Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

27.02.2019 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав та призначення її опікуном. В обґрунтування позову вказала, що відповідачка є її дочкою та являється матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дитини у відповідності до вимог ст.. 135 СК України записані зі слів матері. З 2007 року відповідач мешкає окремо від своєї дитини, жодного з покладених законом обов`язків не виконує, нехтує вихованням сина, не піклується про нього, не цікавиться його здоров`ям, не приймає участі у його духовному розвитку, матеріальному утриманні, хоча має за станом здоров`я на це можливість. Всі зароблені кошти витрачає на особисті потреби. На неодноразові звернення позивачки до відповідача про необхідність прийняття участі у виховані та утриманні дитини, відповідачка не реагує. З того ж часу дитина проживає із позивачкою, яка повністю взяла на себе батьківські обов`язки по відношенню до неї. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, позивач вважає за необхідне вирішити питання в судовому порядку про позбавлення відповідача батьківських прав та призначення її опікуном малолітнього внука [PERSON] . Ухвалою судді від 05.03.2019 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків. Ухвалою судді від 03.05.2019 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. У встановлений судом строк відповідач без поважних причин відзив на позов не надала, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч.8 ст.178 ЦПК України. В судовому засідання сторона позивача вимоги позову підтрималаз підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в суді позовні вимоги визнала в повному обсязі. Вказала, що тривалий час проживає окремо від своєї дитини [PERSON] , має іншу сім`ю та позбавлена можливості приймати участь у її вихованні. Зауважила, що син з часу свого народження проживає з її матір`ю, всі спроби возз`єднатися з дитиною були безрезультатними, оскільки останній категорично не сприймає її як матір, не бажає проживати спільно з новою сім`єю, де є інші діти. Представник органу опіки та піклування Деражнянської районної державної адміністрації в судовому засіданні вимоги позову не визнав, вважаючи заявлений позов таким, що не відповідає інтересам дитини та заявлений позивачем на підставі власних корисливих інтересів, що пов`язано із можливістю отримувати допомогу на дитину. Представник Вовковинецької селищної ради Деражнянського району Хмельницької області вимоги позову підтримав та вказав, що дійсно тривалий час малолітня дитина проживає лише з позивачкою, яка безпосередньо приймає участь у його виховання та відповідно утриманні. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Преамбулою Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 цього Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Так, судом встановлено, що [PERSON] являється матір`ю [PERSON] , [INFO] про що свідчить свідоцтво про його народженнясерії [NUMBER] , видане 01.09.2006 року Радовецькою сільською радою Деражнянського району Хмельницької області. Запис про батька малолітнього [PERSON] здійснений відповідно до ч.2 ст.135 Сімейного кодексу України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 25.09.2018 року №0021059740. 12.09.2008 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , в зв`язку з чим змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00022543099 від 05.04.2019 року. Згідно рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 13.11.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, останній залишено дошлюбне прізвище « [PERSON] », проте остання на час розгляду означеного спору згідно паспортних даних продовжує іменуватися прізвищем « [PERSON] ». Як встановлено судом, малолітній [PERSON] понад десять років проживає із позивачем [PERSON] у житловому будинку [ADDRESS] , який на праві приватної власності належить останній. Відповідач [PERSON] з 25.01.2006 року також зареєстрована за вказаною адресою, проте фактично проживає у с. Буцніва Деражнянського району Хмельницької області, разом із співмешканцем [PERSON] та вісьмома дітьми. Згідно довідки, виданої виконкомом Вовковинецької селищної ради Деражнянського району Хмельницької області №436 від 12.07.2018 року, [PERSON] проводить догляд за своїм внуком [PERSON] , який постійно проживає разом з нею за вказаною адресою. Як вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов сім`ї [PERSON] , складеного комісією та затвердженого головою Вовковинецької селищної ради від 16.11.2018 року, малолітній [PERSON] проживає спільно з бабою [PERSON] у житловому будинку [ADDRESS] , який складається із трьох житлових кімнат, дитина має власну окрему кімнату з меблями та усім необхідним. В наявності одяг, продукти харчування, створені умови для нормального зростання та виховання дитини. Згідно інформації, наданої Радовецьким НВК «ЗОШ І-ІІІ ступенів- ДНЗ» Деражнянської районної ради Хмельницької області [PERSON] , 2006 року народження, успішно навчається у 7 класі, являється активним учасником класного та шкільного життя, приймає участь у шкільних та районних змаганнях, конкурсах та художній самодіяльності, завжди має все необхідне шкільне приладдя. Бабуся [PERSON] постійно цікавиться навчанням та шкільним життям дитини, забезпечує усі його потреби. З 01.09.2012 року мати дитини жодного разу не приходила до школи, не цікавилася процесом навчання сина, не брала участі у батьківських зборах. Аналогічні показання у суді надали свідки [PERSON] та Шевчук Г.М . Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавленні батьківських прав, якщо він, вона, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З огляду на роз`яснення, які містяться в абз.2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори , як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За таких обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] протягом тривалого часу не проживає спільно із малолітнім сином [PERSON] , 2006 р.н., будь-яким чином участі у його вихованні та розвитку не приймає, та не виявляла такого наміру в ході судового розгляду даного спору, фактично від народження дитина проживає окремо від матері з бабою [PERSON] . За час такого тривалого, спільного проживання позивач налагодила тісний зв`язок із малолітнім внуком, створила для нього належні житлово-побутові умови, дитина охоплена навчальним процесом, при цьому є здібним учнем та проявляє успішність, що підтверджується дослідженими в ході судового розгляду доказами та вказує на вину поведінку останньої, її свідоме нехтування батьківськими обов`язками. Разом з цим вказаним обставинам, які очевидно свідчать про позбавлення малолітнього [PERSON] протягом тривалого часу батьківського піклування, органом опіки та піклування не була надана оцінка при складанні висновків від 05.07.2019 року та 03.12.2019 року, якими визнано за недоцільне позбавлення відповідача батьківських прав, а лише констатовано обов`язок позивача матеріально утримувати малолітнього внука. За таких обставин, суд вбачає, що висновки органу опіки та піклування Деражнянської РДА щодо недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав є недостатньо обґрунтованими та такими, що не відповідають інтересам дитини, а тому на підставі ч.6 ст. 19 СК України вважає за доцільне відступити від них. Також,на думку суду, сумнівними є посилання органу опіки та піклування у своїх висновках щодо поважних причин ненадання відповідачкою належного утримання сину [PERSON] , що пов`язані із перебування її у цивільному шлюбі, вихованням та утриманням інших дітей, оскільки як було встановлено судом остання з 2007 року припинила виконання батьківських обов`язків по відношенню до сина, в тому числі і його матеріальне утримання, а у цивільному шлюбі перебуває лише з 2017 року. Також суд враховує, що відповідач в судовому засіданні вимоги позову визнала в повному обсязі та після роз`яснення судом положень ст. 166 СК України наполягала на задоволенні позовних вимог. З метою з`ясування всіх обставин справи, судом заслухано думку малолітнього [PERSON] , який підтвердив свій намір та бажання проживати спільно з позивачем, зауваживши про відсутність синівських почуттів по відношенню до [PERSON] , яку сприймає як старшу сестру. Враховуючи викладені вище обставини в сукупності, визначаючи найкращі інтереси дитини, якими є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, суд вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до малолітнього сина [PERSON] . При цьому, приймаючи до уваги поведінку відповідача, яка протягом значного періоду часу жодним чином не проявляла інтересу до дитини та підтвердила в суді відсутність у неї бажання піклуватися та приймати участь у її вихованні, думку самої дитини, суд не вбачає підстав для застосування до відповідача попередження щодо необхідності змінити ставлення до виховання дитини. Згідно статті 243 СК України, опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених ЦК України. Згідно з правилами частин третьої та четвертої статті 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою (піклування над неповнолітньою особою), якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна (піклувальника) за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» та статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», з відповідними змінами та доповненнями, діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовились батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України або в зоні проведення антитерористичної операції, та безпритульні діти. Згідно з положеннями пункту 2.2 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року за N34/166/131/88, опіку (піклування) може бути встановлено і при житті батьків неповнолітніх дітей зокрема у випадках, коли батьки понад шість місяців не проживають разом з дитиною та без поважних причин не беруть участі в її вихованні та утриманні, не виявляють щодо дитини батьківської уваги та турботи або підкинули (залишили) дитину, і це підтверджено відповідними актами, складеними органами внутрішніх справ. У відповідності до частини першої статті 244 СК України, опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. Згідно частини четвертої статті 63 ЦК України, опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. Вирішуючи вимоги позову в частині призначення позивача опікуном малолітнього [PERSON] суд враховує наступні обставини. [PERSON] знаходиться на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та отримує пенсію за віком, загальний розмір якої за період з січня по грудень 2018 року становить 17469 грн.. Крім того, позивач утримує домашнє господарство - ВРХ, свині, козу та птицю, є орендодавцем земельної ділянки, площею 1,55га, що підтверджується довідкою Вовковинецької селищної ради Деражнянського району Хмельницької області №437 від 12.07.2018 року. Як уже зазначалося, [PERSON] являється власником житлового будинку [ADDRESS] Згідно висновку про стан здоров`я, наданого Деражнянською ЦРЛ від 11.02.2019 року [PERSON] може бути опікуном. За даними Міністерства внутрішніх справ України [PERSON] станом на 02.02.2019 року до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Судом неодноразово оголошувалися перерви у судових засідання та пропонувалося органу опіки та піклування надати свій висновок щодо можливості [PERSON] здійснювати функції опікуна. Проте, як вбачається із висновку вказаного органу від 03.12.2019 року вказане питання вирішене у формальний спосіб. Так, щодо призначення позивача опікуном малолітнього внука зазначено, що вона не працює, отримує мінімальний розмір пенсії, що є меншим прожиткового мінімуму для опікуна та не надала довідку про проходження курсу навчання з виховання дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, що не відповідає вимогам п. 40 Порядку провадження органом опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини затвердженого Постановою КМУ №866 від 24.09.2008 року. При цьому суд звертає увагу, що вказаним Порядком не передбачено вимог щодо розміру доходів опікуна. Крім того, позиція органу опіки та піклування, який одночасно вказує на обов`язок баби в силу ст. 265 СК України утримувати малолітнього внука та мінімальний розмір доходу позивача, який позбавляє її бути опікуном вочевидь є суперечливою. Так, згадане положення Закону підлягає застосуванню за наявності обов`язкових умов, зокрема, якщо дід або баба можуть надавати матеріальну допомогу. Враховуючи те, що позивач більше десяти років здійснює утримання дитини, доводи з цього приводу органу опіки та піклування не заслуговують на увагу. Також, є безпідставними посилання вказаного органу на відсутність у позивача довідки про проходження курсу навчання з виховання дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування, оскільки в силу абзацу 2 п.39 згаданого Порядку для родичів дитини, які мають намір взяти її під опіку така умова носить рекомендаційний характер і може бути застосована лише за наявності їх волевиявлення. Як вбачається із згаданого висновку, інших обставин, які б перешкоджали [PERSON] бути опікуном не встановлено. Крім того, малолітній [PERSON] в ході судового розгляду висловив бажання про призначення його опікуном позивача, про що також не заперечувала відповідач. Таким чином, установивши, що понад шість місяців відповідач [PERSON] не проживає разом зі своєю дитиною та без поважних причин не бере участі в її вихованні та утриманні, залишила дитину на виховання [PERSON] , з якою весь час проживає малолітній [PERSON] , а [PERSON] відповідає вимогам щодо кандидатів в опікуни, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині встановлення опіки позивача щодо малолітнього [PERSON] .. В силу вимог ст. 141 ЦПК України, виходячи із задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, з відповідача підлягають стягненню на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1536,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved