Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

27.07.2020 року до суду звернувся позивач КС «Союз Дніпро», з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , і [PERSON] 31.08.2020 року отримані довідки про реєстрацію місця проживання відповідачів - фізичних осіб Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01.09.2020 року відкрите провадження по цивільній справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін на 22.10.2020 року 21.10.2020 року відповідачем [PERSON] , подана зустрічна позовна заява до КС «Союз-Дніпро»,треті особи: [PERSON] ,.і [PERSON] , про визнання договору поруки недійсним та відзив на первісну позовну заяву. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22.10.2020 року зустрічна позовна заява прийнята до спільного розгляду з первісною позовною заявою та справа призначена до розгляду за правилами загального провадження в підготовчому судовому засіданні на 10.12.2020 року 10.12.2020 року розгляд справи відкладений до 27.01.2021 року в зв`язку з наданням відповідачеві [PERSON] , строку для подачі документів для вирішення заявленого клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи. 27.01.2021 року розгляд справи відкладений до 11.03.2021 року в зв`язку з ненаданням відповідачем [PERSON] , документів, необхідних для вирішення питання про призначення судової почеркознавчої експертизи та неявкою відповідача [PERSON] , в судове засідання 22.02.2021 року від відповідача [PERSON] , надійшов відзив на позовну заяву. 01.03.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив. 11.03.2021 року розгляд справи відкладений до 06.04.2021 року в зв`язку з ненаданням відповідачем [PERSON] , документів, необхідних для призначення судової почеркознавчої експертизи. 06.04.2021 року розгляд справи відкладений до 03.06.2021 року в зв`язку з ненаданням відповідачем [PERSON] , документів, необхідних для призначення судової почеркознавчої експертизи 03.06.2021 року закінчене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду в судовому засіданні на 07 вересня 2021 року. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 07.09.2021 року в судовому засідання оголошену вступну і резолютивну частину рішення. Згідно первісної позовної заяви позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором споживчого кредиту № 1067/19 від 19 червня 2019 року в сумі 74 276 грн., з яких 30 000.00 грн., - залишок по кредиту; 44 276.00 грн., - проценти, нараховані за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 19.06.2019 року між кредитною спілкою «Союз-Дніпро» та відповідачем [PERSON] був укладений договір споживчого кредиту № 1067/19 . Згідно умов договору споживчого кредиту позивач надав відповідачу кредитні кошти в сумі 30 000.00 грн., строком на 30 місяці, починаючи з 19 червня 2019 року до 18 грудня 2021 року. Відповідач [PERSON] зобов`язувалася повернути отриманий кредит та сплатити відсотки за користування кредитом. Кредит був отриманий відповідачем [PERSON] , 19.06.2019 року, що підтверджується видатковим касовим ордером № 92 від 19.06.2019 року на суму 30 000.00 грн. Відповідно до умов договору споживчого кредиту № 1067/19 від 19.06.2019 року, відповідач [PERSON] зобов`язувалася погашати заборгованість по кредитному договору щомісячно у період з 20 по 30 число кожного місяця згідно з графіком погашення заборгованості по кредитному договору, яка складається з заборгованості по кредиту та процентів за користування кредитом. Кредит мав бути повністю повернутий у строк до 18.12.2021 року. Відповідач [PERSON] повинна була повернути 30 000,00 грн. - суму кредиту та проценти за користування кредитом, які розраховуються щомісячно при своєчасному внесенні платежів відповідно п. 6.2 договору споживчого кредиту. Відповідач [PERSON] належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, зробивши лише один платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитом, тим самим порушила запланований графік повернення кредиту. Тому при несвоєчасному внесенні платежів по поверненню кредиту нарахування процентів розраховувалось відповідно до п. 6.6 Кредитного договору за кожен день простроченого платежу. Заборгованість відповідача [PERSON] станом на 15 червня 2020 року за кредитом склала 74 276.00 грн., яка складається з: 30 000 грн., - залишок по кредиту; 44 276 грн., - проценти, нараховані за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів. В забезпечення виконання зобов`язань за укладеним договором споживчого кредиту з відповідачем [PERSON] , було укладено договір поруки з відповідачами [PERSON] , і [PERSON] . Відповідно до умов договору поруки відповідачі [PERSON] , і [PERSON] , прийняли на себе зобов`язання перед позивачем відповідати у повному обсязі по зобов`язанням [PERSON] , визначених договором споживчого кредиту. Вказану вище суму заборгованості відповідачі не сплачують в добровільному порядку, направлені на їх адреси претензії залишились без відповіді, що й стало підставою звернення до суду. Відповідачем [PERSON] , подана зустрічна позовна заява до КС «Союз - Дніпро» , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] , [PERSON] про визнання договору поруки недійсним. Згідно якого просить визнати договір поруки № 1067/19 від 19.06.2019 року укладений між ним, [PERSON] ,. [PERSON] ,. і КС «Союз-Дніпро», що виник з договору споживчого кредиту № 1067/19 від 19.06.2019 року недійсним. В обґрунтування позовних вимог за зустрічною позовною заявою посилається на наступне: 07.10.2020 року йому вперше стало відомо про укладення від його імені , як поручителя, договору поруки від 19.06.2019 року за договором споживчого кредиту від 19.06.2019 року на ім`я позичальника [PERSON] . Згідно заявлених вимог КС «Союз-Дніпро» просить стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , і з нього заборгованість за договором споживчого кредиту № 1067/19 від 19.06.2019 року в сумі 74 276.00 грн., яка складається з: 30 000 грн., - залишок по кредиту; 44 276 грн., - проценти, нараховані за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів. Проте він ніколи не заповнював і не підписував жодних документів пов`язаних з отриманням [PERSON] , коштів за договором споживчого кредиту від 19.06.2019 року, а також ніколи не підписував договір поруки № 1067/19 від 19.06.2019 року, як поручитель. Він працював спільно з [PERSON] і [PERSON] , на ПАТ «Дніпропетровське обласне підприємство Автобусних станцій» з 2008 року по 2013 рік. Вважає, що [PERSON] , поцуплені з бухгалтерії чи відділу кадрів документи, що встановлюють його особу та долучені до договору поруки та ними за змовою з працівниками банку підроблений його підпис на договорі поруки. З вимогами КС «Союз-Дніпро» він не може погодитись, так як не має жодного відношення як до договору споживчого кредиту № 1067/19 від 19.06.2019 року так і до договору поруки № 1067/19 від 19.06.2019 року. Оскільки жодних формулярів він не заповнював та договір не підписував, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги за первісною позовною заявою підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також пояснила, що на даний час відповідач [PERSON] , вносить грошові суми на погашення заборгованості за укладеним договором споживчого кредиту і її заборгованість зменшилась та становить 58 276.00 грн. Дану суму вона і просить стягнути солідарно з відповідачів. Проти задоволення позовних вимог за зустрічною позовною заявою заперечувала посилаючись на те, що в відповідач [PERSON] , був присутнім при укладенні договору споживчого кредиту №1067/19 від 19.06.2019 року та власноручно підписував договір поруки у її присутності та присутності інших відповідачів. При цьому [PERSON] , був в стані алкогольного сп`яніння, але договір поруки підписував добровільно та власноручно. Відповідачі [PERSON] , і [PERSON] , позовні вимоги за первісною позовною заявою визнали в повному обсязі. Також пояснили, що відповідач [PERSON] , був присутнім при укладенні договору споживчого кредиту та договору поруки. Підписував договір поруки, так як погодився бути поручителем. Вони спільно працювали на одному підприємстві, але в підпорядкуванні один одного не перебували. Відповідач [PERSON] , в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог за первісним позовом покладався на розсуд суду. Пояснив, що він не пам`ятає як підписував договір поруки оскільки був в стані алкогольного сп`яніння і не пам`ятає де він був та що робив. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 19.09.2019 року між кредитною спілкою «Союз - Дніпро» та відповідачем [PERSON] був укладений договір споживчого кредиту № 1067/19. Таким чином між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини з кредитного договору. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Ч. 2 ст. 6 ЦК України, передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно умов кредитного договору позивач надав відповідачу [PERSON] кредитні кошти в сумі 30 000.00 грн., строком на 30 місяці, починаючи з 19 червня 2019 року до 18 грудня 2021 року. Відповідач [PERSON] зобов`язувалася повернути отриманий кредит та сплатити відсотки за користування кредитом. Кредит був отриманий відповідачем [PERSON] , 19.06.2019 року, що підтверджується видатковим касовим ордером № 92 від 19.06.2019 року на суму 30 000.00 грн., що підтверджується копією касового ордеру Відповідно до умов договору споживчого кредиту № 1067/19 від 19.06.2019 року, відповідач [PERSON] зобов`язувалася погашати заборгованість по кредитному договору щомісячно у період з 20 по 30 число кожного місяця згідно з графіком погашення заборгованості по кредитному договору, яка складається з заборгованості по кредиту та процентів за користування кредитом. Кредит мав бути повністю повернутий у строк до 18.12.2021 року, що підтверджується копією договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичайно ставляться. Судом встановлено, що позивач належним чином виконав покладені на нього обов`язки за укладеним кредитним договором, а саме видав відповідачу кредитні кошти в сумі 30 000.00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером № 92 від 19.06.2019 року. В свою чергу відповідач [PERSON] належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання, зробивши лише один платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитом, тим самим порушила запланований графік повернення кредиту. Тому при несвоєчасному внесенні платежів по поверненню кредиту нарахування процентів розраховувалось відповідно до п. 6.6 Кредитного договору за кожен день простроченого платежу. Заборгованість відповідача [PERSON] станом на 15 червня 2020 року за кредитом склала 74 276.00 грн., яка складається з: 30 000 грн., - залишок по кредиту; 44 276 грн., - проценти, нараховані за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів, що підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості за укладеним кредитним договором. Таким чином судом встановлено, що відповідачем порушені права позивача шляхом несвоєчасного виконання взятих на себе зобов`язань з повернення кредиту. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначеними родовими ознаками, у такій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядок, що встановлені договором. Також судом встановлено, що після звернення позивача з позовною заявою до суду, відповідач частково погасила заборгованості за укладеним договором споживчого кредиту № 1067/19 від 19.06.2019 року та заборгованість за зазначеним договором станом на 30.07.2021 року складає 58 276 .00 грн. Виходячи з вище викладеного суд вважає, що з відповідача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за укладеним кредитним договором № 1067/19 від 19.06.2019 року на користь КС «Союз - Дніпро» в загальній сумі 58 276.00 грн. Судом також встановлено, що в забезпечення виконання зобов`язань за укладеним кредитним договором з відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки з відповідачами [PERSON] ,. і [PERSON] № 1067/19 від 19.06.2019 року, що підтверджується копією договору поруки. Відповідно до умов договору поруки № 1067/19 від 19.06.2019 року відповідачі [PERSON] ,.і [PERSON] , несуть відповідальність перед позивачем за неналежне виконання, або невиконання боржником [PERSON] , взятих на себе зобов`язань в повному об`ємі, тобто за повернення кредиту та за сплату процентів за його користування, за оплату додаткових процентів, а також за погашення збитків, які поніс Кредитор через невиконання або неналежне виконання боржником умов кредитного договору. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідач [PERSON] ,. заперечував про укладення з ним договору поруки, посилаючись, що він його не підписував та взагалі не знав про його існування. В зв`язку з чим просить визнати вказаний договір недійсним, подавши зустрічну позовну заяву, яку не відкликав. Вирішуючи позовні вимоги за зустрічною позовною заявою про визнання недійсним договору поруки, укладеного з відповідачем [PERSON] су приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В ст. 203 ЦК України передбачені умови дійсності правочину, а саме Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей Ст. 204 ЦК України передбачено, що Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином законодавством встановлено презумпцію правомірності правочину, тобто укладений правочин є дійсним якщо він не визнаний недійсним судом, або його недійсність не встановлена законом. Правові наслідки недійсності правочину встановлені ст. 216 ЦК України. Згідно з вимогами частини першої цієї статті Кодексу недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ч. 1 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Відповідно до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно поданої позовної заяви позивач вказує, що він не підписував оспорюваний договір поруки . Проте будь-яких доказів на підтвердження даного факту не надав. [PERSON] ,. подавалось клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, але необхідних матеріалів для її проведення відповідач [PERSON] суду не надав. В подальшому повідомив, що дане клопотання не підтримує Доводи [PERSON] , про що він в день підписання договору поруки перебував в стані алкогольного сп`яніння і не пам`ятає, чи він підписував зазначений договір суд вважає безпідставними. Оскільки дана обставина ніякими доказами не підтверджена та не є підставою для визнання правочину недійсним. Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів. Відпровідно до ст.ст 77-78 ЦПК України -Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень Зважаючи на те, що факт обману має довести позивач, як підставу визнання кредитного договору недійсним, суд вважає, що позивачем цей факт належним чином доведено не було. [PERSON] , не надано жодного доказу на підтвердження наявності підстав для визнання недійсним оспорюваного договору поруки в зв`язку з його не підписуванням На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог за зустрічною позовною заявою . Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог за зустрічною позовною заявою про визнання договору поруки № 1067/19 від 19 червня 2019 року недійсним, укладеним з відповідачем [PERSON] , а відповідач [PERSON] , визнає позовні за первісною позовною заявою, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з поручителів заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку з боржником за кредитним договором також підлягають задоволенню, так як вимога про стягнення заборгованості з поручителя пред`явлена в строки, передбачені ст. 559 ЦК України. Виходячи з наведеного вище, суд вважає, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № 1067/19 від 19 червня 2019 року, з урахування внесених позичальником платежів в загальній сумі - 58 276.00 грн., так як відповідач [PERSON] , свої обов`язки за укладеним кредитним договором виконувала неналежним чином, тому і виникли підстави для відповідальності у поручителів - відповідачів, [PERSON] , і [PERSON] , в солідарному з боржником порядку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів [PERSON] , [PERSON] ,.і [PERSON] , на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі по 700.67 грн. з кожного так як заборгованість за кредитним договором з відповідачів стягується в солідарному порядку. Понесені позивачем [PERSON] ,. судові витрати по сплаті судового збору за зустрічною позовною заявою в с умі 840 грн. 80 коп., покладаються на [PERSON] ,. оскільки судом ухвалюється рішення про відмову у задоволенні позовних вимог за зустрічною позовною заявою

Outcome: partial