Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

27 лютого 2015 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування вимог вказує на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 17.07.2013 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та взяла на себе зобов'язання у передбачені договором терміни погашати заборгованість. У порушення умов договору відповідачка зобов'язання належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на 31.01.2015 року має заборгованість в сумі 13618 (тринадцять тисяч шістсот вісімнадцять) грн. 77 коп. Вказуючи на відмову у добровільному порядку погасити заборгованість, просив позов задовольнити, стягнути суму заборгованості та витрати судового збору по справі. Представник позивача Спірідонова Н.І., в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечила. Відповідачка [PERSON]в судове засідання не з'явилася, про дату та місце розгляду справи повідомлена в порядку визначеному ст. 74 ЦПК України, уповноваженого представника в судове засідання не направила, заяви про відкладення розгляду справи, чи розгляд справи у її відсутності не подала. За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача, суд вважає за можливе ухвалити у справі заочне рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, відповідно до якої у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Судом встановлено, що між сторонами укладено договір № б/н від 17.07.2013 року, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір складається з заяви позичальника та умов надання кредиту фізичним особам. У порушення умов договору [PERSON] зобов'язання за договором не виконує. Згідно розрахунку позивача прострочена сума заборгованості станом на 31.01.2015 року становить 13618 (тринадцять тисяч шістсот вісімнадцять) грн. 77 коп., яка складається з наступного: 6767 грн. 45 коп. - заборгованість за кредитом, 5226 грн. 62 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 500 грн. 00 коп. - заборгованість з комісій за користування кредитом; 500 грн. 00 коп. -- штраф (фіксована частина), 624 грн. 70 коп. - штраф (процентна складова). Розрахунок є належним доказом заборгованості, відповідачем не оспорений. Відповідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України. Суд встановив, що між сторонами існують цивільні правовідносини. В зв'язку з невиконанням [PERSON] зобов'язання по кредитному договору за якими кредитодавець виконав умови договору повністю і своєчасно, а позичальник порушив умови договору, порушено майнові права банку. При наявності таких доказів суд вважає доведеним отримання відповідачем кредиту від позивача. Не викликає сумніву і факт неповернення відповідачем позивачу кредиту, відсотків і пені в зазначених позивачем сумах, оскільки в справі відсутні будь-які об'єктивні дані про це. Відсутні також докази, які б заперечували вказаний договір за його безгрошовістю відповідно до ст. 1051 ЦК України. За таких обставин та при наявності таких доказів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки вимоги позивача ґрунтуються на законі та договорі, при тому, що відповідачем допущено прострочення виконання зобов'язання. Судові витрати, сплачені позивачем суд вважає необхідним відповідно до ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача, при тому, що ці витрати підтверджені доданими до матеріалів справи квитанціями.

Outcome: approved