому з [PERSON] слід також стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн. На підставі ст.ст. 24, 55, 56, 110, 112, 180, 181, 182, 184 СК України,

Outcome: approved