Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

28 вересня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до відповідача Полонської міської ради (далі - Рада), з позовом, в якому вказує, що його мати [PERSON] та він мали кожен на праві власності по 1\\2 частині житлового будинку в [ADDRESS]. Рішенням Ради №14 від 09 серпня 2002 року земельна ділянка для обслуговування будинку площею 0,10 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,3613 га передано в приватну власність матері і видано державний акт на ім.»я матері. Мати померла [INFO]. Рішенням Полонського районного суду за позивачем визнано право власності на 3\\4 житлового будинку, а за третьою особою [PERSON] визнано право власності на 1\\4 частину будинку після смерті матері позивача, а 14 травня 2015 року судом затверджена мирова угода про поділ будинку між позивачем та третьою особою [PERSON] в натурі. Під час судового розгляду про поділ будинку позивачу стало відомо, що будинок належав матері повністю, а тому на підставі рішення Ради про передачу на праві власності матері земельної ділянки Радою було видано державний акт на право власності матері на всю земельну ділянку. Судом було встановлено, що було порушено його право на будинок, оскільки він і мати мали на праві власності по 1\\2 частині будинку. Тому державний акт про право власності матері на земельні ділянки був виданий незаконно. Просить продовжити строк звернення до суду з позовом, тому що про рішення Ради та про державний акт направо власності на земельні ділянки дізнався під час розгляду спору в суді та просить визнати недійсними та скасувати рішення Ради №14 від 09 серпня 2002 року та державний акт на право приватної власності [PERSON] на земельні ділянки. Позивач подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Представник Ради Загоруйко М.В. в суд не прибув, подав письмову заяву про розгляд справи без їх участі, позов визнає. Третя особа [PERSON] в суд не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі рішення Ради від 09 серпня 2002 року №14 [PERSON], як власникові житлового будинку [ADDRESS] було передано у власність земельну ділянку площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку та площею 0,3613 га для ведення особистого селянського господарства. [PERSON] померла [INFO], заповіла все своє майно [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. За рішенням Полонського районного суду від 10 грудня 2013 року, що набрало законної сили 23 грудня 2013 року, було встановлено, що спадкодавцеві [PERSON] належала тільки 1\\2 частина житлового будинку та розподілено належну їй 1\\2 частину будинку між спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] , а ухвалою суду від 14 травня 2015 року затверджено мирову угоду між ними про реальний розподіл будинку та земельної ділянки відповідно до заповіту [PERSON] Вказані обставини встановлені з доводів позовної заяви, та письмових доказів - державного акта на право власності на земельну ділянку [PERSON], рішення суду про визнання права власності на будинок, ухвала суду про затвердження мирової угоди, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Відповідно до п. «В» ч.1 ст.81, ч.2 ст. 90 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.4 ст.120 ЗК України (в редакції, що була чинною станом на 09 та 28 серпня 2002 року - тобто на час ухвалення Радою оспорюваного рішення та видання державного акта на земельну ділянку) при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди. Відповідно до п. «Г» ч.3 ст.152, ч.1 ст.153, ч.1 ст.155 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ч.1 ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. З огляду на встановлені обставини та правові положення суд вважає, що Рада ухвалила рішення та видала Державний акт права власності [PERSON] на земельні ділянки з порушенням закону, тому що [PERSON] не належав повністю на праві власності житловий будинок, а тільки його 1\\2 частина. Видання державного акта про право власності на земельну ділянку [PERSON] на всю земельну ділянку, що прилягала до житлового будинку, порушило право позивача [PERSON] на земельну ділянку як співвласникові половини житлового будинку. Тому рішення Ради та Державний акт на право власності [PERSON] на земельну ділянку були видані з порушенням закону і їх необхідно визнати недійсними та скасувати. [PERSON] в позовній заяві та в письмовій заяві про розгляд справи без його участі не заявив вимоги про стягнення з відповідача судових витрат, тому не стягує їх з відповідача. Про існування рішення Ради та Державного акта на право власності на земельну ділянку позивач [PERSON] дізнався під час розгляду справи в суді за його позовом про визнання його права на частину житлового будинку. Суд вважає таку обставину поважною причиною пропуску строку з позовом і тому цей строк підлягає поновленню.

Outcome: approved