Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

28 жовтня 2020 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом. 04 листопада 2020 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13 січня 2004 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу вони зі відповідачем мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя із відповідачем не склалося через розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки із ведення спільного господарства, відсутність взаєморозуміння між ними та довіри, різницею у характерах, поглядах на сімейні стосунки і цінності. З квітня 2018 року сімейні відносини між ними із відповідачем були фактично припинені, на даний час вони разом не проживають та не ведуть спільного господарства. Також між ним втрачені всі фізичні та духовні зв`язки, такі стосунки, як зазначає позивач, її втомили та приносять страждання як їй так, і відповідачу, в таких стосунках позивач не почуває себе щасливою. У зв`язку із вищезазначеним вона вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить їх волі та інтересам. У зв`язку із вищезазначеним, позивач звернулася до суду із даним позовом та просила суд розірвати шлюб, укладений із відповідачем. Понесені нею судові витрати, а саме судовий збір у сумі 840,80 грн. позивач просила не стягувати із відповідача на її користь. Крім того, вона просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище, набуте при реєстрації шлюбу - « [PERSON] ». Позивач у судове засідання не з`явилася, однак\~ подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позову наполягала /а.с.13/. Тому справа розглянута у відсутність позивача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнає повністю та на розірвання шлюбу згоден /а.с.19/. Тому справа розглянута у відсутність відповідача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Судом були\~ встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 13 січня 2004 року Виконавчим комітетом Цеханівської сільської ради Красноокнянського району Одеської області, актовий запис №01 /а.с.6/. Від шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] \~ /а.с. 7-9/. Як вбачається із довідки, виданої виконавчим комітетом Цеханівської сільської ради Окнянського району Одеської області від 27.10.2020 року, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які є подружжям, з 2018 року разом не проживають та не ведуть спільного господарства /а.с.10/. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання\~\~ шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей,\~\~ що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 1 статті 110 СК України встановлено право одного з подружжя на пред`явлення позову про розірвання шлюбу. Таким чином забезпечується принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження та під час\~ розірвання шлюбу. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Судом встановлено, що протягом часу сторони не намагалися відновити сімейні стосунки, з квітня 2018\~ року проживають окремо. На думку позивача, примирення та збереження сім`ї неможливе. Тому суд прийшов до висновку, що збереження сім`ї суперечить інтересам позивача та, згідно зі ст.112 СК України, позов підлягає задоволенню і шлюб слід розірвати. При цьому, згідно зі ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Ч.1 ст.142 ЦПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення по справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то позивачу з державного бюджету слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 420,40 грн. (50% від 840,80 грн., сплаченого позивачем при поданні позову через ТВБВ №10015/0510 Філію-Одеське облуправління АТ «Ощадбанк» за квитанцією №262 від 27.10.2020 року). Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші\~\~ судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При цьому відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, враховуючи, що позивач просила суд не стягувати з відповідача понесені нею судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позовної заяви, виходячи із принципу диспозитивності, суд прийшов до висновку про відсутність необхідності стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат.

Outcome: approved