Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

28.11.2019 р. [PERSON] звернулась до суду з вказаною заявою, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , строком на шість місяців, та заборонити [PERSON] наближатися на відстань ближче 50 метрів до її місця проживання за адресою: [ADDRESS] та переслідувати її в будь-який спосіб; наближатися на відстань ближче 50 метрів до інших місць її відвідування та переслідувати її в будь-який спосіб; перебувати за місцем її реєстрації та проживання (перебування); особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; вести листування, телефонних переговорів з нею або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування заяви зазначила, що 09.09.2005 р. вона уклала шлюб з [PERSON] .. Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] .. Син мешкає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Шевченківським районним судом м. Запоріжжя видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини, які боржник не сплачує. 13.07.2017 р. рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя шлюб було розірвано. Причиною розірвання шлюбу стали серйозні конфлікти, під час яких поведінка [PERSON] була занадто агресивною, він постійно погрожував їй та дитині фізичною розправою. Прояви агресії розпочалися з початку спільного життя. [PERSON] наносив їй тілесні ушкодження. Після чого вона звернулась до Шевченківського ВП. Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.11.2018 р. [PERSON] визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та йому призначене покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. Зазначений вирок він не виконує, що підтверджено ухвалою суду від 21.10.2019 р. На даний час [PERSON] продовжує тероризувати та погрожувати їй, у зв`язку з чим вона змушена просити суд видати обмежувальний припис. З [PERSON] у неї наявний конфлікт, останній постійно вчинює відносно неї дії фізичного та психологічного характеру, в тому числі застосовує фізичне насильство, погрожує та ображає її і дитину, тим самим завдаючи шкоду їх здоров`ю. Він постійно вчиняє домашнє насильство стосовно неї, жорстоко поводиться з дитиною, не забезпечує матеріально, переслідує та погрожує фізичною розправою, створює умови, які негативно впливають на емоційний та психологічний стан дитини. Заявниця вважає, за необхідне просити суд видати обмежувальний припис, спрямований на забезпечення безпеки постраждалих осіб, строком на шість місяців, яким визначити певні заходи тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, та покладення на неї певних обов`язків. Ухвалою судді від 28.11.2018 р. відкрито провадження у справі. Заяву було призначено до судового розгляду на 02.12.2019 р. та відкладено на 05.12.2019 р. у зв`язку з перебуванням судді у відпустці за раніше відпрацьований вихідний день. 05.12.2019 р. розгляд заяви було відкладено на 11.12.2019 р. за клопотанням представника заявника на підставі п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України. В судовому засіданні заявник та її представник підтримали заяву, просили її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце його проведення повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзиву на заяву не подавав. На підставі ч.1 ст.223 ЦПК України, з урахуванням строків розгляду справи, визначених ч.2 ст.350-5 ЦПК України, суд розглянув справу без участі [PERSON] . Заслухавши пояснення заявника та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. З наданих [PERSON] письмових документів судом встановлено, що з 09.09.2005 р. сторони перебували у шлюбі, який було розірвано 13.07.2017 р. Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.11.2018 р. [PERSON] засуджений за ч. 1 ст. 125 КК України та йому призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 грн., потерпілою у даному кримінальному провадженні є [PERSON] 04.04.2019 р. [PERSON] подала до Шевченківського ВП заяву про вчинення [PERSON] відносно неї кримінального правопорушення, про що надано талон повідомлення № 254. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] надали пояснення про те, що після постановлення вироку, [PERSON] продовжує систематично вчиняти відносно [PERSON] фізичне та психологічне насильство. Вирішуючи дану заяву суд виходить з наступного. Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з п.п. 3, 4, 14, 17 ч.1 Закону, домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи викладені вище обставини справи, а також зазначені положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених в КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Ч.2 ст. 3 Закону України\~«Про запобіганню\~та протидію\~домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - колишнє подружжя. Приписами ч.2 ст.\~26\~Закону України\~«Про запобіганню\~та протидію\~домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього певних обов`язків, зокрема: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 даного Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Таким чином, відповідно до вищевказаного Закону, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. З досліджених доказів судом встановлено, що після постановлення вироку, яким [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України відносно [PERSON] , він продовжує вчиняти відносно заявника дії фізичного та психологічного характеру, що підтверджується показами допитаних судом свідків [PERSON] та [PERSON] . З огляду на викладене, звертаючи увагу на триваючий та системний характер протиправних дій [PERSON] , суд вважає доведеним ризик продовження останнім таких дій по відношенню до заявниці, тому для запобіганню ризику продовження таких дій щодо [PERSON] та з метою захисту її прав і свобод вважає за необхідне видати обмежувальний припис.

Outcome: partial