Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

28.09.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення боргу розміром 17000 доларів США з [PERSON] на підставі укладеного між ними договору позики. 23.11.2016 року позивачкою було уточнено позовні вимоги, відповідно до яких вона просила суд стягнути з [PERSON] на підставі договору позики 136000,00 грн основної позики, а також 74566,00 грн відсотків за користування нею за період з 13.06.2013 року по дату ухвалення рішення суду, а всього - 210566,00 грн. 05.12.2016 року позовні вимоги [PERSON] в черговий раз були уточнені. Так, вона вже просила стягнути з [PERSON] на підставі того ж договору позики 440300,00 грн, що в еквіваленті дорівнює 17000 доларів США, та 214334,45 грн процентів за користування позикою за період з 13.06.2013 року по 05.12.2016 року, а всього - 654634,45 грн, а також понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 9600,00 грн та витрати, пов'язані з прибуттям її представника до суду, у розмірі 7778,00 грн. 20.12.2016 року [PERSON] востаннє змінила свої позовні вимоги та остаточно просила суд стягнути з [PERSON] 440300,00 грн, що в еквіваленті дорівнює 17000 доларів США, 6951,04 грн в рахунок відшкодування 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 13.06.2013 року по 20.12.2016 року, а всього - 447251,04 грн, крім того, також понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 12800,00 грн та витрати, пов'язані з прибуттям її представника до суду, у розмірі 9453,00 грн. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримав змінені позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на ті обставини, що 13.06.2013 року [PERSON] на підставі договору позики взяла в борг у його довірительки 136000,00 грн, що на той час було еквівалентно 17000 доларів США, які зобов'язалася повернути до 13.06.2016 року, однак до цього часу їх так і не повернула. Саме тому позивачка нині і просить стягнути їх разом з 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, понесеними нею витратами на правову допомогу та витратами, пов'язаними з прибуттям її представника до суду, у судовому порядку. Також представник позивачки підкреслив, що договір позики є договором реальним, а тому при його наявності відпадає потреба у складенні будь-яких інших документів на підтвердження факту передачі коштів від позикодавця позичальникові. Представник відповідачки в судовому засіданні позовних вимог [PERSON] не визнав категорично, посилаючись на те, що дійсно між його довірителькою [PERSON] та позивачкою [PERSON] 13.06.2013 року було укладено договір позики, відповідно до істотних умов якого підтвердженням передачі коштів є розписка позичальника про їх отримання від позикодавця, однак такої розписки [PERSON] не писала та жодних коштів на підставі цього договору від [PERSON] не отримувала, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до наступного висновку. Так, своїми підписами у договорі позики (а.с.3, 25) сторони даної цивільної справи [PERSON] та [PERSON] засвідчили факт наявності між ними договірних відносин. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). З п.1.1. згаданого вище договору позики вбачається, що саме в порядку та на умовах, визначених цим договором, позикодавець надає позичальнику безпроцентну позику, а останній зобов'язується повернути її у визначений цим договором термін. А у п.7.8. цього договору позики чітко прописано, що у його тексті сторонами зафіксовані усі істотні умови, що стосуються позики. Сторони обумовили між собою розмір позики у 136000,00 грн, що на момент укладення договору було еквівалентно 17000,00 доларів США, та те, що позикодавець надає позику позичальнику в день підписання договору (п. 2.1. та п. 3.1. договору), однак поряд з цим вони самостійно визначили також і те, що підтвердженням передачі цих коштів є виключно розписка позичальника про їх отримання від позикодавця (п.3.3. договору). Статтею 1046 ЦК України встановлено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Суд погоджується з твердженням представника позивачки про те, що сам по собі договір позики є реальним та не потребує додаткових документів на підтвердження його укладення, але таким він є лише за тієї умови, що у його тексті зафіксовано факт передачі коштів від позикодавця позичальникові. У даному ж конкретному випадку сторони добровільно домовилися про те, що факт отримання коштів від позикодавця позичальником обов'язково має бути підтверджений розпискою останнього, однак суду така розписка надана не була, що свідчить на користь сторони відповідача та спростовує твердження сторони позивача про фактичне передання відповідачці обумовленої суми коштів. В матеріалах справи міститься лише копія розписки [PERSON] від 01.02.2015 року про те, що вона частково віддає [PERSON] борг у сумі 5481,00 грн, але у суду немає жодних підстав вважати, що вона має хоч якесь відношення до укладеного між ними договору позики від 13.06.2013 року (а.с.35). Тож, дійсно сторонами належним чином було обумовлено надання позики позивачкою відповідачці, однак факту безпосереднього її передання в судовому засіданні ні встановлено, ні доведено не було, у зв'язку з чим суд і прийшов до твердого переконання про необхідність відмовити у задоволенні позову [PERSON] На підставі наведеного та ст.626 - 628, 1046 ЦК України,

Outcome: dismissed