Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

27 серпня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь суму боргу за письмовою розпискою від 22.11.2010 в розмірі 25000 гривень, а також судовий збір в сумі 250 гривень. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] зазначив, що 22 листопада 2010 року [PERSON] позичив у нього грошову суму у розмірі 25000 гривень, що на той час була еквівалентна сумі 3125 доларів США. При фактичному одержанні вказаної суми позичальником була надана розписка від 22 листопада 2010 року, в якій відповідач зобов'язалася повернути вказану суму боргу до 22 листопада 2012 року. Відповідно домовленостей, що зазначені та узгоджені у письмовій розписці від 22.11.2010 року, [PERSON] зобов'язався повернути [PERSON] борг у сумі 25000 гривень до 22.11.2012 року. У встановлений строк відповідач грошові кошти не повернув. На прохання про повернення боргу відповідач не реагує, уникає зустрічей та перемов з позивачем. В судове засідання позивач та представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, не зявились,05.12.2014 представник позивача подав до суду заяву, в якій прохає позов задовольнити, розглядати справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, хоча був повідомлений належним чином, про що мається поштове повідомлення про отримання відповідачем 26.11.2014 судової повістки з викликом на 05.12.2014, тому судом оголошено про заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані суду докази в їх сукупності, судом встановлено наступне. 22 листопада 2010 року [PERSON] надав [PERSON] у борг грошову суму у розмірі 25000 гривень, яка на той час дорівнювала 3125 доларам США, строком до 22 листопада 2012 року, про що останнім була складена розписка. Відповідно до умов розписки від 22.11.2010 року [PERSON] зобов'язався повернути [PERSON] суму боргу не пізніше 22 листопада 2012 року. В ході судового розгляду встановлено, що відповідач [PERSON] у встановлений строк грошові кошти у повному обсязі не повернув. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини за договором позики. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 610 ЦК України вказує, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ст. 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно правового висновку Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа № 6-63цс13), письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Надана суду письмова розписка від 22 листопада 2010 року містить зобов'язання відповідача повернути позивачу у визначений строк певну суму грошей, що становить основний зміст та всі істотні умови позикового зобов'язання і є належним підтвердженням укладеного між сторонами договору позики зазначеної суми грошей, що передбачено ч. 1 ст. 1049 ЦК України. Зазначені в розписці дані про особу позичальника, а саме прізвище, ім'я та по-батькові, рік народження, індивідуальний податковий номер, адреса місця проживання співпадають з відповідними даними відповідача та достатні для ідентифікації особи. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона боржник зобов'язана вчинити на користь другої сторони кредитора певну дію передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною першою статті 1049 ЦК визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 599 ЦК України, визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частина 1 ст. 545 ЦК України, вказує, що прийнявши зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 25.04.2012 року (справа № 6-24-цс-12). В матеріалах цивільної справи відсутні докази повернення боргу. Належних та допустимих доказів виконання зобов'язання відповідачем не надано, а тому суд вважає встановленим факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором позики від 22 листопада 2010 року. Відповідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов'язання відповідно до ст..617 ЦК України. Враховуючи наведене суд, дослідивши надані докази, вважає, позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст..88 ЦПК України - судові витрати стягує з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved