Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

28.07.2017 року позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача, вказавши, що згідно з рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 20.02.2014 року на її користь з відповідача стягуються аліменти на утримання їхньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.02.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Проте, стверджує позивачка, відповідач аліменти не сплачує, внаслідок чого у нього утворилася прострочена заборгованість по їх сплаті, яка станом на 01.06.2017 року склала 14951,01 грн., а тому, позивачка, у відповідності до ст. 196 СК України, просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 3265,62 коп. 01.08.2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до цього ж відповідача про зміну розміру аліментів, посилаючись на те, що у зв'язку зі зміною вікових потреб дитини розмір стягуваних із відповідача аліментів на даний час є дуже незначним. Крім того, їхня неповнолітня дочка є інвалідом дитинства, оскільки має вроджену хворобу центральної нервової системи, синдром Арнольда-Кіарі, ряд інших захворювань, у звязку з чим потребує постійного тривалого лікування. Всі витрати по лікуванню та реабілітації дитини здійснює позивачка, а тому вона, навівши доводи щодо спроможності відповідача виплачувати аліменти на утримання дитини, просила змінити їх розмір на 1500 грн., але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. \~ Ухвалою суду від 22.02.2018 року обидві позовні вимоги були обєднані в одне провадження. В судове засідання позивачка не зявилася, заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності, підтримуючі всі заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів у розмірі 3265,62 грн. не визнали, вказуючи на те, що наданий позивачкою розрахунок такої суми є необґрунтованим. Крім того, вони стверджують, що позивачка має право на отримання державної соціальної допомоги на утримання дитини, а тому просять відмовити в цій частині позовних вимог за їх безпідставністю. Позовні вимоги про зміну розміру аліментів відповідач визнав частково, погодившись сплачувати аліменти на утримання дитини в мінімальному розмірі, встановленому законодавством. Заслухавши пояснення відповідача, його представника та дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Судом обєктивно встановлено, що сторони з 29.01.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано згідно з рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 12.11.2014 року. 02.11.2012 року у сторін народилася донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-БВ № 183796, виданим Наркевицькою селищною радою Волочиського району Хмельницької області. Згідно з рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 20.02.2014 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання їхньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.02.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. На виконання рішення 20.02.2014 року Волочиським районним судом видано виконавчий лист № 671/309/14-ц. Згідно з постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби Деражнянського районного управління юстиції [PERSON] від 14.01.2015 року відкрито виконавче провадження № 46013511 по виконанню вказаного виконавчого листа. Однак, як зясовано судом, відповідач аліментів на утримання дитини не сплачує, що підтверджується довідкою-розрахунком відділу державної виконавчої служби, згідно з якою станом на 01.06.2017 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становила 14951,01 грн. 18 коп. Судом приймається до уваги така довідка про розмір заборгованості, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на її спростування відповідачем не подано. У відповідності до ч.1 ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно з п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена статтею 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Як встановлено судом, відповідач, будучи зобовязаним судовим рішенням сплачувати аліменти на користь позивачки, такі зобовязання не виконував та допустив заборгованість по сплаті аліментів. При цьому, жодних доказів, які б свідчили про те, що така заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками, відповідач не надав. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Беручи до уваги наведене, а також аналізуючи наведені положення законодавства та судової практики, суд приходить до висновку про наявність вини відповідача у допущенні заборгованості по сплаті аліментів. Згідно наданого позивачкою розрахунку, розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з грудня 2014 року по травень 2017 року становить 3265,62 грн. Суд приймає до уваги такий розрахунок, оскільки сумнівів у його правильності та достовірності немає, неустойка обрахована позивачкою відповідно до ст. 196 СК України, згідно з якою пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів, а жодних належних та допустимих доказів, які б вказували, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими, стороною відповідача не надано. З огляду на наведене, суд вважає позовні вимоги про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів в розмірі 3265,62 грн. обґрунтованими та підлягаючими задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи позовні вимоги про зміну розміру аліментів, судом враховується наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до положень ст.ст. 183, 184 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, яка визначається судом або суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому, підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові № 6-143цс13 від 05.02.2014 року, право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). В обґрунтування позову позивачка посилається на можливість стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі. Судом приймаються до уваги такі її доводи, оскільки відповідач в судовому засіданні погодився сплачувати аліменти саме у такому виразі. Суд також враховує, що відповідач погодився на стягнення з нього аліментів у мінімальному розмірі, встановленому законом для дитини відповідного віку, проте жодних доказів, які б свідчили про його неможливість сплачувати аліменти у розмірі, більшому за мінімальний, він не надав. Разом з тим, досліджені в судовому засіданні докази, на думку суду, свідчать про можливість відповідачем надавати матеріальну допомогу своїй дитині, оскільки з матеріалів справи не вбачається наявності у нього інших утриманців чи даних про його поганий стан здоровя, який би перешкоджав йому у виконанні батьківських обовязків щодо його неповнолітньої доньки. Враховується судом і те, що донька сторін [PERSON], [INFO], має ряд захворювань, зокрема, вроджену хворобу центральної нервової системи, синдром Арнольда-Кіарі, що підтверджується наявною в матеріалах справи медичною документацією. Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, суд приходить до висновку про можливість визначення та стягнення з відповідача аліментів на його дитину у твердій грошовій сумі, в розмірі 1000 грн., починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. При подачі позову позивачка була звільнена від сплати судового збору, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути належний до сплати судовий збір за ставками, визначеними\~ст.4 Закону України «Про судовий збір», у розмірі 1280 грн. (640 грн. - вимога немайнового характеру та 640 грн. вимога майнового характеру). На підставі викладеного,

Outcome: partial