Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-30 00:00:00

29.03.2018 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до ПАТ «Запоріжсталь» про зміну формулювання причини звільнення, стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди. Позивач обґрунтовує заявлені вимоги порушеннями законодавства про працю, допущеними відповідачем під час вивільнення працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва та праці. Вважає наказ про звільнення від 02.08.2017 року №829/л за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці незаконним через порушення роботодавцем строку повідомлення про ліквідацію структурного підрозділу, у якому працював позивач. Також вказує на безпідставність відмови ПАТ «Запоріжсталь» у задоволенні його заяви про звільнення за власним бажанням у відповідності з ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв'язку з порушенням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, що мали місце під час оголошення простою в ЦРМО-4 та при підвищенні заробітної плати працівникам підприємства, що не застосовувалось для працівників, які знаходились на вивільнюваних місцях. У зв'язку з викладеним просив суд визнати незаконним наказ, виданий ПАТ «Запоріжсталь» №829/л від 02.08.2017 року, в частині формулювання причини звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці; зобов'язати відповідача змінити в наказі формулювання причини звільнення позивача на звільнення за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв'язку з порушенням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору; зобов'язати відповідача внести виправлення до запису у трудовій книжці позивача щодо формулювання причин звільнення, шляхом внесення нового запису; стягнути з відповідача вихідну допомогу в розмірі 20104,94 грн., невиплачену заробітну плату з червня 2017 року по серпень 2017 року в розмірі 4823,68 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку в розмірі 138487,20 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала у повному обсязі. Від третьої особи - Запорізької обласної організації профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України, надійшла заява про розгляд справи без їх участі, в якій просять в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, з тих підстав, що за результатами проведеної перевірки ГУ Держпраці у Запорізькій області з питань, порушених колишніми працівниками ЦРМО-4 щодо порядку вивільнення працівників, зміни істотних умов праці, жодних порушень трудових прав працівників з боку ПАТ «Запоріжсталь» виявлено не було, про що складено акт перевірки №08-02-0315/0057. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] був прийнятий на роботу слюсарем-ремонтником в ЦРМО-4 ПАТ «Запоріжсталь» на підставі наказу (розпорядження) №270 від 18.11.2010 року. Наказом №909 від 31.05.2017 року «Про зміни в організації праці та виробництва ЦРПО, ЦРМО-2, ЦРМО-4, ЦРЄМЦ» зі структури ПАТ «Запоріжсталь» був виключений структурний підрозділ - цех ремонту металургійного обладнання 4 (ЦРМО-4, код цеху 34) та скасовано посади (професії) за штатним розписом вказаного структурного підрозділу, зокрема посада слюсаря-ремонтника (№340007), яку займав позивач [PERSON], а також внесені зміни у штатний розпис по ЦРМО-4 ПАТ «Запоріжсталь» шляхом виключення посад (професій) ЦРМО-4 у кількості 270 працівників. Про наступне вивільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва та праці, що відбулись у ПАТ «Запоріжсталь», позивач [PERSON] був попереджений розпорядженням від 31.05.2017 року №503/л, з яким останній ознайомлений 01.06.2017 року, про що у додатку № 1 до зазначеного розпорядження міститься підпис позивача. Через відсутність обсягів робіт, необхідних для організації виробничого процесу працівників ремонтних цехів на ПАТ «Запоріжсталь» було видано розпорядження №1271 від 01.06.2017 року «Про вимушений простій працівників», яким визначено, що на час простою працівники ЦРМО-4 не виходять на роботу до особливого розпорядження, а оплат а здійснюється із розрахунку двох третин від встановленого працівникові окладу. Позивач [PERSON] ознайомлений з вказаним розпорядчим документом 01.06.2017 року. 01.06.2017 року, 28.07.2017 року та 02.08.2017 року позивачу пропонувались вакантні робочі місця, із запропонованими посадами працівник [PERSON] був ознайомлений, втім відмовився від переведення на іншу роботу, про що свідчить його підпис під списками вакантних робочих місць. 19.07.2017 року профспілковим комітетом надано згоду на звільнення слюсаря-ремонтника ЦРМО-4 ПАТ «Запоріжсталь» [PERSON] за п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку зі змінами в організації виробництва та праці і відмовою від переведення на іншу роботу, що підтверджується випискою з Протоколу №31 засідання профспілкового комітету від 19.07.2017 року, яке відбувалось за участю позивача. 31.07.2017 року ПАТ «Запоріжсталь» надало позивачу відповідь №13/2046403 про відмову в задоволенні його заяви про звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП у зв'язку з тим, що факти порушення законодавства про працю з боку ПАТ «Запоріжсталь» відсутні. 02.08.2017 року наказом №812/л [PERSON] було звільнено з комбінату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку зі змінами в організації виробництва та праці ЦРМО-4 і його відмовою від переведення на іншу роботу. Позивач був ознайомлений з наказом 02.08.2017 року, про що свідчить його підпис на вказаному документі. 02.08.2017 року [PERSON] видано трудову книжку, про що свідчить його підпис в особовій картці та проведено остаточний розрахунок із виплатою вихідної допомоги у розмірі однієї заробітної плати, що дорівнює 10052,47 грн., що підтверджується розрахунковим листом за серпень 2017 року. В період з 09.08.2017 року по 11.08.2017 року ГУ Держпраці у Запорізькій області було здійснено інспекційне відвідування ПАТ «Запоріжсталь» з питань, порушених колишніми працівниками ЦРМО-4 щодо порядку вивільнення працівників, зміни істотних умов праці. За результатами проведеної перевірки жодних порушень трудових прав працівників з боку ПАТ «Запоріжсталь» виявлено не було, про що складено Акт перевірки № 08-02-0315/0057. Згідно ст. 233 КЗпП працівник має право звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо в районний суд в тримісячний строк від дня, коли він дізнався про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк від дня вручення копії наказу про звільнення або від дня видачі трудової книжки. Позивач [PERSON] отримав копію наказу про звільнення та трудову книжку 02.08.2017 року, що підтверджується його підписами на зазначеному наказі та в особовій картці. До Комунарського районного суду м. Запоріжжя позивач звернувся з позовом до ПАТ «Запоріжсталь» 09.11.2017 року, тобто з пропуском строку, встановленого для звернення до суду у справах про звільнення. Належних доказів на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду позивач не надав. У ч. 4 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що суд має з'ясовувати не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи, права і обов'язки сторін, оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог. Згідно п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення. Підставою для звільнення позивача [PERSON] за п. 1 ст. 40 КЗпП України стала ліквідація ЦРМО-4, що супроводжувалась скороченням штату працівників цього структурного підрозділу, що підтверджується наказом ПАТ «Запоріжсталь» №909 від 31.05.2017 року «Про зміни в організації праці та виробництва ЦРПО, ЦРМО-2, ЦРМО-4, ЦРЄМЦ» з додатком №3 та внесеними на його підставі змінами до штатного розпису цеху з ремонту металургійного обладнання. Відповідно до ч. 3 ст. 64 ГК України, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Відповідач, згідно з вимогами ст. 64 ГК України визначив свою організаційну структуру, ліквідувавши структурний підрозділ ЦРМО-4, тобто провів реорганізацію товариства, в зв'язку з чим в організації виробництва і праці відбулись зміни, які дають право адміністрації підприємства на звільнення працівників, штатні одиниці по професіям яких були скасовані, за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Доводи позивача [PERSON] про його несвоєчасне повідомлення про майбутню ліквідацію структурного підрозділу ПАТ «Запоріжсталь» - ЦРМО-4, спростовуються його підписом у додатку № 1 до розпорядження №503/л від 31.05.2017 року «Про попередження працівників ЦРМО-4 з наступним вивільненням», з яким позивач був ознайомлений 01.06.2017 року. Фактичне звільнення [PERSON] відбулось 02.08.2017 року, що підтверджується наказом №829/л від 02.08.2017 року, тобто через два місяці після попередження про вивільнення, що повністю відповідає вимогам ст. 492 КЗпП України. Крім того, згідно з наданими відповідачем списками вакантних робочих місць від 01.06.2017 року, 28.07.2017 року та 02.08.2017 року, позивачеві пропонувались вакантні посади із можливістю переведення на інше підприємство - ТОВ «Метінвест-Промсервіс» для роботи за своєю професією в аналогічних умовах праці, у зв'язку з відмовою позивача від переведення на запропоновані йому посади, відповідач, не маючи можливості перевести працівника без його згоди на іншу роботу, виконав свій обов'язок щодо працевлаштування вивільнюваного працівника відповідно до вимог ст. 492 КЗпП України та правомірно видав наказ про його звільнення. Суд також враховує, що 19.07.2017 року профспілковим комітетом надано згоду на звільнення слюсаря-ремонтника ЦРМО-4 ПАТ «Запоріжсталь» [PERSON] за п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку зі змінами в організації виробництва та праці і відмовою від переведення на іншу роботу, що підтверджується випискою з Протоколу №31 засідання профспілкового комітету від 19.07.2017 року, а також те, що в день звільнення позивач отримав трудову книжку та остаточний розрахунок, включаючи виплату вихідної допомоги в розмірі 10052,47 грн., що підтверджується відомостями особової картки [PERSON] та розрахунковим листом за серпень 2017 року. Виходячи з наведеного, суд відхиляє доводи позивача щодо порушення відповідачем процедури вивільнення позивача [PERSON] у зв'язку зі змінами в організації виробництва та праці підприємства. Вирішуючи питання про наявність правових підстав для оголошення простою суд виходить з того, що ліквідація структурного підрозділу ЦРМО-4 та передача функцій з ремонту механічного обладнання іншому суб'єкту господарювання свідчать про відсутність організаційних умов для виконання позивачем роботи за посадою, яку він обіймав. Відповідно до ст. 34 КЗпП простій - це призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. Згідно з ч.1 ст. 113 КЗпП час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Як вбачається з матеріалів справи, про вимушений простій працівників ЦРМО-4, запроваджений на підставі розпорядження №1271 від 01.06.2017 року, позивач був ознайомлений 01.06.2017 року. Факт простою з 01.06.2017 року по 02.08.2017 рік підтверджується копіями табелів обліку робочого часу по ЦРМО-4 за червень-серпень 2017 року. Доказів того, що в цей період позивач виконував свої посадові обов'язки, суду не надано, чим не доведено відсутність простою в цей період. За таких обставин відповідач, не маючи можливості забезпечити роботою позивача через відсутність організаційних можливостей, необхідних для її виконання, правомірно призупинив її та визначив простоєм не з вини працівника період не виходу на роботу [PERSON] з 01.06.2017 року та оплатив його в розмірі двох третин від встановленого посадового окладу, що відповідає вимогам ст.ст. 34, 113 КЗпП України. Доводи позивача про порушення ПАТ «Запоріжсталь» його права на розірвання трудового договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП у зв'язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю, відхиляються судом як необґрунтовані, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, якщо власник чи уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 96 від 11.02.2015 року функції нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю здійснює Державна служба України з питань праці в особі її територіальних органів, яка уповноважена виносити відносно роботодавців приписи про усунення виявлених порушень, зокрема й трудових прав працівників. Як встановлено судом, ГУ Держпраці у Запорізькій області не було виявлено порушень трудових прав колишніх працівників ЦРМО-4 (зокрема, щодо порядку їх вивільнення та зміни істотних умов праці) з боку ПАТ «Запоріжсталь». При зверненні до відповідача із заявою про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України позивачем не було надано належних доказів, які б підтверджували факт порушення роботодавцем його трудових прав. Зважаючи на вказані обставини, підстав для задоволення заяви [PERSON] про звільнення за власним бажанням за ч. 3 ст. 38 КЗпП України у відповідача не було, про що позивач повідомлений листом від 31.07.2017 року № 13/2046437. Також у відповідача були відсутні підстави для підвищення посадового окладу позивачу, виходячи з наступного. Як передбачено ч. ч. 2, 3 ст. 97 КЗпП форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Відповідно до наказу від 08.06.2017 р. №955 на ПАТ «Запоріжсталь» з 01.06.2017 року введено нові умови оплати праці та, разом з цим визначено категорії працівників, посадові оклади яких підвищенню не підлягають, зокрема працівникам ліквідованих структурних підрозділів, оформлених станом на 01.06.2017 року на скорочених робочих місцях. ЦРМО-4, працівником якого був [PERSON], ліквідований наказом ПАТ «Запоріжсталь» №909 від 31.05.2017 року, тобто до запровадження нових умов оплати праці і станом на 01.06.2017 року працівники вказаного структурного підрозділу фактично перебували на скорочених робочих місцях, що обумовило виключення їх з переліку працівників, яким з 01.06.2017 року підвищено розмір посадових окладів. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником чи уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику відбувається у випадку, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагаються від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч зазначеним вимогам, позивачем не доведений належними доказами факт порушення його законних прав і інтересів. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що звільнення позивача [PERSON] за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці проведено відповідачем із дотриманням вимог діючого законодавства, є законним та обґрунтованим, тому позовні вимоги про визнання незаконним наказу ПАТ «Запоріжсталь» №829/л від 02.08.2017 року в частині формулювання причини звільнення, зобов'язання відповідача змінити її на звільнення за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв'язку з порушенням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП та внести виправлення до запису у трудовій книжці позивача щодо формулювання причин звільнення, шляхом внесення нового запису, задоволенню не підлягають. Також у зв'язку з відсутністю підстав для зміни формулювання причини звільнення, не підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення вихідної допомоги, невиплаченої заробітної плати з червня 2017 року по серпень 2017 року, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди.

Outcome: dismissed