Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

28 листопада 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до своєї матері [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно неї. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач [PERSON] є її матір'ю, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. За цією ж адресою зареєстровані та фактично мешкають дід та баба позивача [PERSON] та [PERSON]. Позивач мешкала разом з ними, однак, з 01.09.2016 року вона стала студенткою 1-го курсу філологічного факультету Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна та мешкає у гуртожитку за адресою: [ADDRESS]. З самого народження відповідач фактично покинула свою дитину [PERSON], залишив на постійне проживання та виховання бабусі й дідуся. З цього часу вони повністю замінили їй матір та батька, виховували її, піклувалися про неї, матеріально утримували, допомагали в навчанні та формуванні, як особистості. Відповідач взагалі не піклувалася про неї, весь час ухилялася від виконання своїх материнських обов'язків: не виховувала її, не займалася її розвитком, навчанням, не надавала матеріальної допомоги, не піклувалася станом її здоров'я. [PERSON] займається лише тим, що намагається влаштувати власне особисте життя. Позивач ніколи не отримувала від відповідача материнської любові, турботи, ласки. Останні п'ять років відповідач мешкає в місті Маріуполь Донецької області. На теперішній час позивач отримує вищу освіту та мешкає в місті Харків, відповідач продовжує ігнорувати її, не спілкується з нею, не цікавиться її життям, успіхами в навчанні, не надає ніякої допомоги. Таке відношення відповідача призвело до того, що [PERSON] не сприймає її, як свою матір. З приводу вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав позивач звернулася до Служби з питань захисту прав дітей Торецької міської ради Донецької області. Вивчивши усі обставини життя позивача, участь відповідача, як її матері в житті дитини, комісія з питань захисту прав дітей Торецької міської ради Донецької області підготувала свій висновок від 19.10.2016 року за №702-02/15 про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача - [PERSON], [INFO], щодо [PERSON] Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Представник третьої особи - Служба у справах дітей Торецької міської ради в судовому засіданні позовну заяву підтримали в повному обсязі, вважали за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки. Відповідач до суду не з'явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не інформувала. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач є донькою відповідача [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.10). Відомості про батька записані на підставі ст.135 СК України. Відповідно до свідоцтва про народження та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України батьком позивача є [PERSON] (а.с.10,11). Відповідно до довідки №168 від 12.07.2016 року позивач закінчила у 2016 році одинадцятий клас. Протягом останніх років навчання, мати [PERSON] до школи не приходила, батьківські збори не відвідувала, здоров'ям та навчанням дитини не цікавилась (а.с.12). Згідно Акту від 21.11.2016 року вихованням [PERSON] з самого раннього віку займаються батьки її матері [PERSON] та [PERSON] Мати позивача участі в її вихованні не приймає, місце проживання її невідомо (а.с.14). На теперішній час [PERSON] є студенткою першого курсу денної форми навчання філологічного факультету Харківського національного університету ім.В.Н.Каразіна. Навчається на бюджетній основі (а.с.13). В судовому засіданні встановлено, що з самого народження відповідач залишила свою дитину [PERSON] на виховання бабусі й дідуся. З цього часу вони повністю замінили їй матір та батька, виховували її, піклувалися про неї, матеріально утримували, допомагали в навчанні та формуванні, як особистості. Відповідач взагалі не піклувалася про неї, весь час ухилялася від виконання своїх материнських обов'язків: не виховувала її, не займалася її розвитком, навчанням, не надавала матеріальної допомоги, не піклувалася станом її здоров'я. На теперішній час позивач отримує вищу освіту та мешкає в місті Харків, відповідач продовжує ігнорувати її, не спілкується з нею, не цікавиться її життям, успіхами в навчанні, не надає ніякої допомоги. Таке відношення відповідача призвело до того, що [PERSON] не сприймає її, як свою матір. З цього приводу позивач звернулася до Служби з питань захисту прав дітей Торецької міської ради Донецької області про позбавлення відповідача батьківських прав. Висновком комісії з питань захисту прав дітей Торецької міської ради Донецької області від 19.10.2016 року за №702-02/15, що міститься в матеріалах справи, визнано за доцільне позбавити батьківських прав відповідача - [PERSON], [INFO], щодо [PERSON] (а.с.15). Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Згідно з ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У ч.1 ст.164 СК України наведено перелік підстав позбавлення батьківських прав, який складається з шести пунктів. Він охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Для задоволення позову достатньо впевнитись водному з них. Відповідно до пункту 2 ст.164 Сімейного кодексу України, мати та батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від своїх обов'язків по вихованню дитини. Так у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилалася на ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, і ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, а також ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402 кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 12 цього Закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані поважати дитину, виховувати її, піклуватись про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що всі питання щодо виховання та утримання [PERSON] вирішуються батьками відповідача самостійно без участі та підтримки з боку [PERSON] Під час судового розгляду справи виявлено, що відповідач ніяким чином не піклується про доньку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір'ю, свідомого нехтування нею своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків. Відповідач систематично і навмисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків протягом тривалого часу: не виявляє інтересу до існування своєї дитини, не спілкується з дитиною у обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення, не цікавиться долею дитини, матеріальної допомоги не надає, про його фізичний, духовний та розумовий розвиток не піклується. За таких обставин суд вважає можливим позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно її дитини [PERSON]

Outcome: approved