Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

27.01.2014 року до суду звернулася [PERSON] з вищеозначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що житло за адресою [ADDRESS] належить їй на праві власності на підставі договору купівлі - продажу від 10.06.2002 року. У вищевказаному будинку мешкає разом з чоловіком. Її син - [PERSON] був зареєстрований в 2002 році року в якості члена сім'ї за даною адресою, хоча фактично там ніколи не мешкав, його речей там ніколи не було, за комунальні послуги ніколи не сплачував, не пред`являв прав на житло. Оскільки [PERSON] не проживає у спірному будинку більше десяти років, просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування будинком [ADDRESS]. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом В судове засідання [PERSON] не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, а тому є підстави для розгляду справи в його відсутність. Представник 3-ої особи Управління Державної міграційної служби України в Сумській області не з'явилися, надали заяву про розгляд справи без їх участі, у вирішенні питання покладалися на розсуду суду . Вислухавши пояснення позички, показання свідків, дослідивши матеріали справи, врахувавши доводи, що беруть участь у розгляді справи, надані ними докази, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов наступного висновку. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За приписами ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до приписів ст. 61 ч. 1 ЦПК України судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] та по теперішній час зареєстрована за вказаною адресою. (а.с.5-7,11,12).Житловий будинок за адресою: [ADDRESS] розташовані на земельній ділянці, загальною площею 0,0644 га, яка на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 №684115 від 30.07.2002 року належить [PERSON]. (а.с.12) З Довідки управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» СМР від 22.01.2014 р. вбачається, що в будинку [ADDRESS] м. Суми зареєстровані- [PERSON] основний квартиронаймач, [PERSON]- чоловік, [PERSON]- син, (а.с. 4,9-10). Відповідно до ч.1 ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. За змістом статей 71, 72 ЖК України наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, якщо вони не проживають у ньому без поважних причин понад шість місяців. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 р. № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі ст. 71 ЖК України, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, та само по собі припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням (ч. 3 ст. 156 ЖК України). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Доказів існування домовленості між сторонами щодо користування спірним житлом відповідач суду не надав. Таким чином, член сім'ї наймача може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, з підстав відсутності понад рік у цьому жилому приміщенні, якщо він був відсутній протягом цього строку підряд без поважних причин, і саме ці факти повинні бути встановлені судом при вирішенні спору. Допитані в якості свідків [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що в [ADDRESS] проживає позивачка разом з чоловіком. Відповідача бачили один раз, за останні десять років він в будинку не з'являвся, речей не залишав в будинку. Аналізуючи встановлені по справі обставини, суд дійшов висновку, що [PERSON] залишив будинок [ADDRESS], добровільно переїхав до РФ, забрав речі домашнього вжитку. Вказані обставини визнаються та не оспорюються позивачкою. З вказаного часу, тобто на протязі більше десяти років, відповідач в спірному будинку не проживає. Таким чином судом достовірно встановлено факт не проживання понад року без поважних причин відповідача [PERSON] в будинку [ADDRESS]. З огляду на викладене позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] є обґрунтованими і підлягають задоволенню

Outcome: approved