Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

27.07.2021р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] , Департамента адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання дії протиправними, зобов`язання поновити реєстрацію, вселення (а.с. 2-4). Ухвалою судді від 28.07.2021р. позовну заяву залишено без руху і позивачеві наданий строк на усунення її недоліків (а.с. 37). Після усунення позивачем недоліків шляхом сплати судового збору (а.с. 38-39) ухвалою судді від 12.08.2021р. позов прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін до положень ч.ч. 1 - 3 ст. 274, ч. 5 ст. 279 ЦПК України (а.с. 40). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він постійно проживає і зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 20.06.1986р. Разом з ним за вказаною адресою проживали і були зареєстровані з 20.12.1984р.: [PERSON] та з 20.06.1986р. - [PERSON] (дружина позивача). У 19.03.1986р. [PERSON] та [PERSON] успадкували будинок від [PERSON] у рівних долях. Дружина позивача [PERSON] померла [INFO] , а [PERSON] померла [INFO] . Спадкоємцем за заповітом після них є відповідач [PERSON] згідно свідоцтв про право на спадщину від 07.10.2019р. Вказує, що з довідки № 9846 від 15.10.2019р. дізнався, що його знято з реєстрації 11.10.2019р. на підставі заяви [PERSON] . На його звернення Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР повідомлено, що його знято з реєстрації на підставі п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016р. № 207. Вважає, що зняття з реєстрації відбулось незаконно, оскільки на момент зняття з реєстрації були відсутні підстави, передбачені п. 26 Правил. Крім того, вважає, що відповідно до ч. 2 ст. 109 Житлового кодексу УРСР він не може бути виселений без надання іншого постійного жилого приміщення. Вказує, що постанова Дніпровського апеляційного суду від 31.07.2020р. по справі № 201/12547/19, якою припинено його право користування житлом і виселено не містить посилання на жиле приміщення, що має надаватись особі, що виселяють, не встановлює фактів систематичного руйнування чи псування жилого приміщення, використання його не за цільовим призначенням, систематичного порушення правил співжиття, а відкрите на підставі указаної постанови суду виконавче провадження про його виселення без надання іншого приміщення носить протиправний характер. На підставі викладеного, просив визнати дії Департамента адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради протиправними, зобов`язати Департамент поновити реєстрацію [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; вселити [PERSON] у вказаний будинок. Відповідач - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради позовні вимоги не визнав. 04.10.2021р. від представника Департамента - директора Пономарьова А.С. 04.10.2021р. наданий відзив на позовну заяву (а.с. 43 - 47), у якому представник не погодився з доводами позивача про те, що зняття з реєстрації вчинене з порушенням вимог Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016р. № 207 (далі - Правила). Зазначив, що повноваження з реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання, перебування фізичних осіб з 04.04.2016р. здійснює відділ формування та ведення реєстру територіальної громади управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, відповідно до закону та Правил. Відповідно до пункту 26 Правил зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі інших документів, які свідчать про припинення: підстав на право користування житловим приміщенням (закінчення строку дії договору оренди, найму, піднайму житлового приміщення, строку навчання в навчальному закладі (у разі реєстрації місця проживання в гуртожитку навчального закладу на час навчання), відчуження житла та інших визначених законодавством документів). Згідно свідоцтв про право на спадщину від 07.10.2019р. за реєстровим № 2623 та від 07.10.2019р. за реєстровим № 2625 [PERSON] успадкував майно за адресою: [ADDRESS] . Отже, у разі звернення нового власника житла або його представника із заявою про зняття з реєстрації осіб, місце проживання яких зареєстроване за адресою такого житла, з документами, що посвідчують особу як представника, а також документами, що свідчать про відчуження житла, здійснюється зняття з реєстрації місця проживання осіб, місце проживання яких зареєстроване у такому житлі. Аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що відділом формування та ведення реєстру територіальної громади департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради здійснено зняття з реєстрації місця проживання в межах чинного законодавства. Вважав, помилковим посилання позивача на норми ч. 2 ст. 109, ст. 116 Житлового кодексу УРСР щодо надання громадянам, яких виселяють іншого постійного жиле приміщення, адже ці норми стосуються виселення осіб, що не входить до повноважень Департамента з реєстрації або зняття з реєстрації місця проживання. Також звернув увагу, на те, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 31.07.2020р. по справі № 201/12547/19 припинено права користування позивача житловим приміщенням та виселено. За висновком суду, зняття особи з реєстрації за заявою нового власника житлового приміщення відповідає закону. На підставі викладеного, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідачеві - [PERSON] судом була направлена копія ухвали про відкриття провадження, копія позову із додатками (а.с. 58). Однак станом на день розгляду справи указаний відповідач правом на надання відзиву не скористався. Позивач станом на день розгляду справи правом на надання відповіді на відзив не скористався. Враховуючи категорію спору (малозначна справа), наданий одним із відповідачів відзив,справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін для розгляду малозначних справ відповідно до положень ст. 274 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши позиції сторін, оцінивши зібрані докази по справі за принципами ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами законодавства, суддя установив такі обставини справи і відповідні ним правовідносини. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Установлено, що відповідач [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.10.2019р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Нощенко Н.М., зареєстрованого в реєстрі за № 2623 (а.с. 12). [PERSON] також є власником земельної ділянки під цим будинком площею 0,0649 га, кадастровий номер 1210100000:03:084:0054 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 07.10.2019р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Нощенко Н.