Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

28.05.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила стягувати з [PERSON], [INFO] аліменти на її користь на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму щомісяця, без урахування часу канікул щорічно, починаючи з дня подання позову і до закінчення навчання, але не більше як до досягнення 23 років. Позов обґрунтований тим, що 18.04.2003 року позивач уклала шлюб з відповідачем [PERSON], у січні 2011 року шлюб розірвано. З відповідачем вони мають спільну дитину [PERSON] [INFO], яка після розірвання шлюбу залишилась проживати разом з позивачем. З 01.09.2014 року дочка навчається за контрактом на денній формі навчання і є студенткою соціально-гуманітарного факультету Бердянського державного педагогічного університету міста Бердянськ. Відповідач можу надавати матеріальну допомогу, він має земельну ділянку (пай), яка знаходиться в оренді ТОВ «Агрофірма Ольвія» і отримує від цього дохід. Ухвалою суду від 24.06.2015 року до участі у справ в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача було залучено [PERSON]. Позивач [PERSON], належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не прибула, про причини неявки суду не повідомила, але надавала суду заяви від 09.06.2015 та 24.06.2015 року, в яких просила розглянути справу без її участі, позов підтримує. Відповідач [PERSON], який відбуває покарання в Камянській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№101) надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнає. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В силу ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною 9 ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії І-ЖС № 033055 від 29.05.1998 року, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. [PERSON] проживає разом з матірю [PERSON], що підтверджено довідками Чкалівської сільської ради № 284 від 18.03.2015 року та № 308 від 30.03.2015 року. Згідно довідки Бердянського державного педагогічного університету від 02.03.2015 року № 15.020, [PERSON] є студенткою 1 курсу соціально-гуманітарного факультету і навчається на денній формі навчання на контракті. Період навчання складає з 01.09.2014 року по 30.06.2018 року. На підставі вироку Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20.04.2010 року відповідача [PERSON] засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років, яке він відбуває в Камянській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№101). Як свідчить довідка ТОВ «Агрофірма Ольвія» від 01.04.2015 року № 62, земельний пай [PERSON] знаходиться в оренді, але оплата за оренду 2014 року не проводилась, у звязку з відсутністю [PERSON] Статтею 199 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Як розяснено в пункті 20 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Досягнення [PERSON] відповідного віку, факт її навчання на комерційній основі і потреба у звязку із цим у матеріальній допомозі суд вважає доведеними. Проте, на переконання суду позивачем не було доведено наявності у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дочки на період її навчання, що в силу статті 199 СК України є обовязковою умовою для стягнення аліментів на період навчання. Навпаки ж, на думку суду, відбування відповідачем покарання у виді позбавлення волі передбачає ізоляцію засудженого від суспільства з триманням його в установі виконання покарання закритого типу, що свідчить про неможливість отримання ним постійного доходу і сплати з нього аліментів. Посилання позивача на довідку ТОВ «Агрофірма Ольвія» від 01.04.2015 року № 62, суд вважає необґрунтованими, оскільки зазначена довідка навпаки свідчить про відсутність у відповідача доходу з орендної плати. Крім того, позивачем не надані докази стосовно укладення відповідачем договору оренди землі у встановленому законом порядку, розміру і форми (натуральної або грошової) орендної плати. Будь-яких інших доказів на підтвердження наявності у відповідача доходів і їх розміру, позивачем надано не було. Таким чином, у звязку з відсутністю у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дочки на період її навчання, виходячи із засад справедливості, добросовісності і розумності, в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed