Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

29.05.2018 року позивач [PERSON] подала до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська позовну заяву до [PERSON] , третя особа - Заводський районний відділ ДМС України у місті Кам`янське «про позбавлення особи права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання», якою просить суд визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , що є підставою для зняття його з реєстраційного обліку. Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18.06.2018 року відкрито провадження по цивільній справі за даним позовом, в порядку передбаченому п. 2 ч. 1 ст. 187, ч. 6 ст. 187 ЦПК України. Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12.12.2018 року за клопотанням позивача [PERSON] , замінено по справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог Заводського районного відділу ДМС України у місті Кам`янське на Відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб Адміністрації заводського району Кам`янської міської ради, юридична адреса: 51925, Дніпропетровська область, місто Кам`янське, пр. В. Стуса, 10/12. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28.01.1998 року виданого Відділом обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому за № [NUMBER] , [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] , [PERSON] належить квартира [ADDRESS] загальною площею 45,1 кв.м. З 2014 року [PERSON] почав постійно від`їжджати у відрядження, а потім взагалі переїхав за межі України, де працевлаштувався та постійно проживає. Факт непроживання у квартирі [ADDRESS] підтверджується актом про непроживання №487, складеним КП КМР «УКОЖФ» від 23.05.2018 року, на підставі свідчень сусідів, в якому зазначено, що [PERSON] , [INFO] , не проживає за даною адресою з 2014 року по теперішній час. Позивач [PERSON] до судового засідання надала заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі, проведення судового засідання без її участі та без застосування технічних засобів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно з вимогами ст.130 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив, судова повістка - виклик направлена відповідачеві на останню відому суду адресу, крім того шляхом публікації оголошення на веб-сторінці Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, і тому в силу ст.131 ЦПК України відповідач вважається повідомленим, на підставі ст. 223 ЦПК України, суд вважає є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, що дозволило суду за згодою позивача згідно вимог ст. 280 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Відділ реєстрації фізичних осіб Адмінітсрації Заводського району Кам`янської міської ради до судового засідання надали до суду про проведення судового засідання без їх участі та без застосування технічних засобів. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28.01.1998 року виданого Відділом обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому за №10062, [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] , [PERSON] належить квартира [ADDRESS] загальною площею 45,1 кв.м. (а.с.10). Відповідно до довідки №3/13911 від 16.05.2018 року про склад сім`ї, виданої ТОВ «ЄРЦ КП», зареєстрованими за адресою пр. Аношкіна, 1/58 з 09.04.2015 року значиться дві особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . (а.с.13). Актом № 487 не проживання від 23.05.2018 року комісії КП КМР «УКОЖФ», про те, що за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] , не проживає за даною адресою з 2014 року по теперішній час. (а.с.14). Судом встановлено, що [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] . Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Установлено, що квартира [ADDRESS] є спільним сумісним майном, отже відповідач є співвласником вказаної квартири. Частинами першою, другою статті 319 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до статті 321 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Статтею 346 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, врегульовані підстави припинення права власності, а саме: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викуп пам`яток культурної спадщини; примусове відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиція; конфіскація; припинення юридичної особи чи смерті власника. На підставі вищевикладеного, судами попередніх інстанцій встановлено, що квартира є спільним сумісним майном, набутим подружжям у шлюбі. Вирішуючи вимоги щодо наявності підстав для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, вірно виходив з того, що відповідач не втратив право власності на вказану квартиру, в силу вимог статей 319, 321 ЦК України. Отже, зазначені позивачем обставини про те, що відповідач був відсутній в квартирі за місцем своєї реєстрації понад 1 рік, не свідчать про відмову [PERSON] від права власності на нерухоме майно та не є підставами для припинення права власності на нього та зняття з реєстраційного обліку. Судове рішення містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки положення частини другої статті 405 ЦК України не розповсюджуються на спірні правовідносини. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed