Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

28.03.2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просив визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON], який помер [INFO] року та його брата [PERSON], який помер [INFO] року. Свої вимоги позивач мотивує тим, що згідно Договору купівлі-продажу нерухомості від 29.10.1996 року [PERSON] та [PERSON] на праві власності по ? частині належить квартира [ADDRESS]. Посилається, що [INFO] року [PERSON] помер та після смерті якого позивач і його брат [PERSON] фактично прийняли спадщину по ? частині вказаної квартири, оскільки несли витрати на утримання вказаного нерухомого майна, доглядали за даним майном, забезпечували його ремонт і належні санітарні умови, тобто вступили в управління і володіння спадковим майном, шляхом вчинення дій, направлених на реалізацію своїх прав, як спадкоємця. Разом з тим, позивач посилається, що ні він, ні його брат [PERSON] не оформили право власності на спадщину після смерті батька. [INFO] року помер [PERSON] Позивач зазначив, що він 23.02.2016 року звернувся до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], проте отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки пропустив встановлений законом термін для прийняття спадщини, а також у позивача відсутні інші докази фактичного прийняття спадщини. Крім того зазначив, що 01.03.2016 року позивач звернувся до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, оскільки на час смерті брата позивач проживав з ним і є таким, що прийняв спадщину в силу положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України, проте отримав лист з якого вбачається, що відкрити спадкову справу та видати свідоцтво про право на спадщину немає можливості, оскільки, як зазначено в листі, спадкова справа заводиться за місцем реєстрації померлого, а на день смерті [PERSON] мешкав в с. Циблі, Переяслав-Хмельницького району, Київської області і місце реєстрації померлого не зазначено. Враховуючи вищевикладене, позивач просив позов задовольнити. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі і просили суд його задовольнити. Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, надіслав до суду заяву в якій просив прийняти рішення, згідно норм чинного законодавства та слухати справу у відсутності представника Київської міської ради. Третя особа в судове засідання свого представника не направила, про дату та час розгляду справи повідомлялася належним чином, надіслала до суду заяву в якій просила слухати справу у відсутності її представника. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін, які не з'явилися, згідно поданих заяв та на підставі наявних матеріалів справи. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши та оцінивши матеріали справи, допитавши свідків, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є сином померлого [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 28.12.1977 року, актовий запис №2636 та рідним братом померлого [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 22.10.1996 року, актовий запис №502 (а.с.48,50). Згідно Договору купівлі-продажу нерухомості від 29.10.1996 року [PERSON] та [PERSON] на праві власності по ? частині належала квартира [ADDRESS] (54). [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], актовий запис №13096, а [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], актовий запис №55 (а.с.49,51). Як вбачається з матеріалів справи, після смерті [PERSON] , позивач та брат позивача [PERSON] фактично прийняли спадщину по ? частині вказаної вище квартири, оскільки несли витрати на утримання вказаного нерухомого майна, доглядали за даним майном, забезпечували його ремонт і належні санітарні умови, тобто вступили в управління і володіння спадковим майном, шляхом вчинення дій, направлених на реалізацію своїх прав, як спадкоємці. Дані обставини також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивача за адресою: [ADDRESS] Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), який діяв на час відкриття спадщини, якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, вважається, що він прийняв спадщину. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] вступили в управління і володіння спадковим майном після смерті свого батька [PERSON], шляхом вчинення дій, направлених на реалізацію своїх прав, як спадкоємців по ? частині квартири [ADDRESS]. Разом з тим, [PERSON] та [PERSON] не оформили право власності на спадкове майно по ? частині спірної квартири після смерті [PERSON] Як зазначено вище, [INFO] року помер [PERSON], тобто брат позивача. Після його смерті відкрилася спадщина на ? частини квартири [ADDRESS]. 23.02.2016 року позивач звернувся до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], проте отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки пропустив встановлений законом термін для прийняття спадщини, а також у позивача відсутні інші докази фактичного прийняття спадщини (а.с.62). Згідно матеріалів справи також вбачається, що 01.03.2016 року позивач звернувся до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], оскільки на час смерті брата позивач проживав з ним і є таким, що прийняв спадщину в силу положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України, проте отримав лист з якого вбачається, що відкрити спадкову справу та видати свідоцтво про право на спадщину немає можливості, оскільки, як зазначено в листі, спадкова справа заводиться за місцем реєстрації померлого, а на день смерті [PERSON] мешкав в с. Циблі, Переяслав-Хмельницького району, Київської області і місце реєстрації померлого не зазначено (а.с.64). З матеріалів справи вбачається, а також було підтверджено допитаними в судовому засіданні свідками [PERSON] та [PERSON], що в квітні 2006 року [PERSON] та [PERSON] переїхали проживати до своєї бабусі -[PERSON] у [ADDRESS], де і проживали разом по день смерті [PERSON] У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Позивач відноситься до осіб, які мають право на спадкування за законом першої черги після смерті [PERSON] та другої черги після смерті [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що інших спадкоємців, які мають право спадкування після смерті [PERSON] та [PERSON], крім позивача, не має та ніхто інший спадщину не прийняв. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається з матеріалів справи, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] та [PERSON] неможливо за відсутністю доказів фактичного прийняття спадщини, а також правовстановлюючих документів на спадкове майно. За таких обставин, суд вважає, що звернення позивача до суду з даним позовом відповідає вимогам чинного законодавства та обраному способу поновлення порушених прав. З огляду на викладене вище, враховуючи межі заявлених вимог та відповідність їх нормам матеріального права, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, а тому вважає за можливе визнати за позивачем право власності на ? частини квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року та на 3/4 частини цієї ж квартири в порядку спадкування за законом після смерті рідного брата [PERSON], який помер [INFO] року.

Outcome: approved