Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

27 січня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості по аліментах, посилаючись на те, що на підставі рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 01 грудня 2003 року відповідач зобов'язаний виплачувати на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно. Про те відповідач ухиляється від виконання рішення, що призвело до заборгованості в сумі 8820,27 грн., які позивач просить стягнути з відповідача та пеню за її прострочення. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала із підстав зазначених в ньому. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Судом встановлено, що рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 01 грудня 2003 року присуджено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] - [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно починаючи з 19.11.2003 року і до її повноліття, але не менше 1/2 частини розміру мінімального доходу громадян, на підставі якого 01 грудня 2003 року видано виконавчий лист №2-8725 (а.с.21). Згідно даних довідки-розрахунку відділу державної виконавчої служби Житомирського районного управління юстиції Житомирської області №20830 від 04 листопада 2014 року заборгованість відповідача по аліментам за період з 19 листопада 2003 року по 30 жовтня 2014 року становить 8820,27 грн. (а.с.7-9). Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по аліментам слід зазначити наступне. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину. Згідно із ч.1 ст.187 цього Кодексу один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. За положеннями ст.194 СК України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст.187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Указана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст.187 СК України. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) і відповідно до ч.7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності спору щодо розміру аліментів заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Враховуючи відсутність заяви відповідача як платника аліментів, поданої відповідно до ст.187 СК України та спору між сторонами про розмір самої заборгованості, суд не вбачає законних підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості по аліментам. Щодо позовних вимог про стягнення неустойки за несплату аліментів слід вказати наступне. Статтею 196 СК України передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З огляду на викладене, враховуючи, що заборгованість по сплаті аліментів виникла з вини відповідача, а проведені позивачем розрахунки неустойки за несплату аліментів відповідають вимогам ч.1 ст.196 СК України, суд дійшов висновку, що вимоги у цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог.

Outcome: partial