Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

27.08.2015 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкова І.О. звернулася до суду з позовом до [PERSON] , та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 01.12.2015 року за результатами розгляду справи ухвалено заочне рішення (а.с. 56 т. 1). Ухвалою суду від 31.01.2018 року заочне рішення суду від 01.12.2015 року скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку (а.с. 92 т. 1). Звернувшись до суду з цим позовом, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкова І.О. зазначила, що 11.05.2007 року між ВАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра») та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 8/2007/840-К/962-Н. Відповідно до умов Договору Банк надав [PERSON] кредит у розмірі 136 200,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом до 20.04.2021 року, а вона зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому Договором. Зобов`язання позичальника [PERSON] були забезпечені шляхом укладання з [PERSON] договору поруки № 962-Н/1 від 11.05.2007 року. Втім, [PERSON] не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками відповідно до умов Договору, таким чином порушивши умови кредитного договору. У зв`язку з зазначеним, станом на 08.06.2015 року виникла заборгованість у розмірі 93 019,71 доларів США та 335 415,43 грн., що складається з: 83 956,73 доларів США - заборгованості за сумою кредиту; 9 062,98 доларів США - заборгованості по процентам; 49 043,95 грн. - пені за несвоєчасне погашення заборгованості (що за курсом НБУ є еквівалентом 2 332,56 доларів США); 286 371,48 грн. - штрафу (що за курсом НБУ є еквівалентом 13 620,00 доларів США). У зв`язку з викладеним, позивач просив стягнути на його користь солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 8/2007/840-К/962-Н від 11.05.2007 року у розмірі 93 019,71 доларів США та 335 415,43 грн. 23.02.2018 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом та, уточнивши зустрічні позовні вимоги, зазначила, що дійсно 11.05.2007 року між нею та ВАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра»), був укладений кредитний договір № 8/2007/840-К/962-Н, відповідно до умов якого вона отримала кредит у розмірі 136 200,00 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 12,49% на рік за користування кредитом до 20.04.2021 року. При укладенні вказаного кредитного договору Банк ввів її в оману щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки, загальної сукупної вартості, абсолютного значення подорожчання кредиту та необхідності сплачувати Банку комісію за обслуговування кредиту. [PERSON] зазначила, що відповідно до висновку економічної експертизи Київської незалежної судово-експертної установи № 2727 від 25.01.2019 року кредитний договір № 8/2007/840-К/962-Н на момент укладання містить неправдиву інформацію відносно реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту. Згідно з вказаним висновком сукупна вартість кредиту у процентному значенні та у грошовому виразі на момент укладення договору становила 14,70% та 169 026,70 доларів США відповідно, а не 12,49% як зазначено Банком у Договорі. Відповідно до вказаного висновку розмір щомісячного платежу за вказаним договором складає від 1723,45 доларів США до 6575,99 доларів США, тобто при сплаті нею щомісячного платежу у розмірі, визначеному у графіку платежів, заборгованість за кредитом до 20.04.2021 року погашена не могла бути. Про вказані суттєві обставини вона не була проінформована Банком під час укладання кредитного договору, останнім було приховано від неї цю інформацію, чим її було введено в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку вона мала сплатити Банку, погашаючи кредит у порядку, встановленому Договором та Додатковою угодою № 1. Також, [PERSON] зазначила, що у Договорі відсутнє обґрунтування комісій Банку, що є незаконним. У зв`язку з викладеним, [PERSON] просила суд визнати недійсним кредитний договір № 8/2007/840-К/962-Н від 11.05.2007 року з моменту його укладення та Додаткову угоду № 1 від 13.08.2008 року до даного договору. Зустрічна позовна заява [PERSON] ухвалою суду від 28.03.2018 року прийнята до спільного розгляду із первісним позовом та об`єднана в одне провадження (а.с. 130 т. 1). 12.06.2018 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкової І.О., третя особа [PERSON] про визнання договору поруки припиненим. Ухвалою суду від 12.06.2018 року зустрічний позов [PERSON] прийнято до спільного розгляду з первісним та зустрічним позовом [PERSON] та об`єднано в одне провадження (а.с. 166 т. 1). Ухвалою суду від 22.11.2019 року провадження по справі за позовом ПАТ КБ «Надра» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості в частині вимог ПАТ КБ «Надра» до [PERSON] закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України (а.с. 126 т. 2). Вказаною ухвалою суду також закрито провадження у справі за зустрічним позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкової І.О. про визнання договору поруки припиненим. Ухвалою суду від 11.08.2020 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» залучено до участі у справі правонаступником позивача ПАТ КБ «Надра» (а.с. 35 т. 3). Ухвалою суду від 29.09.2020 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» залучене у справі за зустрічним позовом [PERSON] до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Білої І.В. в якості співвідповідача (а.с. 62 т. 3). Під час розгляду справи представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Зазначила, що у прохальній частині позовної заяви помилково зазначено прізвище, ім`я та по батькові відповідача як [PERSON] , що є технічною помилкою. У зв`язку з цим, просила вважати вірним відповідачем [PERSON] . Проти задоволення зустрічного позову [PERSON] заперечувала, зазначаючи, що відповідачем пропущено встановлений законом трирічний строк позовної давності, оскільки кредитний договір, котрий є предметом спору по справі, був укладений 11.05.2007 року, а з цим зустрічним позовом до суду відповідач звернулася лише 23.02.2018 року, тобто після спливу більш ніж 10 років після укладення кредитного договору. У зв`язку з викладеним, представник позивача просила суд застосувати до зустрічних вимог відповідача [PERSON] строк позовної давності. Також представник позивача указала, що доводи відповідача про те, що [PERSON] не отримала інформацію про умови кредитування, не відповідають дійсності. Перед початком укладання договору відповідач була ознайомлена з його умовами і підписала його, виразивши своє волевиявлення. Вся необхідна інформація про умови отримання кредиту, тип відсоткової ставки, процедуру виконання договору та інше, яка передує укладенню договору, була надана позичальнику та не оспорювалася ним. [PERSON] не додала до зустрічного позову жодного доказу того, що під час укладання кредитного договору вона не мала можливості прочитати даний договір та детально ознайомитися з його умовами. Натомість, [PERSON] протягом тривалого часу, а саме до вересня 2014 року, здійснювала погашення заборгованості за кредитом, що свідчить про згоду [PERSON] із всіма умовами кредитного договору. Відповідачем не доведено, що Банк під час укладення кредитного договору ввів її в оману. Просила суд відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] . Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] , який приймав участь у справі в режимі відеоконференції, в судовому засіданні заперечували проти позову, посилаючись на підстави, викладені в зустрічному позові [PERSON] , який підтримали під час розгляду справи та просили задовольнити. Крім того, в обґрунтування заперечень проти позову ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» відповідач зазначила, що на даний час вона сплатила на погашення кредиту 152 224,78 доларів США, а отримала кредит у розмірі 136 200,00 доларів США. Тобто, нею було погашено тіло кредиту у розмірі 136 200,00 доларів США та сплачено 16 024,78 доларів США відсотків. У зв`язку з цим відповідач вважає, що нею повністю виконано зобов`язання за кредитним договором та заборгованість за останнім у неї відсутня. Відповідач також вказала, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача, не є правовою підставою для стягнення з неї заборгованості та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача. Крім того, у кредитному договорі відсутній порядок зарахування сплачених нею, [PERSON] , щомісячних платежів. Тобто, не зрозуміло з чого виходив Банк, розподіляючи внесені нею суми в першу чергу на погашення відсотків, а потім - на погашення тіла кредиту. Також відповідач вказала на неправомірність одночасного стягнення пені та штрафу, про що просить у позові позивач. У зв`язку з цим відповідач та її представник просили суд відмовити позивачеві у задоволенні позову. Представник ПАТ КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Білої І.В. в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду письмові пояснення, у котрих заперечував проти зустрічного позову [PERSON] , посилаючись на ті самі підстави, що і представник ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», просив застосувати до зустрічних позовних вимог строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову (а.с. 109-111 т. 2). В судовому засіданні 04.12.2020 року [PERSON] було заявлено клопотання про призначення у справі судово-економічної експертизи, на вирішення котрої просила поставити запитання: чи підтверджується документально бухгалтерськими та первинними документами її заборгованість за кредитним договором №8/2007/840-К/962-Н від 11.05.2007 року та додатковою угодою № 1 від 13.08.2008 року, зазначена позивачем у позовній заяві та чи можливо визначити її заборгованість за вказаним кредитним договором та додатковою угодою на підставі документів, наявних в матеріалах справи. Ухвалою суду, постановленою в судовому засіданні 04.12.2020 року, відмовлено [PERSON] у задоволенні клопотання про призначення судово-економічної експертизи у зв`язку з його безпідставністю. В судовому засіданні 04.12.2020 року представником [PERSON] , [PERSON] було заявлено клопотання про закриття провадження у справі за позовом ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» до [PERSON] в частині вимог про стягнення пені за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі 49 043,95 грн. (що за курсом НБУ є еквівалентом 2 332,56 доларів США); 286 371,48 грн. - штрафу (що за курсом НБУ є еквівалентом 13 620,00 доларів США) у зв`язку з тим, що вимоги ПАТ КБ «Надра» до [PERSON] в цій частині позову не перейшли до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» за договором про відступлення права вимоги. Ухвалою суду, постановленою в судовому засіданні 04.12.2020 року, відмовлено [PERSON] у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі в частині вимог, оскільки вказане клопотання заявлено безпідставно. Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» підлягають частковому задоволенню, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.05.2007 року між ВАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра») та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №8/2007/840-К/962-Н. Відповідно до умов Договору Банк надав [PERSON] кредит у розмірі 136 200,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,49% річних до 20.04.2021 року, а вона зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому Договором (а.с. 13-17 т. 1). Відповідно до п. 1.2 Договору цільовим використанням кредиту є проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 11.05.2007 року, що укладений між Позичальником та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , згідно якого Позичальник придбаває у власність нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] . 11.05.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] на забезпечення виконання останньою зобов`язань за кредитний договором № 8/2007/840-К/962-Н від 11.05.2007 року був укладений договір іпотеки № 8/2007/840-К/962-Н/1, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Куліш В.І. за реєстровим № 1272, предметом іпотеки за яким є вищезазначена квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с. 211-214 т. 2). Додатковою Угодою № 1 від 13.08.2008 року до кредитного договору № 8/2007/840-К/962-Н від 11.05.2007 року між Банком та [PERSON] сторони погодили, що щомісячна суму мінімального необхідного платежу складає 1559,81 доларів США (а.с. 67 т. 1). У зв`язку з неналежним виконанням позичальником [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, виникла заборгованість, котра станом на 08.06.2015 року становить 108 972,27 доларів США та складається з: 83 956,73 доларів США - заборгованості за сумою кредиту; 9 062,98 доларів США - заборгованості по процентам; 2 332,56 доларів США - пені за несвоєчасне погашення заборгованості (що еквівалентно 49043,95 грн. за курсом НБУ станом на 08.06.2015 року); 13 620,00 доларів США - штрафу (що еквівалентно 286371,48 грн. за курсом НБУ станом на 08.06.2015 року). Розмір заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с. 19-12). Ухвалою суду від 26.09.2018 року за клопотанням відповідача [PERSON] по справі була призначено судово-економічна експертиза, на вирішення котрої були поставлені наступні запитання: 1) Якими є сукупна вартість кредиту (у процентному значенні та грошовому виразі) за кредитним договором № 8/2007/84-К/962-Н від 11.05.2007 року та додатковою угодою № 1 від 13.08.2008 року, сукупна вартість кредиту (у процентному значенні та грошовому виразі) даним, на момент їх укладання? 2) Чи відповідають розраховані процентна ставка і абсолютне значення подорожчання кредиту даним, наведеним в кредитному договорі № 8/2007/84-К/962-Н від 11.05.2007 року та додатковій угоді № 1 від 13.08.2008 року? 3) Який розмір складає документально обґрунтований щомісячний платіж (в т.ч. за кредитом, процентами, комісією, страховими та іншими платежами) відповідно до умов, зазначених на момент укладання кредитного договору №8/2007/84-К/962-Н від 11.05.2007 року та додаткової угоди № 1 від 13.08.2008 року? 4) Чи підтверджується документально бухгалтерськими та первинними документами операція з надання кредитних коштів за кредитним договором №8/2007/84-К/962-Н від 11.05.2007 року та чи обґрунтовано документально та нормативно виконання банком оформлення операції з надання кредиту? Відповідно до висновку судового експерта Київської незалежної судово-експертної установи [PERSON] від 25.01.2019 року № 2727 сукупна вартість кредиту у процентному значенні на момент укладання кредитного договору №8/2007/84-К/962-Н від 11.05.2007 року - 14,70%, у грошовому виразі - 169026,70 доларів США; у зв`язку з відсутністю розміру заборгованості за кредитом в умовах Додаткової угоди № 1 від 13.08.2008 року, детального розпису сукупної вартості кредиту, в межах наявних матеріалів судовому експерту не видається за можливе встановити якою є сукупна вартість кредиту у процентному значенні та у грошовому виразі на момент укладання Додаткової угоди; в межах наявних матеріалів справи щомісячний платіж, виходячи з умов кредитування, викладених на момент укладення кредитного договору, складає від 1723,45 доларів США до 6475,99 доларів США. У зв`язку з відсутністю розміру заборгованості за кредитом в умовах Додаткової угоди № 1 від 13.08.2008 року, детального розпису сукупної вартості кредиту, в межах наявних матеріалів судовому експерту не видається за можливе встановити документально обґрунтований розмір щомісячних платежів на момент укладення Додаткової угоди № 1. У зв`язку з відсутністю повного обсягу документів бухгалтерського обліку Банку (в т.ч. виписки по рахунку № [NUMBER] ), в межах наявних матеріалів неможливо в повній мірі дослідити операцію з надання кредитних коштів за кредитним договором (а.с. 12-34 т. 2). Згідно зі статтею 1050 та частиною 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За вимогами статей 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (статті 599 ЦК України). Згідно із статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З огляду на зазначене, суд вважає встановленим, що позичальник [PERSON] належним чином не виконала зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором, у зв`язку з чим суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 95 352,27 доларів США, що складається з: 83 956,73 доларів США - заборгованості за сумою кредиту; 9 062,98 доларів США - заборгованості по процентам; 2 332,56 доларів США - пені за несвоєчасне погашення заборгованості (що еквівалентно 49043,95 грн. за курсом НБУ станом на 08.06.2015 року). Стягнення судом заборгованості за кредитним договором у валюті - доларах США без зазначення еквіваленту у національній валюті гривні відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 23.10.2019 року по справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19). Стосовно стягнення судом пені у валюті доларах США суд зазначає наступне. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання. Оскільки виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, умовами кредитного договору передбачено сплату пені в установленому розмірі від суми простроченого платежу, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й пеню в іноземній валюті. Вказаний висновок суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним в постанові від 15.05.2017 року № 6-211цс17. Суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача штрафу у розмірі 13 620,00 доларів США (що еквівалентно 286371,48 грн.) задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до п. 5.2 кредитного договору позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту, визначеної у п. 1.1 Договору за кожен випадок, у разі порушення позичальником вимог п.п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 Договору. Пунктом 4.3.1 Договору визначено, що позичальник зобов`язаний забезпечити Банк всіма необхідними документами для здійснення ним дій, передбачених п. 3.1 Договору. Позичальник зобов`язаний суворо дотримуватися положень цього Договору, а також Договору застави, визначеного п. 2.1 цього Договору (п. 4.3.2). Пунктом 4.3.7 Договору визначено, що позичальник зобов`язаний протягом двох робочих днів повідомляти Банк про зміну адреси, місця роботи, номерів телефонів, прізвища та імені, а також про факти розлучення, одруження, народження дітей та інших обставин, що можуть вплинути на виконання зобов`язань за цим Договором, з наданням відповідних документів, що їх підтверджують. Відповідно до п. 4.3.9 Договору на вимогу Банку позичальник зобов`язаний надавати документи. що підтверджують поточний фінансовий стан позичальника. Пунктом 4.3.10 Договору передбачений обов`язок позичальника надати додаткове забезпечення виконання зобов`язань за цим Договором у разі суттєвого погіршення фінансового стану позичальника, невиконання умов або визнання недійсним Договору застави, зазначеного у п. 2.1 та/чи договору поруки, визначеного у п. 2.4 цього Договору, зниження вартості забезпечення за цим Договором. Натомість, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження порушення позичальником [PERSON] вимог п.п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 кредитного договору. Стосовно несвоєчасного внесення позичальником щомісячних платежів за кредитним договором, як порушення положень Договору, то відповідальність за це передбачена п. 5.1 Договору у вигляді сплати пені. За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача штрафу у розмірі 13 620,00 доларів США (що еквівалентно 286371,48 грн.), у зв`язку з чим відмовляє позивачеві у задоволенні позову в цій частині вимог. Суд критично ставиться до посилань відповідача та її представника на висновок судового експерта як на доказ неправомірності кредитного договору та на підставу для відмови позивачеві у позові з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Судовим експертом у висновку від 25.01.2019 року № 2727 не було надано повної, вичерпної відповіді ні на жодне запитання, котре було поставлено судом в ухвалі про призначення судово-економічної експертизи. У вказаному висновку експерт зазначає про недостатність матеріалів, наданих для проведення експертизи, для надання відповідей на питання, та про відсутність необхідної для проведення експертизи інформації у наданих документах, зокрема у Додатковій угоді № 1 від 13.08.2008 року. У зв`язку з цим судовому експерту не видається можливим встановити, якою є сукупна вартість кредиту у процентному значенні та у грошовому виразі на момент укладання Додаткової угоди, документально обґрунтований розмір щомісячних платежів на момент укладення Додаткової угоди № 1 та дослідити в повній мірі операцію з надання кредитних коштів за кредитним договором. За таких обставин, оцінюючи висновок судового експерта в сукупності в іншими доказами по справі, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором. Суд критично ставиться до посилань відповідача та її представника на те, що розрахунок заборгованості позивача є відображенням його односторонніх арифметичних розрахунків і не є правовою підставою для стягнення з неї заборгованості, оскільки наданий відповідачем контррозрахунок заборгованості, відповідно до якого позичальник повністю погасила заборгованість за кредитним договором, є некоректним, не відповідає дійсності та умовам кредитного договору. Натомість, наданий позивачем розрахунок був перевірений судом та відображені у ньому нарахування відповідають умовам кредитного договору. За таких обставин, суд задовольняє позовні вимоги ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» частково. Суд вважає, що зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає з наступних підстав. Як встановлено судом, 11.05.2007 року між ВАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра») та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №8/2007/840-К/962-Н. Відповідно до умов Договору Банк надав [PERSON] кредит у розмірі 136 200,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,49% річних до 20.04.2021 року, а вона зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому Договором (а.с. 13-17 т. 1). 11.05.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] на забезпечення виконання останньою зобов`язань за кредитний договором № 8/2007/840-К/962-Н від 11.05.2007 року був укладений договір іпотеки № 8/2007/840-К/962-Н/1, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Куліш В.І. за реєстровим № 1272, предметом іпотеки за яким є вищезазначена квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с. 211-214 т. 2). Як передбачено пунктом 1.1 кредитного договору, укладеного між Банком та [PERSON] , Банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 136 200,00 доларів США у порядку і на умовах, визначених цим Договором (а.с. 5 т. 1). Пунктом 1.2 Договору визначено, що цільовим використанням кредиту є проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 11.05.2007 року, що укладений між Позичальником та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , згідно якого Позичальник придбаває у власність нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] . У пункті 1.3.1 Договору сторони обумовили, що відсотки за користування кредитом розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,49% річних. Пунктом 3.3.2 Договору визначено, що щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 1723,45 доларів США. Позичальник вносить черговий мінімальний платіж, визначений у п. 3.3.2 цього Договору, щомісячно до 20 числа поточного місяця (а.с. 3.3.3). Додатковою Угодою № 1 від 13.08.2008 року до кредитного договору № 8/2007/840-К/962-Н від 11.05.2007 року між Банком та [PERSON] сторони погодили, що щомісячна суму мінімального необхідного платежу складає 1559,81 доларів США (а.с. 67 т. 1). [PERSON] оскаржує кредитний договір з тих підстав, що Банк ввів її в оману щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки, загальної сукупної вартості, абсолютного значення подорожчання кредиту та необхідності сплачувати Банку комісію за дострокове погашення кредиту. Її волевиявлення на укладання кредитного договору на умовах, зазначених в цьому договорі, не було; Банком не було надано їй інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, як це передбачено Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою Національного банку України від 10.05.2007 року № 168. Однак, як встановлено судом, кредитний договір між сторонами був укладений 11.05.2007 року, в той час як Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, набрали чинності 05.06.2007 року. Тобто посилання відповідача на недотримання позивачем під час укладення кредитного договору Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту є недоречним. За змістом положень статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 11.05.2007 року) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі, зокрема, про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо). У договорі про надання споживчого кредиту зазначається у тому числі детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача. Тобто, вимоги статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» на дату укладення оспорюваного договору не передбачали обов`язку банку надати детальний розпис сукупної вартості кредиту в окремому документі. Спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; [PERSON] на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови протягом більш ніж 7 років; умови кредитного договору містять повну інформацію щодо умов кредитування: строку надання кредиту (пункт 1.4), розміру процентної ставки (пункт 1.3.1), порядку її нарахування (пункт 3.4), переліку, розміру й бази розрахунку неустойки (пункт 5); періоду внесення платежів (пункт 3.3.3); відповідальності за порушення умов договору. Враховуючи зміст наведених пунктів кредитного договору, [PERSON] з моменту підписання цього договору обізнана щодо оплатності наданого кредиту, свого обов`язку вносити плату за користування кредитом, розміру процентів, порядку їх сплати та відповідальності за прострочення погашення кредиту. Таким чином, позивач була проінформована про всі істотні умови договору, спосіб та терміни погашення кредиту, його сукупну вартість, розмір та терміни сплати процентів та інших платежів, у зв`язку з чим не можна визнати кредитний договір недійсним в цілому. Також, суд вважає необхідним зазначити, що не є підставою недійсності кредитного договору посилання [PERSON] на те, що щомісячний платіж у розмірі 1723,45 долари США та передбачений Додатковою угодою № 1 щомісячний платіж у розмірі 1559,81 доларів США, не відповідає процентній ставці за кредитом у розмірі 12,49 % річних, а також доводи щодо порушення Банком порядку зарахування коштів на погашення кредиту, оскільки такі посилання стосуються правильності розрахунку кредитної заборгованості, а не дійсності правочину, на підставі якого виникли правовідносини між сторонами. Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12 грудня 2018 року по справі № 444/484/15-ц (провадження № 61-10156св18). Разом з тим, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України). На підставі пункту 4.3.11 кредитного договору при здійснення повного дострокового погашення кредиту протягом перших двох років дії кредитного договору позичальник зобов`язаний сплатити банку комісію у розмірі 2 % від початкової суми кредиту. За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Таким чином, комісія у розмірі 2 % від початкової суми кредиту за дострокове повернення кредиту є платою за послуги, що супроводжують кредит, а саме: за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним в силу частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Водночас, статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У пункті 7.3 кредитного договору сторони погодили збільшення строку позовної давності до десяти років. Згідно з частиною 1 статті 260 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частинами 3 та 4 статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як встановлено, спірний кредитний договір був укладений сторонами 11.05.2007 року, а із зустрічним позовом [PERSON] звернулася до суду лише 23.02.2018 року, тобто після спливу більш ніж десяти років після укладення спірного договору, а отже і після спливу погодженого сторонами десятирічного строку позовної давності. З огляду на зазначене, з урахуванням заяви представника позивача про застосування строку позовної давності до зустрічних вимог [PERSON] , суд приходить до висновку про відмову відповідачеві у задоволенні позову в цій частині вимог у зв`язку з пропуском відповідачем строку позовної давності. За таких обставин, суд відмовляє [PERSON] у задоволенні зустрічного позову в повному обсязі. Відповідно до статті 141 ЦПК України, оскільки позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3654,00 грн. Оскільки суд дійшов висновку про відмову [PERSON] у задоволенні позову, судові витрати відповідно до статті 141 ЦПК України останній не відшкодовуються.

Outcome: partial