Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

26 серпня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з дійсним позовом до [PERSON], за участю третьої особи без самостійних вимог: Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради про визначення способу та порядку спілкування з дитиною та участі матері у її вихованні. Мотивував свої вимоги тим, що 26 серпня 2014 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №264. В період шлюбу у них народилась донька [PERSON], [INFO]. В травні 2015 року [PERSON] повідомила йому, що вона має намір виїхати за межі м.Слов'янськ за своїми особистими справами. 09 травня 2015 року вона залишила на нього їх грудну дитину, він не погоджувався з її рішенням, однак вона залишила місто незважаючи на його заперечення. Після повернення до міста, [PERSON] стала проживати окремо, за місцем своєї реєстрації. В червні 2015 року вона залишила місто та територію України, повернулась наприкінці серпня 2015 року. З листопада 2015 року по сьогодні йому не відомо де знаходиться [PERSON] З її слів вона знаходилась у м.Харків, однак, ця інформація не підтверджена жодним документом. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 26 лютого 2016 року шлюб між ними було розірвано, та визначено місце проживання дитини з ним. [PERSON] вказав, що [PERSON] перестала брати участь у вихованні своєї доньки, не спілкується з дитиною, мало цікавиться її здоров'ям, не цікавиться успіхами, духовним та соціальним розвитком, морально не підтримує дитину, не проявляє до доньки материнської турботи та уваги, хоча має таку можливість, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не опікується її підготовкою до самостійного життя. Будь-яких перешкод з його боку у спілкуванні із дочкою ніколи не створювались. Про всі дії [PERSON], які пов'язані з невиконанням батьківських обов'язків він, неодноразово вказував у своїх зверненнях до служби у справах дітей Слов'янської міської ради. Згідно відповіді служби у справах дітей Слов'янської міської ради, йому було рекомендовано звернутись до суду. Зазначив, що [PERSON] ніде не працевлаштована та характеризується негативно. Він, в свою чергу, офіційно працевлаштований директором ТОВ «Керам Ленд», має графік роботи з понеділка по п'ятницю з 08.00 години до 15.00 години, субота з 09.00 годино по 15.00 годину та зареєстрований як фізична особа - підприємець. Вказав, що [PERSON] схильна до вживання алкоголю, перебувала на обліку в КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м.Слов'янськ» з діагнозом «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, вживання зі шкідливими наслідками» та в поведінці відповідача є прояви агресії, схильна до конфліктів. Просить суд, визначити способи та порядок участі відповідача у вихованні доньки, шляхом встановлення зустрічей з донькою кожної неділі тижня з 09.00 години до 13.00 години та кожної середи та п'ятниці тижня з 17.30 години до 21.30 години у його присутності. В судове засідання позивач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, просив задовольнити його позовні вимоги (а.с.29). Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, шляхом судових повісток (а.с.19; 24;28), до суду не з'явилася, причини неявки не повідомила. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Шевченко М.В., який діє на підставі довіреності №29/01-2153 від 02 вересня 2016 року (а.с.31), в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив постановити рішення на розсуд суду (а.с.30). Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України ) установив наступне. Як встановлено у судовому засіданні, заочним рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 26 лютого 2016 року шлюб, зареєстрований 26 серпня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Встановлено місце мешкання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], разом з батьком - [PERSON] (а.с.4). Згідно свідоцтва про народження, яке видано повторно серії [NUMBER] вбачається, що сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] (а.с.12). Відповідно до копій заяв від 12 травня 2015 року та 11 червня 2015 року [PERSON] звертався до Служби по справам дітей Слов'янської міської ради з проханням скласти акт житлово-побутових умов малолітньої [PERSON] та зафіксувати факт не виконання батьківських обов'язків [PERSON] (а.с.5;11). Як вбачається з довідки КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м.Слов'янська», [PERSON] перебувала під профілактичним наглядом у лікаря-нарколога їх лікувального закладу з липня 2012 року. Знята з нагляду лікаря у вересні 2013 року (а.с.13). Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, інших членів сім,ї та родичів визначений СК України. Зокрема, особисті немайнові права і обов'язки батьків і дітей визначені главою 13 СК України. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Рівність прав та обов'язків матері та батька дитини не припиняється внаслідок розірвання шлюбу між ними після народження дитини. Питання про те, з ким із подружжя, що розриває шлюб, будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей, має вирішуватися подружжям за їх спальною згодою у письмовому договорі, який подружжя подає до суду разом із заявою про розірвання шлюбу. Згідно ст.153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Випадки обмеження або позбавлення батьків та дитини права на спілкування передбачені виключно законодавчими актами. Обмеження вказаного передбачається у випадках вчинення батьками (одним з них) або дитиною правопорушення, яке потягло за собою такий захід впливу, який пов'язаний з повною або частковою ізоляцією особи від суспільства (арешт, обмеження волі, направляються до загальноосвітніх шкіл соціальної реабілітації та професійних училищ соціальної реабілітації, приймальників-розподільників). Способами обмеження права батьків та дитини на безперешкодне спілкування є: а) обмеження кількості та тривалості побачень; б) ускладнений порядок їх отримання; в) обмеження кількості телефонних розмов тощо. Батьки можуть бути позбавлені права на спілкування з дитиною у разі позбавлення їх батьківських прав та усиновлення дитини. Позбавлення або обмеження права на спілкування з дитиною не може бути передбачене угодою (договором). Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Проте той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. З цього випливає, що встановлення у договорі положення про те, що той з батьків, хто проживає окремо, не може спілкуватися з дитиною, є недопустимим як таке, що порушує право останнього на спілкування з дитиною. Орган державної влади також не уповноважений виносити рішення, яке обмежує право батьків та дитини на спілкування або позбавляє їх цього права у випадках, які не встановлені законом. Відповідно до ст.157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування перешкоджає нормальному розвитку дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Той з батьків, що проживає окремо, повинен брати участь у вихованні дитини необов'язково при особистих зустрічах. Сприятлива дія на дитину може здійснюватись і шляхом листування, телефонних переговорів, спілкування через Інтернет. Той з батьків, який проживає окремо, не може безпосередньо вибрати для своєї дитини освітню установу, форму навчання, але він може давати йому поради, надавати необхідну допомогу в процесі вступу до освітньої установи і навчання. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Спори щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї можуть вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Здійснення тим з батьків, який проживає окремо від дитини, свого права на участь у спілкуванні та вихованні дитини законодавець ставить в залежність від інтересів дитини. Це означає, що в тому разі, якщо спілкування дитини з тим з батьків, який проживає окремо від неї, перешкоджає її нормальному розвитку, таке спілкування може бути обмежене чи заборонене тим з батьків, з ким проживає дитина. Перешкодами для нормального розвитку дитини може бути як значна відстань між місцем проживання дитини та батьків, матері, часте подолання якої заважає систематичному відвідуванню дитиною закладу освіти. В цьому разі тим з батьків, з ким проживає дитина, може бути скорочена періодичність побачень. Нормальному розвитку може також перешкоджати аморальна, неправомірна поведінка того з батьків, який не проживає з дитиною. В цьому разі побачення дитини з такою особою можуть бути заборонені. З урахуванням вимог ст.ст.158, 159 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкування з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду із позовом про усунення цих перешкод. Відповідно до ч.2 ст.159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є правопорушенням. вид та форма відповідальності, до якої можуть бути притягнуті батьки у зв'язку з ухиленням їх від виконання своїх обов'язків залежать від складу правопорушення та характеру обов'язку, від виконання якого батьки ухиляються. Так, вони можуть бути притягнені до адміністративної, кримінальної, цивільно-правової та сімейно-правової відповідальності. Сімейний кодекс України передбачає наступні форми відповідальності: - за ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини - позбавлення батьківських прав або відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав; - за неналежне виконання батьками своїх обов'язків щодо управління майном дитини - покладення на них обов'язку відшкодувати завдану їй матеріальну шкоду та повернути доходи, одержані від управління її майном; - за прострочення сплати аліментів - стягнення неустойки (пені). В обґрунтування вимог позову позивач посилається на письмові докази щодо його звернень до Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради про не виконання батьківських обов'язків [PERSON], її перебуванням під наглядом лікаря-нарколога в період часу з липня 2012 року по вересень 2013 року та поясненнями, викладеними у позовній заяві щодо нерегулярного спілкування матері з малолітньою донькою - [PERSON], її постійними від'їздами за межі м.Слов'янськ. Разом з тим, зазначені та викладені позивачем доводи не підтверджують факт порушення інтересів дитини, ухилення матері від спілкування з дитиною, вчинення [PERSON] будь-якого правопорушення або її аморальну поведінку. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Захищаються права дитини і внутрішнім законодавством України. Так, ст.51 Конституції проголошує, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. В статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язанні виховувати дитину, піклуватись про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У статті 15 цього ж Закону вказано, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів. За змістом п.74 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року, під час розгляду судом спорів між батьками щодо виховання дитини районна, районна у м. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті ради подає суду письмовий висновок про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування, складений на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесіди з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються зазначеної справи. Як вбачається з наданого органом опіки та піклування Слов'янської міської ради листа № 29/01-2326 від 03 жовтня 2016 року, відповідно до ст.158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї; п.73 постанови КМУ «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини» встановлено, що у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, один з батьків, що проживає окремо від дитини, подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини. Від [PERSON] відповідних заяв до служби у справах дітей Слов'янської міської ради, не надходило. Тому, з метою щодо не перевищення службових повноважень, надання висновку органу опіки та піклування Слов'янської міської ради з цього питання, неможливо (а.с.26). Частина 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дітей. Із системного тлумачення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ст.ст.7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Вимоги про визначення способу та порядку спілкування з дитиною та участі матері у її вихованні, а саме - встановлення зустрічей з донькою кожної неділі тижня з 09.00 години до 13.00 години та кожної середи та п'ятниці тижня з 17.30 години до 21.30 години у присутності позивача, жодним чином не обґрунтовані, лише виходячи з власних міркувань, позивач зазначає, що зазначений графік буде сприяти інтересам доньки та його графіку роботи. Також суд вважає, що визначення способу та порядку спілкування з дитиною та участі матері у її вихованні відповідно до графіку не відповідатиме інтересам дворічної дитини, яка в силу віку, прихильна до обох батьків, потребує материнської уваги та виховання, крім того, мати [PERSON] має рівні права з батьком дитини та суд не може обмежити її у спілкуванні з дитиною. Виходячи із зазначеного нормативного обґрунтування, обставин, встановлених судом, з урахуванням прав відповідача як матері дитини, яка проживає окремо від доньки, на спілкування з нею, а також з необхідності захисту прав і інтересів неповнолітньої та необхідності в спілкуванні дитини з матір'ю, з урахуванням наданого органом опіки та піклування Слов'янської міської ради листа про неможливість надання висновку, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] за відсутністю підстав. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed