Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

29.06.2016 року [PERSON], що діє в інтересах [PERSON], звернувся до Шаргородського районного суду з позовом до Лозівської сільської ради про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, в якому просить визнати за позивачкою - [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] її сина - [PERSON] на земельну частку (пай) площею 2,09 умовних кадастрових гектари, вартістю 27485,67 грн., що знаходиться на території Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцеві [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) від 09.10.1997 року серії [NUMBER] . Зазначив, що [INFO] помер син позивачки - [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно, яке складається, в тому числі, із права на земельну частку (пай), надану як члену КСП «Прогрес», про що останньому було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], який зареєстрований за №1004 від 09.10.1997 року у відділі Держгеокадастру Шаргородського району, однак виготовити державний акт на земельну частку (пай) [PERSON] не встиг, так як помер. Крім того, після смерті сина позивачки втрачено також і сертифікат на право на земельну частку (пай). Позивачка є спадкоємцем майна після смерті сина по закону. Спадщину після смерті сина вона прийняла. Оформити спадкові права на земельну частку (пай) вона не може через втрату сертифіката на право на земельну частку (пай). Державним нотаріусом Шаргородської ДНК позивачці було відмовлено в оформленні спадщини на земельну ділянку в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу - сертифікату на право на земельну частку (пай), що є перешкодою для оформлення спадкових прав. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON], що діє за довіреністю від 17.05.2016 року ( а.с.12) не з'явилися. 13.07.2016 року представником позивачки [PERSON] до суду подано заяву про розгляд справи у його та позивачки відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити (а.с.21). Представник відповідача - Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області в судове засідання не з'явився. 11.07.2016 року секретарем Лозівської сільської ради Чайна В.В. подано до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника сільської ради, зазначив, що позовні вимоги сільська рада визнає, не заперечує щодо їх задоволення (а.с.17-18). Представник третьої особи - Шаргородської РДА в судове засідання не з'явився, 12.07.2016 року представником Шаргородської РДА Дмитришиною Т.Г. що діє за довіреністю від 20.05.2016 року (а.с.20), подано до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника Шаргородської РДА, щодо задоволення позову не заперечує (а.с.19). Представник третьої особи - відділу Держгеокадастру у Шаргородському районі Вінницької області в судове засідання не з'явився, від представника Відділу - Вовк А.І., щ діє на підставі довіреності від 13.07.2016 року (а.с.23) до суду надійшла заява, в якій вона просить розгляд справи проводити у відсутності представника Відділу, позовні вимоги визнає, не заперечує щодо їх задоволення (а.с.22). В судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому представник позивачки та представник відповідача, а також представники третіх осіб подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Судом встановлено, що [INFO] в с. Лозова Шаргородського району Вінницької області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Лозівською сільською радою (а.с.7), який на день смерті проживав та був зареєстрований у [ADDRESS] (а.с.9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається, в тому числі із права на земельну частку (пай), площею 2,09 умовних кадастрових гектари, вартістю 27485,67 грн., розташовану на території Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, що належала спадкодавцю на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії [NUMBER], зареєстрованого 09.10.1997 року за № 1004 (а.с.8). Спадкоємцем після смерті [PERSON] по закону є матір - [PERSON], що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, з якого вбачається що позивачка [PERSON] є матір'ю померлого [PERSON] (а.с.10). З довідки, виданої виконкомом Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 18.05.2016 року за № 866 вбачається, що позивачка [PERSON] прийняла спадщину після смерті сина, оскільки вступила у фактичне володіння та управління спадковим майном померлого, розпорядилась земельним паєм (а.с.6). Спадкоємець за законом померлого [PERSON] - його матір [PERSON] не може оформити спадщину на належну спадкодавцеві земельну частку (пай) площею 2,09 умовних кадастрових гектари, що знаходиться на території Лозівської сільської ради і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва через відсутність правовстановлюючого документу, оскільки відсутній державний акт на право власності на землю, а також втрачений сертифікат на право на земельну частку (пай), у зв'язку із чим державним нотаріусом Шаргородської ДНК Хлапоніним О.О. 25.03.2016 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю сертифікату на право на земельну частку (пай) (а.с.11). Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] був власником сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) 09.10.1997 року за №1004, відповідно до якого мав право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Прогрес», площею 2,09 умовних кадастрових гектари на території Лозівської сільської ради (а.с.8). Оскільки судом встановлено, що спадкодавець [PERSON], працюючи у КСП «Прогрес» с. Лозова, на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай), що був втрачений після його смерті, набув право на земельну частку (пай), площею 2,09 умовних кадастрових гектари, що розташована на території Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, то право на означену земельну частку (пай) входить до спадкової маси після смерті [PERSON] Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК УРСР, ЦК України, ЗК України та ЦПК України. Так, згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. З огляду на те, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася та була прийнята до 01 січня 2004 року, то правовідносини, що виникли, регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Зазначене відповідає пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, роз'ясненням, що містяться в абз.3 п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», а також позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленій у п.1 Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. Відповідно до зазначених нормативних актів та роз'яснень, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилася і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Так, відповідно до ч.1 ст.6 ЦК УРСР встановлено перелік способів захисту цивільних прав шляхом: визнання цих прав; відновлення становища, яке існувало до порушення права, і припинення дій, які порушують право; присудження до виконання обов'язку в натурі; компенсації моральної шкоди; припинення або зміни правовідношення; стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках, передбачених законом або договором, - неустойки (штрафу, пені), а також іншими засобами, передбаченими законом. Тобто, за змістом ст.6 ЦК УРСР кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. За загальними положеннями про спадкування за ЦК УРСР 1963 року, зокрема згідно з ч.ч.1, 2 ст.524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст.525 ЦК УРСР). Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст.526 ЦК УРСР). Частиною першою статті 529 ЦК УРСР встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Позивачка [PERSON] є спадкоємцем померлого [PERSON], оскільки є його матір'ю, і прийняла спадщину після смерті сина, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном. В силу ст. 116 ЗК України, громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Ст.ст.81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, ренти, успадкування та інших цивільно-правових угод. За приписами ст.524 ЦК УРСР та ст.3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року № 666/94, право на земельну частку успадковується спадкоємцями, оскільки спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом і передбачає перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Із досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що спадкодавець [PERSON] у визначений законом спосіб не набув права власності на земельну частку (пай), що належала йому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], зареєстрованого 09.10.1997 року, а сертифікат втрачений після смерті спадкодавця. Згідно з п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) видача нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачена. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. [PERSON] нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) (а.с.11). Таким чином право [PERSON] на отримання в порядку спадкування за законом права на земельну частку (пай), що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, - порушено і підлягає судовому захисту. Отже, оскільки [PERSON], спадщину після смерті якого прийняла [PERSON], було видано сертифікат на земельну частку (пай), який втрачено, то і позивачка [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті сина [PERSON] вправі порушувати питання про успадкування права на цю земельну частку (пай) з послідуючим проведенням землевпорядних робіт, необхідних для виділення земельної частки (паю) у натурі у вигляді земельної ділянки та отриманням свідоцтва про право власності. Визнання за позивачкою [PERSON] права на земельну частку (пай) не порушує права та інтереси інших осіб, оскільки представники третіх осіб не заперечують щодо задоволення позовних вимог. Оскільки право [PERSON] на оформлення її спадкових прав на спадщину померлого [PERSON] порушено, то воно підлягає судовому захисту, а позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved