Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

28.01.2020 р. шляхом формування документу в системі «Електронний суд» до Малиновського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] , яку було уточнено з врахуванням заяви про усунення недоліків позовної заяви, у якій вона просила стягнути з ОСББ «Весна-Новоселів 53» (далі - ОСББ) на її користь моральну шкоду 135200 грн. та спростувати недостовірну інформацію відносно [PERSON] через засоби масової інформації (Одеські місцеві телевізійні канали або газети) з боку [PERSON] «Інформація розкрадання грошей [PERSON] є недостовірною і неправдивою», термін спростування 2 місяці після рішення суду. В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне. В 2015 р. було створено ОСББ «Весна-Новоселів 53», де [PERSON] , займала посаду голови правління. До моменту створення зазначеного ОСББ обслуговування будинків здійснювалось ЖКС «Черьомушки», які стали розповсюдждувати недостовірну інформацію стосовно того, що ОСББ веде незаконну діяльність і всі гроші, які передавались власниками квартир на оплату комунальних послуг, сплачені не були. 11.12.2016 позивача знято з займаної посади та на цю посаду призначена [PERSON] , що відображено у протоколі загальних зборів. На теперішній час вказаний протокол визнаний недійсним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26.03.2019 р. [PERSON] разом із [PERSON] розповсюджували неправдиву інформацію стосовно того, що [PERSON] , будучи головою ОСББ нібито розкрадала гроші співвласників, вони написали заяви до правоохоронних органів, на підставі чого було відкрито кримінальне провадження № 120161604470005651. Вказана інформація розповсюджена у листівках, які розміщалися у під`їзді житлового будинку співвласників ОСББ та тих будинків, що входили до Громадської спілки «Новий світ» в 2016-2017 р. (м. Одеса, вул. Академіка Філатова, 53), жителями оточуючих будинків ( [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS]). В обґрунтування завдання моральної шкоди [PERSON] вказала, що з 10.12.2016 р., тобто 3 роки поспіль, вона зазнає втрат, які сприсчинені моральними й фізичними стражданнями. Кримінальне провадження було закрито за відсутністю складу злочину. Позивач зазнала страждань душевного характеру, оскільки має місце приниження не тільки її, як фізичної особи, а і юридчиної особи ГС «Новий Світ», яка не може розрахуватися з робітниками за листопад-грудень 2016 р. По сьогоднішній день до позивача звертаються робітники цієї спілки в образливій формі за неоплачену працю. Рішення загальних зборів від 11.12.2016 р. визнані судом недійсними. Напередодні цих зборів 10.12.2016 р. позивача було госпіталізовано. Зазначені оставини стали психотравмуючими, порушено нормальний устрій життя, вона позбавлена можливості працевлаштуватися неподалік місця проживання, з врахуванням інвалідності позивача. Обчислення розміру моральної шкоди [PERSON] здійснено згідно розміру мінімальної заробітної плати помісячно, починаючи з грудня 2016 р. (1550 грн.), січень-грудень 2017 (38400 грн.), січень-грудень 2018 (44676 грн., січень-грудень 2019 р. (50076 грн.), а також перебування у лікарні, витрати на ліки та їжу за 10 днів (499 грн.). У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Весна-Новоселів 53» в судові засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Ухвалою судді Малиновського районного сужду м. Одеси Мазун І.А, від 29.01.2020 р. заяву про самовідвід головуючої судді Мазун І.А. - задоволено, цивільну справу передано до канцелярії суду для повторного розподілу у порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.01.2020 р. зазначену справу передано судді Лічману Л.Г. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Такі умови у справі одночасно існують. Тому судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши в судовому засіданні пояснення позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності та взаємозв`язку, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судом встановлені наступні фактичні обставини. Керівником юридичної особи ОСББ «Весна-Новоселів-53», зареєстрованої 08.10.2015 р., є [PERSON] . Колишнім головою правління зазначного ОСББ була позивач [PERSON] . Згідно листівки-оголошення, яка розміщувалась на під`їздах за адресою: [ADDRESS] та інших будинків, зокрема по [ADDRESS] , зазначено наступне: «Шановні жителі нашого будинку. 22.12.2016 р. при перереєстрації особових рахунків нашого ОСББ в Приватбанку було встановлено, що всі гроші з рахунків нашого ОСББ розкрадені колишньою головою гр. [PERSON] у змові з гр. «президентом» [PERSON] . За даним фактом порушується кримінальна справа». Зазначена листівка містить зазначення автора - голова правління ОСББ «Весна-Новоселів 53» [PERSON] . Зазначені обставини наявності листівки вказаного змісту підтверджені показаннями свідка - [PERSON] , який проживає по [ADDRESS] . Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова) юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно з пунктом 19 Постанови, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Положеннями ст. 62 Конституції України закріплено один із основоположних принципів - презумпція невинуватості, а також відповідно до вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, праву кожної особи на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про іншу особу/осіб недостовірну інформацію. Частиною 2 ст. 302 ЦК України передбачено обов`язок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань (ст.34). Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). Щодо викрадення грошових коштів мешканців, то ч 1. ст. 190 КК України передбачає кримінальну відповідальність за заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство). Відповідно до Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. На звернення [PERSON] . Першим заступником керівника Одеської місцевої прокуратури № 2 надано відповідь від 09.11.2017 р. (16-89) 9548-27 вих, згідно якої інформовано, що слідчим СВ Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області в рамках кримінального провадження № 12016160470005651, розпочатого 23.12.2016 р. проводиться досудове розслідування обставин безоплатного заволодіння шляхом обману грошовими коштами ОСББ «Весна-Новоселів 53», за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Постановою слідчого від 17.02.2017 р. вказане кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. Вироку суду відносно [PERSON] немає. Вказані твердження у судовому засіданні належними доказами не підтверджені, доказів присвоєння коштів мешканців не надано. Як підставу своїх вимог позивач зазначає те, що поширена щодо неї інформація є недостовірною, має на меті довести її до відома необмеженої кількості осіб. Таким чином, позовні вимоги в частині визнання вказаної інформації недостовірною підлягають задоволенню. Однак, у задоволенні позовної вимоги щодо спростування недостовірної інформації у визначений позавачем спосіб суд відмовляє на підставі наступних міркувань. Способами захисту цивільних прав та інтересів у відповідності до ч. 2 ст. 16 ЦК України, серед іншого, є припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди тощо. Суд враховує те, що оприлюднена відповідачем щодо позивача інформація не відповідає дійсності, тобто, є недостовірною. Розповсюдження зазначеної недостовірної інформації широкому колу осіб, кому вказана інформація стала відомою, порушило права [PERSON] та відобразились на її репутації, оскільки вона змушена доказувати протилежне. Згідно ч. 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Вирішуючи питання про вибір способу захисту особистого немайнового права необхідно керуватись роз`ясненнями, викладеними у п. 3, 25 Постанови, в яких, серед іншого зазначено наступне: вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві; разом з тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація, а її наслідком має бути досягнення максимальної ефективності, за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Так, кожна особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 ЦК України. В абзаці 1 п. 24 Постанови вказано про те, що задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. Якщо суд ухвалює рішення про право на спростування поширеної недостовірної інформація, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднене. Позивач [PERSON] обрала спростування недостовірної інформації як один із способів захисту свого порушеного права через засоби масової інформації (Одеські місцеві телевізійні канали або газети). Спростування недостовірної інформації відносно [PERSON] за своїм способом захисту не є тотожним її розповсюдженню і не є конкретним. Ця обставина унеможливляє задоволенню цієї позовної вимоги. Крім того, ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Лічмана Л.Г. від 04.02.2020 р. наголошено на необхідність конкретизації цих засобів інформації. Однак зазначена вимога суду була проігнорована позивачем. З урахуванням наведеного, позовні вимоги в частині зобов`язання спростувати поширену інформацію, не підлягають задоволенню. Надаючи оцінку позовним вимогам про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Пункт 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Відповідно до п. 27 Постанови способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи, тому вимога про відшкодування моральної шкоди може бути заявлена самостійно, якщо, наприклад, редакція засобу масової інформації добровільно опублікувала спростування, яке задовольняє позивача. Право на повагу до гідності та честі відноситься до особистих немайнових прав фізичної особи, які не мають економічного змісту (статті 269, 270 ЦК). Поняття «моральна шкода» визначено у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 р. Отже, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому під немайновим шкодою, завданою юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням ділової репутації, а також вчинення дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до діяльності. Відповідно до п. 27 Постанови при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. Позивач [PERSON] є інвалідом ІІ групи безстроково. У зв`язку з поширенням недостовірної інформації [PERSON] відчула душевні страждання, оскільки безпідставні висловлювання відповідача дали негативну оцінку її особистим якостям. Безперечно, суд звертає увагу на те, що будь-які негативні відомості про особу призводять до хвилювань особи, до змін в організації її життя при спілкуванні із оточуючими, необхідністю додаткових пояснень тощо. Ці хвилювання і зміни організації життя позивача мають причинно-наслідковий зв`язок. При цьому, посилання на пов`язаність та прямопропорційну залежність госпіталізації [PERSON] 10.12.2016 р. з розповсюдженням зазначеної недостовірної інформації не знайшли свого підвердження у судовому засіданні. Вказане порушення її права не позбавляло можливості працевлаштування, доказів відмови від прийняття її на роботу не надано. Отже, суд вважає, що достатньою сатисфакцією для [PERSON] є стягнення з ОСББ моральної шкоди у розмірі 5000 грн. 00 коп., що свідчить про часткове задоволення вказаної позовної вимоги. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат суд керувався таким. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач [PERSON] звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси 28.01.2020 р та її було звільнено від сплати судового збору. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Статтею 7 Закону України про «Державний бюджет на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102 гривні. На підставі зазначеного, з врахуванням задоволення однієї позовної вимоги немайного характеру та однієї позовної вимоги майнового характеру з ОСББ «Весна-Новоселів 53» в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1681 гривня 80 копійок.

Outcome: partial