Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

26 серпня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості та стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, посилаючись на те, що на підставі рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 14 червня 2013 року відповідач зобовязаний виплачувати на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. Про те відповідач ухиляється від виконання рішення, що призвело до заборгованості в розмірі 6862,50 гривень, які позивач просить стягнути з відповідача та неустойку за несплату аліментів в період з 01.10.2013 року по 20.08.2015 року в розмірі 23128,68 гривень. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала із підстав зазначених в ньому. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявився. У відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст.224 та ч.2 ст.158 ЦПК України. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Судом встановлено, що рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 14 червня 2013 року присуджено стягувати з [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], громадянина України на користь [PERSON], аліменти на утримання однієї малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 травня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.8). Згідно даних довідки-розрахунку відділу державної виконавчої служби Житомирського районного управління юстиції Житомирської області №2111 від 04 серпня 2015 року заборгованість відповідача по аліментам станом на 01 серпня 2015 року становить 8320,50 гривень (а.с.10-11). Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по аліментам слід зазначити наступне. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину. Згідно із ч.1 ст.187 цього Кодексу один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. За положеннями ст.194 СК України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст.187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Указана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст.187 СК України. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) і відповідно до ч.7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Враховуючи відсутність заяви відповідача як платника аліментів, поданої відповідно до ст.187 Сімейного кодексу України та спору між сторонами про розмір самої заборгованості, суд не вбачає законних підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості по аліментам. Щодо позовних вимог про стягнення неустойки за несплату аліментів слід вказати наступне. Статтею 196 Сімейного кодексу України передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З огляду на викладене, враховуючи, що заборгованість по сплаті аліментів виникла з вини відповідача, а проведені позивачем розрахунки неустойки за несплату аліментів відповідають вимогам ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку, що вимоги у цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог.

Outcome: partial