Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

28.09.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений 15.01.2000 року між ним та [PERSON], актовий запис № 3, який зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Київської райадміністрації виконкому Одеської міськради. При цьому позивач посилається на те, що шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені з січня 2016 року, проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Позивач зазначає, що 18.11.2005 року від шлюбу у сторін народився син [PERSON], та донька Румяна, [INFO]. Однак, примирення подружжя неможливе, у зв'язку із чим, позивач змушений звернутися до суду із позовом. До судового засідання позивач [PERSON] не з'явився, повідомлявся належним чином. Позивач та представник позивача надали до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника, заявлені вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином, до суду надано заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає, після розірвання шлюбу просить залишити їй шлюбне прізвище «Мазуренко». Матеріали справи містять спільну заяву сторін, в якій сторони за спільною домовленістю та бажанням просять розглядати справу у Київському районному суді м. Одеси. Згідно з ч. 2 ст. 110 ЦПК України, за домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них. За таких обставин, на підставі ч. 2 ст. 110 ЦПК України та з урахуванням спільної заяви сторін , суд приходить до висновку, що дана цивільна справа підсудна Київському районному суду м. Одеси. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 15.01.2002 року [PERSON] та [PERSON] /до шлюбу Георгієва/ уклали шлюб, який зареєстрований у Відділом реєстрації актів громадянського стану Київської райадміністрації виконкому Одеської міськради, актовий запис № 22, що вбачається із свідоцтва про шлюб серії І-ЖД № 278373 /а.с. 6/. Від шлюбу у сторін народилося діти: донька Румяна, [INFO], та син [PERSON], [INFO], що слідує із досліджених судом відповідних свідоцтв про народження, батьками у яких вказані сторони по справі /а.с. 9-10/. Шлюб у сторін носить формальний характер, подружні стосунки між ними не підтримуються з січня 2016 року, спільного господарства сторони на теперішній час не ведуть, спорів стосовно визначення місця проживання дітей, їх утримання та поділу спільного майна на теперішній час сторони не заявляють. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім'ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. За таких обставин, з урахуванням того факту, що відповідач позовні вимоги визнала та просить шлюб розірвати, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved