Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

26 лютого 2016 року [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до комунального підприємства «Стадіон Авангард» в особі ліквідаційної комісії КП «Стадіон Авангард» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з 01.07.2015 року по 10.02.2016 року в сумі 33\~970,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач працювала на посаді головного бухгалтера комунального підприємства «Стадіон Авангард» та була звільнена із займаної посади 12.09.2012 року наказом № 19 від 12.09.2012 р., з яким її ознайомлено 18 вересня 2012 року, а розрахунок заробітної плати при звільненні вона отримала лише 20 вересня 2012 року. Позивач вказує, що під час перевірки відповідача територіальною державною інспекцією з питань праці було встановлено, що на день перевірки (10.10.2012 року) відповідач не виплатив їй середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 2580 грн., чим порушив вимоги ч. 1 ст. 116, ч. 1 ст. 117 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Позивач стверджує, що відповідачем було нараховано вищезазначену суму, про що свідчить довідка за підписом голови ліквідаційної комісії, але виплачена вона їй лише 16.09.2014 року. Зазначає, що нарахована та одержана нею сума 2580 грн. складала 12 робочих днів (середньоденний заробіток 215 x 12 робочих днів = 2580 грн.) На день одержання вищезазначеної суми (16.09.2014 року) відповідач боргував їй середній заробіток за 501 роб. день, що склало 105135 грн. Також зазначає, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.06.2015 року задоволено повністю її позов про стягнення з КП «Стадіон Авангард» на її користь середнього заробітку за період з 28.09.2012 року по 30.06.2014 року, відповідно до клопотання про збільшення позовних вимог, в сумі 147\~705,00 грн., яке 03.09.2015 року залишене без змін рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 03.09.2015 року. Зазначає, що 29.01.2016 року завершено виконавче провадження по виконанню виконавчого листа по даній справі. Таким чином, підтверджує, що КП «Стадіон Авангард» 29.01.2016 року розрахувався з нею за період з 28.09.2012 року по 30.06.2015 року. Зазначає, що оскільки заборгованість станом на 30.06.2015 року вона одержала лише 29.01.2016 року, затримка розрахунку при звільненні склала ще 158 днів, що в сумарному вигляді становить 33970,00 грн. 22.03.2016 року позивачка [PERSON] подала до суду клопотання про збільшення суми позову на 6880 грн. компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 03.02.2016 року по 28.03.2016 року. 07.06.2016 року позивачка [PERSON] подала до суду клопотання про збільшення суми позову на 10965 грн. компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 29.03.2016 року по 09.06.2016 року. Загальна сума позову з урахуванням двох клопотань становить 51815 грн. за період з 01.07.2015 року по 09.06.2016 року. Виходячи з вищевикладеного, позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача КП «Стадіон Авангард» на її користь середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 29.03.2016 року по 09.06.2016 року в розмірі 51815,00 грн. У судове засідання\~ 09 червня 2016 року позивач не зявилася, однак, разом із клопотанням про збільшення суми позову подала через канцелярію суду 07.06.2016 року заяву в якій просить розглянути справу у її відсутності у звязку хворобою, зазначає, з урахуванням клопотання про збільшення позовних вимог. За ч. 3 ст. 80 ЦПК України у разі збільшення розміру позовних вимог несплачену суму судового збору належить сплатити до звернення в суд з відповідною заявою. З урахуванням сплаченого позивачем судового збору у розмірі 551,21 грн., беручи до уваги остаточний розмір позовних вимог, збільшених у процесі провадження у справі, у сумі 51815,00 грн., виходячи з положень ст. 79, п. 1 ч. 1 ст. 80 ЦПК України, а також приписів Закону України «Про судовий збір», розмір сплаченого позивачем судового збору відповідає вимогам до ставки за подання до суду позовної заяви майнового характеру, визначеної п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Відтак клопотання про збільшення розміру позовних вимог в силу ч. 2 ст. 31 ЦПК України прийнято судом до розгляду. Представник КП «[PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином шляхом надіслання судової повістки рекомендованим поштовим відправленням (штрихкодовий ідентифікатор 88000 1747643 8/88000 1750626 4), врученого за довіреністю Федак 30.05.2016 року, про причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд прийшов до наступних висновків. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.06.2015 року у справі №308/13638/15-ц, яке набрало законної сили 03.09.2015 року, встановлено наступні обставини, які в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України не потребують доказування. З наказу КП «Стадіон «[PERSON]» від 12 вересня 2012 року за № 19 «Про звільнення головного бухгалтера КП «Стадіон «[PERSON]», який також додано і до матеріалів вказаної справи, судом при розгляді справи №308/13638/15-ц встановлено, що [PERSON] на підставі її заяви від 29.08.2012 року звільнено з посади головного бухгалтера КП «Стадіон «[PERSON]» з 12.09.2012 р. в порядку п. 1ст. 38 КЗпП України. За пунктом 2 даного наказу бухгалтерії підприємства необхідно було здійснити повний розрахунок з вивільненим працівником. Згідно з власноручним написом працівника [PERSON] на вищенаведеному наказі, останній наказ вручено 18 вересня 2012 року, а вона ще роботу не залишала, а наказом №18 від 12.09.12 р. була включена у інвентаризаційну комісії. За результатами перевірки, проведеної Територіальною державною інспекцією з питань праці у Закарпатській області від 10.10.2012 р. № 01-08/1138 на № 3496/21/07/01-12 від 20.09.2012 року виявлено недодержання вимог законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування КП «Стадіон Авангард», а саме бухгалтерією вказаного підприємства працівнику [PERSON] в порушення вимог ст.116 КЗпП України розрахунок виплат при звільненні проведено не в день звільнення; внаслідок порушення трудового законодавства в частині оплати праці голові ліквідаційної комісії вносилися приписи про їх усунення, однак, приписи виконані не були. Суд при розгляді справи №308/13638/15-ц констатував, що згідно з судовим наказом у справі №308/14634/13-ц, винесеним 11 вересня 2013 року, до стягнення з КП «Стадіон Авангард» присуджено нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 2580,00 грн., з яких [PERSON] фактично виплачено тільки 2546,53 грн., а решта 33,47 грн. стягувач не отримала. Дану обставину нездійснення такої виплати відповідач не заперечував. Внаслідок таких обставин рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.06.2015 року позов [PERSON] до КП «Стадіон Авангард» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 28.09.2012 року по 30.06.2014 року в сумі 147705,00 грн. задоволено, яке в подальшому залишене без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 03.09.2015 року. Як вбачається з листа МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції 11-1189/16 від 29.01.2016 року, направленого на адресу [PERSON] виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 308/13638/14, виданого 14.09.2015 року про стягнення з КП «Стадіон Авангард» на користь [PERSON] 147705,00 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 28.09.2012 року по 30.06.2014 року, закінчено 29.01.2016 року, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 29.01.2016 року. Однак, оскільки заборгованість щодо нарахованої, але не виплаченої заробітної у розмірі 33,47 грн. станом на 09.06.2016 року перед [PERSON] не погашена, затримка розрахунку при її звільненні з 01 липня 2015 року по 09.06.2016 року триває. Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, суд констатує факт порушення відповідачем строків розрахунку при звільненні позивача у даній справі, які тривають і на день прийняття рішення у вказаній справі, іншого представником відповідача не доведено, не спростовано належними та допустимими доказами. Невиконання роботодавцем вимог трудового законодавства, а саме ст.116 КЗпП України, - є триваючим правопорушенням, з огляду на що звільнений працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог за ст.117 КЗпП України на момент припинення правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Враховуючи, що фактичного розрахунку по дійсній заборгованості, як такого, не було, суд приходить до висновку, що підстави та розмір позовних вимог є обґрунтованими. Відповідно до частини першої ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Згідно із частиною першою ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. За змістом ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст.ст. 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за ст. 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме - в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.\~\~\~ Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника щодо її виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права. Отже, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Судом встановлено обґрунтованість здійсненого позивачем розрахунку розміру середньоденного заробітку у сумі 215,00 грн. відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Відповідно до додатку до листа Міністерства соціальної політики України від 09.09.2014 р. № 10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» кількість робочих днів у липні 2015 року склала 23 дні, у серпні 20, у вересні 22, у жовтні 22, у листопаді 21, у грудні 23. Згідно з додатком до листа Міністерства соціальної політики України від 20.07.2015 р. № 10846/0/14-15/13\~«Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» кількість робочих днів у січні 2016 року 19, у лютому 21, у березні 22, у квітні 21, у травні 19, у червні 20. Станом на 09 червня 2016 року 7 робочих днів. Разом за період в межах позовних вимог 240 робочих днів. З огляду на викладене, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 01.07.2015 року по 09.06.2016 року складає суму 51600,00 грн. (215 грн. середньоденного заробітку помножено на 240 робочих днів). Враховуючи вищенаведене, збільшені позовні вимоги підлягають задоволенню частково у розмірі 51600,00 грн., а в решті позовних вимог належить відмовити з огляду на помилковість визначення позивачем кількості робочих днів за період, що охоплюється позовними вимогами. Судовий збір, фактично сплачений позивачем, підлягає присудженню на її користь з відповідача відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України у сумі 549,00 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial