Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

28.08.2018 року до суду звернувся позивач [PERSON], з позовом про визнання права на земельну ділянку (пай) до відповідача [PERSON] сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області та до Верхньодніпровської районної державної адміністрації. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2018 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в спрощеному проваджені без виклику сторін на 05.11.2018 року . Згідно заявлених позовних вимог просить визнати за ним право власності на земельну ділянку (пай) для сільськогосподарського використання як члена колекстного сільськогосподарського підприємства «Україна» с. Дмитрівка верхньодніпровського району, що було розташоване території [PERSON] сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: в період з 23.05.1991 року по 13.02.1996 року він був членом КСП «Україна», розташованого в с. Дмитрівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. В 1996 році землі КСП «Україна були розпайовані, тому він як член колгоспу у відповідності із п. 2 Указу Президента України «Про паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» набув право на земельну частку (пай) КСП «Україна». Проте на час розпаювання земель вищевказаного колективного сільськогосподарського підприємства до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) внесений не був. Відповідно до листа відділу у Верхньодніпровському районі Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області від 16.04.2018 року № 31-4-0.20-133/103-18, наданому йому на його заяву від 10.04.2018 року. Він значиться у списках до державного акту направо колективної власності КСП «Україна» № 2 ВД 0016 від 06.03.1996 року, але не значиться у книзі сертифікатів на право власності на земельну ділянку (пай) що видаються члена КСП «Україна» Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Вважає, що будучи членом КСП «Україна» Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, він безпідставно не був внесений до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай) при розпаюванні земель КСП «Україна» Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, що й стало підставою звернення до суду. Справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін Представники відповідачів [PERSON] сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області та Верхньодніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області відзивів на позовну заяву не надали. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з'ясувавши зміст позовних вимог,заслухавши учасників розгляду справи,Ж вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено,що позивач працював та був членом КСП «Україна» з 23.05.1991 року по 13.02.1996 року, що підтверджується даними трудової книжки. Паювання земель колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» проводилось у березні 1996 році. Державний акт серії ДП № 0016 на право колективної власності на землю колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» виданий 06 березня 1996 року, що підтверджується відповіддю відділу у Верхньодніпровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 31-4-0.20-133/103-18 від 16.04.2018 року. Судом встановлено, що позивач значиться, у списку до Державного Акту\~ про право колективної власності на землю у списку громадян, \~членів колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» як такий, що має право на земельну частку (паю), але не значиться у книзі сертифікатів на право власності на земельну ділянку (пай) що видаються члена КСП «Україна» Верхньодніпровського району Дніпропетровської області що підтверджується відповіддю відділу у Верхньодніпровському районі Головного управління Держгеокадастру у Д Дніпропетровській області № 31-4-0.20-133/103-18 від 16.04.2018 року. Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року N 720/95 - Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. \~\~\~Відповідно до ст.3 Закону України ,,Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), особи, власники сертифікатів на право на земельну частку /пай/, які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Підставами для виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. \~\~\~\~\~\~Відповідно до ч.1 ст. 2 вищевказаного Закону України основним документом, що посвідчує право на земельну частку /пай/ є сертифікат на право на земельну частку /пай/виданий районною /міською/ державною адміністрацією. \~\~\~\~\~\~Відповідно до ч.2 ст.2 вищевказаного Закону України, документами, що посвідчують право на земельну частку /пай/, також є рішення суду про визнання права на земельну частку /пай/. З наданих суду доказів встановлено, що позивач на час розпаювання земель КСП «Україна, а саме на березень місяць 1996 року не працював на не був членом КСП України. Так як останні відомості про час його роботи в даному господарстві датуються лютим місяцем 1996 року. І згідно даних трудової книжки позивач з 25.02.1996 року вже працював у приватному підприємстві трактористом, а не в КСП «Україна». Також час розпаювання земель позивач не досяг пенсійного віку. Таким чином судом встановлено, що на час видачі КСП «Україна» Верхньодніпровського району Дніпропетровської області державного акту про право колективної власності на землю позивач не працював та не був членом КСП «Україна» Будь-яких інших доказів про те, що позивач продовжував бути членом КСП «Україна» станом на 06.03.1996 року суду не надано. Оцінюючи наведені вище докази судом встановлено, що у позивача не виникло право на отримання земельної ділянки (паю), так як останній на час паювання земель КСП «Україна» не працював та не був членом КСП, а також не досяг пенсійного віку . В зв'язку з чим суд вважає, що позивач був помилково включений до списків осіб, що мають право на отримання земельної ділянки (паю). \~\~\~Враховуючи, що судом встановлено відсутність права у позивача на земельну частку /пай/ без визначення меж цієї частки в натурі / на місцевості/ із земель, які перебували у колективній власності реформованого КСП «Україна», суд вважає за можливе у задовленні позовних вимог щодо визнання такого права за позивачем - відмовити. Так як судом ухвалюється рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704.80 грн., покладаються на позивача та не відшкодовуються за рахунок відповідача \~\~\~\~

Outcome: dismissed