Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

28.03.18 р. позивач [PERSON] звернулась до суду з заявою, в якій просить суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки - [PERSON], [INFO] , в розмірі 4 000 грн. щомісячно, починаючи з 01.03.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 15.02.2011р., який розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 18.02.2016р. За час подружнього життя у них народилась донька - [PERSON], [INFO], яка після розлучення проживає з матір'ю за адресою: [ADDRESS] Позивач зазначає, що батько , [PERSON] , з березня 2015 року усунувся від виховання дочки. Добровільно відмовляється надавати кошти на її утримання, позивач одна займається її матеріальним утриманням. Самостійно утримувати дитину їй важко, оскільки малолітня [PERSON] відвідує дошкільний навчальний заклад, заняття з підготовки до школи, крім того часто хворіє, що потребує значних матеріальних витрат. Також позивач зазначає, що їй відомо про те, що відповідач займається підприємницькою діяльністю, на утриманні нікого не має, тому у нього є можливість сплачувати аліменти на утримання дочки в розмірі 4000 грн. щомісячно. Виплату просить проводити за минулий час, починаючи з березня 2015 року і до досягнення дочкою повноліття. Ухвалою суду від 23.04.18р. відкрито провадження по справі. 16.05.18р. відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому позов визнав частково, вважає заявлений розмір аліментів в розмірі 4000 грн. надмірним для нього, також заперечує проти стягнення з нього аліментів за минулий час. Свою позицію мотивує тим, що позивач не надала жодних доказів, що вживала заходів щодо одержання з нього аліментів з березня 2015 року, як це передбачає ст. 191 СК України. Разом з цим зазначив, що на даний час він не працює, не має стабільного заробітку, не здійснює підприємницьку діяльність з 2014 року, має ряд кредитних зобов'язань. Таким чином просить суд задовольнити позов в межах стягнення з нього аліментів на утримання дочки в розмірі 3000 грн. щомісячно, з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. 22.06.18р. позивачем подано відповідь на відзив, в якому вона підтримала свої вимоги. Крім того додала, що кредитна заборгованість відповідача є неспівмірною з неможливістю оплачувати аліменти в заявленому розмірі, а сам він є здоровою людиною молодого віку, може працювати. Вважає його ухилення від забезпечення дитини таким, що суперечить нормам чинного законодавства, Сімейного Кодексу України, Конвенції про права дитини. Позивач [PERSON] та її представники [PERSON] і [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, надавши пояснення, аналогічні викладеним в заяві, просять позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов визнали частково, зіславшись на обставини та факти, викладені у відзиві на позов. Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків по справі, дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, зареєстрованому 15.02.2011р. у Франківському відділі РАЦСу ЛМУЮ, актовий запис № 50. Згідно рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18.02.2016р. у справі № 466/9558/15-ц, шлюб між сторонами розірвано. За час подружнього життя у них народилась дочка - [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження від 03.05.12р. серії [NUMBER]. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно вимог ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як встановлено судом, дитина проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] і знаходяться на повному її матеріальному утриманні. Відповідач добровільно не надає коштів на її утримання. При визначенні розміру аліментного забезпечення суд, вирішуючи справу у межах заявлених вимог, та відповідно до вимог ст. 182 СК України враховує матеріальне забезпечення та стан здоров'я малолітньої дитини, яка часто хворіє, що стверджується долученими до матеріалів справи медичними довідками; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у нього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей. Разом з тим, суду не надано інформації про місце праці відповідача, його доходи та матеріальний стан. Однак, чинне законодавство України встановлює пріоритет інтересів дітей при вирішенні сімейних спорів (ч. 8 ст. 7 СК України), а також зобов'язує дотримуватись засад рівності їх прав щодо батьків (ст. 142 СК України) та справедливості у врегулюванні сімейних відносин (ч.9 ст.7 СК України). Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи те, що відповідач не має стабільного доходу, проте є працездатною людиною молодого віку та може працювати, визнав позов в частині сплати аліментів в розмірі 3000 грн. щомісячно, суд вважає, що з нього слід стягувати в користь позивачки аліменти на утримання дитини в даному розмірі, що підлягають індексації відповідно до закону, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Що стосується вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час з березня 2015 року, то суд вважає таку безпідставною, оскільки згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Однак, жодних доказів на підтвердження того, що позивач зверталась до відповідача з відповідними вимогами одержання аліментів починаючи з березня 2015 року, суду не надано. А згідно ч.3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, за клопотанням позивача було допитано в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , які поряд з іншим зазначили, що відповідач не давав регулярно кошти на утримання дитини, натомість витрачав гроші на непотрібні та дорогі подарунки. Зі слів вказаних свідків вбачається, що після розірвання шлюбу позивач не бажала спілкуватись з відповідачем, уникала з ним зустрічей та змінила номер телефону. Вказані дії не є доказом того, що позивач вживала заходів до одержання аліментів з відповідача, а останній ухилявся від їх сплатиу зазначений позивачем період. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги частково. Також, згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави 704,80 грн. судового збору.

Outcome: partial