Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

29.01.2020 позивач звернувся до суду з даним позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 08 квітня 1994 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, від якого вони дітей не мають. Позивач зазначає, що в період часу з 1995 по 2009 рік він проживав в Сполучених Штатах Америки, а відповідач залишилась проживати в м.Борисполі. Згодом вони почали віддалятись один від одного та зрозуміли, що їх нічого не об`єднує, що вони не зможуть жити однією сім`єю. У 2009 році він повернувся до України та з`ясував, що [PERSON] за тією адресою, за якою проживала раніше, вже не проживає. Про її фактичне місце проживання йому не відомо, спільних знайомих в них не має. Позивач стверджує, що 25 років назад вони припинили з відповідачем шлюбні відносини, спільним побутом не пов`язані, домашнє господарство не ведуть., жити у формальному шлюбі вважає не припустимим. У судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача подав заяву з проханням розглянути справу без участі сторони позивача, позов підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилась повторно, була повідомлена належним чином, за зареєстрованим місцем проживання, про причину неявки суд не повідомила, відзиву, заяви про розгляд справи без її присутності не направила. Відповідно до вимог ст. ст. 223,280,281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи представник позивача не заперечує. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08 квітня 1994 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Бориспільського міськвиконкому Київської області (а.с. 8). Актовий запис про шлюб №108. Від шлюбу спільних дітей не мають. З інформації Бориспільського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 12.06.2020 №1875/21.4-33а вбачається, що відмітка про розірвання шлюбу в актовому записі позивача та відповідача відсутня, представника позивача повідомлено про відсутність актового запису про розірвання шлюбу. Як визначено ч.2 ст.1 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За змістом ч.4 цієї статті сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до положень ч.4 ст.4 Сімейного кодексу України, кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя. Поняття шлюбу визначено ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України, за змістом якого шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. За змістом ч. 9,10 ст.7 Сімейного кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Так, за змістом п.3 ч.2 ст.18 Сімейного кодексу України способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: припинення правовідношення, а також його анулювання. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 110 Сімейного кодексу України визначено, що позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. Згідно ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Частиною 2 визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом позовної заяви сторони подружніх стосунків тривалий час не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Позивач вважає, що відновлення шлюбних стосунків неможливе. Внаслідок зазначених обставин сім`я подружжя фактично розпалась, а шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. При цьому суд враховує вимоги ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України, за змістом якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840 гривень 80 копійок (а.с.1) підлягають стягненню на його користь з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved