Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

28 серпня 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з вказаним позовом до [PERSON] Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24 липня 2007 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір № NKXRF108110441, згідно якого відповідачці надано кредит у розмірі 5905 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,04% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 147 грн. 83 коп. Посилаючись на те, що [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує, просить стягнути з відповідачки суму заборгованості за кредитним договором, яка утворилася станом на 12 червня 2014 року у розмірі 74550 грн. 95 коп. В судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином повісткою. До судового засідання надійшла заява представника позивача Шпонарського М.О., в якій він просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України, до суду не з'явилася, про причини своєї неявки не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не подавала. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду представника позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного. 24 липня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та [PERSON] укладено кредитний договір, який складається із заяви позичальника за № NKXRF108110441 разом з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам та Тарифами. Датою укладення договору є дата підписання позичальником заяви. На виконання умов договору, позивач надав [PERSON] строковий кредит у сумі 5905 грн. 00 коп. строком до 24 липня 2009 року, в обмін на її зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів у розмірі 5,04 % на місяць на суму залишку заборгованості, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 147 грн. 63 коп. Відповідно до п. 5.1 Умов, у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов'язань, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожний день прострочки платежу. Крім того, відповідно до п. 5.3 Умов, при порушенні строків будь-яких платежів, передбачених договором більш на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми позову. Із заяви, підписаної [PERSON] вбачається, що вона ознайомлена та погоджується з Умовами надання вказаного споживчого кредиту. Відповідачка неналежно виконувала умови договору, а тому згідно з розрахунком, станом на 12 червня 2014 року заборгованість за даним кредитним договором складає 74550 грн. 95 коп., в тому числі: заборгованість по процентам - 16509 грн. 99 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом - 2804 грн. 97 коп., заборгованість по пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 51209 грн. 75 коп., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 3526 грн. 24 коп. У відповідності з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за договором кредитор зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. За змістом ст.ст. 526, 527, 530, 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений сторонами строк, відповідно до вказівок договору та вимог Цивільного кодексу, одностороння відмова від виконання або одностороння зміна його умов не допускається. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що [PERSON] порушила умови кредитного договору, а тому вимоги про стягнення з неї заборгованості по кредиту є обґрунтованими. Разом з тим, згідно розрахунку, банком нарахована пеня за період з 10 жовтня 2007 року по 12 червня 2014 року. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки можу бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Із розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором, наданим позивачем, вбачається, що збитки останнього внаслідок порушення умов договору складають 19314 грн. 96 коп. із них: 16509 грн. 99 коп. - заборгованість по процентам; 2804 грн. 97 коп. - заборгованість по комісії. Конституційний суд в Рішенні у справі № 7-рп/2013 від 11 липня 2013 року зазначив, що положеннями частин першої, другої статті 18 Закону про захист прав споживачів встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачами умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. В частинах третій, четвертій статті 18 Закону про захист прав споживачів наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4 частини першої статті 21 Закону про захист прав споживачів встановлено, що для цілей застосування цього захисту та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь - якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Конституційний Суд України виходив з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементом загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Аналізуючи наведені обставини, суд з урахуванням розміру збитків, заподіяних Банку з вини відповідачки, а також критеріїв справедливості та добросовісності в межах дії свободи договору, приходить до висновку про наявність підстав, передбачених ч. 3 ст. 551 ЦК, для зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь Банку, з 51209 грн. 75 коп. до 10000 грн. 00 коп. Крім того, слід змінити процентну складову штрафу до 965 грн. 75 коп. (16509 грн. 99 коп.. + 2804 грн. 97 коп.) х 5%), так як неустойка на неустойку нарахована бути не може. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню, і з відповідача слід стягнути заборгованість, яка складається з заборгованості по процентам у розмірі 16509 грн. 99 коп., заборгованості по комісії у розмірі 2804 грн. 97 коп., пені у розмірі 10000 грн. 00 коп., штрафу у розмірі 500 грн. (фіксована частина), та штрафу у розмірі 965 грн. 75 коп., а всього 30780 грн. 71 коп. Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial