Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

28.04.2021 року заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, мотивуючи вимоги тим, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є власниками в рівних частинах по 1/3 частині кожний квартири [ADDRESS] (згідно договору купівлі-продажу квартири від 24.11.2006 року). [INFO] померла [PERSON] , [INFO] помер [PERSON] , після їх смерті спадщину прийняла їх дочка [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, після її смерті відкрилась спадщина на вищевказану квартиру. Спадкоємці першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] відсутні - батьки померли раніше за неї, одружена вона не була і дітей не мала. Право на спадкування у другу чергу мала сестра спадкодавці - [PERSON] проте, в передбачений 6-місячний строк [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини після смерті [PERSON] на користь заявника [PERSON] . Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] нотаріусом заявниці було відмовлено в зв`язку із наявністю розбіжностей в написанні прізвищ власників [PERSON] в договорі купівлі-продажу квартири прізвище записано як « [PERSON]» та в свідоцтві про її смерть прізвище записано як « [PERSON] » і [PERSON] в договорі купівлі-продажу квартири прізвище записано як « [PERSON]» та в свідоцтві про її шлюб прізвище записано як « [PERSON] ». Вказані помилки перешкоджають заявнику отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом. На підставі викладеного просить встановити факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] , договору від 24.11.2006 в 1/3 його частині купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , в якому її ім`я зазначено як « [PERSON] »; встановити факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] , договору від 24.11.2006 в 1/3 його часині купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , в якому її ім`я зазначено як « [PERSON] ». Ухвалою від 29 квітня 2021 року провадження у справі було відкрито та справу призначено до судового розгляду в порядку окремого провадження. Ухвалою від 26 липня 2021 року замінено заінтересовану особу з Фастівської об`єднаної територіальної громади на Фастівську міську раду Київської області. В судове засідання заявник не з`явилася, через канцелярію суду від представника заявника надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності, вимоги заяви підтримують. Заінтересована особа в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду надали заяву, в якій зазначили, що проти заяви не заперечують та просять розглядати справу без участі представника. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ст. 315 ЦПК України, факти, що мають юридичне значення встановлюються судом, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно п. 6 ст. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаним у свідоцтві про народження або в паспорті, в тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Абзацом 1 пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що відповідно до статей 255, 271 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто, від них залежать виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючих документів, які необхідні заявнику для реалізації свого права на спадкове майно. При розгляді письмових матеріалів справи, судом встановлено, щозаявниця, [PERSON] є спадкоємцем спадкового майна після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . До спадкового майна увійшло право на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з Договору купівлі-продажу квартири від 24.11.2006 року власниками в рівних частинах по 1/3 частині кожний квартири [ADDRESS] вказані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] /а.с.10/. Разом з тим, Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №42/02-31 від 29.01.2021 року [PERSON] , Фастівським міським державним нотаріусом Київської області було відмовлено [PERSON] , у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом. Підставою відмови стала наявність розбіжностей в написанні прізвищ власників [PERSON] в договорі купівлі-продажу квартири де прізвище записано як « [PERSON]» та в свідоцтві про її смерть де прізвище записано як « [PERSON] » та [PERSON] в договорі купівлі-продажу квартири де прізвище записано як « [PERSON]» та в свідоцтві про її шлюб де прізвище записано як « [PERSON] ». Відповідно до повторного свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] , прізвища після одруження: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] /а.с.12/. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] (актовий запис №743) її прізвище записано як « [PERSON] » /а.с.13/. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] її прізвище та прізвище її матері [PERSON] , зазначено як « [PERSON] » (російською мовою) /а.с.15/. Згідно свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] , прізвище [PERSON] зазначено як « [PERSON] » - українською мовою /а.с.16/. Таким чином, записи прізвища « [PERSON] » та « [PERSON] » попри розбіжності в орфографічній фіксації в документах є ідентичними. Відповідно до листа Верховного Суду України 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Оскільки, невідповідність в написанні прізвищ в правовстановлюючому документі перешкоджає заявнику оформити право на спадкове майно, суд дійшов висновку, що вимоги про встановлення факту належності договору купівлі-продажу квартири, як правовстановлюючого документа є обґрунтованими і підлягають до задоволення. Враховуючи викладене, суд вважає вимоги заявниці доведеними та обґрунтованими.

Outcome: approved