Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

28.12.2018 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення моральної шкоди та середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згодом позовні вимоги позивач змінив, подав клопотання про залишення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди без розгляду та відповідно до останньої редакції позовної заяви просить суд: - скасувати наказ Державного підприємства «Житомирський лікеро-горілчаний завод» №165 «б» від 16.10.2018. - поновити його на посаді організатора з постачання 2 категорії відділу збуту та постачання Чуднівської філії Державного підприємства «Житомирський лікеро-горілчаний завод». - стягнути з Державного підприємства «Житомирський лікеро-горілчаний завод» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 28122,31 грн. - поновити йому строк для звернення до суду з позовною заявою про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16 жовтня 2018 року його було звільнено із займаної посади організатора 2 категорії відділу збуту та постачання Чуднівської філії Державного підприємства «Житомирський лікеро-горілчаний завод» на підставі п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України (надалі по тексту КЗпП України). Позивач вважає звільнення незаконним, оскільки скорочення штату працівників на підприємстві фактично не відбувалось, скорочена була лише одна посада, яку займав позивач,він мав переважне право на залишення на роботі, бо має більш високу кваліфікацію, йому залишалось менше року до настання пенсійного віку, в нього в сім`ї немає інших працівників з самостійним заробітком. Пропуск строку для звернення до суду за захистом своїх прав позивач мотивує тим, що трудову книжку отримав через місяць після звільнення - 15.11.2018 року, копію наказу про звільнення також отримав із запізненням, що робилося відповідачем умисно, щоб позивач пропустив місячний строк звернення до суду. Позивачем заявлено вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, адже поновлення на роботі не можливе без стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, позовна заява повинна містити обґрунтований розрахунок, тому позивачем направлено було заяву до відповідача про надання довідки про заробітну плату, яка була необхідна для проведення розрахунку, довідку позивач отримав тільки у грудні 2018 року. 26.03.2019 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що у відділі збуту та постачання Чуднівської філії Державного підприємства «Житомирський лікеро-горілчаний завод» було передбачено за штатом дві посади «Організатора з постачання ІІ категорії», одну з яких займав позивач, іншу [PERSON], наказом №144 «а» від 13.08.2018 року відповідачем скорочено вказану одну штатну посаду, позивач не мав переважного права на залишення на роботі, оскільки [PERSON] мав вищу продуктивність праці ніж позивач, та має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Профспілкова організація Чуднівської філії Державного підприємства «Житомирський лікеро-горілчаний завод» надала згоду на звільнення позивача. Порушень процедури звільнення позивача допущено не було. Також відповідач зазначає, що позивач пропустив місячний строк звернення до суду із позовною заявою про вирішенням спору, позивач був звільнений 16.10.2018, цього ж дня отримав трудову книжку, останній день звернення до суду був 17.11.2018, а подав позов лише 27.12.2018. На підставі статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до наступного висновку. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно зі статтею 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Відповідно до частин 1, 3 статті 12 та частин 1, 3 статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Наказом Державного підприємства «Житомирський лікеро-горілчаний завод» №13 «а» від 21.01.2018 затверджено новий штатний розпис Чуднівської філії Державного підприємства «Житомирський лікеро-горілчаний завод» (а.с.25). Наказом Державного підприємства «Житомирський лікеро-горілчаний завод» №144 «а» від 13.08.2018 скорочено штатну посаду організатора з постачання 2 категорії відділу збуту та постачання Чуднівської філії Державного підприємства «Житомирський лікеро-горілчаний завод», про що позивач був ознайомлений під підпис (а.с.26-27). Первинна профспілкова організація Чуднівської філії Державного підприємства «Житомирський лікеро-горілчаний завод» 26.09.2018 надала попередню згоду на звільнення позивача на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.30). Наказом Державного підприємства «Житомирський лікеро-горілчаний завод» №165 «б» від 16.10.2018 звільнено [PERSON] з посади організатора з постачання 2 категорії відділу збуту та постачання Чуднівської філії Державного підприємства «Житомирський лікеро-горілчаний завод» з 17.10.2018 у зв'язку з скороченням штату працівників (п. 1 ст.40 КЗпП України) (а.с.4). Позивач звернувся до суду із позовом 28.12.2018, наказ про звільнення позивача виданий 16.10.2018, позивач просить поновити строк для звернення до суду, оскільки трудову книжку отримав 15.11.2018, довідки про доходи отримав у грудні 2018 року. На підставі трудової книжки позивача судом встановлено, що 17.10.2018 позивач звільнений з посади організатора з постачання 2 категорії відділу збуту та постачання Чуднівської філії Державного підприємства «Житомирський лікеро-горілчаний завод» згідно наказу №165 «б» від 16.10.2018 на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, 15.11.2018 позивачу призначено виплату допомоги по безробіттю та цього ж дня відкладено допомогу по безробіттю згідно ст.31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (а.с. 7-9). Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Позивачем не доведено, що він отримав трудову книжку із запізненням, призначення виплати допомоги по безробіттю майже через місяць після звільнення не може свідчити про вручення трудової книжки позивачу в день реєстрації у центрі зайнятості, безробітний не зобов'язаний зареєструватися у центрі зайнятості в день звільнення чи після звільнення в день отримання трудової книжки. Якщо навіть допустити, що позивач отримав трудову книжку 15.11.2018, остатнім днем звернення до суду було 17.12.2018, але позивач звернувся до суду 28.12.2018, після спливу місячного строку. Довідки №ЧСЗ00000052, №208 про отримані доходи та кількість відпрацьованих днів, які видані Чуднівською філією Державного підприємства «Житомирський лікеро-горілчаний завод» датовані 17.10.2018 та 31.10.2018 (а.с.5, 6), з матеріалів справи не вбачається, що довідки надані позивачу у грудні 2018 року, на що позивач посилається, як на одну із підстав пропуску строку звернення до суду. Про своє звільнення з посади позивач був обізнаний, а відсутність у позивача вказаних довідок не перешкоджала йому звернутись до суду із позовом для вирішення трудового спору. На переконання суду, єдиною підставою для поновлення строку звернення до суду є поважність причин пропуску строку. Поважність причин пропуску строку є оціночним поняттям та має встановлюватися в кожному окремому випадку на підставі відповідних доказів, які у свою чергу оцінюються судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Поважними причинами пропуску строку можуть бути визнані лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії та підтверджені належними доказами. В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що однією з підстав для поновлення строків може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Суд не вбачає підстав для поновлення строку для звернення до суду із позовною заявою, оскільки позивач не надав доказів, які б свідчили про наявність об'єктивних та непереборних для нього обставин пропуску строку. За таких обставин, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити у зв'язку із пропуском строку звернення до суду. На підставі наведеного вище обґрунтування та

Outcome: dismissed