Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

28 квітня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 19 жовтня 2013 року вона прийнята юрисконсультом юридичної служби Івано-Франківської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру». 30 квітня 2015 року позивач звільнена з роботи за угодою сторін згідно пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України. Остаточний розрахунок з позивачем був проведений лише 04 лютого 2016 року. Станом на 08 грудня 2015 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 2582,69 гривень. За таких обставин позивач просить стягнути з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01 травня 2015 року по 04 лютого 2016 року у сумі 14\~128,40 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала на підставах, викладених у позові, просила позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином. До суду представником відповідача надано заперечення, в яких позовні вимоги не визнав, пояснив, що позивачем був пропущений строк позовної давності, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представником відповідача також було надано клопотання про проведення судових засіданнях у режимі відеоконференції, яке ухвалою суду від 07 червня 2016 року було задоволено, доручено Соломянському районному суду міста Києва забезпечити проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Судом на 15 вересня 2016 року та 20 жовтня 2016 року було призначено проведення судового засідання в режимі відеоконференції, але представник відповідача з невідомих суду причин до Соломянського районного суду міста Києва не прибув. Суд, вислухавши пояснення позивача, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] працювала з 19 жовтня 2013 року по 30 квітня 2015 року на посаді юрисконсульта юридичної служби Івано-Франківської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (а.с. 3-7, 26-28, 43-44). Наказом № 20-к від 30 квітня 2015 року позивача звільнено з роботи за угодою сторін згідно пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (а.с. 8). Заборгованість позивача по заробітній платі станом на 08 грудня 2015 року становить 2 582,69 грн. (а.с. 9). Згідно виписку по рахунку, 04 лютого 2016 року [PERSON] виплачена заробітна плата у сумі 2\~582,69 грн. (а.с. 10-11). Середньоденна заробітна плата позивача становить 74,36 грн. (а.с. 12). Стаття 129 Конституції України передбачає, що однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутогопроти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Положеннями частин першої-третьої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої-другої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Стаття 116 Кодексу законів про працю України передбачає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Частина перша статті 233 Кодексу законів про працю України зазначає, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Офіційне тлумачення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України дано в Рішенні Конституційного Суду\~України № 4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року, яким вирішено, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233\~Кодексу законів про працю України\~у взаємозвязку з положеннями статей 116, 117, 237-1\~цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Судом встановлено, що заборгованість по заробітній платі, належної до сплаті [PERSON], станом на 08 грудня 2015 року складала 2\~582,69 грн., 04 лютого 2016 року позивачу виплачена заробітна плата у сумі 2\~582,69 грн. Позивач звернулася до суду 28 квітня 2016 року, тобто протягом тримісячного строку з дня, коли відповідач здійснив виплату всіх належних позивачу при звільненні сум. Тому суд вважає, що позовну заяву про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні подано в межах встановленого\~законом\~строку. Виходячи з довідки про середню заробітну плату, середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 74,36 грн. Час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 травня 2015 року по 04 лютого 2016 року становить 187 робочих днів, таким чином, середній заробіток складає 74,36 грн. х 187 днів = 13\~905,32 грн. У відповідності до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний звязок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що в ході розгляду справи позивачем доведені ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх позовних вимог, тому позовні вимоги [PERSON] до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненніпідлягають частковому задоволенню. Обговорюючи питання про судові витрати, приймаючи до уваги ті обставини, що позивач при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», на виконання вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн. На підставі вищевикладеного, відповідно до статті 129 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини\~та\~основоположних свобод, статей 116, 117, 233 Кодексу законів про працю України,

Outcome: partial