Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

28.09.2020 року позивачка звернулася до суду з даним позовом, у якому просить припинити стягнення з неї аліментів, згідно судовго наказу №459/1912/20, виданого 29.07.2020 р. Червоноградським міським судом Львівської області, за заявою відповідача на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини доходу платника аліментів щомісячно, починаючи з дня подання заяви про видачу судового наказу і до повноліття дітей. В обґрунтування позову послалася на те, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано. Від подружнього життя у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] .. 28.07.2020 р. Червоноградським міським судом Львівської області видано судовий наказ у справі №459/1890/20, за її заявою про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, який нею було скеровано у відділ ДВС для виконання. Окрім цього, позивачка подала в міський суд заяву про визначення місця проживання дітей. В подальшому 18.09.2020 р., з виклику до міського суду на слухання справи №459/1912/20, їй стало відомо про видачу Червоноградським міським судом Львівської області судового наказу від 29.07.2020 р., за заявою відповідача щодо стягнення з неї аліментів на утримання дітей (які проживають разом із нею), який також був пред`явлений у відділ ДВС для виконання. Ствердила, що вказаного вище судового наказу та жодних матеріалів вона особисто не отримувала, поштове відправлення з матеріалами виконавчого провадження отримала 11.09.2020 р.. Зазначила, що починаючи з 24.06.2020 р. за місцем реєстрації вона разом із дітьми не проживає, оскільки відповідач їх вигнав, вимушені проживати без реєстрації за іншою адресою, в квартирі яку вона винаймає. Вважає, що позов підлягає задоволенню, а вказаний вище судовий наказ скасуванню, оскільки відповідач ввів суд в оману та грубо порушив приписи ст.ст. 160, 163, 170 ЦПК України, так як не надав суду жодного підтвердження існування у нього права вимоги, та жодних документів на які посилався, що свідчить про повну необґрунтованість вимог стягувача. Ухвалою від 08.10.2020 р. судом було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 18.11.2020 року підготовче провадження закрито, справа призначалась до судового розгляду по суті на 27.11.2020 року. В подальшому розгляд справи двічі було відкладено, востаннє на 15.03.2021 р.. При цьому, сторони скористались своїми правами визначеними ст. ст. 178-179 ЦПК України, зокрема: 03.11.2020 р. відповідач подав відзив на позовну заяву у якому просив у задоволенні позову відмовити пославшись на те, що станом на день звернення до суду із заявою про видачу судового наказу, так і в інші періоди часу, діти проживали разом із ним. 24.11.2020 р. позивачка подала відповідь на відзив у якому просила позов задовольнити, при цьому категорично заперечила факт проживання дітей з відповідачем станом на день винесення вказаного вище судового наказу. Позивачка та її пердставник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав вказаних у позовній заяві. Позивачка суду пояснили, що час від часу, на протязі двох тижнів син проживає разом із відповідачем, але всі витрати оплачує вона самостійно, при цьому дочка постійно проживає з нею та з відповідачем бачитись не бажає. Оскільки відповідач пред`явив судовий наказ до примусового виконання, на даний час з неї стягуються аліменти у розмірі 1/3 частки заробітку доходу, нараховується значна заборгованість оскількі відповідні нарахування здійснюються у відповідності до середнього доходу регіону, а не від її доходів. Представник позивачки суду пояснив, що відповідач не був суб`єктом, який наділений правом, звернутися до суду із заявою про видачу вказаного вище судового наказу. Ствердив, що із заявою про скасування судового наказу за нововиявленими обставинами вони не звертались. Зазначив, що в майбутньому мають намір подати до суду відповідну заяву, однак до цього часу, просить припинити стягнення аліментів за вищевказаним судовим рішенням. Відповідач та його представник в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечили, пославшись на те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту. При цьому зазначили, що в провадженні суду перебуває справо про визначення місця проживання дітей, рішення у якому не прийнято. Відповідач суду пояснив, що діти періодично проживають з кожним із батьків, що підтверджується відповідними актами. Ствердив, що станом на сьогоднішній день, на розгляді у суді другої інстанції, перебуває його апеляційна скарга на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області про відмову у задоволенні його заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Червоноградського міського суду Львівської області від 28 липня 2020 року у справі № 459/1890/20. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи учасників процесу, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно судового наказу Червоноградського міського суду Львівської області від 28.07.2020 р. (справа №459/1890/20), з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини доходу платника аліментів щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 10.07.2020 р. і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Постановою державного виконавця Червоноградського МВ ДВС ЗМУ МЮ (м. Львів) від 20.08.2020 р. ВП №62867153, відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного вище судового наказу №459/1890/20. Окрім цього, на примусовому виконанні у Червоноградському МВ ДВС ЗМУ МЮ (м. Львів), перебуває судовий наказ Червоноградського міського суду Львівської області №459/1912/20 від 29.07.2020 р., щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини доходу платника аліментів щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 13.07.2020 р. і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, що підтверджується копією постанови державного виконавця Червоноградського МВ ДВС ЗМУ МЮ (м. Львів) від 20.08.2020 р. ВП №62869278 про відкриття виконавчого провадження. Відповідно до копії акту КП «ЧЖКС» №3861/07 від 21.08.2020 р., [PERSON] разом із дітьми [PERSON] та [PERSON] , станом на день складання даного акту проживають по [ADDRESS] , без реєстрації. Згідно копії акту ЖБК «Чайка» №25-20 від 21.10.2020 р., позивачка з 20 червня 2020 р. не проживає за адресою [ADDRESS] . Неповнолітні діти сторін, які зареєстровані за адресою [ADDRESS] , постійно проживали з батьком до 01.07.2020 р., а в подальшому періодично проживали з останнім з 06.07.2020 р. по 13.07.2020 р., з 20.07.2020 р. по 27.07.2020 р., з 04.08.2020 р. по 14.08.2020 р., з 25.08.2020 р. по 01.09.2020 р., з 08.09.2020 р. по 16.09.2020 р., з 22.09.2020 р. по 09.10.2020 р.. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ч.2 ст.18 Сімейного кодексу України способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: 1) встановлення правовідношення; 2) примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку; 3) припинення правовідношення, а також його анулювання; 4) припинення дій, які порушують сімейні права; 5) відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; 6) відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; 7) зміна правовідношення; 8) визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Відповідно до ч.5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Аналогічного змісту положення містяться у п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ст. 181 СК України аліментами є кошти на утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, №3 зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. За правилами частини 4 статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Отже, за змістом цієї норми права, особа з якої за рішенням суду стягнуто періодичні платежі у випадку зміни будь яких обставин, що впливають на її обов`язок щодо сплати таких платежів, у тому числі щодо припинення такого обов`язку, має право на звернення до суду з таким позовом. При цьому зазначена норма не надає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому це можуть бути будь-які обставини, що з урахуванням інтересів дитини, змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.05.2019 року у справі № 511/219/18. Правовий аналіз зазначених положень закону свідчить про те, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати (батько) дитини не витрачає отримувані нею (ним) аліменти на дитину або діти проживають із батьком (матір`ю). У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері (батька) дитини. При цьому обов`язок батька (матері) - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. В ході судового розгляду було встановлено, що позивачка із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами до суду не зверталась. Кожен із сторін пред`явив до примусового виконання судові накази, видані міським судом у їх користь, на утримання дітей. При цьому в провадженні Червоноградського міського суду Львівської області перебуває на розгляді справа, з участю сторін, про визначення місця проживання дітей. Вказані обставини сторонами не оспорюються. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, підставами для перегляду рішення, постанови або ухвали суду за нововиявленими або виключними обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. Як зазначено у п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» від 30.03.2012 №4, передбачений главою 4 розділу V ЦПК перегляд судових рішень, що набрали законної сили, у зв`язку з нововиявленими обставинами є самостійною стадією цивільного процесу, в якому судом перевіряється наявність чи відсутність правових підстав для цього - юридичних фактів, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, хоча їх подання до суду могло потягти ухвалення іншого за змістом судового рішення. Згідно роз`яснень, викладених у пунктах 3, 4, 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» від 30.03.2012 №4, нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (ч. 2 ст. 361 ЦПК). Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої ст. 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Обставини, які відповідно до п.1 ч. 2 ст. 361 ЦПК є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили. Зі змісту позовної заяви випливає, що мотиви позову зводяться до незгоди позивачки із винесеним Червоноградським міським судом Львівської області судовим наказом про стягнення з неї аліментів на утримання дітей у користь відповідача, з підстав грубого, на її думку, порушення останнім вимог ст.ст. 160, 163, 170 ЦПК України, що може бути підставою для звернення до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V ЦПК України, проте предметом спору є припинення стягнення аліментів. На підставі наведеного вище, суд дійшов висновку про те, що позивачка звертаючись до суду з позовом про припинення стягнення аліментів, обрала неправильний спосіб захисту свого права, що є підставою для відмови у позові. Судові витрати, що пов`язані з розглядом справи, за правилами п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України покладаються на позивачку.

Outcome: dismissed