Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

27.02.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення з [PERSON] 17000,00 гривень боргу за договором позики та стягнення з [PERSON] 78,25 гривень боргу у вигляді 3% річних за договором поруки, а також судові витрати. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 01.03.2013р. між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики. Відповідно до умов договору він, передав, а відповідач отримав 17 000 гривень. Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною відповідачем [PERSON] Зазначену суму коштів відповідач [PERSON] зобов'язався повернути до 01.01.2014 року. Проте, своїх зобов'язань за договором позики не виконав та отримані кошти не повернув. Крім цього, 01.03.2013р. між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов'язався відповідати перед позикодавцем за виконання позичальником своїх зобов'язань, в частині нарахування 3% річних на суму основного зобов'язання, що випливають з договору позики від 01.03.2013р. Відповідно до розрахунку боргу, сума 3% річних складає 78,25грн. Просив позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надавши аналогічні пояснення тим, які зазначені в позовній заяві та додатково пояснив, що відповідачами на день розгляду справи борг не сплачений. Відповідачі у судове засідання не з'явилися повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, заперечень на позовну заяву відповідачами до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без їх участі, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 169, 224 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, показання свідків [PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.03.2013р. між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики. Відповідно до умов договору позивач передав, а відповідач отримав 17000 гривень. Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною відповідачем (а.с.14). Зазначену суму коштів, відповідач зобов'язався повернути до 01.01.2014 року. Проте, відповідач своїх зобов'язань не виконав та отримані кошти не повернув. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що 01.03.2013р. між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов'язався відповідати перед позикодавцем за виконання позичальником своїх зобов'язань, в частині нарахування 3% річних на суму основного зобов'язання, що випливають з договору позики від 01.03.2013р. Відповідно до розрахунку боргу, сума 3% річних складає 78,25грн., яка відповідачем [PERSON] не повернута. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Стаття 1047 даного кодексу передбачає, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. У відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Слід також відзначити, що при розгляді справи № 6-63 цс 13 Верховний Суд України 18 вересня 2013 року зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позов є підставний та обґрунтований і підлягає до задоволення. З відповідача також підлягає до стягнення судовий збір з врахуванням сплачених коштів позивачем за подання заяви.

Outcome: approved