Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

27 жовтня 2016 року [PERSON] звернулася до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 8942,00 гривні та моральної шкоди в розмірі 5000,00 гривень. Позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що 29.09.2016 відбулося залиття її квартири холодною водою з квартири відповідача, яка знаходиться поверхом вище над квартирою позивача. Внаслідок залиття було повністю пошкоджено шпалери на стелях та стінах у всіх кімнатах квартири позивача. Причиною залиття квартири позивача, згідно з актом комісії КП «БТІ» РГС № 51 від 04.10.2016, став порив пластикової труби подачі холодної води в кухню квартири [ADDRESS], яка належить відповідачу. Відповідач відмовилась відшкодувати завдану шкоду тому разом з завданням позивачу матеріальної шкоди у звязку з пошкодженням майна вона зазнала і душевних страждань, що полягають у необхідності робити оцінювання завданої шкоди, звернені до юристів, колотнечі повязаної з підготовкою документів, для подачі до суду, в зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача спричинену останньою матеріальну та моральну шкоду. В судове засідання представник позивача не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач та представник відповідача в судове засідання вдруге не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. 15.05.2017 представник відповідача надав суду заяву про відкладення судового засідання, до якої додав роздруківку про призначення до розгляду у Сватівському районному суді Луганської області кримінальної справи № 426/1113/14-к на 16.05.2017 о 12:00 годині. Суд, розглянувши заяву представника відповідача, дійшов висновку про відмову у її задоволенні. Відтак за ч. 2 ст. 169 ЦПК України неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи та за клопотанням сторони з урахуванням обставин справи суд може відкласти її розгляд. Разом з цим суд зазначає, що належно повідомлена відповідач не направляла суду жодних клопотань про відкладення розгляду справи та доказів її неможливості з'явитися в судове засідання. Також, суд вважає, що участь представника відповідача у іншому судовому засідання о 12.00 годині не є належним доказом неможливість його присутності з поважних причин у цьому судовому засіданні призначеному до розгляду о 15.00 годині. Раніше 20.12.2016 представник відповідача був присутній у судовому засіданні надав письмові заперечення проти позову, згідно яких доказом розміру шкоди може бути висновок судового експерта, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Пояснення по суті справи представники сторін не надавали. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, відсутності заяви відповідача про розгляд справи за її відсутності та згоду представника позивача на ухвалення заочного рішення у справі, суд вважає за можливе розглядати цивільну справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення в цій справі на підставі доказів, наявних у ній в порядку ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що квартира за адресою: Луганська область, місто Рубіжне, вулиця Володимирська (колишня вулиця Леніна)[ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Рубіжанського міського нотаріального округу [PERSON] 30 березня 2015 року за реєстром № 282 (а.с. 5-6). Відповідач зареєстрована за адресою місця проживання у [INFO], що підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу та довідкою про житлово-комунальні послуги, яка була надана представником відповідача до заперечень (а.с. 40, 85). В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що зі слів відповідача, вона є власницею зазначеної квартири (а.с. 89 журнал судового засідання). Згідно з ст. 151 Житлового кодексу України громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992, власники квартир зобов'язані забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання, проводити за власні кошти ремонт квартири. Згідно п.2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України № 76 від 17.05.2005, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт за формою згідно додатку № 4 до цих Правил. Відповідно до копії акту № 51 від 04.10.2016, який було складено комісією у складі трьох осіб та затверджено головним інженером КП «БТІ» РГС [PERSON], 29.09.2016 в будинку 45-А на вулиці Володимирській у квартирі 134, трапилася аварія на системі холодного водопостачання - порив на металопластиковій трубі подачі холодної води в кухню, в результаті чого сталося залиття квартири 130, залите наступне: кухня стеля 2,2 кв.м. шпалери, стіни 2,0 кв.м. шпалери миючі; зал стеля 1,2 кв.м. шпалери, стіни 6,2 кв.м. шпалери; коридор деформовані шпалери на стелі 2,0 кв.м., стіні 1,5 кв.м. шпалери (а.с. 9). Таким чином, відповідач як власник квартири № 134, яка розташована над квартирою позивача № 130, зобовязана була забезпечувати належне утримання своєї квартири, проводити за свій рахунок поточний та капітальний ремонти у ній, тому суд дійшов до висновку, що саме з причини неналежного утримання квартири № 134 її власником, відбувся порив на металево пластиковій трубі подання холодної води у кухні квартири № 134, що призвело до залиття квартири № 130, яка належить позивачу та спричинення останній майнової та моральної шкоди. Відповідно до зведеного кошторисного розрахунку вартості об'єкту будівництва ремонту квартири [ADDRESS], всього кошторисна вартість будівельних робіт складає 8942,00 гривні (а.с. 24-30). Згідно висновку № 12 судової будівельно-технічної експертизи від 15.03.2017 вартість ремонтно-відновлювальних робіт, завданих залиттям квартири [ADDRESS], з урахуванням вартості матеріалів на момент проведення експертизи складає 8853,05 гривні (а.с. 109-111). Отже, суд дійшов висновку, що шкода заподіяна позивачу з вини відповідача, яка зобовязана дбайливо ставитися до свого майна квартири № 134, забезпечувати її утримання та необхідний ремонт з метою недопущення порушень охоронюваних законом прав та інтересів третіх осіб, чого нею зроблено не було, а тому відповідач має нести відповідальність перед позивачем за заподіяну останній шкоду. Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана, зокрема. майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За правилами ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт того, що їй спричинено майнову шкоду у розмірі 8853,05 гривень, яка складається з вартості ремонтно-відновлювальних робіт, завданих залиттям квартири № 130. Також, в результаті залиття з вини відповідача квартири позивача, їй завдано моральну шкоду. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В ході розгляду справи встановлено, що в результаті залиття 29.09.2016 квартири позивача, їй було завдано моральну шкоду яка полягає у душевних переживань з приводу пошкодження її майна, що відповідає п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд, враховуючи факт наявності вини відповідача в залитті квартири позивача № 130, яка полягає в бездіяльності відповідача стосовно її обовязку дбайливо ставитися до свого майна квартири № 134, забезпечувати її утримання та необхідний ремонт з метою недопущення порушень охоронюваних законом прав та інтересів третіх осіб, з урахуванням глибини душевних страждань позивача, її хвилювань, неможливості нормально користуватися своєю квартирою, порушення її звичайного способу життя, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути відшкодування моральної шкоди у сумі 2000,00 гривень, в іншій частині слід відмовити. Відповідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню інших прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Жодних доказів спростування доводів позивача відповідачем до суду не надано, також не надано доказів, які спростовують обставини, на які посилається позивач у позовній заяві. Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягує з відповідача на користь позивача майнову шкоду у сумі 8853,05 гривень та моральну шкоду у сумі 2000,00 гривень, в решті вимог суд відмовляє за недоведеністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючі задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею та документально підтвердженні судові витрати, які складаються з судового збору у сумі 551,20 гривень та витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи в сумі 2537,28 гривень.

Outcome: partial