Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

28 липня 2016 року померла дружина позивача [PERSON], яка за життя склала заповіт, яким заповіла позивачу все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося. Після смерті [PERSON], відкрилася спадщина, до складу якої входять земельні ділянки: загальною площею 0,1614 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані по вул.Луговій, 5, с.Сухий Хутір Криничанського району Дніпропетровської області; житловий будинок № 5 з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по вул.Луговій в с.Сухий Хутір Криничанського району Дніпропетровської області. Позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], але нотаріусом йому було відмовлено, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Тому він просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право власності на вищевказане майно. Представник відповідача Криничанська селищна ради Криничанського району Дніпропетровської області згідно заяви просить слухати справу без присутності їх представника. Відповідачка [PERSON] згідно заяви просить слухати справу без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представник третьої особи Криничанська державна нотаріальна контора заяви просить розглянути справу без його участі. Дослідивши та перевіривши матеріали справи суд встановив, що позивач є спадкоємцем, померлої 28 липня 2016 року [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 694283, виданим 29 липня 2016 року, актовий запис № 16, якому на праві приватної власності належало майно: земельні ділянки: загальною площею 0,1614 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані по вул.Луговій, 5, с.Сухий Хутір Криничанського району Дніпропетровської області на підставі державних актів на право приватної власності на землю: серії ЯД №900096 та серії ЯД №900097, виданого 14 грудня 2007 року на підставі рішення Х сесії ХХІVскликання Дружбівської сільської ради №6 від 12 листопада 2003 року, акти зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №010712201308, 010712201307; житловий будинок № 5 з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по вул.Луговій в с.Сухий Хутір Криничанського району Дніпропетровської області, згідно дубліката договору купіль-продажу посвідченого Дружбівської сільською радою 21 серпня 1987 року, реєстраційний номер 28. Вищезгадане спадкове майно [PERSON] заповів [PERSON], про що свідчить заповіт від 27 березня 2012 року, який посвідчений секретарем виконкому Дружбівської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області та зареєстрований в реєстрі за № 43, але у встановленому законом порядку позивач не може успадкувати вказане майно, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документах. \~У відповідності до ч.1\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця),\~\~до\~\~інших\~\~осіб (спадкоємців). Згідно з ч.1\~ст.1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до\~ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Системний аналіз ч.1\~ст.1222 ЦК України\~свідчить про те, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадк одавця і народжені живими після відкриття спадщини. Юридичний зміст ч.1 ст.1268 ЦК України\~ свідчить про те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 1 статтею 1258 ЦК України зазначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Протокол № 1, стаття 1 «Захист власності» говорить, що «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважатися. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Case of Oneryildis v. Turkey» Європейський суд визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності. Ураховуючи вищевикладене, те, що позивач надав суду належні та допустимі докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved