Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

27 липня 2020 року керівник Мелітопольської місцевої прокуратури Бандура К.В. звернувся до суду з позовною заявою в інтересах Приазовської районної державної адміністрації, в якій просить стягнути з відповідача на користь Приазовської районної державної адміністрації, матеріальну шкоду, завдану виплатою з Приазовського районного бюджету [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 21706 гривень 51 копійку. Також просить стягнути з відповідача на користь Мелітопольської місцевої прокуратури кошти витрачені на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави, в розмірі 2102 гривні 00 копійок. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Приазовського районного суду від 03 листопада 2017 року позов [PERSON] задоволено частково, скасовано як незаконний наказ «Про припинення трудового договору (контракту)» № 104-К, виданий 23.08.2017 р відділом освіти, молоді та спорту Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області, та його поновлено на посаді директора Приазовської різнопрофільної спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 1 «Азимут», стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 21706,51 гривень. Постановою апеляційного суду Запорізької області від 06.03.2018 р та постановою Верховного Суду від 25 червня 2018 року рішення залишено без змін, тобто рішення суду набрало законної сили. На виконання вказано рішення [PERSON] Приазовською РДА були сплачені бюджетні кошти у розмірі 21706,51 грн.. Незаконний наказ було видано в.о. начальника відділу освіти, молоді та спорту Приазовської РДА [PERSON]., яка своїм неправомірним рішенням завдала матеріальної шкоди Приазовській РДА на суму 21706,51 грн. Таким чином, на підставі ст.ст. 16, 1191 ЦК України, ст.ст. 134, 136, 237 КЗпП, просить стягнути з [PERSON] спричинену матеріальну шкоду у розмірі 21706,51 грн.. Ухвалою Приазовського районного суду Запорізької області від 30 липня 2020 року відкрито спрощене провадження по справі. 19 серпня 2020 року від третьої особи - Приазовської районної ради Приазовського району надійшли пояснення, в яких зазначено, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки Приазовською районною радою Запорізької області неодноразово підіймалося питання щодо виявлення обставин, що призвели до порушення законодавства при звільненні [PERSON] та подальшої виплати на його користь коштів з районного бюджету за час вимушеного прогулу. Відзиву, інших заяв та клопотань по справі від учасників процесу до суду не надходило. Прокурор в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просить позов задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідачка у судовому засіданні погодилася з позовними вимогами та пояснила, що дійсно нею був виданий наказ про припинення трудового договору з [PERSON] , який потім був скасований судом. Під час винесення нею наказу не було іншої підстави для звільнення [PERSON] , оскільки його за два місяця попереджували саме про це. Крім того, вона зазначила, що не має юридичної освіти, а тому не могла знати про наслідки, до яких призведе прийняте нею рішення. В судове засідання позивач не з`явився, проте надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Третя особа - представник Приазовської районної ради Приазовського району у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у відсутності представника за наявними в матеріалах справи документам. Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує спір за наявними матеріалами справи. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках. Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 03 листопада 2017 року /а.с. 20-25/ позов [PERSON] до Приазовської районної державної адміністрації про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено частково, скасовано як незаконний наказ «Про припинення трудового договору (контракту)» № 104-К, виданий 23.08.2017 р відділом освіти, молоді та спорту Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області, та його поновлено на посаді директора Приазовської різнопрофільної спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 1 «Азимут», стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 21706,51 гривень. Постановою апеляційного суду Запорізької області від 06.03.2018 р /а.с. 26-30/ та Постановою Верховного Суду від 25.06.2018 року /а.с. 31-34/ рішення суду від 03.11.2017 року залишено без змін, тобто рішення суду набрало законної сили. Згідно ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Згідно наданої інформації Приазовської районної державної адміністрації /а.с. 35-36/ на виконання рішення суду [PERSON] 26 грудня 2019 року сплачено суму заборгованості за час вимушеного прогулу у розмірі 21706,51 грн.. Зазначений факт підтверджують надані копії платіжних доручень № 172 від 25 грудня 2019 року про виплату 17473,74 грн /а.с. 37/, № 174 від 25.12.2019 року про виплату 3907,17 грн. /а.с. 37/, № 173 від 25 грудня 2019 року /а.с. 38/. Відповідно до рішення Приазовського районного суду від 03 листопада 2017 року, судом скасовано як незаконний наказ «Про припинення трудового договору (контракту)» № 104-К, виданий 23.08.2017 р відділом освіти, молоді та спорту Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області. Вказаний наказ був виданий в.о. начальника ВОМС Приазовської РДА [PERSON]. /а.с. 57/ - відповідачкою по справі, яка не заперечує проти цього. Згідно п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та іншими способи відшкодування майнової шкоди. Статтею 136 КЗпП України, передбачено порядок покриття шкоди, заподіяної працівником, зокрема, стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди у судовому порядку. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації у випадку, коли: службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу. Згідно ст. 237 КЗпП України, суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Аналогічне положення визначено в ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, суд вважає, необхідним задовольнити позовні вимоги позивача та стягнути з відповідача спричинену матеріальну шкоду в порядку зворотної вимоги у розмірі 21706,51 гривень. Крім того, на підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 гривень.

Outcome: approved