Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

26 червня 2020 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що він на підставі договору купівлі - продажу нерухомого майна від 09 жовтня 2019 року є приватним власником житлового будинку [ADDRESS] . Право власності на вказаний житловий будинок зареєстроване за позивачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 09 жовтня 2019 року. Позивач зазначив, що у належному йому будинку він проживає одноособово, при цьому, з 19 квітня 2004 року у будинку також зареєстрований, але з 2010 року не проживає та не бере участі в утриманні будинку, а також не сплачує комунальні послуги відповідач [PERSON] , який є родичем попередніх власників будинку. Посилаючись на вищевикладене, а саме на те, що реєстрація відповідача у належному позивачеві будинку, перешкоджає позивачу в повній мірі розпоряджатися своєю власністю, позивач просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, при цьому 13 квітня 2021 року представник позивача [PERSON] подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити їх, також представник позивача просив розглядати справу за його відсутності. Проти ухвалення заочного рішення представник позивача не заперечував. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився без повідомлення причин; відзив не подав. Відповідно до положень ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд постановив розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке: Згідно з копією договору купівлі - продажу житлового будинку від 09 жовтня 2019 року, який посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Лактіоновою С.А. та зареєстрований у реєстрі за номером 1333, [PERSON] , що діяла від імені [PERSON] , продала, а [PERSON] купив цілий житловий будинок з усіма господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] (а. с. 6 - 7). Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 184188229 від 09 жовтня 2019 року відповідач [PERSON] , на підставі договору купівлі - продажу житлового будинку від 09 жовтня 2019 року, який посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Лактіоновою С.А. та зареєстрований у реєстрі за номером 1333, є приватним власником житлового будинку [ADDRESS] (а. с. 8). У вказаному будинку, який належить позивачу [PERSON] , зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою Петрівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 04 червня 2020 року, а також довідкою, наданою на запит суду Веснянською сільською радою Миколаївського району Миколаївської області від 21 квітня 2021 року. З Акту про непроживання від 04 червня 2020 року, складеним та підписаним: секретарем Петрівської сільської ради сільської ради Миколаївського району Миколаївської області; спеціалістом II категорії по роботі з молоддю, депутатом Петрівської сільської ради сільської ради Миколаївського району Миколаївської області сьомого скликання; паспортистом Петрівської сільської ради сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, у присутності сусідів, також слідує, що відповідач - [PERSON] , [INFO] , з 19 квітня 2004 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , при цьому, за вказаною адресою фактично не проживає більше десяти років; участі у ведені домогосподарства та утриманні житлового будинку не приймав; побутової техніки та іншої власності [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , немає (а. с. 9) Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтями 150, 156 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України (дружина (чоловік), їх діти і батьки). Членами сім`ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником житла і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування житловим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 ЖК України. Таким чином, право членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок (квартиру) в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. З огляду на те, що наявність реєстрації відповідача, який є сторонньою для позивача особою, у будинку, який на праві приватної власності належить позивачу, створює позивачеві перешкоду у повній мірі розпоряджатися своєю власністю, суд вважає, що право власності позивача підлягає захисту, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . За таких обставин, позовні вимоги позивача є обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: partial