Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

27.05.2019 акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», через свого представника, звернулося до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 22.11.2012 відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Оскільки відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, позивач просив стягнути з нього заборгованість станом на 10.05.2019 в сумі 30669,15грн., що складається з наступного: 0,00 грн. - заборгованість за тілом кредита; 558,16 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 24374,85грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 3799,51грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100грн.; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1436,36 грн. - штраф (процентна складова). В матеріалах справи наявне клопотання представника позивача за довіреністю про розгляд справи за відсутності Позивача. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні заявили клопотання, відповідно до якого просять до позову АТ КБ «ПриватБанк» застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Також надали суду відзив на позовну заяву в якому зазначили, що згідно розрахунку заборгованості за договором від 22.11.2012, наданого позивачем, останні витрати кредитних коштів за кредитною карткою [PERSON] ніби то здійснено з 22.06.2015 по 01.09.2015 - дата останнього використання кредитної картки. Тобто, вимога сплатити кошти за останнім платежем по картці виникла в банку 01 жовтня 2015 року (а за попередніми платежами - до цієї дати). Відповідно і перебіг строку позовної давності за простроченими платежами виник відповідно з 01.07.2015 (за першим простроченим платежем) та з 01.10.2015 за останнім простроченим платежем, і відповідно до вимог ст.257 ЦК України закінчився навіть за останнім простроченим платежем, і відповідно до вимог ст.257 ЦК України закінчився навіть за останнім простроченим платежем 02.10.2018. Позов же подано позивачем до суду, лише в кінці 2019року, тобто через рік після закінчення перебігу строків позовної давності, протягом якого банк міг звернути ся за захистом свого права до суду. Відповідач не погоджується з доводами банку про те, що він ніби погодився на збільшення позовної давності до п`ятдесяти років з посиланням на п.1.1.7.31 наданих до позову Умов та правил надання споживчого кредиту фізичним особам не може бути взято судом до уваги, оскільки ним угода про збільшення строків позовної давності не підписувалась, а отже такого договору не існує. Відповідно ж до абзацу 2 частини першої ст.259 ЦК України договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Але не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідно письмовою домовленістю сторін про збільшення позовної давності, умови кредитування, які не містять підпису позичальника. Відповідач зазначає, що аналогічних висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 04 листопада 2015 року у справі №6-1926цс15, а також в постановах Верховного суду за 2018 рік. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Як вбачається з позовної заяви, відповідно до укладеного договору №б/н від 22.11.2012, [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «Приват Банк» з метою отримання кредиту у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 29-30). Будь-яких доказів щодо збільшення ліміту карти суду позивачем не надано. Позивачем не надано інформації про фактичний строк дії картки за вищевказаним договором, а відповідно, інформації про кінцевий термін повернення кредиту. Відповідно до п.1.1.7.11. Умов та правил надання банківських послуг Договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного Договору він автоматично лонгується на той же строк. Відповідно до п.2.1.1.12.3. Погашення кредиту - поповнення Картрахунку Клієнтом в розмірі Мінімального обов`язкового платежу шляхом внесення коштів у готівковому або безготівковому порядку, а так само шляхом договірного списання коштів з інших рахунків Клієнта на підставі доручення Клієнта. Відповідно до п.2.1.1.12.4. Термін внесення Мінімального обов`язкового платежу по Кредиту, а також овердрафту - до 1-го числа місяця, наступного за розрахунковим, в розмірі, розрахованому згідно Тарифу від суми поточних боргових зобов`язань. Платіж включає відсотки за користування кредитом, передбачені Тарифом, частину заборгованості по тілу кредита, штраф, згідно цих Умов. Термін повернення овердрафту в повному обсязі - протягом 30 днів з моменту виникнення Овердрафту; Термін погашення відсотків по овердрафту - щомісячно за попередній місяць до 1-го числа. Згідно розрахунку, наданого банком, станом на 10.05.2019 заборгованість [PERSON] становить 30669,15грн., що складається із: 0,00 грн. - заборгованість за тілом кредита; 558,16 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 24374,85грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 3799,51грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100грн.; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1436,36 грн. - штраф (процентна складова). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, що передбачено частиною 1 статті 261 ЦК України. За правилами ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Правилами ст. 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу яка його порушила, а статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється у три роки. Під час розгляду справи представник відповідача заявила клопотання про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Аналогічну за змістом правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, від 12 листопада 2014 року № 6-167цс14. Такий же висновок застосування норм матеріального права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року №14-10цс18, у якій також вказано, що для забезпечення прогнозованості правозастосовної практики Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15. У відповідності до Умов та правил надання банківських послуг, передбачено продовження банком строку дії картки у разі наявності двох умов: якщо до початку місяця закінчення строку її дії не надійшла письмова заява Держателя про закриття картрахунку та при умові наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по даному рахунку. Також встановлено, що на рахунку [PERSON] з 22.06.2015 по 01.09.2015 - дата останнього використання кредитної картки. Тобто вимога сплатити кошти за останнім платежем по картці виникла в банку 01 жовтня 2015 року (а за попередніми платежами - до цієї дати). Відповідно і перебіг строку позовної давності за простроченими платежами виник відповідно з 01.07.2015 (за першим простроченим платежем) та з 01.10.2015 за останнім простроченим платежем, і відповідно до вимог ст.257 ЦК України закінчився навіть за останнім простроченим платежем, і відповідно до вимог ст.257 ЦК України закінчився навіть за останнім простроченим платежем 02.10.2018. Позов же подано позивачем до суду, лише в кінці 2019року. Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду 27.05.2019 (а. с. 2). Крім того, суд констатує, що зволікання банку зі зверненням до суду протягом тривалого часу призвело до надмірного нарахування відповідачу процентів та штрафних санкцій в порівнянні з сумою отриманого кредиту (500 гривень), що виходячи з засад розумності та справедливості, є явно непропорційним. Згідно ст.141 ЦПК України, у зв`язку з повною відмовою в задоволенні позову, витрати позивача по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають і покладаються на нього.

Outcome: dismissed