Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

27 березня 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування вказаного позову зазначено, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 08 липня 2015 року. Від даного шлюбу вони мають спільну малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося, в зв`язку з чим, вона з сином проживає окремо, утримує та виховує сина самостійно. Відповідач категорично та навмисно ухиляється від надання їй матеріальної допомоги на утримання спільної дитини, втратив будь-який інтерес до сина, від участі у виконанні своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню сина також ухиляється, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду із вказаним позовом. На підставі викладеного, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), однак не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 01 квітня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття, а також витрати на правову допомогу у розмірі 7000,00 грн. Не погодившись із вказаним позовом, відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому зазначив, що після народження сина вони разом із позивачем проживали за адресою: [ADDRESS] . Сімейне життя у них не склалося через постійні обмани з боку позивача, скандали та нецільове витрачання позивачем коштів, яких він надавав. У вересні 2019 року він вимушений був переїхати жити до батьків, однак часто приїжджав до позивача та сина та надавав матеріальну допомогу. На початку березня позивач перестала надавати йому можливість спілкуватися з сином, з ним не розмовляє, на телефонні дзвінки не відповідає, почала від нього ховатися. Він офіційно працевлаштований, має постійний дохід та має можливість надавати матеріальну допомогу дитині, однак позивач чинить цьому перешкоди. Також зазначив, що він бажає добровільно приймати участь у вихованні своєї дитини та не бажає щоб з нього стягувались аліменти за рішенням суду у примусовому порядку. Крім того зазначив, що він заперечує проти стягнення з нього витрат на правову допомогу, оскільки договір № 01022001 про надання правової допомоги від 01.02.2020 підписано замовником [PERSON] . Рахунок-фактура на оплату послуг за договором №01022002 від 01.02.2020 і акт прийому наданих послуг до договору № 01022002 від 01.02.2020 які позивач надала належать до договору №01022002 від 01.02.2020 і відносяться до інших позовних вимог про позбавлення батьківських прав. На підставі викладеного, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Ухвалою суду від 15 квітня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 29 травня 2020 року у задоволенні заяви представника відповідача адвоката Малютіна В.Г. про розгляд справи за правилами загального провадження відмовлено. В судовому засіданні позивач та її представник заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Зокрема, позивач [PERSON] суду пояснила, що відповідач не працював грошових коштів на утримання дитини не надавав. Разом з відповідачем вона та син не проживають з 2017 року. Вона почала працювати коли дитині виповнилось 8 місяців. Винаймала няню для догляду за дитиною, з 2 років син пішов до приватного дитячого садочку та наразі відвідує державний дошкільний заклад. Крім того, на її утриманні знаходиться онкохворий батько. Їй самостійно важко утримувати сина, тому просила суд стягнути з відповідача аліменти у розмірі ј частки доходу, починаючи стягнення з 01 квітня 2017 року. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнали у повному обсязі та просили суд відмовити у їх задоволенні. Обставини, викладені у відзиві на позовну заяву підтримали у повному обсязі. Крім того, відповідач [PERSON] суду пояснив, що з 2015 року по теперішній час він намагається спілкуватись з дитиною на надає грошові кошти на його утримання. Аліменти він може платити добровільно у розмірі 3000-3500 грн. Вважає не доцільним примусове стягнення на підставі рішення суду. Наразі він офіційно працевлаштований у ТОВ «Булавка» та отримує заробітну плату у розмірі 12000 грн. Інших дітей не має. Також зазначив, що він допомагає матеріально й старшій донці позивача від першого шлюбу та оплачує її навчання. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, давши їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами у судовому засіданні, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 08 липня 2015 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, станом на момент розгляду даної справи по суті вказаний шлюб не розірвано. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.8). Як вбачається з копії квитанцій, які долучені до матеріалів справи, відповідач [PERSON] здійснював перерахування на картковий рахунок [PERSON] грошових сум у розмірі 3992,00 грн. 24.05.2019, 1005.03 грн. 26.04.2019, 498,00 грн. 06.04.2019, 3000 грн. 20.05.2020, 600,00 грн. 06.05.2020 та 410 грн. 25.04.2020 (а.с.40-43) Згідно характеристики з місця роботи від 25 травня 2020 року [PERSON] працює у ФОП « [PERSON] » на посаді комірник з 14 лютого 2020 року. За місцем роботи має позитивні характеристики (а.с. 44) Відповідно до довідки № 3 від 25 травня 2020 року, виданої ФОП « [PERSON] » посадовий оклад [PERSON] становить 8300,00 грн. та за період з лютого 2020 року по квітень 2020 року заробітна плата останнього склала 19588,00 грн. (а.с. 97) Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він є рідним братом відповідача та працює з ним на одному підприємстві. Також підтвердив, що він був свідком перерахування грошових коштів відповідачем на рахунок позивача. Вказані перекази були здійснені через термінал. Безпосередньо при ньому відповідач перераховував кошти у розмірі 4000 грн. Щодо перерахувань після вересня 2019 року йому нічого не відомо. Свідок [PERSON] суду показав, що він є безпосереднім керівником відповідача з лютого 2020 року. На початку карантину, 06.04.2020, на прохання відповідача він відвіз останнього за адресою по вул. Артема у м. Дніпро . Як пояснив відповідач, йому необхідно було побачити дружину та передати їй грошові кошти на дитину. На той час маршрутні таксі не їздили, тому відповідач і просив його відвезти. Сам факт передачі коштів він не бачив, оскільки чекав на відповідача в машині. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою позивача та мешкає з нею в одному під`їзді. Під час сумісного проживання позивача та відповідача вона періодично чула їхні сварки. Разом позивач та відповідач не проживають з 2017 року. З того часу вона іноді бачила відповідача. Щодо надання грошей відповідачем коштів на утримання дитини їй нічого не відомо. Також зазначила, що на момент спільного проживання позивача та відповідача, останній був дома та не працював. Свідок [PERSON] суду показала, що вона також є сусідкою позивача. Вона часто буває у квартирі [PERSON] та бачить її сина. Знає, що позивач самостійно виховує та утримує дитину. Вона особисто позичала позивачу грошові кошти, оскільки йому не вистачало на утримання сім`ї. З відповідачем у позивача погані стосунки, раніше вони часто сварились. Вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти за рішенням суду. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є старшою донькою позивача від першого шлюбу. На теперішній час вона є студенткою та проживає окремо від матері. В 2015 та 2016 років відповідач допомагав матеріально. У 2017 році вона ще жила разом із мамою та братом. Відповідач дарував подарунки, однак рідко спілкувався з сином. У певний час у неї були проблеми з оплатою навчання, у зв`язку з чим відповідач одного разу сплатив грошові кошти за її навчання у вищому навчальному закладі. Під час сумісного проживання мати та відповідач часто сварились. На теперішній час її та маленького брата забезпечує матеріально мати. Відповідач іноді працював, грошові кошти надавав рідко, пояснюючи, що їх не має. Так, відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначені розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, суд повинен врахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи що відповідач офіційно працевлаштований, отримує постійний дохід, інших дітей на утриманні не має, суд приходить до висновку про можливість відповідача сплачувати аліменти на користь позивача на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до її повноліття, оскільки саме такий розмір аліментів, на думку суду, забезпечить першочергові потреби дитини і буде відповідати вимогам ч. 2 ст. 182 СК України В той же час, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення аліментів з 01 квітня 2017 року не підлягають задоволенню з наступних підстав. За змістом статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. В судовому засіданні достовірно встановлено та підтверджено копіями відповідних квитанції, що відповідач хоч і періодично, однак надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача, що спростовує беззаперечне ухилення відповідача від сплати аліментів. Факт періодичної сплати аліментів також було підтверджено показами свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, позивачем не було доведено факту вжиття заходів одержання аліментів з відповідача та не отримання їх у зв`язку з ухиленням відповідача від сплати аліментів, а тому відсутні підстави для присудження аліментів за минулий період з 01 квітня 2017 року по 27 березня 2020 року. При цьому, суд не приймає до уваги свідчення позивача про те, що відповідач почав сплачувати аліменти тільки в травні 2020 року, тобто вже після звернення нею до суду з позовом про стягнення аліментів, оскільки даний факт спростовується копіями самих квитанцій, з яких вбачається, що дублікати квитанцій були сформовані у травні 2020 року, однак дати приймання платежу визначені 06.04.2019, 26.04.2019, 24.05.2019, 25.04.2020, 06.05.2020, 20.05.2020. Таким чином, суд вважає, що стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини повинно бути присуджено від дня пред`явлення позову, тобто з 27.03.2020, що відповідатиме вимогам ч. 1 ст. 191 СК України. Суд також не може прийняти посилання відповідача на те, що він не бажає виплачувати аліменти у примусовому порядку, оскільки має можливість надавати грошові кошти на утримання дитини добровільно. Так, нормами Сімейного кодексу України, зокрема статтею 181, передбачені способи виконання батьками обов`язку утримання дитини, які визначаються за домовленістю між батьками, або за рішенням суду. З урахуванням того, що сторони не дійшли згоди щодо сплати аліментів у добровільному порядку, звернення до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини є правом позивача, що законодавчо визначене нормами Сімейного кодексу України. Крім того, згідно з положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Так, судом встановлено, що позивачем були понесені витрати на професійну правничу допомогу згідно договору про надання правової допомоги/юридичних послуг № 01022001 від 01 лютого 2020 року, укладеному між позивачем та адвокатом Лосєвим Ю.С. та заяви [PERSON] про надання правової допомоги/юридичних послуг від 01.02.2020 (а.с.12-13) Зокрема, адвокатом Лосєвим Ю.С. надано обсяг правової допомоги позивачу у вигляді загальної консультації з норм права, складання позовної заяви, підготовки процесуальних документів та участі у судових засіданнях, згідно акту прийму наданих послуг від 01 лютого 2020 року (а.с.16), за що позивачем було сплачено адвокату 7000,00 гривень, на підтвердження чого суду надано прибутковий касовий ордер №00022002/1 від 18.03.2020 (а.с.14). Таким чином, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу на суму 7000 грн., витрачені позивачем, є документально підтвердженими, вони співмірні зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а тому зазначені судові витрати також підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] . При цьому, суд не приймає посилання відповідача на той факт, що вказаний договір нібито підписано не позивачем, а іншою особою ( [PERSON] ), а також що рахунок-фактура на оплату послуг і акт прийому наданих послуг відносяться до іншого договору, оскільки у вказаних документах зазначено невірно номер договору. Так, позивач у судовому засіданні підтвердила факт реального укладання договору про надання правової допомоги між нею та адвокатом Лосєвим Ю.С. з метою юридичного супроводження позовної заяви про стягнення аліментів. [PERSON] також підтвердила суду, що вказаний договір був підписаний особисто нею, а також те, що відповідно до умов вказаного договору нею було сплачено адвокату 7000 грн. Також позивач та її представник у судовому засіданні зазначили, що у договорі біля підпису позивача помилково зазначено прізвище та ініціали « [PERSON] », а також у прибутковому касовому ордері допущено технічну описку та невірно зазначено номер договору «№01022002» замість вірного «№01022001». Таким чином, суд не може ставити під сумнів факт укладання та підписання позивачем договору про надання правової допомоги/юридичних послуг № 01022001 від 01 лютого 2020 року та оплати наданих адвокатом юридичних послуг за вказаним договором. З урахуванням викладених обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню та з відповідача [PERSON] на її користь підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісяця, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а також витрати на правову допомогу у розмірі 7000 грн. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, то у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 гривень.

Outcome: partial