Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-27 00:00:00

27 листопада 2018 року позивач [PERSON] , від імені якого діє [PERSON] , звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - Відповідач) про стягнення моральної шкоди в зв`язку з ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків в розмірі 36 820,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що працював на підприємстві відповідача у період з 13.11.2006 по 30.05.2011 року та працював на шахті імені «Ороджонікідзе» Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» головним інженером . Внаслідок шкідливих факторів виробництва виникли хронічні захворювання, і за висновком МСЕК від 03.04.2014 року позивачу первинно було встановлено 20% стійкої втрати професійної працездатності за двома професійними захворюваннями: хронічне обструктивне захворювання легень, нейросенсорна приглухуватість. В подальшому при повторному переогляді висновком МСЕК від 07.03.2017 року було встановлено 20% стійкої втрати професійної працездатності за двома професійними захворюваннями: хронічне обструктивне захворювання легень, нейросенсорна приглухуватість з 01.04.2017 року до 01.04.2019 року. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що протягом тривалого часу відчуває загальну слабкість,втому та постійні болі, що його досить сильно морально пригнічує та змушує постійно лікуватися, але хронічний характер захворювань не дає надії на видужання у майбутньому. 29 листопада 2018 року ухвалою суду прийнято позову заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. 20 грудня 2018 року відповідач надав суду відзив на позовну заяву, у якому просив суд ухвалити рішення про відмову позивачу в задоволенні позову. В обґрунтування зазначив, що позивачем не доведено факту саме завдання йому моральної шкоди та її розмір. Також вказав, що позивач знав про шкідливі умови праці без яких неможлива конкретна робота на гірничому підприємстві. Крім того вказав, що позивач окрім підприємства відповідача працював тривалий час на інших підприємствах зі шкідливим умовами праці, а також зазначив, що встановлення втрати працездатності на визначений період свідчить про можливість відновлення здоров`я позивача. Також зазначив, що саме позивач винний у виникненні професійних захворювань. Позивач [PERSON] , представник позивача [PERSON] . до судового засідання не з`явились, кожен окремо подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали просили задовольнити з підстав викладених в позові. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, у задоволенні позову просив відмовити з підстав викладених у відзиві на позов. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] у період з 13.11.2006 року по 30.05.2011 року, часу звільнення за власним бажанням, перебував у трудових правовідносинах з Відповідачем та працював головним інженером шахти імені «Ороджонікідзе», що підтверджується трудовою книжкою та не оспорюється сторонами (а.с.46-48). Медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український НДІ промислової медицини» за №003 від 09.01.2014 встановлений професійний характер захворювань [PERSON] - хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст.; нейросенсорна приглухуватість першого ст. (а.с.16-17) 27 лютого 2014 року на підприємстві ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», проведено розслідування причин виникнення хронічних професійних захворювань позивача, про що складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4. Вказано, що причиною виникнення професійних захворювань є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Особами, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи зазначені: безпосередньо [PERSON] , працюючи до 30.05.2011 на керівних посадах шахти імені Орджонікідзе, не організовував створення безпечних і нешкідливих умов праці на робочих місцях, чим порушував ст. 13 Закону України « Про охорону праці» від 14.10.1992 №2694-ХІІ, ст.153 КЗпП України. (а.с.11-14) Згідно копії Довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії АБ №0009060 від 03.04.2014 позивачу [PERSON] первинно встановлено 20% стійкої втрати професійної працездатності за двома професійними захворюваннями: 15% хронічне обструктивне захворювання легень, 5% туговухість без визначення групи інвалідності з 17.03.2014 до 01.04.2015. (а.с.7) Згідно копії Довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №044609 від 07.03.2017 позивачу [PERSON] при повторному огляді встановлено 20% стійкої втрати професійної працездатності за двома професійними захворюваннями: 15% хронічне обструктивне захворювання легень, 5% туговухість без визначення групи інвалідності з 01.04.2017 до 01.04.2019, з переоглядом 01.03.2019 року. (а.с.10) У зв`язку з професійними захворюваннями позивач [PERSON] неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні в медичних закладах, що підтверджується виписними епікризами. (а.с. 18-34) Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. У відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України моральних шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку. Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов`язків, заподіює йому моральні й фізичні страждання, які обмежують його можливість вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров`я, відчуття болю. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Зазначені обставини наступили у [PERSON] у зв`язку із отриманням професійних захворювань, що призвело до встановлення первинно 20% втрати професійної працездатності, що було встановлено судом, тому суд приходить до висновку про те, що позивачеві заподіяна моральна шкода. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності без встановлення групи інвалідності, потребу в проходженні курсів лікування у медичних закладах, часу роботи позивача на підприємстві відповідача, наявність вини самого позивача у виникненні професійних захворювань, тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 5 000,00 грн. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу, а тому підстав до стягнення з відповідача таких судових витрат не має. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 704,80 гривень. На підставі ст. ст. 23, 1167 ЦК України, ст. 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial