Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

28.03.2017 р. до Дарницького районного суду м. Києва звернулась [PERSON] з цивільним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Ухвалою суду 04.05.2017 відкрито провадження у справі та призначене справу до судового засідання (а.с.25). 22.08.2017 ухвалене заочне рішення по справі, яким позовні вимоги [PERSON] задоволені (50-52). Ухвалою суду від 17.09.2018 заяву відповідача про перегляд заочного рішення задоволено, скасоване заочне рішення від 22.08.2017, справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні в підготовче судове засідання (а.с.79-80). Ухвалою суду м. Києва від 10.10.2018 залучено в якості третьої особи [PERSON], [INFO], призначено справу до розгляду по суті закривши підготовче засідання. (а.с.89). Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.11.2018 р. справа розподілена на суддю Заставенко М.О. з причин закінчення терміну повноважень судді Комаревцевої Л.В. (а.с.98). Ухвалою суду від 10.12.2018 позовну заяву [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів прийнято до свого провадження та призначений розгляд справи. (а.с.100). Позивач [PERSON] просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], 2006 р.н. у розмірі 5 000 грн. до повноліття сина, та на утримання повнолітньої дочки [PERSON], 1997 р.н. у розмірі 5000 грн. до досягнення донькою двадцяти трьох років. На обґрунтування позову зазначає, що [INFO] вона з відповідачем уклала шлюб. Від даного шлюбу вони мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] Вона з відповідачем має діаметрального протилежні погляди на шлюб та сім'ю. На теперішній час шлюбні стосунки між ними припинено, їх поновлення неможливе, так як у них існують різні погляди на життя, втрачено почуття любові та поваги один до одного та за її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносин немає. Майнових спорів між ними на даний час немає. На примирення вона не згодна. Неповнолітній син [PERSON], 2006 р.н. залишається проживати разом з нею. Відповідач спілкується з дітьми періодично та постійної матеріальної допомоги не надає, і на сьогоднішній день вона утримує дітей за власний рахунок. На даний час повнолітня дочка [PERSON], 1997 р.н. продовжує навчатися в Університеті державної фіскальної служби України та проживає разом з нею. На даний час для забезпечення належних умов проживання дітей, вона сплачує щомісяця 5 500 грн. за оренду квартири. Окрім того повнолітня дочка [PERSON], 1997 р.н. навчається на курсах німецької мови у [PERSON], вартість одного курсу складає 3 680 грн. Від відповідача [PERSON] на адресу суду 09.01.2019 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позовної заяви [PERSON], пославшись на те, що позов безпідставний, в позовній заяві відсутні жодні належні та допустимі докази, що позивач та відповідач не ведуть спільного господарства та не підтримують спільних відносин, а він матеріально не утримує своїх дітей. Зазначив, що його дружина, донька та син є внутрішньо переміщеними особами та отримують соціальну допомогу щомісячно, а позивач надала недостовірні дані, про те, що він на час подачі позовної заяви був внутрішньо переміщеною особою та знаходився за адресою: [ADDRESS]. На теперішній час він продовжує забезпечувати дітей, завжди коли є можливість приїжджає до них, або вони до нього. Щодня спілкується з дітьми по телефону, постійно надає кошти на утримання їхньої сім'ї. За період з лютого 2017 року по грудень 2018 року він добровільно, згідно домовленістю, провів через ПРИВАТБАНК більш 135 000 грн. із власних збережень, а ще була комп'ютерна техніка, одяг, продукти харчування, подарунки коли приїжджав, оплачував оренду житла, навчальні курси. В останню неділю липня 2017 року він з дружиною їздив відпочивати до Туреччини за його рахунок. Вважає, що розірвання шлюбу буде психічною травмою для їхнього неповнолітнього сина, і він додає певних зусиль для збереження сім'ї. У червні 2017 року сталося ДТП, де він отримав тілесні ушкодження, червень та липень знаходився у стаціонарах, далі лікувався амбулаторно та продовжує реабілітацію у стаціонарі та амбулаторно до теперішнього часу. Також він піклується про свого батька [PERSON], 1952 р.н., пенсіонера, який не працює. З другого півріччя 2014 року він не працює не має постійних доходів, знаходиться у крутному матеріальному становищі та потребує додаткові витрати на реабілітацію здоров'я. Зазначає, що він не має змоги надавати матеріальну допомогу повнолітній донці, яка продовжує навчатися. Позивач не платить за оренду житла у розмірі 5 500 грн. а лише платить комунальні платежі та проживає за адресою: [ADDRESS]. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, пославшись на обставини викладені в позові, просила їх задовольнити в повному обсязі. Додатково пояснила, що фактично шлюбні відносини з відповідачем припинились в 2014 році, після того як родина переїхала в зв'язку з подіями на Сході України, а її чоловік в серпні 2014 року повернувся до м.Луганськ. Не заперечувала факту пересилання відповідачем грошових коштів на її картковий рахунок та карткові рахунки дітей та відпочинку з чоловіком в Турції в липні 2017 року. Дочка продовжує навчання на 4 курсі в Університеті державної фіскальної служби України за рахунок видатків Державного бюджету. Вона та діти отримують соціальну допомогу в розмірі по 600 гривень на місяць. Вважає, що оскільки кошти надаються нерегулярно та в недостатньому розмірі просила стягнути аліменти з відповідача. Відповідач в судове засідання не прибув, хоча був повідомлений належним чином про день час та місце проведення судового засідання, причини своєї неявки суду не повідомив. Третя особа в судове засідання не прибула, хоча була повідомлена належним чином про день час та місце проведення судового засідання, причини своєї неявки суду не повідомила. З'ясувавши думку позивача, суд розглянув справу без участі відповідача та третьої особи, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України. Заслухавши позивача, вивчивши надані позивачем та відповідачем письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON], [INFO] та [PERSON]., [INFO] уклали шлюб, який 03.08.1996 р. зареєстрований у Відділі реєстрації актів громадського стану Луганського міськвиконкому, актовий запис № 361. (а.с. 11) [INFO] народилася [PERSON], яка є донькою сторін, та на момент звернення до суду є повнолітньою особою, яка навчається в Університеті Державної Фіскальної Служби України за галуззю знань: «Економіка та підприємництво» (а.с. 12, 17). [INFO] народився [PERSON], який є малолітнім сином сторін. (а.с.13). Діти проживають з матір'ю і перебувають на її утриманні. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доході та утримання податків, [PERSON] за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р. отримувала середню заробітну плату за місяць 2 922 грн. 15 коп. (а.с.15). Відповідно до копії договору оренди від 05.08.2015 р. [PERSON] орендувала жиле приміщення квартиру [ADDRESS] за 5 500 грн. 00 коп. за місяць, строк дії договору з 05.08.2015 р. по 05.08.2016 р. (а.с. 16). [PERSON] сплатила 3 680 грн. 00 коп. за курси повнолітньої доньки [PERSON] німецької мови у [PERSON] 01.12.2016 р. (а.с. 18). [PERSON] та [PERSON] є внутрішньо переміщеними особами (а.с. 7, 10) . Розмір коштів що відповідач [PERSON] надавав позивачу на утримання неповнолітнього сина та повнолітньої доньки за період з лютого 2017 року по грудень 2018 року становить 134 409 грн. 05 коп. Відповідно до копії листа з Головного управління ДФС Луганської області від 01.10.2018 по платнику податків [PERSON] обліковується наступна інформація: за 2012 рік - нараховано 2752,80 грн., сплачено 2760,00 грн.; за 2014 рік - нараховано 2923,20 грн., сплачено 1461,60 грн.; за 2015 рік- нараховано 2923,20 грн., сплачено 0,00 грн.; за 2016 рік-нараховано 3307,20 грн., сплачено 00 грн., у 2018 році нарахування та сплата податкових зобов'язань не відбувалась. За 2017 рік інформація в листі відсутня. [PERSON] в період з 23.06.2017 р. по 04.07.2017 р., з 04.07.2017 р. по 17.07.2017р., з 07.11.2018 р. - по 23.11.2018 р. перебував на стаціонарі в лікарні. Відповідно до копії виписного епікризу з історії хвороби № 5960 від 23.11.2018 р. [PERSON] стійко непрацездатний, підлягає направленню на консультацію для прийняття рішення про ступінь втрати працездатності. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дитини та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного, враховуючи те, що подальше збереження сім'ї з урахуванням їх взаємних відносин неможливе і суперечить інтересам позивача, сторони не проживають разом та не ведуть спільного господарства, вони не здійснили дій для примирення та збереження шлюбу, не підтримують один одного, втратили взаєморозуміння, суд вважає правомірним розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 182 СК України, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно вимог до ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ч. 1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2019 рік», установлено у 2019 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Судом встановлено, що відповідач не має намірів ухилятися від утримання малолітнього сина, однак не може дійти згоди з матір'ю дитини стосовно порядку надання матеріальної допомоги дитині. Позивачем не надано суду доказів, що аліменти у розмірі 5000 грн. 00 коп. є необхідним для забезпечення гармонійного розвитку малолітньої дитини, враховуючи, що обов'язок по утриманню дитини лягає на обох батьків в рівних частках. При визначенні розміру аліментів на малолітнього сина суд враховує матеріальне становище та стан здоров'я [PERSON], проте не бере до уваги, його слова, що на його утриманні знаходиться непрацездатний батько, оскільки вказана обставина документально не підтверджена. З огляду на вказане, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на утримання малолітнього сина аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. 00 коп., щомісячно починаючи з 28.03.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно вимог до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Статтею 201 СК України, встановлено, що застосування норм цього Кодексу до відносин щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина. До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Судом встановлено, що повнолітня донька продовжує навчатися в Університеті Державної Фіскальної Служби України, та потребує матеріальної допомоги. Також, судом встановлено, що відповідач має намір ухилятися від утримання повнолітньої доньки, посилаючись на свою матеріальну невизначеність. В свою чергу, позивачем не надано суду доказів, що повнолітня донька потребує матеріальної допомоги у розмірі 5000 грн. 00 коп., враховуючи, що обов'язок по утриманню повнолітньої доньки лягає на обох батьків в рівних частках. При визначенні розміру аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчатися суд враховує матеріальне становище та стан здоров'я [PERSON], проте не бере до уваги, його слова, що на його утриманні знаходиться непрацездатний батько, оскільки вказана обставина документально не підтверджена. З огляду на вказане, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчатися аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. 00 коп., щомісячно починаючи з 28.03.2017 року і до досягнення [PERSON] двадцяти трьох років, вважаючи, що вказаний розмір є достатньої матеріальною допомогою для неї. Суд вважає, що визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі щомісячно на малолітнього сина та повнолітню доньку, яка продовжує навчатися є достатнім, справедливим, та не буде порушувати майнові права дитини, повнолітньої доньки та платника аліментів. За таких обставин, суд вважає необхідним позов задовольнити частково. При цьому, суд зазначає, що позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину в разі зміни матеріального стану відповідача, зміни способу стягнення аліментів, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернулись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. На підставі ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються від дня пред'явлення позову. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] належить стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 640 грн. 00 коп., та 640 грн. 00 коп. на користь [PERSON]

Outcome: partial