М., зареєстрованого в реєстрі за №2625 (а.с. 13). Вказаний будинок і земельну ділянку під ним [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] , [INFO] , яка володіла за життя 1/2 частиною будинку, а в цілому успадкувала будинок і земельну ділянку від [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 8 - 11). Позивач [PERSON] є чоловіком покійної [PERSON] . Як видно із довідки про склад сім`ї № 9846 від 15.10.2019р. власником будинку значиться [PERSON] , [PERSON] зареєстрований у будинку з 20.06.1986р., знятий з реєстрації 11.10.2019р. (а.с. 7). На звернення позивача щодо підстав зняття його з реєстрації листом Департамента адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР від 10.12.2018р. № 10/5-3015 повідомлено, що його знято з реєстрації на підставі п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016р. № 207, у зв`язку із відчуженням нерухомого майна [PERSON] (а.с. 14-15). Згідно із п. 26 вказаних Правил (у реакції, що діяла на момент зняття з реєстрації позивача) зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника за формою згідно з додатком 11; рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; повідомлення територіального органу або підрозділу ДМС із зазначенням відповідних реквізитів паспорта померлої особи або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства (інформація територіального органу ДМС або територіального підрозділу ДМС, на території обслуговування якого зареєстровано місце проживання особи, про закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання або копія рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання чи скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні); підстав для проживання бездомної особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту (письмове повідомлення соціальної установи, закладу соціального обслуговування та соціального захисту); підстав на право користування житловим приміщенням (закінчення строку дії договору оренди, найму, піднайму житлового приміщення, строку навчання в навчальному закладі (у разі реєстрації місця проживання в гуртожитку навчального закладу на час навчання), відчуження житла та інших визначених законодавством документів). Також судом з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що 08.11.2019р. [PERSON] звертався до суду із позовом до [PERSON] про припинення права користування житлом, виселення. Рішенням Жовтневого районного суджу м. Дніпропетровська від 08.04.2020р. у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про припинення права користування житлом, виселення відмовлено. Поставною Дніпровського апеляційного суду рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.04.2020р. скасовано, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , про припинення права користування житлом, виселення задоволені. Припинено право користування [PERSON] житловим будинком [ADDRESS] . Виселено [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS] . У вказаній справі судами встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.11.2015р. по справі № 201/11383/15-ц, був розірваний шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ). Сторони [PERSON] і [PERSON] знаходилися в шлюбі з 14.08.1976р. [PERSON] померла [INFO] [PERSON] був вселений до спірного будинку як член сім`ї власника - як чоловік [PERSON] у 1986 році, за життя останньої, після її смерті залишився проживати. Зареєстрований у будинку [PERSON] був з 20.06.1986р., тобто у період перебування у шлюбі (з 14.08.1976р.) з власницею Ѕ частини будинку. До нового власника - [PERSON] у власність будинок перейшов у жовтні 2019 року, а саме - 07.10.2019р. (з моменту державної реєстрації права власності), тобто, коли [PERSON] проживав у будинку. Отже, [PERSON] ніколи не мав і не має права власності на будинок та земельну ділянку. Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не погодився із тим, що [PERSON] має право проживати у будинку, зазначивши, що відповідно до положень ст.150 ЖК України та ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 156 ЖК України коло членів сім`ї власника житла, правовий статус яких визначається цією статтею, є аналогічним членам сім`ї наймача, які визначені ч. 2 ст. 64 ЖК України. До них належать дружина (чоловік) наймача, діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Виходячи з положень статей 16, 391 ЦК України, власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути і існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року в справі №6-158цс14, а також у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №490/13776/13, від 07 червня 2018 року у справі №610/3565/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі 645/8985/15-ц, від 06 серпня 2018 року у справі № 750/9228/17. [PERSON] був зареєстрований у будинку за згодою його колишнього власника, новий власник цього будинку є [PERSON] , а [PERSON] не є членом сім`ї нового власника, договір найму житлового приміщення між сторонами не укладався. Крім того, право колишнього члена сім`ї на користування житлом є похідним від права власності особи, членом сім`ї якої вона є. [PERSON] та [PERSON] не є членами сім`ї і проживання [PERSON] у спірному будинку без відповідних правових підстав перешкоджає позивачу у користуванні, володінні та розпорядженні належним йому майном. Згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відтак, з 07.10.2019р. - з моменту державної реєстрації права власності на будинок за [PERSON] [PERSON] втратив право користування жилим приміщенням, у зв`язку із втратою статусу члена сім`ї власника будинку, а тому його зняття з реєстрації з 11.10.2019р. за заявою нового власника відповідає вимогам п. 26 Правил - існування обставин, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. У зв`язку із чим вимоги позивача про визнання протиправними дій Департамента адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради та зобов`язання поновити реєстрацію у будинку не підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про вселення, то за змістом ст. 817 ЦК України, ст. 65, 161 Житлового кодексу УРСР особа має право на вселення у приміщення, яке належить іншій особі на прав власності лише за згодою останньої. Позивач знятий з реєстрації згідно із законом, виселений на підставі рішення суду, а тому його вимога про вселення є необґрунтованою, у зв`язку із чим не підлягає задоволенню. Віршуючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати із відповідачів не стягуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed