Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

28 листопада 2019 року [PERSON] (надалі - позивач) звернувся до суду із зазначеним вище позовом. В обгрунтування позову зазначив, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої залишилася спадщина, яка складається із права на земельну частку (пай), розміром 1,37 умовних кадастрових гектарах, що розташована на території Руданської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, яка належала останній на підставі сертифікату серії [NUMBER], зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів 18 січня 2000 року за № 433. Позивач є спадкоємцем майна після смерті [PERSON] за заповітом. Спадщину після її смерті він прийняв, проте оформити спадкові права на земельну частку (пай) не може через відсутність правовстановлюючого документу, у зв`язку з чим нотаріусом йому було відмовлено в оформленні спадщини на земельну частку (пай). Просить визнати за ним, право на земельну частку (пай) в порядку спадкування, розміром 1,37 умовних кадастрових гектарах, що розташована на території Руданської сільської ради Шаргородського району Вінницької області в землях бувшого КСП ім. Котовського. В судове засідання позивач та представник не з`явилися, однак 20 грудня 2019 року від представника позивача [PERSON] , до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. (а.с. 33). Представник відповідача - Руданської сільської ради Шаргородського району Вінницької області в судове засідання не з`явився, однак 12 грудня 2019 року від представника Руданської сільської ради Шаргородського району Вінницької області - сільського голови Стратійчука Р.О. до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника сільської ради, заперечень щодо позову немає (а.с. 30). За вказаних обставин, суд проводить розгляд справи у відсутності сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з?ясувавши усі обставини, об?єктивно оцінивши усі досліджені докази, суд доходить висновку про задоволення позовної заяви, виходячи із наступного. Судом встановлено, що [INFO] в с. Руданське Шаргородського району Вінницької області померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із права на земельну частку (пай), розміром 1,37 умовних кадастрових гектарах, що розташована на території Руданської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, належного останній на підставі сертифікату серії [NUMBER], зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів 18 січня 2000 року за № 433. Спадкоємцем померлої [PERSON] за заповітом є позивач [PERSON] , що підтверджується копією заповіту,посвідченого 15 березня 1995 року секретарем виконавчого комітету Руданської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, зареєстрованим в реєстрі за № 9 (а.с. 9). Інших спадкоємців немає, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №59053425 від 17 січня 2020 року. [PERSON] оформити спадщину на земельну частку (пай) розміром 1,37 умовних кадастрових гектарах, що розташована на території Руданської сільської ради Шаргородського району Вінницької області не може через відсутність правовстановлюючого документу - сертифікату на право на земельну частку (пай), у зв`язку із чим 18 березня 2019 року державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Хлапоніним О.О. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 17). З листа Відділу у Шаргородському районі ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 10 січня 2019 року № С-2/0-0.40-11/152-19 вбачається, що відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) на ім`я [PERSON] був виданий сертифікат на земельну частку (пай) серії [NUMBER], зареєстрований 18 січня 2000 року за № 433, площею 1,37 умовних кадастрових гектарах, виданий на підставі рішення Шаргородської районної державної адміністрації від 14 жовтня 1999 року за № 229, на території Руданської сільської ради Шаргородського району Вінницької області (а.с. 11). Зазначений вище сертифікат на земельну частку (пай), виданий [PERSON] , був втрачений, у зв`язку із чим у газеті «Шаргородщина» поміщено оголошення про втрату сертифікату та визнання його недійсним (а.с. 13). Отже, оскільки судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай), що був втрачений, набула право на земельну частку (пай), площею 1,37 умовних кадастрових гектари, що розташована на території Руданської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, то право на цю земельну частку (пай) входить до складу спадщини після її смерті. Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов`язані із набуттям права власності на спадкове майно. Згідно п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. В даній справі спадщина відкрилась [INFO] , то відповідно застосуванню підлягають норми ЦК УРСР. Відповідно до ст. 524 Цивільного кодексу УРСР спадкоємство здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, щовходять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. За правилами ст. 548 ЦК України УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК України УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину - право на земельну частку (пай) позивач не має можливості у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа - сертифіката на земельну частку (пай). Оскільки правовстановлюючий документ на земельну частку (пай) було втрачено. Згідно п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720/95 вказано, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003р. № 899-IV, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Згідно ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003р. № 899-IV, що право на земельну частку (пай) мають, зокрема, громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу ст.116 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку, в силу вимог ст.126 ЗК України, оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тобто свідоцтвом про право власності. Статті 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року за №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Право на земельну частку (пай), що отримують працівники, набувається ними на період з моменту прийняття рішення про виділення земельних часток (паїв) до завершення землевпорядних робіт, необхідних для виділення земельних часток (паїв) у натурі у вигляді земельних ділянок та видачі громадянам державних актів про право власності на землю. Із досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що спадкодавець [PERSON] у визначений законом спосіб не набула право власності на земельну частку (пай), що належала їй на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів 18 січня 2000 року за № 433 та виданого на підставі рішення Шаргородської районної державної адміністрації від 14 жовтня 1999 року за № 229, сертифікат втрачено, у зв`язку з чим нотаріусом відмовлено позивачеві в оформленні спадщини на земельну частку (пай). Згідно з п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) видача нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачена. Отже, належним способом захисту прав спадкоємця у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємця з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Визнання за позивачем права на земельну частку (пай) не порушує права, свободи чи охоронювані законом інтереси інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як вбачається з заяви представника відповідача (а.с. 30), Руданська сільська рада Шаргородського району Вінницької області визнає обставини, викладені у позові та не заперечує щодо його задоволення. Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved