Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

28 листопада 2014 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ТзОВ «ОТП Факторинг Україна», з участю третьої особи приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між ним та ПАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого на підставі договору купівлі - продажу кредитного портфелю є ТзОВ «ОТП Факторинг Україна») 18 липня 2008 року було укладено кредитний договір № ML-600/109/2008, за умовами якого він - [PERSON] отримав кредит у розмірі 194 545,05 доларів США під 5,49 % річних на споживчі цілі з визначеною датою погашення кредиту до 18.07.2023р. Із метою забезпечення вказаного кредиту, між ПАТ «ОТП Банк» та ним було укладено договір застави, посвідчений 23.07.2008р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П., за реєстровим № 3999, за яким він передав в заставу ПАТ «ОТП Банк» належний йому автомобіль марки MAZDA, моделі 6, рік випуску 2007, колір білий, кузов № [NUMBER], тип - легковий седан - В, реєстраційний номер [NUMBER]. 07 липня 2014 року приватний нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинила виконавчий напис № 2550, яким запропонувала звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки MAZDA, моделі 6, рік випуску 2007, колір білий, кузов № [NUMBER], тип - легковий седан - В, реєстраційний номер [NUMBER], який на праві власності належить йому, позивачу, та за рахунок коштів, отриманих від реалізації заставного майна, задовольнити вимоги ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення кредитної заборгованості у розмірі : залишок заборгованості за кредитом - 187 887,60 доларів США; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 20 114,62 доларів США; що всього становить 208 002, 22 долари США (двісті вісім тисяч два долари США 22 центи), що за курсом НБУ станом на 07.07.2014р. (1 долар США = 11,784505 гривень), становить 2 451 203, 20 гривні (два мільйони чотириста п'ятдесят одна тисяча двісті три гривні 20 коп.). Витрати пов'язані із вчиненням виконавчого напису - 1 700,00 гривень. Всього, в гривневому еквіваленті, з урахуванням витрат пов'язаних із вчиненням виконавчого напису, становить 2 452 903,20 гривень (два мільйони чотириста п'ятдесят дві тисячі дев'ятсот три гривні 20 коп.). ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» пред'явило до виконання виконавчий напис до Шевченківського відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, та ВДВС відкрито виконавче провадження. Вважає, що вищевказаний виконавчий напис вчинений з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», зокрема покликається на наявність спору щодо суми заборгованості за кредитним договором, та на те, що за договором застави транспортного засобу не передбачено звернення стягнення на заставлене майно шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, так як таке звернення стягнення може бути вчинено лише на підставі рішення суду. Просить постановити рішення, яким визнати оскаржуваний виконавчий напис, вчинений 07 липня 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. за № 2550 таким, що не підлягає виконанню. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги, покликаючись на викладені в позові мотиви. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що стверджується відмітками в журналі реєстрації вихідної кореспонденції суду та повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про вручення, заперечень на позовну заяву відповідачем суду подано не було. Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М в судові засідання неодноразово не з'являлася, про час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, згідно вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України, на підставі наявних доказів. У відповідності до ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що 18 липня 2008 року між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого на підставі договору купівлі - продажу кредитного портфелю є ТзОВ «ОТП Факторинг Україна»), було укладено кредитний договір № ML-600/109/2008, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 194 545,05 доларів США під 5,49 % річних на споживчі цілі з визначеною датою погашення кредиту до 18.07.2023р. З метою забезпечення виконання зобов'язання за вищезгаданим кредитним договором, між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] 23.07.2008р. був укладений договір застави транспортного засобу № PCL 600/109/2008, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 3999, згідно п. 3.1 якого, предметом застави є автомобіль марки MAZDA, моделі 6, рік випуску 2007, колір білий, кузов № [NUMBER], тип - легковий седан - В, реєстраційний номер [NUMBER], який належить позивачу на праві власності. Відповідно до умов договору застави, позивач відповідає перед відповідачем за повне та своєчасне виконання взятих на себе зобов'язань за кредитним договором № ML-600/109/2008 від 18.07.2008 року. 24.02.2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладеного договір про відступлення права вимоги, згідно умов якого, у зв'язку із укладенням між ПАТ «ОТП Банк» та ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» договору купівлі - продажу кредитного портфелю, ПАТ «ОТП Банк» відступає право вимоги ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором № ML-600/109/2008 від 18.07.2008 року, та договору застави транспортного засобу № PCL 600/109/2008 від 23.07.2008р. Відповідно до п. 6.1. договору застави транспортного засобу, заставодержатель має право, за рахунок предмета застави, задовольнити у повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, всі несплачені боргові зобов'язання за кредитним договором. Відповідно до п. 6.4. договору застави, заставодержатель має право звернутись до уповноважених органів за захистом своїх прав, в порядку, встановленому чинним законодавством. У зв'язку із неналежним виконанням позивачем своїх зобов'язань за кредитним договором № ML-600/109/2008 від 18.07.2008 року, 07 липня 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис № 2550, яким запропоновано звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки MAZDA, моделі 6, рік випуску 2007, колір білий, кузов № [NUMBER], тип - легковий седан - В, реєстраційний номер [NUMBER] , який на праві власності належить позивачу, та за рахунок коштів, отриманих від реалізації заставного майна, задовольнити вимоги ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення кредитної заборгованості та витрат пов'язаних із вчиненням виконавчого напису, всього в розмірі 2 452 903,20 гривень (два мільйони чотириста п'ятдесят дві тисячі дев'ятсот три гривні 20 коп.) . Згідно із ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду на підставі напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Частина 3 ст. 6 ЦК України передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. У ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, наведено вичерпний перелік позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а саме: передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом; продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери. Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, не передбачено. Згідно із ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, норми Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є спеціальними відносно Закону України «Про заставу». Пункт 5 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», яким передбачено позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження шляхом реалізації заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса було доповнено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року. У пункті 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» зазначено, що дія цього Закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності. Отже, положення Закону України «Про заставу» у частині здійснення звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса не підлягають застосуванню до спірних правовідносин як такі, що суперечать нормам Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, щодо позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 9 липня 2014 року № 6-89цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Також слід зазначити, що відповідно до положення ст. 5 ЦК України новий акт цивільного законодавства застосовується лише до тих прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Новому закону про внесення змін до Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» зворотної сили не надано (ст. 58 Конституції України). Судом установлено, що на момент виникнення спірних правовідносин, тобто на момент укладення кредитного договору (18.07.2008р.) у ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» не було передбачено такого позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, як реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса, а тому вчинений виконавчий напис нотаріуса не може підлягати виконанню. Встановлено, що звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса не відповідає вимогам Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин. Окрім того, згідно п. 1.3. Глави 16 Вчинення виконавчих написів - Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затвердженого Наказом Мінюста України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого Мінюстом України 22.02.2012 р. за № 282/20595), нотаріуси відмовляють у вчиненні виконавчого напису у випадках, коли витребовується майно, звернення стягнення на яке забороняється законодавством України або здійснюється виключно на підставі рішення суду. Таким чином, позиція позивача є обґрунтованою, виконавчий напис вчинений без додержання вимог вищезазначених законів, через що підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Outcome: approved