Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-31 00:00:00

27 липня 2020 року в суд надійшла позовна заява позивачів [PERSON] та [PERSON] до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позовній заяві зазначають, що є співвласниками квартира [ADDRESS] . На даний час в зазначеній квартирі зареєстрований колишній власник - відповідач [PERSON] , який фактично понад 10 років в квартирі не проживає, оскільки перебуває за межами країни, в Російській Федерації. В обґрунтування позову вказують, що реєстрація місця проживання в квартирі [PERSON] , з яким домовленостей про збереження права на проживання в квартирі немає, порушує їхнє право власності щодо вільного користування та розпорядження майном. З огляду на зазначене, просять визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, проте подали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та не заперечують щодо розгляду справи в спрощеному порядку (а.с. 31-32 ). Окрім того, при подачі позовної заяви позивачі надали згоду на винесення заочного рішення (а.с. 2-4). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про дату, час та місце судового засідання за місцем реєстрації; жодних заяв чи клопотань суду не подавав, відзив на позов не надав. Відповідно до п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, враховуючи відсутність відповідача за адресою його реєстрації, що підтверджена матеріалами справи, зокрема, довідкою №2468 від 29.07.2020р., виданою Відділом ведення реєстру територіальної громади м. Новодністровськ, Новодністровської міської ради (а.с. 26), у зв`язку з чим в суд повернулись конверт із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», суд вважає відповідача таким, що повідомлений про дату судового засідання належним чином. Враховуючи неявку в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи і від якого не надійшло ні відзиву на позов, ні клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутності, про причини неявки суд не повідомлено, отримавши згоду позивача, суд відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України постановив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив, що на даний час співвласниками квартири [ADDRESS] , є позивачі [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 10.07.2020р., посвідченим приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Чернівецької області Твердушкіним Р.Д., зареєстрованим в реєстрі за №769, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №215788428 від 10.07.2020р. та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №215788821 від 10.07.2020р. (а.с.12-15). Із вищевказаного договору, вбачається, що колишніми власниками спірного житла за адресою; [ADDRESS] , були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12-13). На даний час в квартирі [ADDRESS] , зареєстрований відповідач [PERSON] , що підтверджується довідкою №2381 від 20.07.2020р., виданою Відділом ведення реєстру територіальної громади м. Новодністровськ, Новодністровської міської ради Чернівецької області (а.с.16). В підтвердження того, що відповідач [PERSON] не проживав та не проживає за місцем реєстрації більше десяти років, позивачі [PERSON] та [PERSON] надали акт обстеження сім`ї від 20.07.2020р., складений комісією у складі депутата Новодністровської міської ради Чернівецької області Скрипника О.В. та сусідів - мешканців квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.17). Як зазначено у позовній заяві, реєстрація місця проживання відповідача створює незручності та обмежує права співвласників на користування та розпорядження квартирою, оскільки останній не є членом сім`ї позивачів, а домовленості про збереження за колишнім власником права на проживання в квартирі не має. Доказів, які б спростовували твердження позивачів [PERSON] та [PERSON] , відповідачем [PERSON] суду не надано. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. А згідно ч.ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. При цьому, право власності припиняється, зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України у разі відчуження власником свого майна. Об`єктом права власності може бути згідно ст.ст. 379, 382 ЦК України квартира. Права власника житлового будинку, квартири визначені, зокрема, ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, якими передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 391 ЦК України, ст.150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Особи, які не є членами сім`ї власника квартири, відповідно до ст.158 ЖК України, користуються жилим приміщенням у будинку, що належить громадянинові на праві власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Аналіз наведених вище норм законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відчуження цією особою житла. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] відчужив належне йому майно, не являється членом сім`ї позивачів, фактично не проживав та не проживає у спірній квартирі [ADDRESS] , понад 10 років, та жодних домовленостей, в тому числі договорів, між позивачами - співвласниками квартири та відповідачем щодо збереження за ним права на проживання в квартирі не має, суд приходить до висновку, що позов про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підставний та підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню по 420, 50 грн. судового збору на користь кожного позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved