Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

27.09.2016р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 31.10.2016р. провадження по справі було зупинено та сторонам надано строк для примирення 6 місяців, після спливу якого, ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 10.05.2017р. провадження по справі було відновлено. Позивачка у позовній заяві та заяві наданій суду 12.06.2017р. в обґрунтування вимог посилалася на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 24.04.1999р. у Палаці урочистих подій Олександрійської міської ради Кіровоградської області під актовим записом № 123. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], 10.02.2000р. народження та малолітнього сина [PERSON], 28.08.2009р. народження. Шлюбно-сімейні відносини остаточно припинені з вересня 2016р.,коли сторони перестали вести спільне господарство, розділили бюджет, перестали підтримувати подружні відносини, а з червня 2017р. стали проживати окремо. Причиною припинення шлюбних відносин стали відсутність в родині взаєморозуміння, різні погляди на життя, через що виникали конфлікти. Сторони не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Позивачка вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. В наданій суду заяві від 12.06.2017р. позивачка просила строк для примирення не надавати, шлюб розірвати та винести рішення в судовому засіданні за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами, після розірвання шлюбу просила прізвище змінити на дошлюбне «Гурецька» (а.с. № 30). Відповідач [PERSON], в наданій до суду 12.06.2017р. заяві, проти задоволення позову не заперечував, період та причину припинення шлюбних стосунків, які вказані позивачкою визнав в повному обсязі. Крім того, зазначив, що наданий судом строк для примирення позитивних результатів не дав, просив шлюб розірвати та винести рішення суду в судовому засіданні за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами (а.с. № 31). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України ухвалити рішення в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 24.04.1999р. у Палаці урочистих подій Олександрійської міської ради Кіровоградської області під актовим записом № 123 (а.с. №9). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], 10.02.2000р. народження та малолітнього сина [PERSON], 28.08.2009р. народження (а.с. № 10,11). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через різні погляди на життя, відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства. Сторони з червня 2017р. проживають окремо, а з вересня 2016р. мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені з вересня 2016р., тобто більше пів року тому і з цього часу більше не відновлювалися, наданий судом максимальний строк для примирення шість місяців позитивних результатів не дав, позивачка від позову не відмовилася, а відповідач визнав позовні вимоги та не заперечував проти розірвання шлюбу, а тому, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. При винесенні рішення суд також приймає до уваги положення ст. 61 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позовні вимоги та погодився на розірвання шлюбу. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, у звязку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.( а.с. №2). На підставі викладеного,

Outcome: approved