Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

26 червня 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що разом з дочкою [PERSON] мають на праві спільної сумісної власності квартиру [ADDRESS]. 27 травня 2009 року після відбування покарання в Шосткинський ВК №66 повернувся до м. Шостка її брат [PERSON] та звернувся до неї з проханням зареєструвати його в нележаній їй квартирі. Фактично відповідач до квартири не вселявся, не приносив речей і ніколи не проживав в ній. Не знайшовши роботи в м. Шостка, [PERSON] поїхав на заробітки до м. Києва. На неодноразові прохання [PERSON] в телефонному режимі останній відмовився приїжджати до м. Шостка та зніматись з реєстрації. На даний час постало питання щодо оформлення субсидії, але при зверненні до соціального органу [PERSON] повідомили, про необхідність подачі довідок про доходи усіх зареєстрованих осіб, навіть якщо вони не проживають в квартирі. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглянути справу в її відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явився. На підстав вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів. Дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, суд дійшов до наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. ст. 386, 391 ЦК України власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 16 лютого 2004 року та витягом № 8407341 від 21 вересня 2005 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 7-8, 9). Згідно довідки про склад сім'ї від 15 червня 2018 року в вищезазначеній квартирі зареєстровані: наймач [PERSON], донька [PERSON] та брат [PERSON].(а.с. 10). Відповідно до витягу з протоколу №20 від 13 травня 2016 року складеного комісією по встановленню фактів тимчасової відсутності мешканців міста розглянуто заяву [PERSON] та встановлено факт тимчасової відсутності [PERSON], зареєстрованого за адресою : [ADDRESS] (а.с.11). Згідно акту посвідченого КП «Укржитлкомфорт» від 14 червня 2018 року в квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] з травня 2009 року по теперішній час не проживає (а.с. 12). З огляду на вищенаведене, позовна вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню, оскільки позивачем доведено, що відповідач не проживає в належній їй квартирі, понад рік, а його реєстрація створює перешкоди у реалізації права власності.

Outcome: approved