Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

27 січня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою в якій просив встановити факт того що [PERSON] , яка померла [INFO] є рідною сестрою [PERSON] , яка померла [INFO] ; встановити факт прийняття [PERSON] , яка померла [INFO] спадщини після померлої [INFO] [PERSON] , шляхом вступу в управління і володіння спадковим майном; визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] право власності на земельну ділянку, площею 2,62 га, розташовану на території Хомутецької сільської ради Миргородського району Полтавської області, призначену для ведення особистого селянського господарства згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №066710 від 14.07.2003 року, яку та прийняла після померлої [INFO] [PERSON] . На підтвердження позовних вимог вона вказував на те, що [INFO] в с.Хомутець Миргородського району Полтавської області померла його рідна тітка [PERSON] , з якою на день її смерті була зареєстрована її рідна сестра та його матір [PERSON] . Відповідно до проекту розташування земельних часток (паїв) в межах реформованого КСП ім.Шевченка та складання державних актів на право власності на землю на території Хомутецької сільської ради Миргородського району, тітка була включена до списку власників земельних часток (паїв) з видачею їй сертифікату серії ПЛ №0036967, а вже після її смерті було виготовлено та зареєстровано на її ім`я державний акт на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №066710 від 14.07.2003 року, площею 2,62 га призначену для ведення особистого селянського господарства, якій як не витребуваній земельній ділянці зараз надано кадастровий номер 5323288200:00:007:0492, вартістю 69298,37 гривень. Його матір [PERSON] після смерті сестри [PERSON] фактично прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння її рухомим майном, речами домашнього вжитку, меблями в будинку, сільськогосподарським інструментом. [INFO] його матір померла. Після її смерті позивач прийняв спадщину. Коли останній звернувся до нотаріуса з приводу оформлення спадщини після смерті матері на право на земельну частку (пай), яке вона згідно ст. 549 ЦК УРСР 1963 року прийняла як спадщину після смерті своєї сестри [PERSON] , йому було відмовлено про причині відсутності правовстановлюючого документу на земельну частку (пай), у зв`язку з не підтвердженням факту прийняття спадщини його матір`ю після смерті її сестри, не підтвердження факту родинних відносин між ними. Оскільки при життя його тітка не встигла отримати на своє ім`я сертифікат на право на земельну частку (пай), його матір не змогла оформити на своє ім`я прийняту нею цю спадщину, тому [PERSON] просить суд задовольнити його вимоги. В судове засідання позивач [PERSON] на виклик суду не з`явився, до суду подав заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності за участі його представника адвоката Москаленко М.П. (а.с.34). Представник позивача [PERSON] , адвокат Москаленко М.П., що діє на підставі ордеру на надання правової допомоги (а.с. 37) позовні вимоги свого довірителя підтримав, просив їх задоволити з підстав вказаних у позовній заяві. Представник відповідача Хомутецька сільська рада свого представника в судове засідання не направила, установа подала заяву, в якій просила справу розглянути за відсутності їхнього представника, проти позовних вимог [PERSON] не заперечувала (а.с.60,76). Заслухавши пояснення представника позивача, покази свідків, вивчивши та проаналізувавши всі докази зібрані по справі, суд вважає, що позовна заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] в с.Хомутець Миргородського району померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією акту про смерть № 54 складеного 15 вересня 1998 року (а.с.45).. За життя [PERSON] склала заповіт, яким належний їй житловий будинок з надвірними господарчими спорудами, що знаходиться в с.Хомутець Миргородського району та все належне їй майно заповіла в рівних частинах [PERSON] та [PERSON] (а.с. 77). На день смерті [PERSON] разом з нею була зареєстрована і проживала її сестра [PERSON] , 1920 року народження, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Хомутецької сільської ради Миргородського району Полтавської області (а.с.6). Крім того у витязі з погосподарської книги особовий рахунок № [NUMBER] зазначено, що [PERSON] , [INFO] є головою двору, [PERSON] , 1909 року народження - сестра (а.с.9). Відповідно до проекту розташування земельних часток (паїв) в межах реформованого КСП ім.Шевченка та складання державних актів на право власності на землю на території Хомутецької сільської ради Миргородського району, тітка була включена до списку власників земельних часток (паїв) з видачею їй сертифікату серії ПЛ №0036967, а вже після її смерті було виготовлено та зареєстровано на її ім`я державний акт на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №066710 від 14.07.2003 року, площею 2,62 га призначену для ведення особистого селянського господарства, якій як не витребуваній земельній ділянці зараз надано кадастровий номер 5323288200:00:007:0492, вартістю 69298,37 гривень (а.с.7,78). Його матір [PERSON] після смерті сестри [PERSON] фактично прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння її рухомим майном, а саме : речами домашнього вжитку, меблями в будинку, сільськогосподарським інструментом, крім того вона вважається такою, що прийняла і іншу частину спадщини - земельну ділянку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 Цивільно-процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Факт того, що [PERSON] , яка померла [INFO] була рідною сестрою [PERSON] , яка померла [INFO] , та прийняття спадщини [PERSON] після смерті своєї сестри [PERSON] підтвердили в судовому засіданні свідки, [PERSON] та [PERSON] , які показали, що знали за життя обох сестер, коли [PERSON] занедужала її до себе забрала сестра [PERSON] , разом вони прожили років десять. Після смерті сестри [PERSON] користувалася її речами, фактично прийняла спадщину після смерті сестри. Таким чином, суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, підтверджують те, що [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрами, а також той факт, що [PERSON] , яка померла [INFO] прийняла спадщину після померлої [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння майном. Отже, маються всі підстави для задоволенню позову в частині встановлення факту родинних відносин, оскільки встановлення факту родинних відносин породить для заявника певні юридичні наслідки та іншого шляху для підтвердження факту родинних відносин не існує, а також встановлення факту прийняття спадщини. Згідно із частиною четвертою Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною п`ятою Прикінцевих та перехідних положень передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, за змістом указаних норм відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року , якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року. Згідно з ст. 529 Цивільного кодексу УРСУ в редакції 1963 року встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Статтею 548 ЦК Української РСР 1963 року передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК Української РСР 1963 року, передбачає, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Статтею 551 ЦК Української РСР 1963 року передбачено, що якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Це право померлого спадкоємця може бути здійснене його спадкоємцями на загальних підставах протягом строку, що залишився для прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Стаття 525 ЦК Української РСР 1963 року, визначає, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК Української РСР 1963 року, передбачено, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до пункту 3.1. Листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (згідно із статтею 392 Цивільного кодексу України). Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно пункту «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України. Відповідно до ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст.1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. Спадкоємець який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв всю спадщину. Позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.12). Згідно повідомлення Миргородської державної нотаріальної контори встановлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] не заводилась. А по померлій [INFO] [PERSON] заведена спадкова справа, спадщину після якої прийняв її син [PERSON] , інших заяв про відмови чи про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] до нотаріальної контори не надходило (а.с.28,29). Згідно листа Полтавського обласного нотаріального архіву встановлено, що згідно перевірки Алфавітних книг обліку спадкових справ Першої та Другої миргородських державних нотаріальних контор втановлено, що спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] не заводилась та в Книгах реєстрації спадкових справ зазначених державних контор не реєструвалась (а.с.55). Таким чином, в судовому засіданні позивачем були доведені факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , а також факту прийняття спадщини [PERSON] , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року. Також, позивачем підтверджено його право на спадкування земельної ділянки на підставі закону. Оскільки недоведеність даних фактів перешкоджали, позивачу оформити право на спадщину в позасудовому порядку, суд вважає за необхідне визнати також за ним право власності на вищезазначену земельну ділянку. В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, суд,

Outcome: approved