Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

27 вересня 2016 року на розгляд до суду надійшов позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі-ПАТ КБ «Приватбанк») до приватного нотаріуса Словянського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] про визнання незаконною відмови нотаріуса, зобовязання вчинити певні дії та стягнення судових витрат. У позовній заяві зазначено, шо відповідно до рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 27 вересня 2012 року, яке набрало законної сили, було задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки і ПАТ КБ «Приватбанк» було надано право продажу житлового будинку загальною площею 79,30 кв.м., який розташований за адресою: місто Словянськ, вулиця Зелена, будинок № 65 для задоволення вимог за кредитним договором № DOSIGK40000021 від 29 листопада 2007 року. Позивач є іпотекодержателем зазначеного предмету іпотеки, а власником житлового будинку є [PERSON] Для продажу зазначеного житлового будинку та виконання судового рішення Банк звернувся до приватного нотаріуса [PERSON] із заявою про видачу дублікату договору купівлі-продажу, посвідченого цим приватним нотаріусом 29 листопада 2007 року за реєстровим номером 3538, зазначаючи про те, що цей документ необхідний для вчинення правочину з реалізації Банком предмету іпотеки згідно рішення суду і оплату вони гарантують. Враховуючи, що позивач не був стороною цього договору, йому було письмово відмовлено у видачі дублікату договору купівлі-продажу, з посиланням на те, що дублікати нотаріально посвідчених документів видаються за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії. Відмовляючи у вчиненні нотаріальної дії, відповідач як на підставу для такої відмови посилався на положення статей 8,53 Закону України «Про нотаріат». Позивач просить суд визнати незаконною відмову приватного нотаріусу Слов?янського міського нотаріального округу [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії з наступних підстав: 1) існує судове рішення від 27 вересня 2012 року, згідно якого позивач має усі права, що необхідні для продажу жилого будинку, який перебуває в іпотеці. Якщо у Банка немає правовстановлюючого документу на це майно з причини його втрати іпотекодавцем, то логічно у банка виникає право на отримання дублікату цього документу і це право випливає із тексту резолютивної частини цього судового рішення; 2) існує колізія між статтею 53 Закону України «Про нотаріат» і статтею 30 Закону України «Про іпотеку», за яким у іпотекодержателя є право продажу предмету іпотеки, тому за логікою це надає йому право отримувати усі документи, які необхідні для такого продажу (витяги з реєстру, технічний паспорт, дублікат правовстановлюючого документу тощо). Зазначена колізія повинна вирішуватися на підставі Прикінцевих положень Закону України «Про іпотеку», тому положення статті 53 Закону України «Про нотаріат» не підлягають застосуванню у разі, якщо за дублікатом документу звернувся іпотекодержатель; 3) підстави відмови нотаріуса або посадової особи у вчиненні нотаріальних дій зазначені у статті 49 Закону України «Про нотаріат» і цей перелік є вичерпним. Відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій з підстав неоднозначного розуміння рішення Слов?янського міськрайонного суду Донецької області від 27 вересня 2012 року у цивільній справі № 2/0544/2543/2012 є незаконною. Позивач також просить суд зобовязати цього нотаріуса видати ПАТ КБ « Приватбанк» дублікат договору купівлі- продажу житлового будинку, посвідчений 29 листопада 2007 року за реєстровим номером 3538 приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], стягнути на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1378,00 грн. Відповідач - приватний нотаріус [PERSON] була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, але не використала свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, через канцелярію суду подано письмову заяву, в якій зазначено клопотання про проведення розгляду справи у її відсутність, окрім того суду надані письмові заперечення щодо заявлених позовних вимог. У запереченнях відповідач зазначає, що 29.11.2007 р. нею було посвідченого договір іпотеки, укладений між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк», предметом якого був незакінчений будівництвом житловий будинок № 65 по вул.Зеленій у м.Словянську. Через невиконання кредитних зобовязань ПАТ КБ «ПриватБанк» звернув стягнення на житловий будинок. 16 березня 2016 року позивач звернувся із заявою про видачу дубліката правовстановлюючого документа на житловий будинок задля здійснення його продажу. Після вивчення усіх документів та їх аналізу було встановлено, що цей дублікат договору купівлі-продажу житлового будинку не може бути виданий ПАТ КБ «Приватбанк» з наступних підстав: 1) ця банківська установа не є стороною вищевказаного договору купівлі-продажу; 2) банки (іпотекодержателі) відсутні у переліку осіб, зазначених в частині 5 ст. 8 Закону України «Про нотаріат» на прохання яких та на імя яких може бути виданий дублікат вищевказаного договору купівлі-продажу; 3) не надані відомості щодо втрати чи псування цього документа; 4) ПАТ КБ «ПриватБанк» не подані документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії з участю юридичної особи. Окрім того, в заяві про видачу дубліката позивач просив видати дублікат договору купівлі-продажу житлового будинку, а відповідно до договору купівлі продажу його предметом був незакінчений будівництвом житловий будинок, готовністю 85 %. Відповідач у своїх письмових запереченнях зазначає, що позивачем не взято до уваги положення п.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення в інземній валюті», згідно з яким не може бути примусово стягнуто (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки, якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому в іноземній валюті, та за умови, що таке майно є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника у власності у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку. Також відповідач звертає увагу на положення ст.9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відповідно до якого протягом терміну дії цього закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, зупиняється дія ст.37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки) Закону України «Про іпотеку». Відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) встановив наступне. Матеріалами справи встановлено, що 29 листопада 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № DOSIGK40000021, відповідно до умов якого банк надав йому кредит в сумі 20000 доларів США з кінцевим терміном повернення не пізніше 29.11.2022 року зі сплатою 11,04 % річних на суму залишку заборгованості. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був 29 листопада 2007 року укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого [PERSON] надано в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 79,30 кв.м., який розташований за адресою: Донецька область, місто Словянськ, вулиця Зелена, 65. Згідно рішення Слов?янського міськрайонного суду Донецької області від 27 вересня 2012 року, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] в сумі 44212,37 доларів США за кредитним договором № DOSIGK40000021 від 29 листопада 2007 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], підлягає звернення стягнення на предмет іпотеки-нерухоме майно: житловий будинок № 65, розташований за адресою: місто Словянськ, вулиця Зелена, загальною площею 79,3 кв.м, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» від свого імені будь-якій особі- покупцеві на підставі іпотечного договору від 17 липня 2007 року, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя і передбачає право ПАТ КБ «Приватбанк» на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця за початковою ціною в розмірі 144935,00 грн., визначеною і узгодженою сторонами в договорі іпотеки від 29 листопада 2007 року. Зазначене рішення суду набрало законної сили 08 жовтня 2012 року. Як вбачається із копії договору купівлі-продажу серії ВКВ № 271052 від 29.11.2007 р., [PERSON] прийняв у власність незакінчений будівництвом житловий будинок № 65, готовністю 85 %, що знаходиться в м.Словянську, по вул.Зеленій. У витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.12.2007 р. зазначено, що за реєстраційним номером 19880677 проведено реєстрацію права власності на незакінчений житловий будинок, готовністю 85 %, за [PERSON] на підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу. Відповідно до інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, житловий будинок за адресою: місто Словянськ, вулиця Зелена, № 65 належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 29 листопада 2007 року приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу. Відносно цього нерухомого майна маються відомості про його обтяження-іпотека від 29 листопада 2007 року, посвідчена приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] за договором іпотеки /а.с. 61-62/. 23 березня 2016 року до приватного нотаріуса Словянського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] надійшла заява представника ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON], який діє на підставі довіреності, від 16 березня 2016 року про видачу дублікату договору купівлі- продажу житлового будинку, який розташований за адресою: місто Словянськ, вулиця Зелена, 65. У заяві зазначено про те, що на підставі рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 27 вересня 2012 року, яке набрало законної сили 08 жовтня 2012 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» отримало право звернення стягнення на цей предмет іпотеки шляхом його продажу, тому представник банку просить видати дублікат договору купівлі- продажу цього будинку, посвідчений 29 листопада 2007 року за реєстровим номером 3538, бо вказаний документ необхідний для вчинення правочину з реалізації Банком предмету іпотеки за цим судовим рішенням. У разі відмови в наданні дублікату договору, просив надати аргументовану відповідь. Зазначене звернення представника ПАТ КБ «Приватбанк» було розглянуто відповідачем- приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] і нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Згідно постанови видача дублікату договору купівлі продажу житлового будинку не можлива з наступних підстав: 1) ПАТ КБ «Приватбанк» не є стороною вищевказаного договору купівлі- продажу житлового будинку; 2) подані не всі документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) у рішенні суду та договорі купівлі-продажу, витязі з реєстру прав власності на нерухоме майно, заяві про видачу дублікату виявлена розбіжність у назві обєкта /а.с.7-8/. Питання щодо видачі нотаріусами дублікатів документів, посвідчених або виданих нотаріусом, регулюються Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі- Порядок). За змістом статті 53 Закону України «Про нотаріат» та глави 22 розділу II Порядку у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом, за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких учинялася нотаріальна дія, нотаріусом видається дублікат утраченого або зіпсованого документа. Таким чином, підставою для видачі дубліката документа згідно із наведеними нормами є його втрата або зіпсування, а субєктами, які мають право на його отримання є особи, за дорученням яких або щодо яких учинялась дія. Пунктом 8 частини 1\~статті 34 Закону України «Про нотаріат»\~передбачено, що нотаріуси видають дублікати нотаріальних документів, що зберігаються у справах нотаріуса. Частиною 1\~статті 53 Закону України «Про нотаріат»\~передбачено, що у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою осіб, перелічених у першому реченні частини пятої\~статті 8 цього Закону, видається дублікат втраченого документу. Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, видача дубліката втраченого або зіпсованого документа здійснюється державним нотаріальним архівом. До передачі в архів примірників документів, посвідчених або виданих нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, дублікат втраченого документа видається відповідно нотаріусом чи посадовою особою виконавчого комітету за місцем його зберігання. Відповідно до пункту 1.1 глави 22 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (із змінами і доповненнями), затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом, за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких учинялася нотаріальна дія, нотаріусом видається дублікат утраченого або зіпсованого документа. Як вбачається із\~статті 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення ; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; 9) в інших випадках, передбачених Законом. Статтею 8 Закону України «Про нотаріат»\~передбачено, що нотаріус та особи, зазначені у\~статті 1 цього Закону, також помічник нотаріуса зобовязані зберігати нотаріальну таємницю, навіть якщо їх діяльність обмежується наданням правової допомоги чи ознайомленням з документами і нотаріальна дія або дія, яка прирівнюється до нотаріальної, не вчинялась. Особи, винні в порушенні нотаріальної таємниці, несуть відповідальність у порядку, встановленому законом. Довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії. Позивач у позовній заяві посилається на те, що, якщо у банка немає правовстановлюючого документа на майно, то у нього виникає право на отримання дублікату такого документу. Між тим, позивачем не було надано суду жодних доказів того, чи зверталось ПАТ КБ «ПриватБанк» до іпотекодавця за наданням правовстановлюючого документу на житловий будинок або обєкт незавершеного будівництва (як зазначено у договорі купівлі-продажу), які є перешкоди у витребуванні банком у іпотекодавця вказаного правовстановлюючого документу. Відповідно до положень статей 10 та 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відсутність доказів щодо звернення банку до іпотекодавця для отримання відповідного документа свідчить про передчасність звернення до нотаріуса для отримання його дублікату, тому нездійснення приватним нотаріусом [PERSON] цієї нотаріальної дії у такому випадку не може вважатись обмеженням права банку на виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу. Доводи позивача про колізію норм статті 53 Закону України «Про нотаріат» та статті 38 Закону України «Про іпотеку» не грунтуються на законі. Так, статтею 38 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, а саме ч.5- дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі- продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця, ч.10 - договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки. В той же час статтею 53 Закону України «Про нотаріат» передбачені порядок та підстави видачі дублікату нотаріально посвідченого документа. Колізія норм права це неузгодженість між чинними нормативно-правовими актами, їхнє протиріччя з одного й того самого предмета регулювання, а також суперечність між двома або більше формально чинними нормами права, прийнятими з одного і того ж питання. По даній справі закони, на колізію яких посилається позивач, мають різні предмети регулювання, вони прийняті з різних питань, тому посилання на Перехідні положення та принцип дії закону в часі безпідставне. Не відповідають фактичним обставинам по справі і доводи позивача про те, що з боку приватного нотаріуса [PERSON] мала місце відмова у вчиненні нотаріальної дії з підстав неоднозначного розуміння рішень суду в цивільних справах, бо у постанові нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25 березня 2016 року таке посилання відсутнє. Щодо доводів відповідача про чинність п.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна з громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до якого не може бути примусово стягнуто нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки, якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому в іноземній валюті, якщо це майно є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, за умови що у позичальника у власності не знаходиться інше нерухоме майно та загальна площа такого нерухомого майна не преевищує 250 кв.м. для житлового будинку, та ст.9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», згідно з якою протягом терміну дії цього закону на території проведення антитерористичної операції зупиняється дія ст. 38 Закону України «Про іпотеку» у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної при розгляді справи № 6-483цс15, положення п.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна з громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників та іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності. Чинність цього Закону на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права. Таким чином, при ухваленні рішення судом не беруться до уваги доводи відповідача у цій частині, оскільки реалізація права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки не є предметом судового розгляду, адже позивачем оскаржується саме ненадання йому дублікату правовстановлюючого документу. Проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні, оскільки нотаріусом правомірно відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до положень статті 88 ЦПК України, з урахуванням відмови судом у задоволенні позовних вимог, відсутні законні підстави для стягнення на користь позивача понесених судових витрат по сплаті судового збору у сумі 1378 грн.

Outcome: dismissed