Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

28 серпня 2015 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулось Публічне акціонерне товариство «УКРСИББАНК» до [PERSON], [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначено, що між позивачем та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого банк надав [PERSON] грошові кошти в розмірі 30\~000 дол. США, позичальник в свою чергу зобовязався повернути кредит та сплати проценти за його користування. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором, між банком та [PERSON] був укладений договір поруки, за умовами якого поручитель зобовязався перед банком відповідати за виконання [PERSON] взятих на себе зобовязань за кредитним договором. Відповідач [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором не виконує внаслідок чого має прострочену заборгованість, тому позивач просить достроково солідарно стягнути з відповідачів повну суму заборгованості за кредитним договором, яка станом на 13 серпня 2015 року становить 22\~343,69 дол. США та 12\~589, 60 грн., яка складається з 19\~859,32 дол. США заборгованість за простроченим кредитом,2 484,37 дол. США заборгованість про простроченим процентам за користування кредитом, 1\~312,21 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 11\~277,39 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом та також солідарно стягнути судові витрати по справі (а.с.2-5). Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні обставини викладені в позовній заяві підтримав, позов просив задовольнити. Вказував, що на даний час заборгованість за договором не погашена. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, в задоволенні позову просили відмовити. Представник обох відповідачів [PERSON] проти задоволення позову заперечував, вказував на його недоведеність, стверджував, що грошових коштів в іноземній валюті відповідач [PERSON] ніколи не одержував, докази такого одержання відсутні. 15 лютого 2016 року в судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] подав до суду зустрічний позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «УКРСИББАНК» про визнання недійним кредитного договору, який було прийнято судом до спільного розгляду з первісним позовом згідно ухвали від 15 лютого 2016 року (а.с.а.с. 101-105). В обґрунтування зустрічної позовної заяви зазначено, що між [PERSON] та АКіБ «Укрсиббанк» 25 травня 2008 року було укладено кредитний договір № 11349350000. Позивач вважає, що у кредитному договорі відсутні істотні умови договору, визначені діючим законодавством, а саме не зазначені на яких умовах відкривається, ведеться та закривається поточний рахунок, відсутні відомості про суми коштів які позивач має сплатити за договором банківського розрахунку у звязку з отриманням кредиту його обслуговуванням і погашенням. Відсутня умова як розмір фінансового зобовязання позивача, що підлягає сплаті на користь страховиків, нотаріусів, відповідача субєктів оціночної діяльності, також кредитним договором не встановлений розмір реальної процентної ставки який підлягає сплаті. Крім того відповідачем не було надано позивачу інформацію щодо методики, яка використовується відповідачем для визначення валютного курсу, строків і комісій, повязаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобовязання. У кредитному договорі та додатку до нього відсутня вартість всіх супутніх послуг інших фінансових зобовязань позивача, а також розпис сукупної вартості кредиту кожним платіжним періодом. У звязку з порушенням відповідачем істотних умов кредитного договору, позивач просить суд визнати в повному обсязі недійним правочин кредитний договір №\~11349350000 від 21 травня 2008 року укладений між відповідачем та позивачем (а.с.102 на зв.). Представник позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні позовні вимоги зустрічного позову підтримав в повному обсязі. Зазначав про порушення відповідачем за зустрічним позовом умов кредитного договору. Вказував, що відсутні докази видачі [PERSON] грошових коштів в іноземній валюті або відкриття за його заявою валютного рахунку та перерахування на такий рахунок коштів в іноземній валюті. Відповідач за первісним позовом [PERSON] із зустрічним позовом погоджувалась, просила його задовольнити в повному обсязі, вказувала на порушення відповідачем за зустрічним позовом істотних умов договору. Представник відповідача за зустрічним позовом в судовому засіданні проти обставин викладених в зустрічній позовній заперечувала, в задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Вказувала, що [PERSON] був ознайомлений з умовами договору, строками внесення платежів та можливими валютними ризиками, порушень законодавства про захист прав споживачів при укладання кредитного договору не було, крім того позивачем за зустрічним позовом було пропущено строк позовної давності на звернення до суду із такими вимогами. У разі винесення рішення про задоволення зустрічного позову, представник просив суд застосувати наслідки недійсності правочину, передбачені ч. 1 ст. 216 ЦПК України. (а.с. а.с. 111-112,\~119-120, 123-126). Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку. 21 травня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №\~11349350000 (надалі договір) (а.с.6-12). За умовами договору банк зобовязався надати [PERSON] кредитні кошти в іноземній валюті, в сумі 30\~000,00 дол. США., а позичальник зобовязався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі. При цьому сторони обумовили, що гривневий еквівалент суми кредиту зазначається в договорі лише в разі надання банком кредиту в іноземній валюті. Позичальник зобовязаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановленні графіком погашення кредиту згідно додатку № 1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 22 травня 2028 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору та/або згідно умов відповідної угоди. Згідно Додатку № 1 та Додатку № 2 до договору між позивачем та [PERSON] був узгоджений графік погашення кредиту/ платежів, відповідно до якого позичальник зобовязався погашати кредитну заборгованість, сплачувати відсотки та інші платежів в терміни та в сумі, передбачені вказаним графіком, а саме не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору (а.с. а.с. 13-18, 131-139). Статтею 546 ЦК України\~закріплено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. 21 травня 2008 року між АКіБ «Укрсиббанк» та [PERSON] був укладений договір поруки № 11349350000/2 (надалі договір поруки) (а.с.19-20). За умовами договору поруки поручитель зобовязалась перед банком відповідати за невиконання [PERSON] усіх його зобовязань перед кредитором, що виникли з кредитного договору, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і ти, що можуть виникнути в майбутньому (а.с. 19). Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.\~Згідно ст. 536 ЦК України, передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами, а розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно умов договору позичальник має право отримати кредитні кошти у вигляді одного траншу або декількох траншів, загальна сума яких не може перевищувати розміру суми кредиту, зазначеного в договорі, для чого надає до банку письмову заяву, в якій зазначає бажану суму траншу та бажану дату його отримання. Така заява позичальника, укладена та надана згідно умов цього договору, є підставою для видачі банком траншу позичальнику (а.с.6). Згідно п. 1.5 договору банк надає позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № 26203183645100 у банку (а.с.7). 21 травня 2008 року [PERSON] звернувся до банку із заявою на видачу готівки, в якій просив видати з поточного рахунку грошові коти в розмірі 30\~000,00 дол. США, еквівалент 151\~500 грн. (а.с.162). На підтвердження видачі коштів [PERSON] за кредитним договором позивачем за первісним позовом була надана копія виписки з особового рахунку за 21 травня 2008 року, меморіального ордеру № [NUMBER] від 21\~травня 2008 року та фотокопія виписки за кредитним договором, завірені [PERSON] з мокрою печаткою ПАТ «Укрсиббанк», в яких зазначено про зарахування коштів на поточний рахунок № 26203183645100 (а.с.а.с. 94, 160 161). Відомості щодо відкриття вказаного рахунку та розпорядження власника за цим рахунком до суду не надавались. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. При вирішенні позовних вимог за первісним позовом по суті суд виходить з того, що єдиним документом щодо проведення розрахунків за спірним договором (внесення платежів відповідачем) є довідка-розрахунок, підписана представником позивача (а.с. а.с. 21 29) проте серед повноважень представника, визначених довіреністю немає повноважень на складання меморіальних та фінансових документів. За таких обставин суд не має підстав розглядати вказаний документ як допустимий доказ проведення будь-яких нарахувань та платежів за договором, а може враховувати його лише як розрахунок, яким керувався позивач за первісним позовом в обґрунтування своїх вимог. Жодних інших документів про нарахування та виплати за кредитним договором у справі немає. За таких обставин неможливо встановити наявність чи відсутність заборгованості відповідачів за договором, що має бути передумовою для вирішення питання про наявність підстав для стягнення простроченої чи повної суми боргу, а отже вирішення питання щодо стягнення залишку за кредитним договором заявлено позивачем передчасно і задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання щодо вимог зустрічного позову суд виходить з наступного. Згідно ст.\~204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до змісту ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований не реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу саме в момент вчинення правочину. Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.\~\~ Згідно з пунктом 6 частини першої статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків. За положеннями частини п'ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, яка діяла на момент укладення договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Згідно правової позиції, висловленої в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у цивільній справі №\~6-1341цс15, за змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. В той же час, коли спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачці документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатках до кредитного договору «Загальна вартість кредиту» та «Графік погашення кредиту», які підписані позивачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування, відсутні підстави для визнання договору недійсним. Відповідно до ч.\~5 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Підстав для іншого застосування норм матеріального права, ніж у наведеній вище постанові Верховного Суду України не вбачається. При таких обставинах зустрічний позов задоволенню не підлягає. У звязку з відмовою в первісному та зустрічному позовних вимогах, на підставі ст.\~88 ЦПК України, судові витрати відшкодуванню не підлягають, а витрати по сплаті судового збору, від якого звільнений позивач за зустрічним позовом на підставі Закону України «про захист прав споживачів», відносяться на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed