Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

27.09.2017р. [PERSON] звернулась з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/3 частини усіх видів його доходів щомісяця, вказуючи, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народилася донька [PERSON], [INFO]. В теперішній час шлюб між ними розірвано. Дитина проживає з нею та знаходяться на її повному утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, хоча зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позивач надала суду заяву в якій позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити його та розглядати справу без її участі. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився хоча про час, день та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Причини неявки не відомі. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач проти такого вирішення справи не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Відділом РАЦС по Первомайському району Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, розірвано, про що зроблено відповідний актовий запис за № 44 від 28.07.2009р. (а.с.2). Від шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO] (а.с.3), яка проживає разом з позивачем (а.с.6). Відповідач проживає окремо. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~ 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач має на утриманні одну дитину, дані про те, що він є непрацездатним чи має на утриманні інших осіб, у суду відсутні. Враховуючи, вище викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору під час розгляду справи звільняються. Частиною 3 статті 88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення,звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеною чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в сумі 640 грн. в доход держави.

Outcome: approved