Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

27 лютого 2020 року [PERSON] звернулась з позовом до АТ «Ідея Банк», просить визнати недійсними встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості та пункти 1.10, 2.4, 2.6 кредитного договору № Z62.21654.003979250 від 29 травня 2018 року, зобов`язати відповідача здійснити перерахунок платежів за кредитним договором, зарахувати сплачену позивачем щомісячну плату за обслуговування кредиту в рахунок інших обов`язкових платежів. Позивач посилається на те, що оспорювані умови кредитного договору є несправедливими, їх наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідач АТ «Ідея Банк» копію ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів отримав 10 березня 2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відзиву на позов не надійшло, сторонами не подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, також не надійшло заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Тому відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. З доданих до позовної заяви документів видно, що 29 травня 2018 року між публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та позичальником [PERSON] укладений кредитний договір № Z62.21654.003979250, за умовами якого банк надає позичальнику кредитні кошти на поточні потреби у сумі 100 000 грн, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами договору. Банк надає кредит у день підписання договору строком на 60 місяців (а.с.9-10). Позивач просить визнати недійсними наступні умови кредитного договору. Пункт 1.10, за умовами якого позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених у Графіку щомісячних платежів, за обслуговування кредиту банком, що включає у себе: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо, надання інформації по рахунку позичальника з використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника, опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником з використанням різних каналів зв`язку тощо. Пункт 2.4, згідно якого позичальник доручає банку здійснювати договірне списання з будь-яких рахунків позичальника в ПАТ «Ідея Банк» грошових коштів у розмірі наявної простроченої заборгованості по кредиту, нарахованих процентах, плати за обслуговування кредитної заборгованості, неустойках, штрафах, пені. Пункт 2.6, згідно якого у разі вимоги банку про дострокове повернення кредиту термін повернення кредиту вважається таким, що настав та банк вправі, але не зобов`язаний нараховувати проценти та плату за обслуговування кредитної заборгованості до повного повернення кредиту , позичальник зобов`язаний повернути заборгованість за договором, сплатити неустойку (штрафи, пені) та відшкодувати завдані банку збитки. Згідно ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на день укладення кредитного договору, цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Таким чином оплата позичальником послуг кредитодавця за обслуговування кредитної заборгованості прямо передбачена чинним на час укладення договору Законом України «Про споживче кредитування». Відповідно до положень ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», виконавець не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Умовами кредитного договору, які позивач оспорює, встановлено жорсткий обов`язок позичальника сплачувати щомісячно плату за обслуговування кредиту відповідно до графіку щомісячних платежів. Розмір щомісячної плати за обслуговування кредиту є більш ніж удвічі більшим за проценти за користування кредитом, за змістом пункту 1.10 кредитного договору обслуговування кредиту включає в себе лише надання споживачу інформації за його рахунком. При цьому умовами договору не встановлено конкретного обов`язку банку щодо надання споживачу інформації за його рахунком, а саме: яким чином і з якою періодичністю банк зобов`язується інформувати споживача про стан його рахунку і яка відповідальність встановлена за невиконання або неналежне виконання банком цього обов`язку. Також договором не визначено строки, у які банк повинен надавати відповіді на запити позичальника, яку саме інформацію банк повинен надавати споживачу. Таким чином інформування споживача про стан рахунку здійснюється банком на власний розсуд, в той час як споживач щомісячно сплачує визначену суму за це інформування, що є істотним дисбалансом договірних прав та обов`язків сторін на шкоду споживача. Тому умова кредитного договору стосовно щомісячної сплати позичальником сум за обслуговування кредитної заборгованості, визначена у пункті 1.10 договору, є несправедливою. Згідно з ч.5-9 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути визнано недійсним на вимогу споживача. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо в результаті застосування умов договору, що обмежують права споживача, споживачеві завдано збитків, вони повинні відшкодовуватися винною особою у повному обсязі. Тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання недійсними положень пункту 1.10 кредитного договору про встановлення обов`язку позичальника сплачувати щомісячно плату за обслуговування кредиту банком, пунктів 2.4, 2.6 кредитного договору про нарахування та списання плати за обслуговування кредитної заборгованості. Оскільки положення договору, які визнано несправедливими, визнаються недійсними з моменту укладення договору, підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати суми щомісячної плати за обслуговування кредиту, яка здійснювалася позивачем, в рахунок інших щомісячних платежів за кредитним договором в порядку, передбаченому пунктом 2.1 кредитного договору. Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнена від сплати судового збору. Тому судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у розмірі, визначеному станом на день звернення позивача до суду, окремо за кожну вимогу немайнового характеру (про визнання положень договору недійсними та про зобов`язання вчинити дії) у загальному розмірі 1681 грн 60 коп.

Outcome: partial