Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

28.02.2017 року до суду звернулася з позовом [PERSON] до [PERSON]про розірвання шлюбу. В позовній заяві в обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 19.09.2015 року у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, було зареєстровано шлюб з відповідачем, про що складено відповідний актовий запис № 334. Від шлюбу мають малолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем. Далі в позові зазначила, що за час спільного проживання стало зрозуміло, що кожен із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Через втрату почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим. Шлюбні відносини фактично припинені з 02.02.2017 року. За спільною домовленістю між нею та відповідачем дитина проживає разом із позивачем. Спору щодо розподілу майна на даний час не має. Позивач, не має бажання зберігати сім'ю через стійкий розлад подружніх стосунків. У звязку з тим, що причини, які спонукають її наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя у них із відповідачем як подружжя та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам, просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстрований 19.09.2015 року у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 334. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала через канцелярію суду письмову заяву, в якій прохає проводити розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає, прохає їх задовольнити, надання строку для примирення вважає недоцільним, після розірвання шлюбу просить залишити прізвище «Тютюнник» (а.с.17). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав через канцелярію суду письмову заяву, в якій прохає проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти їх задоволення, надання строку для примирення вважає недоцільним (а.с.15). Виходячи з наведеного, а також положень ч. 2 ст.158 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання відповідачем [PERSON] пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Шлюб між сторонами укладено 19 вересня 2015 року та зареєстровано у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 334, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ЖС № 163381 від 19 вересня 2015 року (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЖС № 303095, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гуляйпільського районного управління юстиції у Запорізькій області від 26.01.2016 року (а.с. 7). Позивач відповідно до паспорта серії СЮ № 408233, виданого Гуляйпільським РС УДМС України в Запорізькій області 21 жовтня 2015 року, зареєстрована та проживає за адресою: [INFO] та має склад сімї сина [PERSON], [INFO] (а. с.5, 8, 18). З матеріалів справи вбачається, що подружні відносини між [PERSON] та [PERSON] фактично припинилися з 02.02.2017 року. З'ясовано, що подружжям втрачено почуття любові і поваги один до одного. На даний час сторони не намагаються зберегти сім'ю. Сторони зазначені обставини у справі не оспорювали, в своїх письмових заявах фактично їх визнали, тому у відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню. Спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами на час розгляду даної справи немає. Сторони дійшли згоди, що їх спільна дитина буде проживати разом із позивачем [PERSON] за її місцем проживання. Відповідно до ч.1 ст. 55 СК України дружина та чоловік повинні піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно положень ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В своїх письмових заявах сторони не виявили бажання зберегти подружні відносини, заперечували проти надання подружжю строку для примирення. За такої сукупності обставин у справі, суд дійшов висновку про те, що причини, які спонукали позивача [PERSON] на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим, воно суперечить інтересам одного зі сторін та інтересам їхніх спільних дітей. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що шлюб підлягає розірванню, так як сімейні відносини не склалися з вини сторін, які в порушення вимог ч.1 ст. 55 СК України перестали піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач як у позові, так і в своїй письмовій заяві виявила бажання щодо залишення їй для подальшого іменування прізвища, яке вона отримала після реєстрації шлюбу, а саме «Тютюнник». Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Питання щодо стягнення з відповідача суми судового збору позивачем не порушувалося. В своїй письмовій заяві вона вказала на його вирішення в добровільному порядку.

Outcome: approved