Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

27 липня 2016 року позивачі звернулися до суду з позовною заявою, в якій просили визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 1 у будинку № 37 по вул. Наримська у м. Дніпропетровськ. В обґрунтування вимог позивачі зазначають, що позивачка [PERSON] та її син [PERSON] є власниками квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Відповідач по справі, онук [PERSON], зареєстрований в квартирі з 2012 року, але фактично не проживає у вказаній квартирі з січня 2015 року і по теперішній час. Вони не зверталися до відповідача з проханням, щоб він добровільно виписався з належної їм з сином квартири. У вказаній квартирі відповідач не проживає без поважних причин понад шість місяців, особистих речей там не має, тому він вимушений звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивачі не зявилися, але від їхнього представника надійшла заява в якій просив справу розглядати без його участі та задовольнити позов у повному обсязі, проти заочного рішення суду не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений засобами масової інформації, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у власності будинок, користуються ним і мають право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, здавати в оренду. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17 вересня 1997 року, належить квартира [ADDRESS]. Згідно довідки директора КП ЄРЕП Красногвардійського району, в квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO], у вищезазначеній квартирі не проживає більше року, особистих речей у квартирі немає. У\~відповідності\~до ч. 1\~ст. 15 ЦК України,\~кожна особа\~має\~право\~на\~захист свого цивільного \~права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування і розпорядження своїм майном. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратив право користування квартирою № 1 у будинку № 37 по вул. Наримська у м. Дніпропетровськ, оскільки не проживає у вказаній квартирі більше року. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, з відповідача на користь позивач необхідно стягнути сплачений за подачу позову судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved