Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

29.06.2021 до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] , в якій позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначає, що заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18.06.2020 від матері [PERSON] було відібрано малолітню [PERSON] без позбавлення її батьківських прав та стягнуто аліменти на утримання дитини. Рішенням виконавчого комітету ХМР від 26.11.2019 № 891 малолітню [PERSON] , було вилучено з родини, влаштовано на повне державне забезпечення до КНП ХОР «Обласний будинок дитини № 3» та згідно рішення виконавчого комітету ХМР № 626 від 21.10.2020 [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету ХМР від 28.04.2021 № 290 над малолітньою [PERSON] встановлено опіку, опікунами призначено [PERSON] та [PERSON] . Впродовж 2020/2021 років мати, [PERSON] , відвідала дитину один раз, із заявою про повернення дитини відповідачка також не зверталась. Комісія з питань захисту прав дітей визнала доцільним позбавлення відповідачки батьківських прав. 29.06.2021 до суду надійшла вказана позовна заява, та розподілена судді Зуб Г.А. 16.08.2021 судом здійснено електронний запит до Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування відповідача, відповідь на який надано 16.08.2021. Ухвалою судді від 25.08.2021 прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 29.10.2021 закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд у справі. В судове засідання представник позивача не з`явився, повідомлений належним чином, 18.11.2021 надала до суду клопотання, в якому просить розглядати справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судових засідань повідомлявся у встановленому законом порядку, на підтвердження чого в матеріалах справи наявна поштова кореспонденція, яка повернута оператором поштового зв`язку у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву не подано. Відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до ч.2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачі належним чином повідомлені про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно відомостей, що містяться в свідоцтві про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] , про що 11.09.2019 складено відповідний актовий запис № 4287, батьками зазначені: [PERSON] , [PERSON] . Відомості про батька, згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, зазначені відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18.06.2020 відібрано дитину [PERSON] , [INFO] у матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав, та стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини з усіх видів заробітку, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно на час перебування у державному закладі малолітньої дитини. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 626 від 21.10.2020, [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 290 від 28.04.2021 над малолітньою [PERSON] , [INFO] встановлено опіку і призначено опікунами [PERSON] та [PERSON] . З листа відділу соціальної роботи по Київському району м. Харкова ХМЦСС «ДОВІРА» № 364 від 06.04.2021 вбачається, що [PERSON] , [INFO] з питанням щодо повернення дитини на виховання в родину до Відділу соціальної роботи по Київському району м. Харкова не зверталась. Під час виходу фахівців за останнім відомим місцем проживання, де [PERSON] проживала з дитиною та співмешканцем: [ADDRESS] , сусіди повідомили, що квартира продана. Мати [PERSON] , в телефонній розмові також підтвердила, що квартира продана, місцезнаходження її доньки їй не відомо, телефонний номер [PERSON] не відповідає. В листі КНП ХОР «Обласний будинок дитини № 3» № 386 від 23.04.2021 зазначено, що на вихованні у закладі знаходиться малолітня [PERSON] , [INFO] , мати дитини - [PERSON] , впродовж 2020-2021 відвідала дитину один раз, а саме 14.04.2021. Відповідно до статей 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з нормами ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з пунктами 15 та 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої малолітньої дитини. Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України. Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідачка за власною ініціативою самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї неповнолітньої дитини, без поважних причин залишивши її без батьківської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною та позивачем доведено, що поведінка відповідачки відносно її доньки є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками та суперечить інтересам дитини, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав. Суд зазначає, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавленні батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Судовий збір суд стягує відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved