Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

27.08.2020 року до суду звернувся представник: адвокат Косякова З.М. в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди. 12.10.2020 року ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено до розгляду в підготовче засідання. 26.01.2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду по суті в судове засідання. В обґрунтування позову, з урахуванням уточненої позовної заяви від 05.10.2020 року (а.с.26-28), посилалися на те, що 15 липня 2008 року [PERSON] було видано довіреність на ім`я [PERSON] , яка посвідчена приватним нотаріусом Демченко Т.М. за №1953, щодо представництва інтересів [PERSON] в усіх державних, громадських, господарських та інших органах і організаціях з усіх без винятку питань, що стосуватимуться довірителя. Зазначену довіреність скасовано 27.12.2016 року за заявою [PERSON] . У вересні 2019 року на адресу [PERSON] надійшла позовна заява ТОВ «Преображенське» про стягнення 143888,60 грн., з якої [PERSON] стало відомо, що 10 серпня 2016 року до ТОВ «Преображенське» від імені [PERSON] звернулась представник позивача за довіреністю [PERSON] про надання їй орендної плати у розмірі 124233,60 грн., і 15.08.2016 року ТОВ «Преображенське» здійснило виплату орендної плати в рахунок майбутніх платежів у розмірі 100000 грн., утримавши при цьому прибутковий податок та військовий збір. Згідно видаткового касового ордеру №19482 від 15.08.2016 року [PERSON] за довіреністю [PERSON] №1953 від 15.07.2008 року отримала від ТОВ «Преображенське» 100000 грн. Зазначену суму грошей [PERSON] від свого представника не отримала. Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 21 лютого 2020 року з [PERSON] на користь ТОВ «Преображенське» стягнуто 143888,60 грн., в тому числі 124233,60 грн. (з урахуванням податків та зборів), та судовий збір. Постановою Запорізького апеляційного суду від 16 вересня 2020 року рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 21 лютого 2020 року змінено, стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Преображенське» грошові кошти в сумі 125396,86 грн. та судові витрати в сумі 1880,95 грн., стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 2821,43 грн. Зважаючи на те, що [PERSON] отримала, але не передала позивачу грошові кошти в розмірі, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, для позивача настала цивільно-правова відповідальність перед ТОВ «Преображенське», ці кошти підлягають стягненню з відповідача. Крім того, ТОВ «Преображенське» на суму 100000 грн., виданих [PERSON] , нараховано, але не сплачено до бюджету сума податків та зборів в розмірі 24223,60 грн., що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків в ДФС України про суми виплачених доходів. Оскільки відповідно до Постанови Запорізького апеляційного суду від 16 вересня 2020 року було стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Преображенське» 125396,86 грн. та судові витрати в сумі 1880,95 грн., а також судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2821,43 грн., відшкодуванню на користь [PERSON] підлягають кошти в сумі 130099,24 грн. Посилаючись на ст.1166 ЦК України прохали стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 130099,24 грн. та судові витрати по справі. 09.04.2021 року до суду звернувся представник відповідача: адвокат Білова О.А. з заявою про застосування строку позовної давності, в якій посилалася на те, що підставами позову є відшкодування шкоди, завданої [PERSON] в результаті виконання нею умов довіреності, наданої [PERSON] від 15 липня 2008 року № 1953, тому для правильного визначення початку перебігу позовної давності є момент, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права. Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини (Постанова Верховного суду України від 29.10.2014 року, справа № 6-152цс14). 27 грудня 2016 року [PERSON] скасувала довіреність, яку посвідчила приватний нотаріус Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Демченко Т.М. за реєстровим №1953 від 15.07.2008 року. Про скасування даної довіреності [PERSON] було повідомлено письмово листом. З моменту скасування довіреності [PERSON] не було пред`явлено жодних вимог щодо звіту про виконання повноважень наданих вказаною довіреністю. Таким чином, [PERSON] з моменту скасування довіреності повинна була звернутися до відповідача з вимогою про надання звіту про проведення дій за вказаною довіреністю та повернення всього отриманого за вказаною довіреністю, що передбачено ст.1006 ЦК України, але всупереч вимогам закону вона звернулася з вимогою про відшкодування шкоди лише 27 серпня 2020 року, тому позивачем пропущений строк позовної давності. Прохала відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 09.04.2021 року до суду звернувся представник відповідача: адвокат Білова О.А. з письмовими поясненнями по справі, в яких посилалася на те, що з моменту скасування довіреності та протягом наступних трьох років [PERSON] не зверталася до відповідача про повернення їй всього, що було отримано за довіреністю. Обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення грошових коштів, позивач з посиланням на ст.1166 ЦК України вказував, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Указана стаття розповсюджується на випадки відшкодування недоговірної шкоди. Шкода, завдана при виконанні договорів відшкодовується за нормами гл. 51 ЦК України. Аналіз положень ст.1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, що завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди. В даному випадку відсутня противоправна поведінка особи, так як [PERSON] отримуючи грошові кошти діяла на підставі довіреності. Зважаючи на те, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушеного права, прохала відмовити у задоволенні позову. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. В судовому засіданні представник позивача: адвокат Косякова З.М. позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові. В судовому засіданні представник відповідача: адвокат Білова О.В. прохала відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, застосувавши строк позовної давності, крім того, вважає, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушеного права. Вислухавши пояснення представників, дослідивши наявні у справі докази та враховуючи заяву про застосування строків позовної давності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. 15 липня 2008 року [PERSON] за попередньою усною домовленістю уповноважила [PERSON] та [PERSON] , кожен з уповноважених має право діяти самостійно, незалежно один від одного, з усіма необхідними повноваженнями з усіх без винятку питань в тому числі одержувати належні [PERSON] гроші в будь-яких розмірах, що підтверджується копією довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Демченко Т.М. за реєстровим №1953 (а.с.4). 15 серпня 2016 року [PERSON] на підставі довіреності, виданої [PERSON] 15 липня 2008 року №1953, отримала від ТОВ «Преображенське» орендну плату за договором оренди №4629632 від 11.02.2014 року у розмірі 100000 грн., що підтверджується копією видаткового касового ордеру №19482 від 15.08.2016 року (а.с.6). 27 грудня 2016 року [PERSON] скасувала довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Демченко Т.М. за реєстровим №1953 від 15 липня 2008 року, про скасування даної довіреності [PERSON] було повідомлено письмово листом (а.с.5). 21 лютого 2020 року рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області у справі №323/2491/19 з [PERSON] на користь ТОВ «Преображенське» стягнуто грошові кошти в розмірі 143888,60 грн. та витрати на судовий збір в розмірі 2158,33 грн. (а.с.8-10). 16 вересня 2020 року постановою Запорізького апеляційного суду у справі №323/2491/19 рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 21 лютого 2020 року змінено, стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Преображенське» грошові кошти в сумі 125396,86 грн. та судові витрати в сумі 1880,95 грн., стягнуто з [PERSON] в дохід держави судовий збір в сумі 2821,43 грн. (а.с.32-38). Крім того, постановою Запорізького апеляційного суду від 16 вересня 2020 року у справі №323/2491/19 встановлено наступні обставини справи, які відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню: «Довіреність, яка була видана [PERSON] на ім`я [PERSON] , посвідчена приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області за реєстровим №1953 від 15 липня 2008 року, була дійсною на час отримання [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] , орендної палати (15 серпня 2016 року) та була скасована за заявою [PERSON] лише 27.12.2016 року, про що свідчить витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей. Оскільки 15 серпня 2016 року ТОВ «Преображенське» здійснило виплату орендної плати в рахунок майбутніх періодів у розмірі 100000 грн. [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] на підставі довіреності № 1953 від 15.07.2008 року, на той час довіреність скасована не була, тому стягнення зазначених коштів з [PERSON] на користь ТОВ «Преображенське», ґрунтується на вимогах закону. Згідно з правилами статті 1006 ЦК України повірений зобов`язаний: повідомити довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. За змістом зазначеної норми саме на повіреного покладено обов`язок передати довірителеві все одержане за виконаним дорученням при чому негайно.» Суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В ст.15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2 п.8 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Визначення поняття зобов`язання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України відповідно до якої зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У ст.599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ч.1 ст.244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Відповідно до ч.3 ст.244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Відповідно до ч.1 п.2 ст.248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі: скасування довіреності особою, яка її видала. Відповідно до ч.1,2 ст.249 ЦК України особа, яка видала довіреність, може в будь-який час скасувати довіреність. Особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність. Відповідно до ч.1 ст.1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Відповідно до ч.1 ст.1006 ЦК України повірений зобов`язаний: 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. Відповідно до ч.3 ст.1007 ЦК України довіритель зобов`язаний негайно прийняти від повіреного все одержане ним у зв`язку з виконанням доручення. Судом встановлено, що 27.08.2020 року до суду звернулася позивач, як довіритель за усним договором доручення, на підставі якого остання 15.07.2008 року видала на ім`я відповідача довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Демченко Т.М. за реєстровим №1953, якою уповноважила [PERSON] в тому числі одержувати належні [PERSON] гроші в будь-яких розмірах, з позовом до [PERSON] , як до повіреної за усним договором доручення, з вимогою про відшкодування шкоди в порядку ст.1166 ЦК України. Судом встановлено, що відповідач 15 серпня 2016 року на підставі вказаної довіреності отримала від ТОВ «Преображенське» орендну плату за договором оренди №4629632 від 11.02.2014 року у розмірі 100000 грн., однак за твердженням позивача остання не передала їй одержане у зв`язку з виконанням доручення, тому 27 грудня 2016 року [PERSON] скасувала вказану довіреність, про що було повідомлено [PERSON] письмово листом. Судом встановлено, що 16 вересня 2020 року постановою Запорізького апеляційного суду у справі №323/2491/19 стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Преображенське» грошові кошти в сумі 125396,86 грн. як безпідставно отримані у зв`язку з визнанням договору оренди недійсним. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 року у справі № 369/6892/15-ц, визначено, що позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 року у справі № 372/1036/15-ц. Враховуючи викладену правову позицію щодо застосування наслідків пропуску позовної давності суд зазначає наступне. Суд вважає, що право позивача на отримання від відповідача, як повіреної за усним договором доручення на підставі довіреності, орендної плати отриманої від ТОВ «Преображенське» за договором оренди №4629632 від 11.02.2014 року у розмірі 100000 грн., порушене відповідачем, оскільки відповідач в порушення вимог ст.1006 ЦК України не виконала свого обов`язку негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. Однак, суд доходить висновку, що позивач, скасувавши 27.12.2016 року довіреність на ім`я [PERSON] , відповідно до вимог ст.1007 ЦК України не вжила заходів щодо отримання від повіреної всього одержаного нею у зв`язку з виконанням доручення, хоча в силу вимог закону могла довідатися про порушення свого права, а тому суд вважає, що строк позовної давності в даному випадку відповідно до ст.261 ЦК України почався з дня, коли позивач скасувала довіреність на ім`я відповідача - 27.12.2016 року. З огляду на це, позовна давність закінчилася 27.12.2019 року, що є підставою для відмови у позові, так як позивач звернувся з позовом до суду 27.08.2020 року, а представник відповідача до винесення рішення у справі заявила клопотання про застосування строку позовної давності. В той час вимога позивача про стягнення з відповідача судових витрат у виді судового збору в сумі 1880,95 грн. та в сумі 2821,43 грн. є безпідставною, оскільки вказані судові витрати понесені у зв`язку з розглядом справи №323/2491/19 та стягнуті постановою Запорізького апеляційного суду від 16.09.2020 року з [PERSON] . Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач, обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів в порядку відшкодування шкоди, посилалася на ст.1166 ЦК України. Аналіз положень ст.1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, що завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди. Вказана стаття розповсюджується на випадки відшкодування недоговірної шкоди, в той час як між сторонами виникли договірні правовідносин, а тому шкода, завдана при виконанні договорів відшкодовується за нормами гл. 51 ЦК України. Зважаючи на це, суд вважає, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушеного права. Тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Outcome: dismissed