Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

27 вересня 2017 року представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить стягнути з неї заборгованість у сумі 20034 грн. 04 коп. за кредитним договором № б/н від 30 жовтня 2013 року, що складається із анкети - заяви позичальника про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг і Умов та правил надання банківських послуг. Вимоги позову обґрунтовані наступним. 30 жовтня 2013 року відповідач отримала кредит у розмірі 2000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки. Вона своїм підписом у заяві підтвердила свою згоду про те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком кредитний договір. Банк зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, надавши на платіжну картку відповідачки кредит у визначеному розмірі. Відповідач зі свого боку умов договору не дотримується, в результаті чого станом на 31 липня 2017 року заборгованість за кредитом складає 1998 грн. 73 коп., по процентам за користування кредитом - 16605 грн. 12 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 930 грн. 19 коп., а всього - 20034 грн. 04 коп. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з'явилась, хоча про час та місце їх проведення була повідомлена в порядку, визначеному ст.ст. 128, 130 ЦПК України. Направлені на її адресу повістки були повернуті до суду без вручення адресатові з примітками «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 177, 188, 193). Направлені на її адресу смс - повідомлення не були доставлені з позначкою причини « абонент тимчасово недоступний» (а.с. 182, 191). За таких обставин суд розглянув справу у її відсутність на підставі ч. 10 ст. 130 ЦПК України. При цьому суд зазначає, що за вищевказаним позовом 16 листопада 2017 року Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області ухвалювалось заочне рішення, яким вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] були задоволені повністю. (а.с. 52-54) 21 травня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 листопада 2017 року. Свої доводи щодо перегляду рішення базувала на тому, що банком пропущено строк позовної давності звернення до суду за захистом порушеного права, а бездіяльність банку з цього приводу протягом 4 років призвела до накопичення заборгованості, що, на думку відповідачки, є підставою для зменшення розміру збитків та неустойки. Крім того, банк не ознайомив її під підпис з умовами та правилами надання банківських послуг під час видачі кредитної картки, тому відповідач не вважає кредитний договір укладеним і заперечує можливість застосування щодо неї цих правил, бо вони не є частиною договору. (а.с. 64- 65, 73-75) Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 липня 2018 року заочне рішення від 16 листопада 2017 року було скасоване , а справу призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні. (а.с. 130-131) Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд встановив фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. 30 жовтня 2013 року [PERSON] підписала «Анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку». Зі змісту даного документу вбачається, що у ньому друкованим способом внесено персональні дані відповідачки та у графі «Клієнт» міститься рукописний підпис від її імені. Однак, відміток про те, яку банківську послугу вона бажає отримати, який кредитний ліміт просить їй встановити, а також про те, що вона отримала пам'ятку клієнта з тарифами та основними умовами обслуговування та кредитування і ознайомилась під підпис з їх змістом, ця анкета - заява не містить. (а.с. 5) Інформацією позивача № 20170920/0188 від 03 липня 2018 року підтверджується, що [PERSON] згідно кредитного договору б/н від 30 жовтня 2013 року отримала картку № [NUMBER], яка мала термін дії до 08.2017 року. (а.с. 123) Згідно складеного банком розрахунку заборгованості станом на 31 липня 2017 року за договором № б/н від 30 жовтня 2013 року [PERSON] нараховано 1998 грн. 73 коп. заборгованості за кредитом, 16605 грн. 12 коп. заборгованості за процентами, 1430 грн. 19 коп. заборгованості за судовими штрафами, а всього - 20034 грн. 04 коп. (а.с. 4) З виписки по рахунку клієнта [PERSON] за період з 04 травня 2004 року по 06 червня 2018 року вбачається, що востаннє поповнення рахунку відповідачки відбулося 23 червня 2014 року на суму 300 грн.00 коп. (а.с. 76-77) Виписка по рахунку [PERSON] за період з 01 жовтня 2013 року по 03 липня 2018 року узгоджується з даними за відповідні періоди з попередньою випискою. (а.с. 103-106) Вирішуючи спір по суті, суд зазначає слідуюче. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. За приписами ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч.1 ст.631 ЦК України). Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З даних розрахунку заборгованості вбачається, що в період з 25 грудня 2013 року по 31 січня 2014 року відповідач отримувала кредитні кошти певними частинами і станом на 26 лютого 2014 року її заборгованість перед банком склала 1991 грн. 63 коп., яку вона частково погашала. Останнє погашення відбулося 23 червня 2014 року. Хоча відповідач не заперечує той факт, що отримала кредитні кошти від позивача, однак зі змісту Анкети - заяви від 30 жовтня 2013 року не вбачається, на яких саме умовах ці кошти були отримані , зокрема відсутні дані про суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Підпису клієнта про отримання та ознайомлення з тарифами та умовами кредитування зазначена заява також не містить. Таким чином, докази тому, що кредитний договір був укладений на умовах, про які заявляє позивач, відсутні, як відсутні і підстави застосування до правовідносин сторін «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та «Тарифів Банку». Згідно із ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як зазначено судом вище, відповідач припинила вносити платежі на погашення кредитних коштів після 23 червня 2014 року, відтак саме з цього часу слід обраховувати за загальними правилами строк позовної давності для позивача. Банк звернувся до суду з позовом 20 вересня 2017 року , тобто з пропуском трирічного строку, визначеного ст. 257 ЦК України. Як роз'яснено у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Зважаючи на викладене, суд приходить до переконання про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом в зв'язку зі збігом строків позовної давності, про стягнення процентів та штрафів - за безпідставністю. Судові витрати у справі розподіляються у відповідності з положеннями ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed