Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

\~\~\~\~27\~серпня 2018\~року позивач\~[PERSON]\~звернувся до\~суду із\~позовом до\~[PERSON]про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обовязків, посилаючись на те, що з 01.02.2015 року по 01.02.2016 року відповідач [PERSON] знаходилась в трудових відносинах з відповідачем, як з фізичною особою підприємцем та працювала в ТРК «Іква» барменом. Зазначає, що між ними був укладений договір про матеріальну відповідальність та в день прийняття на роботу було проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей, які були передані [PERSON] на зберігання. Плановою ревізією від 24.09.2015 року було виявлено недостачу товарно-матеріальних цінностей на суму 67076,29 грн., вказану недостачу було розділено між двома барменами пропорційно. [PERSON] зобовязувалася погасити добровільно вказану недостачу, але до теперішнього часу не сплачена сума боргу. В судове засідання позивач не з'явився, на адресу суду направив заяву в якій зазначив, що позов підтримує повністю та просить розглядати справу без його участі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином у встановленому законом порядку. Заяв та клопотань від відповідача до суду не надходило. На підставі ч.2ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку\~статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст.223 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом обєктивно встановлено, що 01.02.2015 року відповідач [PERSON] уклала договір про матеріальну відповідальність з приватним підприємцем [PERSON], та займала посаду бармена. Відповідно акту ревізії (приймання) від 02.02.2015 року [PERSON] взяла під свою відповідальність наявний товар, що перебував на обліку у барі ТРК «Іква» на загальну суму 60187,62 грн. з сумою недостачі станом на день проведення ревізії 268,11 грн. Вказаний акт було підписано барменами [PERSON], [PERSON] та бухгалтером [PERSON] Як вбачається з акту ревізії ТРК «Іква» від 24.09.2015 року, який підписаний барменами: [PERSON] та [PERSON] та бухгалтерами: [PERSON] та [PERSON], була виявлена недостача в сумі 62919,49 грн. Позивач вказує, що бармен [PERSON] гасить недостачу добровільно, частинами, щомісячно, відповідач [PERSON] не сплачувала кошти взагалі, на її адресу [PERSON] направляв претензію з вимогою сплатити суму боргу. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 3\~ст.233 КЗпП України\~для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Відповідно до\~ст..130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За змістом\~ст.134 КЗпП України\~працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли:1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно дост.135-1 цього кодексу\~укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей;2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами;3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані;5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування;6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обовязків;7) шкоди завдано не при виконанні трудових обовязків. Згідно зі\~ст..135-1 КЗпП України\~письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо звязані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. З розяснень, викладених у п. 3, 8\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками»\~вбачається, що суд у кожному випадку зобовязаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об,єктивного зясування обставин, від яких згідно зі статями\~130,\~135-3,\~137 КЗпП України\~залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, зясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обовязки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1\~ст.134 КЗпП), суд зобовязаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з\~ст.135-1 КЗпП\~може бути укладено такий договір та чи був він укладений. З відповідачем [PERSON] 01.02.2015 р. було укладено договір про повну матеріальну відповідальність. У пункті 11 цієї\~постанови\~Пленуму розяснено, що суди повинні мати на увазі, що відповідно до п. 5\~ст.134 КЗпП\~працівник несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування. Крім того, згідност.\~134\~КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до\~ст. 135-1 КЗпП\~укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків; 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством. З тексту договору вбачається, що вказаний договір складений з метою забезпечення збереження матеріальних цінностей, що належать роботодавцю, укладений про те, що працівник, що займає посаду бармена, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за недостачу товарів чи коштів у касі, псування та нестачу технічного обладнання по вині працівника. Згідно ч. 1\~ст. 89ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно дост. 129 Конституції України, ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1\~ст. 81\~ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 1\~ст.\~13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, враховуючи що відповідачем внаслідок неналежного виконання ним своїх обовязків дійсно завдана матеріальна шкода приватному підприємцю [PERSON], а між сторонами було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, суд вважає що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.\~141\~ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 704,80 грн. Судовий збір розподіляється згідно\~ст. 141 ЦПК України. На основі вищевикладеного,

Outcome: approved