Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

27.10.2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням В обґрунтування заявлених вимог посилаються на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS]. На даний час в її житловому будинку крім неї зареєстровано четверо осіб, син [PERSON], онук [PERSON], колишня дружина її сина (після реєстрації розірвання шлюбу присвоєно прізвище [PERSON], онук [PERSON]. Вказала, що дані обставини підтверджується довідкою виконавчого комітету Шиловецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області за № 1329 від 02.12.2013 р. Зазначила, що в 1997 році колишня дружина її сина - [PERSON], через різні погляди на сімейні відношення, зібрала всі свої речі та разом з її онуком [PERSON] переїхала на постійне місце проживання [ADDRESS]. ЇЇ син [PERSON] залишився проживати в її житловому будинку, фактично припинивши з [PERSON] подружні стосунки. Також вказала, що в червні 2007 року її син [PERSON] розірвав шлюб з [PERSON] Після реєстрації розірвання шлюбу їй присвоєно прізвище [PERSON]. Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Тиврівського районного управління юстиції Вінницької області в червні 2007 року. Зазначила, що з 1997 року [PERSON] та [PERSON] в її будинку не проживають. Дана обставина підтверджується Актом обстеження її житлово-побутових умов, який затверджений Шилівським сільським головою та зареєстрований в Шилівській сільській раді за № 273 від 09.10.2014 року. Відповідачі, будучи зареєстровані за місцем проживання в її житловому будинку перешкоджають їй здійснювати моє право на володіння та розпорядження своїм майном. Вказала, що відповідачі втратили своє право користування її житловим будинком через те, що уже більше як 17 років в ньому не проживають, добровільно знятися з реєстрації не бажають. Посилаючись на викладене просила, визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] та в изнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] вказала, що відповідачі не проживають у її господарстві вже більше ніж 17 років. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце судового розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась до суду надала заяву відповідно до якої просила справу слухати у її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] В вказаному житловому будинку зареєстровані [PERSON] та [PERSON], дані обставини підтверджується довідкою виконавчого комітету Шиловецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області за № 1329 від 02.12.2013 р. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Конституції України, Житлового Кодексу України та Цивільного Кодексу України. Статтею 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, власник може бути позбавлений права власності або обмежений в його здійсненні тільки у випадках і в порядку, встановленому законом, примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване тільки як виняток по мотивах суспільної необхідності на підставах і в порядку, встановленому законом, і за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Статтею 109 ЖК України передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідність до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] проти волі позивача , продовжують бути зареєстрованим за вказаною адресою : [ADDRESS]. Відповідно до ст. 316 ЦК України, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, право власності - це право особи на майно, яке він здійснює відповідно до закону, по своїй волі і незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності складаються із володіння, користування і розпорядження. Володіння майном - має на увазі юридично закріплену можливість фактично володіти майном, впливати на нього у будь-який момент, здійснювати відносно такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, отримувати з цього користь, вигоду. Розпорядження майном - це можливість власника встановлювати, змінювати, припиняти юридичне існування майна. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: « 1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…» Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. У відповідності зі ст. 319 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується й розпоряджається приналежним йому майном. Власник має право робити відносно свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Отже, заслухавши та дослідивши пояснення представника позивача, суд вважає їх належними та достатніми для вирішення справи по суті, та такими, що відповідають вимогам статей 59-60 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням. Таким чином, вирішуючи відповідно до вимог статті 88 ЦПК України питання щодо розподілу судових витрат, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. . На підставі викладеного,

Outcome: approved