Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

27.01.2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання недійсною з моменту укладення угоди № 346090 від 16.02.2011 року , укладену між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» (далі ТОВ«АВТО ПРОСТО»); стягнути з ТОВ «АВТО ПРОСТО» на користь позивача 72328 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 16.02.2011 року позивач уклав з відповідачем угоду № 346090, щодо надання відповідачем послуг, предметом яких є придбання автомобілю в системі придбання в групах. Вказаною угодою позивача було введено в оману, а тому він просить суд визнати її недійсною та стягнути з відповідача на його користь сплачені ним за цією угодою грошові кошти в сумі 72328 грн. Позивач позов підтримав, наполягав на його задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не зявився, але надав заперечення проти позову, в яких просить в задоволенні позову відмовити, а справу розглядати у відсутність представника. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено що 16.02.2011 року позивач уклав з відповідачем угоду № 346090, щодо надання відповідачем послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах, предметом яких є придбання автомобілю за рахунок обєднання грошових коштів учасників через систему «АвтоТак». Вказана угода укладена шляхом підписання сторонами самої угоди та 5 додатків, які є невідємною частиною угоди ( а.с.13-19, 35-41). Відповідно до додатку №1 метою укладення угоди було отримання автомобіля ЗАЗ Ланос вартістю 71680 грн. За цією угодою позивач сплатив відповідачу грошові кошті на загальну суму 72328 грн. ( а.с.20-34). Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, а тому в задоволенні позовних вимог в частині визнання правочину недійсним необхідно відмовити. За положеннями ч.1 п.7, ч.3, ч.6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійсненні з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином вказаний закон встановив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької практики. Судом встановлено, що вказаною угодою не передбачено строків отримання споживачем автомобіля, також вказаною угодою не передбачено строку, після якого угода припиняє свою дію. Крім того вказаною угодою не передбачено відповідальність продавця за невиконання угоди. Крім того, немає фіксованої ціни товару, а також джерела надходження товару. Таким чином вказана угода містить ознаки нечесної підприємницької практики. Крім того відповідач без залучення власних коштів формував групи клієнтів, за рахунок яких здійснювалась передача товару одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, то така діяльність відповідача є, на думку суду, реалізацією діяльності пірамідальної схеми. На підставі викладеного суд вважає доведеним те, що укладений між позивачем та відповідачем правочин є недійсним (нікчемним) з моменту підписання та не потребує визнання його недійсним судом, оскільки здійснений з використанням нечесної підприємницької практики. Згідно ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Таким чином відповідач повинен повернути позивачеві, безпідставно отримані за нікчемним правочином, грошові кошти в сумі 72328 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути 1378 грн. судового збору.

Outcome: partial