Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

28 грудня 2017 року представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання угоди купівлі продажу нерухомого майна, укладеної на Одеській товарній біржі за №13076, а саме квартири [ADDRESS], дійсною. У підтвердження позовних вимог представник позивача посилається на те, що після укладення вказаного договору право власності на вказану квартиру було\~ зареєстровано Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації 18.03.1996 року в книзі № 134пр на сторінці 163 під № 416, однак вказаний договір не був зареєстрований нотаріально. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв її син - позивач по справі, шляхом звернення до нотаріуса з відповідною заявою, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, з підстави неналежного посвідчення вказаного договору та рекомендовано звернутись до суду. Тому, через зазначений недолік позивач не може реалізувати своє право, а саме успадкувати майно після смерті матері та змушений звернутися до суду з зазначеним позовом. Позивач не приймав участі у судовому засіданні, однак надав до суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити( а.с.22) Відповідачі не приймали участь у судовому засіданні, про дату, час та місце розгляду справи були сповіщені у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки до суду не повідомили, заперечень на позов не надходило. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення фактичних обставин справи, суд, зі згоди позивача, відповідно до ст. 279 ЦПК України, вважає можливим постановити рішення в спрощенному проваджені. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований, доказаний та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що 07.03.1996 року [PERSON], [PERSON], яка діяла в своїх інтересах та інтересах\~ неповнолітніх дітей [PERSON] ( 1982 р.н.), [PERSON] (1991 р.н.), [PERSON], 1991 (р.н.), [PERSON], уклали з [PERSON] на Одеській товарній біржі договір купівлі продажу нерухомого майна №13076 квартири за адресою: [ADDRESS]. Право власності на вказану квартиру було зареєстровано Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації 18.03.1996 року. 04.12.2015 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №434456, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі від 05.12.2015 року. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв її син, який являється позивачем по справі, шляхом звернення до нотаріуса з відповідними заявами, що підтверджується копією спадкової справи. Проте, згідно змісту позовної заяви, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, з підстави неналежного посвідчення вказаного договору . Суд виходить з того, що при укладанні договору між сторонами було досягнуто згоди по всім важливим пунктам. Так, [PERSON], з однієї сторони, передала відповідачам обговорену заздалегідь суму грошей, а останні у свою чергу, передали правовстановлюючі документи на вищезазначену квартиру, фактично передав у користування. Біржове оформлення сторонами було вибрано, оскільки така форма оформлення подібного роду договорів відповідала дійсному законодавству, що підтверджується державною реєстрацією спірного договору. З моменту придбання вищевказаного нерухомого майна, [PERSON] здійснювала право користування та володіння даною квартирою у повному обсязі, сплачувала всі комунальні послуги, здійснювала поточні ремонти. Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» №1957 ХІІ від 10.12.91 року, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), нотаріальне посвідчення угод обов'язково лише у випадках, встановлених законом. Суд за позовом сторони, яка виконала усі умови угоди, може визнати таку угоду дійсною. Відповідно з п. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978 року, зі змінами №15 від 15.05.1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними, з підстав недодержання нотаріальної форми», визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі - продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Суд вважає, що сторони домовилися про усі істотні умови договору купівлі - продажу квартири, виконання договору відбулося. Статтею 41 Конституції України, встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 334 ЦК України, право власності на нерухоме майно виникає з моменту посвідчення договору, або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору дійсним, якщо договір відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації. При таких обставинах суд вважає, що такий договір можна визнати дійсним.

Outcome: approved