Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

27.05.2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 600 грн. щомісячно на кожного. В обґрунтування позову зазначила, що діти проживають разом з нею і перебувають на повному її утриманні. Відповідач ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги своїм дітям, хоча має таку можливість, оскільки неофіційно працює і отримує дохід. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнав частково, згоден сплачувати аліменти в розмірі по 400 грн. щомісячно на кожну дитину, мотивуючи тим, що не має сталого доходу і в місяць від мінливих заробітків отримує біля 1600 грн. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Згідно зі ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Судом установлено, що сторони знаходяться у шлюбних відносинах. Від спільного проживання у них є неповнолітні діти, донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження. З червня 2014 року сторони разом не проживають, сумісного господарства не ведуть, сімейні відносини між собою не підтримують по причині їх розпаду. Діти проживають спільно з позивачем окремо від відповідача, що підтверджується довідкою Комунального підприємства «Новоград-Волинськжитлосервіс» з місця проживання від 20.05.2015 року. Позивач працює у військовій частині [NUMBER] в м. Новоград-Волинський, де отримує заробітну плату понад 3000 грн. Домовленості про утримання спільних дітей сторони не досягли. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача чи неможливість його працевлаштування або будь-яких доказів на спростування доводів позивача в частині стягнення з нього аліментів саме у твердій грошовій сумі, суду надано не було. Крім того, наявність будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїм дітям, на момент розгляду справи не існує. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач є здоровою працездатною особою молодого віку 32 років, інших утриманців не має, не достатньо приймає участі в вихованні неповнолітніх дітей, відтак він спроможний сплачувати аліменти. На думку суду, позовні вимоги дещо завищені, а тому з урахуванням розміру заробітку обох сторін та враховуючи визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, задовольняє їх частково стягує аліменти в розмірі по 600 грн. щомісячно на кожну дитину, що буде відповідати, як інтересам дітей, так і матеріальному становищу та стану здоров`я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. На думку суду, визначена судом сума аліментів є реальною, дає змогу забезпечити мінімальні життєві потреби кожної дитини і матеріальний стан відповідача, навіть з відрахуванням аліментів, буде задовільним та стабільним, що в свою чергу не тільки не звільняє його від обов`язку утримувати своїх доньку та сина, а навіть дозволяє йому виконувати свої зобов`язання щодо оплати аліментів у розмірі, визначеному судом. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне їх утримання. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір.

Outcome: partial