Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

27 грудня 2016 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 20.11.2004 року уклала шлюб з відповідачем, але життя між ними не склалось, подружні стосунки фактично припинено через постійні сварки, проживають окремо, від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Збереження шлюбу вважає неможливим, просить його розірвати. Оскільки дитина проживає разом з нею, то позивач просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно на утримання доньки [PERSON], [INFO], до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений про час та місце розгляду справи в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України за зареєстрованим місцем проживання, будь-яких пояснень, заперечень проти позову або заяв про відкладення розгляду справи відповідачем не подано. В зв'язку з неявкою відповідача, ненаданням ним будь-яких пояснень та заперечень щодо позову, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В зв'язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.197 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 20 листопада 2004 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області, актовий запис № 1360, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 9). Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження - є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Враховуючи вищезазначені норми закону та особливий характер сімейних відносин і їх об'єктивну недоступність для оточуючих, суд не може покласти обов'язок збереження сім'ї на одного з подружжя при наявності на це його категоричного заперечення. Оскільки подружні відносини між сторонами припинені, позивачка наполягає на розірванні шлюбу і не згодна на примирення, а відповідач не з'явилася до суду і не надав будь-яких пояснень по суті позову, що свідчить про його байдуже ставлення до шлюбу, то суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з подружжя, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. З копії свідоцтва про народження [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області, вбачається, що батьком дитини є [PERSON], про що зроблено актовий запис № 1717 (а.с.8). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зважаючи на те, що відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON], він за законом зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на його утримання, тому із [PERSON] необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітньої доньки. Ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу або в твердій грошовій сумі. Згідно ч. 2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд виходить з того, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, не має на утриманні інших осіб, має нормальний стан здоров'я, і має об'єктивну можливість виплачувати аліменти на утримання дитини. Будь-яких доказів, які б спростовували ці обставини, відповідач суду не надав. Тому суд вважає, що вимога позивача в частині стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], підлягає задоволенню у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, що відповідатиме інтересам як дитини, так і батька. Відповідно до ст.191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В даному випадку позов подано до суду 27 грудня 2016 року. На підставі п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, в зв'язку із задоволенням позову про стягнення аліментів та в зв'язку із тим, що за даною категорією справи позивач була звільнена від сплати судового збору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн., та стягнути з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved