Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

28.12.2020 представник позивача- [PERSON] , звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому вказав, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . У зазначеній квартирі зареєстрований за місцем проживання колишній співвласник квартири - [PERSON] . При укладанні договору купівлі - продажу квартири їй було повідомлено, що відповідач зніметься з реєстраційного обліку, про що зазначено в тексті договору купівлі-продажу квартири, але до цього часу відповідач цього не зробив. Відповідач у спірній квартирі не проживає, його особистих речей та майна в належній позивачу квартирі не має. Реєстрація відповідача в квартирі позивача порушує її права як власника, тому вона звернулась до суду з цим позовом за захистом своїх прав. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 12.01.2021 прийнято цю позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. У судове засідання позивач та її представник не з,явились, про день, час та місце слухання справ були повідомлені належним чином; 11.02.2021 представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує ( а.с.18). Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов не надав. Відповідачу були надіслані виклики в судові засідання за адресою його реєстрації, відповідно відомостей Рубіжанської міської ради Луганської області, а саме: [ADDRESS] , які були повернуті на адресу суду з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою» ( а.с. 21,22,26). Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно ч. 4 ст. 130 ЦПК України, у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, відсутності заяви відповідача про розгляд справи без його участі, неповідомлення ним про причини неявки до суду, відсутність відзиву на позов та згоду представника позивача на ухвалення заочного рішення у справі, суд дійшов висновку розглянути цивільну справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення по цій справі в порядку ст. ст. 280, 281 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об`єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи дійшов наступного. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі- продажу квартири від 07.12.2020 (а.с.4) та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.12.2020 № 235768415 ( а.с. 5). Після продажу вказаної квартири в ній залишився зареєстрованим відповідач [PERSON] , [INFO] , що підтверджується інформацією Рубіжанської міської ради Луганської області від 12.01.2021, з якої вбачається, що у квартирі [ADDRESS] [PERSON] зареєстрований з 19.12.1996 по теперішній час ( а.с. 12). Згідно довідки від 08.12.2020 №14092, виданої Центром надання адміністративних послуг Рубіжанської міської ради Луганської області, за адресою: [ADDRESS] , в якості « колишній співвласник» зареєстрований [PERSON] , [INFO] ( а.с.6). З акту про встановлення фактичного місця проживання від 10.12.2020, засвідченого Центром надання адміністративних послуг Рубіжанської міської ради Луганської області вбачається, що у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] не проживає з червня 2014 року, його особистих речей у квартирі немає (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації. Отже, суд дійшов висновку, що оскільки право власності відповідача на вищезазначену квартиру припинено, то він втратив право користування нею. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщеннямє обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved