Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

26 серпня 2016 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до дочірнього підприємства «Північтеплоенерго» комунального підприємства «Дніпротеплоенерго» Дніпропетровської обласної ради», в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 10 688,37 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає про те, що з 06 квітня 2016 року по день подання позовної заяви до суду [PERSON] працює на посаді виконуючого обов'язки директора дочірнього підприємства «Північтеплоенерго» комунального підприємства «Дніпротеплоенерго» Дніпропетровської обласної ради». Внаслідок несвоєчасної виплати позивачу заробітної плати за червень 2016 року утворилася заборгованість в сумі 10 688,37 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити відповідно до обґрунтування, заявленого в позові та доказів, наявних в матеріалах справи, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач, в судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином про причини неявки суду не повідомив. Письмової заяви про причини своєї неявки та перенесення розгляду справи до суду не надав, тому суд на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази, вирішивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок всіх доказів у їх сукупності і оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному з'ясуванню всіх обставин справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що з 06 квітня 2016 року по день подання позовної заяви до суду [PERSON] працює на посаді виконуючого обов'язки директора дочірнього підприємства «Північтеплоенерго» комунального підприємства «Дніпротеплоенерго» Дніпропетровської обласної ради» (а.с. 5,6). Відповідно до довідки про нараховану, але не виплачену заробітну плату станом на 08 липня 2016 року виконуючому обов'язки директора Дочірнього підприємства «Північтеплоенерго» комунального підприємства «Дніпротеплоенерго» Дніпропетровської обласної ради», [PERSON], нарахована, але не виплачена заробітна плата, за червень місяць, у розмірі 10 688,37 грн. (а.с. 7). Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані нормами Конституції України, Кодексу законів про працю України, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно - правовими актами. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно до ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Статтею 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України «Про оплату праці» унормовано, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Статтею 115 КЗпП України визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідачем, в порушення статті 115 КЗпП України, не проводилась виплата заробітної плати працівнику [PERSON] за виконану ним роботу за червень 2016 року. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість по виплаті заробітної плати, з огляду на їх законність та обґрунтованість, суд дійшов висновку про необхідність задоволення даних позовних вимог, у відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, в межах заявленого - у розмірі 10 688,37 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд вважає необхідним рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць допустити до негайного виконання. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, враховуючи, що у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», позивач при зверненні з даним позовом до суду був звільнений від сплати судового збору, суд на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 551,20 грн., в рахунок відшкодування оплати судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved