Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

27.09.2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову посилається на те, що сторони перебували у шлюбі з 25.07.2011 року, від якого мають спільну дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із позивачкою. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати неповнолітню дитину. Також зазначає, що відповідач є працездатною особою, їздить на заробітки та має пристойний заробіток, а отже, має змогу сплачувати аліменти на утримання своєї доньки, а тому позивачка змушена звернутися до суду для вирішення питання про примусове стягнення аліментів у розмірі 4000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи\~ з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 01.10.2019 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі з підстав, вказаних в позові, просила суд їх задовольнити. Обґрунтовуючи розмір аліментів, які просить стягнути з відповідача, зазначила, що 4000 грн. є тією сумою, яка необхідна для повного забезпечення потреб дитини. Звернула увагу, що відповідач вже більше п`яти років періодично їздить на заробітки до Російської Федерації, де, хоч і не офіційно, але має стабільний дохід, а тому з відповідача слід стягнути аліменти саме в такому розмірі. Також зазначила, що на її утриманні знаходяться також два сина [PERSON] та [PERSON] Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, повідомив, що на сьогоднішній день є безробітним та встановлений позивачем розмір аліментів є нереальним для виконання, що потягне за собою неможливість виконання рішення суду, а тому може сплачувати аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2000 грн. З вказаним розміром аліментів [PERSON] погодилась, про що зазначила в судовому засіданні. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 25.07.2011 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Від даного шлюбу у подружжя народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.09.2011 року. \~ \~ \~ \~Рішенням Ізяславського районного суду від 18.10.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно довідки Плужненської сільської ради Ізяславського району від 16.09.2019 року до складу сім`ї [PERSON] входять: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . \~ \~ \~ \~Відповідно до довідки Плужненської дитячої музичної школи Ізяславського району Хмельницької області від 16.09.2019 року №3 встановлено, що дочка позивача - [PERSON] дійсно з 001.09.2015 року навчається в Плужненській дитячій музичній школі. Термін навчання в школі 8 років. Плата за навчання в школі на 2019 2020 навчальний рік становить 90 гривень в місяць. Згідно довідки Мирогощанського аграрного коледжу І рівня акредитації від 04.12.2018 року №1289, [PERSON] з 01.09.2018 року дійсно являється студентом механічного відділу вказаного навчального закладу на денній формі навчання. При цьому, позивач в судовому засіданні вказала, що на сьогоднішній день [PERSON] , який є повнолітнім, перевівся на заочну форму навчання, а старший син [PERSON] , [INFO] , нещодавно працевлаштувався. Також, в матеріалах справи наявні докази оплати позивачем комунальних послуг за користування електроенергією за березень серпень 2019 року за місцем свого проживання. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст.\~18\~Конвенції ООН\~про права\~дитини від\~20\~листопада 1989\~року,\~яку ратифіковано\~Постановою ВР\~№ 789-XII\~від 27.02.1991\~р.\~та яка\~набула чинності\~в Україні\~з 27\~вересня 1991\~року,\~держава докладає\~всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно чч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності в Україні 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто законодавство покладає обов`язок утримувати дитину на обох батьків незалежно від того, з ким вона проживає. Відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов`язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом. Аналогічна позиція викладена у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст.179 ЦПК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 цього ж Кодексу розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~судам роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів перебування на утриманні відповідача інших осіб, або неналежного стану його здоров`я, зважаючи, що він є особою працездатного віку, а також часткове визнання позовних вимог відповідачем, з яким погодилась позивач, суд приходить до висновку, що в силу ст.ст.180-184 СК України з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.09.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з того, що відповідач, як батько зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, суд враховує те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Також, виходить з розумності та достатності заявленого позивачем розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, а також із реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього. Крім того, суд зважає на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що заявлений нею розмір аліментів саме в сумі 4000 грн. є необхідним для забезпечення потреб дитини, а також того, що відповідач отримує доходи в такому розмірі, який дозволить сплачувати аліменти саме в такому розмірі, на що посилається у своє позові. Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд вважає на необхідне допустити негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.1 ст.133, ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно положень п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. З огляду на викладене, з відповідача по справі на користь держави підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 384 грн. 20 коп., від сплати якого при поданні позовної заяви до суду звільнена позивач.

Outcome: partial