overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

27.01.2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. У позовній заяві вказує, що [INFO] помер її батько [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно, що складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS], спадкоємцем на яке за заповітом є позивач. Отримати свідоцтво про право на спадщину в Кобеляцькій державній нотаріальній конторі позивач не має можливості, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на дане домоволодіння. Позивач просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS]. В судове засідання сторони не з'явилися. Позивач [PERSON] надала суду письмову заяву, у якій підтримала свої позовні вимоги та просить суд розглянути справу в її відсутність. Представник відповідача, Бутенківської сільської ради Кобеляцького району - сільський голова Скрильник М.В. надав телефонограму про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с.7), після смерті якого залишилося спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] (а.с. 15). Із матеріалів справи вбачається, що спадкоємцем за заповітом, посвідченим у виконавчому комітеті Бутенківській сільської ради Кобеляцького району 07.05.2003 року по реєстру № 99 на спадкове майно, що складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] є його донька [PERSON] (а.с.8,14). Внаслідок відсутності правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності на дане спадкове майно, нотаріусом відмовлено позивачу, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на це майно (а.с.5). Оскільки позивач [PERSON], внаслідок відсутності первинної реєстрації права власності на спадкове майно та відсутності правовстановлюючого документа відносно нього, не може оформити спадщину, належність цього майна померлому [PERSON] підтверджується належними та допустимими доказами ( а.с.15), відповідач не заперечує проти позову, а позивач має право на це майно в порядку спадкування за заповітом, то позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

27.01.2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати шлюб між ним та відповідачем. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він перебуває з відповідачем в шлюбі, зареєстрованому 22.03.1995 року в відділі реєстрації актів громадянського стану Крюківського районного виконкому м. Кременчука, актовий запис №87. Шлюбно-сімейні відносини остаточно припинені, близьких стосунків не підтримують в наслідок відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на сімейне життя та вирішення соціально - побутових проблем. Неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. Збереження сім'ї не можливе. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду письмову заяву, в якій просив справу слухати без його участі. В судовому засіданні відповідач визнала позов з викладених в ньому підстав не заперечувала проти його задоволення. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі, зареєстрованому 22.03.1995 року в відділі реєстрації актів громадянського стану Крюківського районного виконкому м. Кременчука, актовий запис №87 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], видане 27.03.1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану Крюківського районного виконкому м. Кременчука). Фактично з 2000 року сторони припинили шлюбно-сімейні відносини внаслідок відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на сімейне життя. Майновий спір на час розгляду даної справи відсутній. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Позивач просив покласти на нього судові витрати, диспозитивно розпорядившись своїми правами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

27.01.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначив, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 29.08.1998 року. Подружнє життя не склалося, вони припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведеться, а тому подальше збереження шлюбу вважає недоцільним. Позивач в судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав заяву, в якій підтримав свої позовні вимоги, просив розглянути справу без його особистої участі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи сповіщена завчасно належним чином. За таких обставин, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі з 29 серпня 1998 року, актовий запис № 1255. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Сторони припинили шлюбні відносини. Подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін. Примирення між сторонами не можливе. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно із положеннями ст.ст. 110-112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачено, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За таких умов подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

27.01.2014 року позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідачів в солідарному порядку кредитної заборгованості у розмірі 4366,40 грн. з яких 3792,82 грн. - заборгованість по кредиту та 573,58 грн. - проценти за користування кредитом, так як 31.01.2013 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № 119/13 про надання останній кредиту в сумі 10000 грн. під 60% річних відповідно до якого протягом 6 місяців відповідач зобов'язувалась виплатити суму кредиту та передбачені договором проценти за користування. В якості забезпечення кредиту виступала порука [PERSON] та [PERSON], з якими було укладено договори поруки до договору кредиту № 119/13 від 31.01.2013 року. Відповідно до п.3.3. кредитного договору [PERSON] в період з 31.01.2013 року по 31.10.2013 року відповідно до графіку розрахунків мало бути здійснено 6 виплат на загальну суму 11784,43 грн. В порушення вищевказаних умов [PERSON] здійснила 3 виплати на суму 7750 грн. і на 31.10.2013 року утворилась заборгованість у сумі 4366,40 грн. яку позивач просить стягнути, а також судові витрати. У судове засідання представник позивача не з'явився, але надав заяву в якій позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити, справу розглядати в його відсутність, згоден на заочний розгляд справи. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з'явились, заперечень по суті позову не надали, хоча про розгляд справи були повідомлені належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить, що так як копіями кредитного договору № 119/13 від 31.01.2013 року (а.с. 8-9), видаткового касового ордеру (а.с.6), договорів поруки (а.с. 11, 13), графіком розрахунків (а.с. 7) та довідкою заборгованості (а.с. 5) відповідно до ст. 60 ЦПК України підтверджені позовні вимоги про отримання кредиту [PERSON], заборгованості по кредиту та зобов'язання поручителів, а тому в силу ст. ст. 526, 553, 554, 598, 610-612, 625, 1050, 1054 ЦК України позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути 243,60 грн. судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

27.01.2014 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, яким просить розірвати шлюб що був укладений між нею та відповідачем та зареєстрований 26.10.2013 року виконавчим комітетом Щасливської сільської ради, Бориспільського району, актовий запис №66. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з відповідачем по справі перебуває в зареєстрованому шлюбі з 26.10.2013 року. Від даного шлюбу вони дітей не мають. Це її перший шлюб. За час перебування у шлюбі між ними постійно виникали непорозуміння і сварки через несумісність характерів, що призвело до подальшого припинення шлюбних відносин. З січня 2014 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. З огляду на це вона вважає, що збереження їхнього шлюбу є недоцільними і таким, що суперечить їхнім інтересам. Позивач в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду надала заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить справу слухати у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень по суті позову не надав, явки свого представника не забезпечив. Таким чином розгляд справи відбувся без участі відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. На підставі наявних в справі доказів та за наявності згоди позивача на заочний розгляд справи, суд визнав за можливе провести заочний розгляд даної справи в порядку ст.ст. 224,225 ЦПК України. Суд дослідив, оцінив та проаналізував всі зібрані по справі докази в їх сукупності, і дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з тих підстав, що спільне життя у сторін неможливе, шлюбні відносини сторони не підтримують, спільного господарства не ведуть, на даний час проживають окремо, що свідчить про те, що сім'я фактично розпалась. Спору щодо поділу спільного майна немає. Згідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюбу ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Надавати сторонам строк на примирення суд вважає за недоцільне, оскільки позивач на цьому не наполягала. Згідно з п.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

27.01.2014 року Позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, в якому вказала, що вона знаходилась у зареєстрованому шлюбі зі [PERSON] до 24.01.2007 року. Від шлюбу вони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які на теперішній час мешкають з позивачем. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. В зв'язку з викладеними обставинами просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх доходів відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити в повному обсязі, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON]. до суду не з'явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. У зв'язку з вищевказаним суд вважає можливим розглянути справу відповідно до ст. 224 ЦПК України з проведенням заочного розгляду справи. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що батьком [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є [PERSON], про що свідчать копії свідоцтв про народження дітей (а.с. 6-7). Згідно довідки від 23.01.2014 року, виданої головою комітету МКР «Ленінський», встановлено, що [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] разом із дітьми [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Між сторонами не досягнута домовленість по питанню утримання дитини, так як відповідач добровільно не надає достатню допомогу позивачу на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей підлягають задоволенню. Приймаючи до уваги, що при звернені до суду з позовом позивач була звільнена від сплати судового збору в розмірі 243 гривень 60 копійок, вказані судові витрати, згідно ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного ст.ст. 180, 182, 191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

27.01.2014 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, в якому вказала, що вона з вересня 2009 року до жовтня 2013 року перебувала у цивільному шлюбі з відповідачем [PERSON] Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на її утриманні. На теперішній час відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків, у добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини. Угоди про добровільну сплату аліментів вони не досягли.. Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх доходів відповідача щомісячно. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги і просила їх задовольнити в повному обсязі, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. В судовому засіданні відповідач позов визнав в повному обсязі та не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх його доходів щомісячно. Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 ч. 3 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судом встановлено, що батьком [PERSON], [INFO] є [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про народження дитини (актовий запис № 654 від 13.09.2010 року, вчинений відділом реєстрації актів цивільного стану Пролетарського районного управління юстиції у м.Донецьку) (а.с.4). Згідно довідки виданою ВДІРФО Пролетарського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області, позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом з дитиною: [PERSON] (а.с.6). Між сторонами не досягнута домовленість по питанню утримання дитини, так як відповідач добровільно не надає достатню допомогу позивачу на утримання неповнолітньої дитини. З огляду на вищевикладені обставини, стан здоров'я і матеріальне становище дитини і платника аліментів, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини від доходів батька щомісячно, але не менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття, починаючи з 27.01.2014 року. Суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, що передбачено ст. 367 ЦПК України. Приймаючи до уваги, що при звернені до суду з позовом позивач був звільнений від сплати судового збору в розмірі 243 гривні 60 копійок, вказані судові витрати, згідно ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного ст.ст. 180, 181 ч. 3, 191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

27.01.2014 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. На підтвердження позовних вимог в заяві вказала, що: 10 вересня 2011 року уклала шлюб з відповідачем, мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, так як між ними немає взаєморозуміння, в них різні погляди на життя та шлюбно-сімейні стосунки. Шлюбно-сімейні стосунки між ними припинені з травня 2013 року. Спільне господарство не ведеться. Спору про розподіл сумісного майна та утримання дитини не виникає, син буде проживати з нею. А тому просить винести рішення, яким розірвати шлюб з відповідачем, так як він суперечить її інтересам. Від позивача надійшла заява про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду не з'явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином (рекомендованим листом з повідомленням за зареєстрованим місцем проживання). Заяв про відкладення розгляду справи та заперечень від нього не надходило. Суд вирішив розглянути справу заочно, на підставі наявних у ній доказів та за згодою представника позивача - постановлює заочне рішення. Дослідивши письмові докази в матеріалах справи, суд встановив: - згідно свідоцтва про шлюб, сторони 10 вересня 2011 року зареєстрували шлюб. - згідно копії свідоцтва про народження сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В силу статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до вимог частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову - сторони шлюбно-сімейні стосунки не підтримують з травня 2013 року, тобто шлюб існує формально, проживають окремо, на примирення позивач не згодна і наполягає на розірванні шлюбу, пояснюючи, що на даний час шлюб суперечить її інтересам, відповідач повністю згоден з вимогами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

27.01.2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб зареєстрований з відповідачем [PERSON] Обгрунтовуючи вказані вимоги, позивачка посилається на те, що сімейне життя між ними не склалося через відсутність взаємопорозуміння, розходження поглядів на життя та сімейні обов'язки. Більше року вони проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть. Від шлюбу сторони мають спільних дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] На даний час діти проживають з позивачкою, суперечки про місце проживання дітей та поділ майна немає, примирення між ними не можливе і подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Про причини своєї неявки суд до відома не поставив. Враховуючи положення ст. 224 ЦПК України, а також те, що позивача та її представник не заперечували проти вирішення справи у порядку передбаченому даною статтею, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних доказів, ухваливши заочне рішення. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] 23.08.2003 року одружились, про що в книзі реєстрації актів про одруження 23.08.2003 року зроблено запис за № 1105, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями свідоцтв про народження [NUMBER] та [NUMBER] (а.с. 6, 7). Сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбні стосунки. Примирення між ними не можливе і подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, оскільки шлюб сторін носить формальний характер. У відповідності до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи обставини наведені вище суд приходить до висновку, що сім`я сторін розпалася повністю, примирення між ними не можливе і подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, а тому вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу задовольнити. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесенні нею судові витрати на оплату судового збору у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved