Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

28 березня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Агрофірми «Проскурів» про визнання за ним права на земельну частку (пай) на землях колективної власності агрофірми «Проскурів» в середньому розмірі особам, які мають право на земельну частку (пай). На обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначив, що з 01.01.1975 року по 03.09.2002 року він працював трактористом та різноробочим у колгоспі «Комунар». При проведенні розпаювання земель колективного підприємства [PERSON] помилково не було включений до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай). На час видачі 20.02.1996 року Державного акту на право колективної власності на землю [PERSON] був членом агрофірми «Проскурів» і мав право на земельну частку (пай). Представник позивача в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала у повному обсязі. Представник агрофірми «Проскурів» в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи був попереджений належним чином. Представники третіх осіб Розсошанської сільської ради та Управління Держземагенства у Хмельницькому районі Хмельницької області в судове засідання не з'явились, про місце та час розгляду справи були повідомленні належним чином. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглянути по суті за відсутності представника відповідача та третіх осіб в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що [PERSON] працював в колгоспі «Комунар» з 01.01.1975 року по 02.09.2002 року (що підтверджується копіє трудової книжки), який був реорганізований в КСП агрофірму «Проскурів». Згідно п. 2 Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Із змісту даної норми випливає, що право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов - перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства, отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю, включення до списку осіб, доданого до цього акта. В ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV, вказується, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Також ч. 3 ст. 1 цього ж Закону передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до п. 3 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2004 року № 122, у разі виявлення після розробки проекту факту невключення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про: коригування проекту землевпорядною організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). У разі неприйняття сільською, селищною, міською радою чи райдержадміністрацією рішення (розпорядження) щодо коригування проекту або надання таких ділянок із земель запасу чи резервного фонду питання вирішується у судовому порядку. Відповідно до п. 6 Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» у разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. В силу ст. 5 цього ж Указу видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Зважаючи на викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що на час видачі Державного акту на землю та на час набрання чинності Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» № 720/95 від 08.08.1995 року [PERSON] був членом агрофірми «Проскурів». Позивач не наполягав на стягненні з відповідача судових витрат. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved