Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

28 лютого 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з відповідачкою зареєстрували шлюб 24 жовтня 2009 року. Від подружнього життя мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Однією сім'єю проживали до серпня 2016 року. З цього часу сім'я фактично розпалася внаслідок відсутності взаєморозуміння та різних поглядів на сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дітей. Посилаючись на те, що подальше спільне життя не можливе, суперечить його інтересам та інтересам дітей, позивач просить розірвати шлюб із відповідачем. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримує (а. с. 17). Відповідачка [PERSON] у судове засідання також не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, з позовом згодна (а. с. 18). У зв'язку з неявкою сторін, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідності зі ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 24 жовтня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Білопільського районного управління юстиції Сумської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №120. Після укладення шлюбу відповідачці присвоєно прізвище чоловіка [PERSON] (а. с. 5). Від подружнього життя [PERSON] та [PERSON] мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а. с. 6-7). Як вбачається зі змісту позовної заяви, причиною розпаду сім'ї стала відсутність взаєморозуміння, а також різні погляди на сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дітей, що робить неможливою подальшу побудову сімейних відносин. В силу ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Приймаючи до уваги, що сторони в справі не висловлюють взаємної згоди та не бажають підтримувати подружні стосунки, суд вбачає підстави для розірвання шлюбу. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на те, що відповідна заява від відповідачки не надійшла, суд вважає за необхідне залишити їй шлюбне прізвище [PERSON]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідачки на користь позивача підлягають судові витрати у виді сплаченого при зверненні з даним позовом до суду судового збору у сумі 640 грн. 00 коп. (а. с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved