Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

28.09.2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ «КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра», про визнання недійсним кредитного договору № 72/П/76/2008-840, укладеного 26.02.2008 року між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] . Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 26.02.2008 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та нею було укладено кредитний договір «Автопакет» № 72/П/76/2008-840, відповідно до умов якого ПАТ «КБ «Надра» було надано позивачці кредитні кошти в розмірі 33651,09 дол. США зі сплатою відсотків у розмірі 13,8 % річних за користування кредитом, остаточним строком повернення заборгованості 26.02.2015 року. В якості забезпечення зобов`язань позичальником було передано в заставу автомобіль марки «Nissan», модель «X-Trail», державний номерний знак [NUMBER] . Разом з тим, позивачка зазначає, що при підписанні договору про надання кредиту кредитодавець вніс у договір умови, які суперечать законодавству та порушують її права, як споживача, крім того, банк не повідомив її, як споживача фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, у письмовій форміпро переваги кредитування.Таким чином, посилаючись на те, що умови кредитного договору є несправедливими та такими, що порушують встановлені Законом України «Про захист прав споживачів» норми, позивачкапросить судвизнати кредитний договір недійним та застосування наслідків недійсності. Ухвалою від 02.11.2015 року відкрито провадження у даній справі. Разом з тим, у зв`язку зі звільненням з посади судді [PERSON] , розпорядженням Керівника апарату Шевченківського районного суду м.Києва від 22.11.2017 року за № 01-08-1154 вищевказану цивільну справу було передано на потворний автоматичний розподіл. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.11.2017 року справа передана для розгляду судді Савицькому О.А. Ухвалою від 23.11.2017 року цивільну справу за вказаним позовом прийнято в провадження судді Савицького О.А. Ухвалою від 25.01.2018 року розгляд справи вирішено продовжити за правилами загального позовного провадження. 25.05.2018 року через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача уповноваженої особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І.О., в якому заперечила проти задоволення позову та просила суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності. На адресу суду 05.07.2018 року надійшла відповідь на відзив, в якій позивачка виклала свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених представником відповідача у відзиві заперечень. Ухвалою від 27.09.2018 року у справі було призначено судово-почеркознавчу експертизу. Ухвалою від 13.03.2019 року відновлено провадження у вказаній цивільній справі. Ухвалою від 15.08.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомив. Вислухавши пояснення сторони позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 19.12.2007 року була складена анкета-заява на отримання кредиту на купівлю автомобіля, в якій були зазначені умови кредиту та орієнтована сукупність вартості кредиту, перед укладенням кредитного договору «Автопакет» № 72/П/76/2008-840 від 26.02.2008 року. Також, 26.02.2008 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та [PERSON] було укладено кредитний договір «Автопакет» № 72/П/76/2008-840, відповідно до умов якого ПАТ «КБ «Надра» було надано позивачці кредитні кошти в розмірі 33651,09 дол. США з сплатою відсотків у розмірі 13,8 % річних за користування кредитом, остаточним строком повернення кредитних коштів 26.02.2015 року. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на момент укладення договору), перед укладенням договору про наданняспоживчогокредиту кредитодавецьзобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з короткимописомвідмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору пронаданнякредиту(перелікусіхвитрат, пов`язанихзодержаннямкредиту,йогообслуговуваннямта поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо) ; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право,або відомості проте,від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Оскільки позивачка заперечувала факт підписання нею анкети-заяви клієнта на отримання кредиту на купівлю автомобіля за програмою «Автопакет» від 19 грудня 2007 року, за її клопотанням, ухвалою від 27.09.2018 року судом було призначено у справі судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. На вирішення експертів поставлено питання: чи виконані рукописні записи (буквені й цифрові) та підпис у графі «Підпис» в анкеті-заяві клієнта на отримання кредиту на купівлю автомобіля за програмою «Автопакет» від 19 грудня 2007 року, від імені [PERSON] безпосередньо самою [PERSON] чи іншою особою? За результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи експертами було складено висновок № 25231/25232/18-32 від 06.03.2019 року, яким встановлено, що рукописні записи (буквені й цифрові), які містяться на лицевій та зворотній сторінці анкети-заяви клієнта на отримання кредиту на купівлю автомобіля за програмою «Автопакет» від 19 грудня 2007 року,виконано не [PERSON] , а іншою особою; підпис у графі «Підпис» в анкеті-заяві клієнта на отримання кредиту на купівлю автомобіля за програмою «Автопакет» від 19 грудня 2007 року, виконано не [PERSON] , а іншою особою. Тобто, позивачка фактично не була ознайомлена з основними умовамикредиту та орієнтованою сукупність вартості кредиту, перед укладенням кредитного договору «Автопакет» № 72/П/76/2008-840 від 26.02.2008 року, що суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів». Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 14 постанови № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавств при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно з п.2 ч.1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Як передбачено ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Таким чином, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що позивачка не підписувалаанкету-заяву клієнта на отримання кредиту за програмою «Автопакет» від 19.12.2007 року, яка є невід`ємною частиною оспорюваного кредитного договору та визначає його основні умови, що свідчить про порушення відповідачем Закону України «Про захист прав споживачів», суд приходить до висновку, що позов у частині вимогпро визнання кредитного договору недійсним обґрунтованими та підлягають задоволенню, а тому вважає за необхідневизнати недійсним договір «Атопакет» № 72/П/76/2008-840, укладений 26.02.2008 року між ВАТ «КБ«Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та [PERSON] . Щодо вимоги позивачки про застосування наслідків недійсності правочину, варто зазначити наступне. Відповідно положенням ч.1 ст. 1057-1 ЦК України,у разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обов`язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені частиною першою статті 216 цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю. У відповідності до ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно абз.3 п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Проте, у абз.4 п.7 цієї постанови зазначено, судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків. Так, позивач сумлінно виконувала покладені на неї зобов`язання за кредитний договір «Автопакет» № 72/П/76/2008-840 від 26.02.2008 року, сплачуючи грошові кошти на рахунок банку з 18.03.2008 року до 10.06.2014 року, що підтверджується копіями квитанцій. За таких обставин, враховуючи, що договір «Автопакет» № 72/П/76/2008-840 від 26.02.2008 року визнано недійсним, суд вважає, що у відповідності до положень ст. 216 ЦК України, кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала, тому суд, в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про необхідність зобов`язання ПАТ «КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» повернути [PERSON] сплачені нею кошти за договором «Атопакет» № 72/П/76/2008-840 від 26.02.2008 року, а саме відсотки, пеню, штрафні санкції та комісії, за виключенням коштів на погашення «тіла» кредиту. Щодо заяви представника відповідача про застосування позовної давності, суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 ст. 256 ЦК України позовна давність-це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як встановлено судом, спірний кредитний договір між ПАТ «КБ «Надра», та [PERSON] був укладений 26.02.2008 року. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що позивачка дізналась про порушення своїх прав тільки у 2015 році, підчас розгляду Бориспільським міськрайонним судом Київської області позовної заяви ПАТ «КБ «Надра» про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором № 72/П/76/2008-840 від 26.02.2008 року, оскільки банком додано до матеріалів вказаного позову анкету-заяву клієнта на отримання кредиту від 19.12.2007 року, в якій вказані основні умови кредитування та яку позивачка не підписувала. Крім того, позивачка є пересічним споживачем фінансових послуг банку, в порівнянні з банком, є більш слабким суб`єктом економічних відносинта з врахуванням звичайного рівня освіти і правової необізнаності, остання не могла ефективно здійснювати захист своїх прав до того як дізналась про умови кредитування, які є невід`ємною частиною оспорюваного кредитного договору, та фактично до її відома доведені не були, а також до отримання нею належної професійної правничої допомоги. Таким чином, оскільки позивачка дізналась про порушення своїх прав тільки у 2015 році, а до Шевченківського районного суду м.Києва з даним позовом за їх захистом своїх прав звернулася 28.09.2015 року, тому суд вважає, що на момент звернення до суду з вказаним позовом строк позовної давності не сплив. Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 487,20 грн.

Outcome: approved