Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

27.04.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування належною [PERSON] квартирою №10 в будинку №5 по вулиці Миколаївській в місті Ромни Сумської області. Вимоги позову мотивовані тим, що відповідач фактично не проживає за адресою своєї реєстрації з грудня 2007 року, залишається зареєстрованим в належній їй на праві приватної спільної часткової власності квартирі, чим створює перешкоди по володінню, користуванню та розпорядженню своєю власністю, тобто порушує законне право власності позивача на вказане житло. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили його задовільнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений через офіційний сайт «Судова влада України», будь яких заяв чи клопотань до суду не направляв. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав і просив його задовільнити. Третя особа Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області в судове засідання не зявився, в заяві до суду просить справу слухати у його відсутності, при винесенні рішення суду покладаються на розсуд суду. Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам\~ ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 2/3 частини квартири [ADDRESS] (колишня [PERSON]) в місті Ромни Сумської області на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 01.04.1994 року органом приватизації виконкому Роменської міської ради Сумської області та свідоцтва про право на спадщину за законом ВЕМ 693694 р.№111, виданого 06.02.2007 року Роменською міською ДНК (а.с.5-6). Інша 1/3 частина квартири [ADDRESS] (колишня [PERSON]) в місті Ромни Сумської області на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 01.04.1994 року органом приватизації виконкому Роменської міської ради Сумської області на праві приватної спільної часткової власності належить сину позивачки - [PERSON] (а.с.5). В належній позивачці квартирі зареєстрований відповідач колишній співмешканець [PERSON], який з грудня 2007 року в ній не проживає, чим створює позивачці перешкоди по володінню, користуванню та розпорядженню своєю власністю, тобто порушує законне право власності позивача на житло. Факт реєстрації місця проживання відповідача в належній позивачу на праві приватної спільної часткової власності в квартирі [ADDRESS] підтверджується письмовою довідкою про склад сімї з місця реєстрації виданої Управлінням адміністративних послуг Роменської міської ради Сумської облаті від 22.03.2018 року (а.с.10). Факт постійної відсутності без поважних причин відповідача в квартирі [ADDRESS] з 2007, підтверджується актами перевірки паспортного режиму ПП «Наш Дім» від 22.12.2008 року, від 18.10.2017 року та від 16.04.2018 року (а.с.12-14). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], [INFO], підтвердила факт того, що відповідач з грудня 2007 року в квартирі позивачки не проживає. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. В розумінні зазначених норм законодавства, позивач має право на захист свого права власності. Статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до пункту 34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сімї попереднього власника житла. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а сааме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Аналогічна правова позиція висловлена і Верховним судом України у постановах від 16.11.2016 у справі № 6-709цс16, 01.03.2016 року у справі №825/1335/13-а, від 30.06.2015 року у справі №21-1438а15, від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Факт реєстрації відповідача у квартирі [ADDRESS], яка належить позивачці на праві приватної спільної часткової власності, перешкоджає їй вільно розпоряджатися належним їй майном, порушує законне право власності позивача на житло, з грудня 2007 року відповідач за вказаною адресою не проживає, вибув у інше місце проживання, в звязку з чим втратив право на користування житлом за вказаною адресою. Зогляду на встановлені обставини, аналізуючи докази та даючи їм оцінку, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачений нею судовий збір в розмірі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved