Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

28 травня 2020 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач в особі представника, посилаючись на ст. ст. 259, 526-527, 530, 608, 1218-1221, 1223, 1268, 1270, 1281-1282 ЦК України, просить стягнути з відповідача, як із спадкоємця позичальника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» [PERSON] , на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н у розмірі 5749,14 гривень та судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2102 гривні. В обґрунтування позову позивач послався на те, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 09.03.2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 1000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує «Умови та правила надання банківських послуг». При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговувався позичальник. Заявою позичальника підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в ПриватБанку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав [PERSON] можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. При встановленні та зміні кредитного ліміту Банк керувався п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 «Умов та правил надання банківських послуг», на підставі яких позичальник при укладанні Договору про надання банківських послуг дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Під борговими зобов`язаннями сторони узгодили зобов`язання клієнта з повернення тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальну заборгованість клієнта, що зазначено в п. 2.1.1.12.1 «Умов та правил надання банківських послуг». [INFO] позичальник [PERSON] померла. На виконання вимог ст. 1281 ЦК України, позивачем 02.11.2018 року була направлена претензія кредитора до Славутицької міської державної нотаріальної контори. 14.11.2018 року позивачем було отримано відповідь Славутицької міської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємцем померлої [PERSON] , який звернувся із заявою про прийняття спадщини, є [PERSON] . 03.10.2019 року до спадкоємця [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед Банком за кредитним договором б/н від 09.03.2011 року становить 5749,14 гривень з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, яка складається з: 5749,14 гривень заборгованості за простроченим тілом кредита. Враховуючи, що спадкоємець [PERSON] зобов`язання спадкодавця [PERSON] за вказаним кредитним договором не виконав, то позивач був вимушений звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою судді від 30 червня 2020 року після виконання вимог, передбачених ч. 6 ст. 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі, та призначено підготовче засідання на 20 серпня 2020 року. Ухвалою суду від 20 серпня 2020 року підготовче засідання відкладено в зв`язку з неявкою відповідача, оскільки у суда були відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце підготовчого засідання, та призначено нове підготовче засідання на 03 вересня 2020 року. Ухвалою суду від 03 вересня 2020 року підготовче провадження закрито та призначено судове засідання на 21 вересня 2020 року. Ухвалою суду від 21 вересня 2020 року судовий розгляд справи було відкладено на 30 вересня 2020 року на підставі п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України. В призначене судове засідання позивач свого представника не направив, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. До позовної заяви додано клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України та за зареєстрованим місцем проживання, проте конверт із судовою повісткою повернувся до суду з відміткою причини повернення «за закінченням терміну зберігання». Відзив на позов відповідач до суду не направив. Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України заяву про продовження строку, встановленого судом для подання відзиву, в зв`язку з неможливістю вчинення цієї процесуальної дії у визначений строк, зумовленої обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, [PERSON] не надав. Заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надійшла. За наявності умов, передбачених ст. ст. 280-282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 30 вересня 2020 року суд ухвалив заочне рішення у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.03.2011 року [PERSON] подала до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Своїм підписом у заяві позичальник підтвердила свою згоду на те, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилась і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому виді. Відповідно до копії довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду» по договору SAMDN50000041767456, підписаної позичальником, в якій зазначена базова процентна ставка на місяць- 3 %, розмір щомісячних платежів - 7 % від заборгованості, але не менше 50 гривень і не більше залишку заборгованості, строк внесення платежів - до 25 числа місяця, що йде за обліковим, розмір штрафу за порушення строків платежів - 500 гривень + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків та комісій, розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості, 11.03.2011 року [PERSON] своїм підписом підтвердила те, що вона ознайомлена з фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду» та прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів. Таким чином, відповідно до укладеного кредитного договору б/н від 09.03.2011 року банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Як вбачається з довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , (договір б/н): старт карткового рахунку № [NUMBER] є 10.03.2011 року; 10.03.2011 року було встановлено кредитний ліміт 300 гривень; 10.03.2011 року було збільшено кредитний ліміт до 1400 гривень; 19.10.2011 року було знижено кредитний ліміт до 1040 гривень; 10.12.2012 року було знижено кредитний ліміт до 610 гривень; 08.02.2013 року було знижено кредитний ліміт до 520 гривень; 06.10.2015 року було знижено кредитний ліміт до 0,00 гривень; 23.06.2016 року було збільшено кредитний ліміт до 1000 гривень; 20.07.2018 року було знижено кредитний ліміт до 0,00 гривень. Відповідно до виписки по рахунку, позичальник [PERSON] користувалася кредитними коштами, остання операція по зняттю готівки зафіксована 04 жовтня 2017 року, залишок заборгованості становить: 5749,14 гривень. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, є належним доказом щодо заборгованості позичальника за тілом кредиту. Згідно копії свідоцтва про смерть, виданого 18 жовтня 2017 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, [PERSON] , померла [INFO] , про що 18 жовтня 2017 року складено відповідний актовий запис № 145. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом, що доданий до позовної заяви, заборгованість за договором б/н від 09.03.2011 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON] , становить за простроченим тілом кредиту 5749,14 гривень. Відповідно до претензії кредитора АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в порядку 1281 ЦК України № SAMDN50000041767456 від 05.10.2018 року, направленої до Славутицької міської державної нотаріальної контори, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просив повідомити чи заводилась спадкова справа після померлого боржника; включити кредиторські вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в спадкову масу, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ; повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком у розмірі 5800,00 гривень. На підтвердження направлення претензії банком надана копія реєстру згрупованих поштових відправлень- рекомендованих листів претензії кредитора до ДНК, з якої вбачається, що 02.11.2018 року дана претензія була направлена банком стосовно боржника [PERSON] до Славутицької міської державної нотаріальної контори за адресою: [ADDRESS] . Як видно із змісту претензії від 05.10.2018 року, на даний час стало відомо банку про смерть [PERSON] , що відповідачем не спростовано. Згідно листа № 712/01-16 від 07.11.2018 року завідувача Славутицької міської державної нотаріальної контори, Славутицька міська державна нотаріальна контора Київської області повідомляє, що після смерті [INFO] [PERSON] була відкрита спадкова справа 03.04.2018 року за № 23/2018. Спадкоємцем померлої є її син - [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . 09 жовтня 2019 року позивачем на адресу [PERSON] було направлено лист-претензію № SAMDN50000041767456 від 25.09.2019 року про необхідність сплати заборгованості за кредитним договором № б/н, укладеним між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та спадкодавцем [PERSON] , в сумі 5749,14 гривень. Факт направлення позивачем листа-претензії підтверджується копією реєстру згрупованих поштових відправлень - рекомендованих листів претензії до спадкоємців та фіскальним чеком ПАТ «Укрпошта» від 09.10.2019 року. Проте, відповідач [PERSON] претензію позивача не виконав та заборгованість за кредитним договором від 09.03.2011 року, укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] , не сплатив. Як вбачається з копії спадкової справи № 23/2018, що відкрилась після смерті [INFO] [PERSON] , 03 квітня 2018 року до Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області подав заяву про прийняття спадщини за законом [PERSON] . Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 5146443 03.04.2018 року інформаційну довідку видано у зв`язку з відкриттям спадкової справи. Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 51464725 від 03.04.2018 року до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис: реєстрація спадкової справи № 23/2018, номер у спадковому реєстрі 62235570. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 51464773, [PERSON] за життя заповіту не залишила. 27 квітня 2018 року Славутицькою міською державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого державний нотаріус Славутицької міської державної нотаріальної контори Наваліхіна О.О. посвідчила, що на підставі ст. 1261 ЦК України спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] є її син [PERSON] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з 1/2 частки квартири номер [ADDRESS] , яка належала померлій на праві свідоцтва про право власності на житло, виданого ВО «Чорнобильська АЕС» 10.09.1997 року. Право власності на квартиру зареєстровано 04.01.1998 року Славутицьким міським бюро технічної інвентаризації Київської області в книзі 57-09-31/4-38, номер запису 322/40. Статтею 1216 ЦК України визначено, що cпадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Нормою ст. 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Тобто заборгованість по кредитному договору має входити до складу спадщини позичальника. Згідно із ч. 1 ст. 1281 ЦК України ( в редакції, чинній на момент відкриття спадщини) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Відповідно до ч. 2 цієї статті кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Як зазначено у ч. 3 вказаної статті, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, виходячи із доказів, які містяться в матеріалах справи, позивач, як кредитор, вчасно пред`явив свої вимоги до спадкоємця [PERSON] , який прийняв спадщину, шляхом надіслання 02.11.2018 року претензії в порядку 1281 ЦК України № SAMDN50000041767456 від 05.10.2018 року до Славутицької міської державної нотаріальної контори. Частиною 1 ст. 1282 ЦК України визначено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Згідно з ч. 2 ст. 1282 ЦК України вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. З урахуванням наведеного, підлягають встановленню обставини щодо обґрунтованості тверджень позивача про наявність відповідної заборгованості у позичальника на день її смерті, яка б могла увійти до складу спадщини, що відкрилася в день смерті [PERSON] - [INFO]. Правовідносини щодо одержання кредитних коштів, які мали місце між банком та позичальником [PERSON] , врегульовуються наступним чином. Згідно з положеннями ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлені строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно із ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами. Банк заявляє про наявність у позичальника заборгованості лише по тілу кредиту у розмірі, визначеному ще за життя позичальника, тобто фактично одержаним коштам, та не ставить питання про стягнення нарахувань, згідно умов договору (відсотків, пені, штрафів тощо). З цих підстав суд вважає, що немає необхідності встановлювати дійсний зміст правовідносин між банком та позичальником щодо правомірності нарахувань на фактично наданий кредит, адже таких вимог позов не містить. При цьому існування кредитних правовідносин вбачається з обігу коштів по картці позичальника, про що зазначено у виписці по картковому рахунку. Слід зазначити, що укладений кредитний договір від 09.03.2011 року у вигляді анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним) у повному обсязі. Проте, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а також те, що факт отримання кредиту та його розмір відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом виконання боржником зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, що складається з тіла кредиту. Такі висновки узгоджуються з практикою Верховного Суду у постанові від 12.02.2020 у справі №365/159/19. Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 27 квітня 2018 року Славутицькою міською державною нотаріальною конторою, державний нотаріус Славутицької міської державної нотаріальної контори Наваліхіна О.О. посвідчила, що на підставі ст. 1261 ЦК України спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] є її син [PERSON] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з 1/2 частки квартири номер [ADDRESS] . Виходячи із встановлених обставин справи та наведених норм права, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за кредитним договором № б/н від 09.03.2011 року в сумі 5749,14 гривень, яка складається з 5749,14 гривень заборгованість за тілом кредиту. Відповідачем не надано суду доказів того, що сума заборгованості, яка підлягає стягненню з нього на користь позивача, виходить за межі вартості майна, отриманого ним у спадщину. За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved