Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

27.09.2019 [PERSON] звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення аліментів на утримання батька. Позовні вимоги мотивує тим, що з 16.12.1982 по 29.04.1984 при виконанні обов`язків військової служби на території Афганістану, де велися бойові дії, отримав осколкові поранення голови, грудної клітки та правої руки, внаслідок чого в 2005 році його було визнано інвалідом 3 групи, в 2016 році - 2 групи, а з 2017 року - інвалідом 1 «Б» групи. За висновком МСЕК він «потребує постійного стороннього догляду». Внаслідок хвороби позивачу обіцяли надавати допомогу його діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , тому позивачем було переписано на сина будинок, а на дочку - квартиру. З часом відповідачі припинили надавати позивачу будь-яку допомогу, оскільки були зайняті власними бізнесами. В 2017 році позивач півроку лежав в лікарні та госпіталі, відповідачі відвідали його лише декілька разів, проте ніякої допомоги не надали та не надають по теперішній час, але розпоряджаються подарованим майном. На зауваження [PERSON] , як батька, про недопустимість такої поведінки своєму синові, останній вдарив його, щоб він мовчав. Тому, зважаючи на вищевказані факти негідної поведінки дітей, позивач фактично залишився без майна та засобів існування. Пенсія, що виплачується позивачу державою, ледь покриває його витрати на ліки та потреби обслуговування. Відповідачі мають стабільний заробіток, ведуть підприємницьку діяльність, мають у власності житлові приміщення, автомобілі та земельні ділянки, тому з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, відповідачі мають можливість сплачувати позивачу аліменти. Позивач просить суд стягнути з відповідачів на свою користь аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку з кожного, щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21.10.2019 відкрито провадження по даній справі та призначено підготовче засідання. 06.11.2019, після відкриття провадження по справі, у підготовчому засіданні Вінницьким міським судом Вінницької області було встановлено, що зазначена справа була прийнята Вінницьким міським судом до свого провадження з порушенням правил підсудності, оскільки і позивач [PERSON] , і відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в с. Зарванці, Вінницького району Вінницької області, що територіально відноситься до підсудності Вінницького районного суду Вінницької області, тому було винесено ухвалу про передачу даної цивільної справи на розгляд до Вінницького районного суду Вінницької області. Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 03.12.2019 цивільну справу № 127/26824/19 прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання. 24.03.2021 на адресу Вінницького районного суду Вінницької області від відповідачів [PERSON] та [PERSON] надійшли письмові пояснення, зі змісту яких вбачається, що [PERSON] вказав в позовній заяві, що він служив в Афганістані і отримав поранення в 1984 році, але це все не правда, ніякого поранення в нього не було. Довідки про поранення він купив і підробив. [PERSON] почув, що інвалідам 1-ї групи в кого є поранення, держава виплачує 300 000,00 грн. тоді він вирішив ще і ці довідки купити, він їздив в Санкт-Петербург і в Подільськ (Росія) в архів, і хотів купити там довідку , але купити їх йому не вдалося, на запит прийшла відповідь, що поранень у Ковтуна не було, але він все одно підробив довідку з Санкт-Петербурга, зробив ксерокопію архівної довідки № 8/П27375 від 23.03.2019 і підробив все на свою користь, а саме: «убытие в госпиталь, прибытие из госпиталя [PERSON] отражено, что находился на излечении по поводу мелких осколочных ранений головы, груди и правой руки», в оригінальній архівній довідці написано так: «убытие в госпиталь, прибытие из госпиталя [PERSON] неотражено», штамп на підробленій копії нечіткий і не читається. Якби у [PERSON] були поранення, то він був би інвалідом ще з 1984 року, коли демобілізувався з служби, але 3 групу він отримав лише в 2005 році по гіпертонії, через 21 рік після служби, а 2 групу він купив у 2016 році. 05.04.2021 на адресу Вінницького районного суду Вінницької області через систему «Електронний суд» від [PERSON] надійшла заява про зміну предмету позову, яка мотивована тим, що крім обставин, які викладені в позовній заяві, позивач зазначає, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.05.2018, яке набрало законної сили 05.06.2018, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договорами позики від 31.12.2012, 20.12.2013 в розмірі 118000 доларів США, а також суму боргу за договором позики від 26.09.2017 в розмірі 23500 грн; стягнуто на користь [PERSON] суму боргу за договорами позики від 25.03.2011 в розмірі 112000 доларів США. 11.09.2018 державним виконавцем Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Штельмахом Дмитром Вікторовичем винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень № 57178518 та № 58873326, та накладено арешт на майно і кошти боржника ( [PERSON] ). Також, крім боргових зобов`язань, він несе ряд інших витрат: наймає спеціалізовану медичну сестру для здійснення постійного догляду, яка отримує в середньому 9000 грн; придбає ліки щомісячно в середньому 1500 грн; проходить реабілітаційні процедури та лікування в спеціалізованих медичних закладах, що становить в середньому 15000 грн на місяць; витрати на транспорт (таксі) та харчування - в місяць в середньому 5000 грн. Таким чином, оскільки він є інвалідом 1 групи, непрацездатним, власного житла не має, має єдиний дохід у вигляді пенсії в розмірі 11 200 грн, на яку звернуто стягнення по виконавчим провадженням, та має заборгованість приблизно в 6000000 грн, тому він має необхідність в матеріальній допомозі, яку відповідачі, які є його рідними дітьми, мають можливість сплачувати. Тому просить стягнути з відповідачів на свою користь аліменти в розмірі 15000 грн з кожного щомісячно, починаючи з дати подання позову, і довічно, а також стягнути понесені судові витрати. 19.04.2021 на адресу Вінницького районного суду Вінницької області надійшов відзив на позовну заяву з урахуванням заяви про зміну предмета позову від відповідачів [PERSON] та [PERSON] , який мотивований тим, що позивач свої вимоги обгрунтовує тим, що він є непрацездатним, отримує пенсію, більшу частину з якої витрачає на придбання продуктів харчування, а тому, зважаючи на скрутне матеріальне становище, він потребує матеріальної допомоги, яку має можливість надавати йому повнолітній син [PERSON] . Однак [PERSON] отримує соціальне забезпечення від держави в достатньому розмірі, оскільки розмір пенсії, яку він отримує, перевищує розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, також отримує інші пільги від держави. Крім того, всі комунальні послуги, що пов`язані з будинком, повністю сплачує [PERSON] (світло, газ, охорона), обслуговує будинок, подвір`я, город, сад; мати [PERSON] прибирає в будинку, купує продукти та готує їжу. З приводу зазначення [PERSON] щодо боргів, то слід зазначити, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] віддали борги [PERSON] а саме: [PERSON] - 22000 доларів США; [PERSON] - 5000 доларів США; [PERSON] - 10500 доларів США та 3000 євро; [PERSON] - 3500 євро. Крім того, [PERSON] зареєстрований як приватний підприємець, тому за вказаних обставин слід відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] . Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 05.04.2021 прийнято заяву [PERSON] про зміну предмета позову. 27.05.2021 на адресу Вінницького районного суду Вінницької області через систему «Електронний суд» від [PERSON] надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, яка мотивована тим, що, встановлюючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі, він виходив з того, що він ніяких інших доходів окрім пенсії не отримує, а також з розміру витрат, необхідних для його існування та лікування, а саме: витрати за комплексні обіди та вечері; послуги нетрадиційної мануальної терапії; постійні витрати на ліки, пересування, одяг, взуття, засоби особистої гігієни; стягнення по виконавчому провадженні. Отже, постійні обов`язкові витрати щомісяця становлять 18542 грн, що значно перевищує розмір отримуваної ним пенсії 10 600 грн. Тому просить стягнути з відповідачів на свою користь аліменти в розмірі 10000 грн з кожного щомісячно, починаючи з дати подання позову, і довічно, а також стягнути понесені судові витрати. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 27.05.2021 прийнято заяву [PERSON] про зменшення розміру позовних вимог. 14.06.2021 на адресу Вінницького районного суду Вінницької області надійшов відзив на позовну заяву з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від відповідачів [PERSON] та [PERSON] , який мотивований тим позивач [PERSON] звернувся з позовом про стягнення аліментів, хоча матеріально забезпечений краще ніж відповідачі, оскільки він отримує пенсію в розмірі 11 498,50 грн, лише за цей рік він отримав 68 991 грн, що набагато вище прожиткового мінімуму; відмовився від соціального працівника для того, щоб отримувати більшу пенсію, що свідчить про те, що він здатний сам себе обходити. Також позивач надав договір про надання послуг нетрадиційної мануальної терапії, однак висновку лікаря про необхідність проведення цієї терапії не надав, тому достеменно невідомо чи взагалі потрібна йому дана терапія. Крім цього, жодний договір не завірений печаткою, що викликає сумніви в їх достовірності. В травні 2021 року [PERSON] соціальна служба Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області видала безкоштовно путівку в санаторій м. Моршин тривалістю 21 день, однак відповідно до копії акту приймання-передачі послуг від 15 травня 2021 року йому було організовано гаряче харчування ФОП [PERSON] в той час, коли він знаходився в санаторії. Також у [PERSON] є жінка [PERSON] , яка проживає в м. Шостка Сумської області, і більшу частину часу він проживає там, а до Вінниці приїжджає тільки на судові засідання. Їхня мати проживає і знаходиться постійно в будинку, де зареєстрований позивач, однак вона жодного разу не бачила, щоб до будинку доставляли якісь продукти харчування. Борги позивача, на які він посилається, є фіктивними, позивач постійно навмисно бере, а його сім`я потім змушена їх погашати. Також [PERSON] дійсно є приватним підприємцем ІІ групи оподаткування та займається вантажними перевезеннями, має 2 автомобілі та 2 водія. ЇЇ дохід за 2020 рік склав 766 577,00 грн., при цьому чистий річних дохід склав 204 877 грн, тобто 17 073 грн на місяць. Також на її утриманні знаходяться двоє неповнолітніх дітей, на кожну з яких на утримання в місяць припадає 5691 грн. [PERSON] також є приватним підприємцем ІІ групи оподаткування та займається ремонтом автомобілів, має найманого працівника. Його дохід за 2020 рік становить 300 000, 00 грн, при цьому чистий дохід складає 189 351,60 грн, тобто 15 779,30 грн на місяць. Також на його утриманні знаходиться малолітня дочка та дружина, яка перебуває в декретній відпустці. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 24.06.2021 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Воронцова О.В. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Суду пояснила, що [PERSON] є хворою людиною, тому потребує лікування та сторонньої допомоги для життя. При цьому, відповідачі мають змогу надавати кошти на утримання батька, оскільки мають гарний заробіток від підприємницької діяльності. З урахуванням всіх необхідних витрат пенсії [PERSON] , яка складає 10000 грн, не вистачає. Оскільки він хворіє, то вимушений користуватись послугами лікаря-реабілітолога, а також замовляє комплексні обіди, оскільки ним немає кому опікуватись. Витрати [PERSON] складають: комплексні обіди - 8000 грн, послуги масажу - 8000 грн, відрахування за рішеннями суду -\- 4000 грн, а також інші витрати. Що стосується чеків за послуги з надання комплексних обідів, зазначила, що оскільки дані послуги поставляються постійно, тому і чеків немає. Автомобілі та СТО, що знаходяться у власності позивача, на даний час оспорюються в судовому порядку щодо визнання даного майна спільною сумісною власністю. Також [PERSON] є інвалідом І групи, однак пільгами не користується. Те, що відповідачі розрахувались з його боргами та сплачували кошти за лікування, не свідчить про те, що [PERSON] має змогу самостійно це робити. Твердження відповідачів про те, що документ про отримання поранення підроблений, що [PERSON] вийшов з асоціації перевізників, що виносить речі з будинку та дарує стороннім людям, будь-якими доказами не підтверджені. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Суду пояснила, що твердження позивача про те, що він служив в Афганістані, є брехнею, у зв`язку з чим вона звернулась до прокуратури та на даний час по даному факту проводиться перевірка. Крім цього, [PERSON] вказав в позовній заяві, що він служив в Афганістані і отримав поранення в 1984 році, але це все неправда, ніякого поранення в нього не було. Довідки про поранення він купив і підробив. Якби у [PERSON] були поранення, то він був би інвалідом ще з 1984 року, коли демобілізувався зі служби, але 3 групу він отримав лише в 2005 році по гіпертонії, через 21 рік після служби, а 2 групу він купив у 2016 році. [PERSON] є членом асоціації міжнародних вантажних перевезень, тому у випадку виходу з членства асоціації йому виплатять 10000 доларів США. Крім цього, [PERSON] має у власності рухоме майно та СТО, а також є власником фірми в Польщі, яка продається за 10000 доларів США. Коли [PERSON] перебував в лікарні, вони з братом доглядали за ним за свої кошти. На даний час [PERSON] сторонньої допомоги не потребує, оскільки часто подорожує (неодноразово був за кордоном). Що стосується надання послуг комплексного харчування, зазначила, що з 09.06.2021 по 21.06.2021 [PERSON] перебував в м. Шорстка Сумської області, однак надає докази, що отримував дані послуги. Більше того, [PERSON] є близьким другом [PERSON] . Стосовно своїх доходів пояснила, що отримує 867 000 грн, однак її чистий річний дохід складає 204 000 грн, тобто, 17 000 грн на місяць, при цьому на її утриманні перебуває двоє дітей. Також зазначила, що [PERSON] поводить себе аморально, постановою суду його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення - насильство в сім`ї. Відповідач [PERSON] суду пояснив, що 21 січня 2021 року [PERSON] побив їхню матір, а коли він заступився за неї, то [PERSON] побив ще й його. [PERSON] проживає в подарованому йому будинку, однак всі комунальні платежі він сплачує та купує продукти харчування. Вони з сестрою неодноразово сплачували борги за батька. Середньомісячний дохід його складає 15000 грн, однак на його утриманні перебуває малолітня дитина та дружина, яка перебуває у декретній відпустці. Також він винаймає квартиру, оскільки не має можливості проживати у подарованому йому будинку. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - адвокат Клепікова О.С. в судовому засіданні зазначила, що позовні вимоги є цілком безпідставними, просила відмовити в їх задоволенні. Також додала, що за все життя [PERSON] знущався над дружиною та дітьми. Його дохід у виді пенсії в розмірі 12000 грн є цілком достатнім для життя. Крім цього, він користується соціальними пільгами. В [PERSON] в Польщі є фірма, яка також приносить додатковий дохід. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що [PERSON] необхідна нетрадиційна медицина. Коли [PERSON] захворів, то відповідачі продали свої автомобілі, щоб його вилікувати. За клопотанням учасників справи в судовому засіданні були допитані свідки. Так, свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] отримує пенсію в розмірі 12000 грн, яку він витрачає на свою жінку, яка проживає в м. Шостка Сумської області, горілку та на будівельні матеріали для своєї сестри. Комунальні послуги, які взимку складають 15000-16000 грн, сплачують відповідачі по справі. Коли [PERSON] захворів, то діти витратили близько 60000 грн, а також свої сили та час. Крім цього, [PERSON] постійно бере кошти в кредит та в борг, які відповідачі постійно віддають за нього, навіть продали свої автомобілі, щоб віддати його борги. Відповідачі працюють у неї, оскільки у неї є своя ліцензія на ведення бізнесу. Зазначила, що лікар до [PERSON] не приходить, а також їжу йому не доставляють. Свідок [PERSON] суду показав, що йому відомо, що [PERSON] отримує пенсію 12000 грн, а також у нього є соціальна допомога. Ніяких витрат по утриманню будинку він не несе, а витрачає все на свої потреби. Коли у [PERSON] був інсульт, то відповідачі по справі витрачали власні кошти на його лікування, а також доглядали за ним. Після інсульту у позивача також був гепатит, тому відповідачі також витрачали власні кошти на лікування. Йому відомо, що у позивача були борги, які за нього віддавали відповідачі. Діти також самі сплачували за своє навчання. У [PERSON] знаходиться на утриманні дружина, яка перебуває у декретній відпустці. У [PERSON] у власності є два автомобілі та два причіпа, які вона використовує у власному бізнесі, а у [PERSON] у власності транспорту немає. Свідок [PERSON] суду показав, що знає сім`ю [PERSON] ще з 2002 року. Він позичав [PERSON] спочатку 10000 доларів США, які віддали його діти, а потім 5000 доларів США, які повернув [PERSON] , продавши свій автомобіль. Коли [PERSON] захворів, то діти докладали усіх зусиль для його лікування. Йому відомо, що [PERSON] є інвалідом І групи та отримує пенсію в розмірі 10000-14000 грн. Також зазначив, що у [PERSON] негативне відношення до своїх дітей. Від допиту в судовому засіданні свідка [PERSON] сторона відповідачів відмовилася. Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від17.07.1997«Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судом установлено, що [PERSON] являється інвалідом І групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 5). Копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 593721 встановлено, що [PERSON] являється інвалідом першої «Б» групи безтерміново (т. 1 а.с. 8). [PERSON] являється батьком відповідачів [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження, виданих повторно, серії [NUMBER] від 18.09.2019 та серії [NUMBER] від 18.09.2019 (т. 1 а.с. 9, 10). 13.04.2012 [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (Дарувальники), та [PERSON] , [INFO] (Обдаровувана), уклали договір дарування частки квартири, зареєстрований в реєстрі за № 2404, відповідно до якого дарувальники передали безоплатно у власність, а обдаровувана прийняла дарунок - 3/5 частки квартири [ADDRESS] (т. 1 а.с. 42). 22.10.2012 [PERSON] , [INFO] ( Дарувальник ), та [PERSON] , [INFO] (Обдаровуваний), уклали договір дарування житлового будинку, зареєстрований в реєстрі за № 737, відповідно до якого дарувальник передав безоплатно у власність, а обдаровуваний прийняв дарунок - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] (т. 1 а.с. 43). Відповідно до копії витягу з ІКІС ПФУ (Підсистема Призначення та Виплати Пенсії), [PERSON] , [INFO] , з 01.12.2019 року довічно призначено згідно з Законом України щомісячну пенсію в розмірі 10647 грн (т. 1 а.с. 44-45). Відповідно до копії відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, за 2019 рік [PERSON] отримав 300 грн державної та соціальної матеріальної допомоги (т. 1 а.с. 105). Згідно з довідкою, виданою Головним управлінням Державної податкової служби України у Вінницькій області № 1491/К/02-32-50-08-02 від 30.01.2020, [PERSON] перебуває на податковому обліку у Вінницькому управлінні ГУ ДПС у Вінницькій області з 25.10.1994. З 01.01.2019 по 31.12.2019 дохід від підприємницької діяльності [PERSON] склав 0,00 грн (т. 1 а.с. 106). З 10.04.2019 до 02.05.2019 [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у Вінницькому госпіталі для ветеранів війни з діагнозом: ІХС дифузний кардіосклероз СН1 ст. ГХ 3 ст.3 ст. Дуже високий ризик наслідки ГПМК в басейні. С.м.а. зліва у вигляді правобічного геміпарезу ДАЕ 3 ст. церебростенічний синдром, помірні когнітивні розлади, хронічний подагричний артрит, поліартрит, інфекція сечовивідних шляхів, безсимптомна бактеріурія, що підтверджується ксерокопією виписки з історії хвороби [PERSON] № 2162 (т. 1 а.с. 176). З 20.01.2020 до 22.01.2020 [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Центрального регіону в клініці абдомінальної хірургії з діагнозом: Жовчнокам`яна хвороба, хронічний калькульозний холецестит загострення, Гіпертонічна хвороба ІІІ стадія 2 ступень, ІХС, дифузний кардіосклероз, часта суправентрикулярна екстрасистолія, міграція водія ритму, СН 1. Ризик 4, наслідки ГПМК за геморагічним типом. 04.03.2017 у вигляді помірного геміпарезу з права та вестибулоатаксичного синдрому, що підтверджується копією виписного епікризу № 772 (т. 1 а.с. 101). З 23.06.2020 по 03.07.2020 [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «ВОКГВВ ВОР» Неврологічне відділення № 2 з діагнозом: Стійкі наслідки ГПМК за ішемічним типом (2017р.) в басейні ЛСМА, грубий правобічний гуміпарез з порушенням функції ходи та самообслуговування, ІХС, дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІІ ст., 2 ст. ризик високий, СН І, СКХ по обом ниркам, ДГПЗ І ст., що підтверджується копією виписки з історії хвороби [PERSON] № 1769 (т. 1 а.с. 183). Позивач стверджує, що в січні 1984 року він при виконанні військового обов`язку на території Афганістану отримав осколкові поранення голови, грудної клітки та правої руки, що підтверджується копією витягу з протоколу засідання 11 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 30 липня 2019 року (т. 1 а.с. 102); копією архівної довідки від 25 березня 2019 року № 8/П-27375 (т. 1 а.с. 103); копією свідоцтва про хворобу від 02.06.2005 року № 1п/219 (т. 1 а.с. 104). В копії архівної довідки від 25 березня 2019 року № 8/П-27375 (т. 1 а.с. 103) зазначено мовою оригіналу: «В приказах командира войсковой части полевая почта 51932 за январь-март 1984 г. убытие в госпиталь, прибытие из госпиталя [PERSON] отражено, что находился на излечении по поводу мелких осколочных ранений головы, груди и правой руки». Однак на спростування даного факту стороною відповідачыв було також надано копію архівної довідки від 25.03.2019 № 8/П-27375, в якій зазначено мовою оригіналу: «В приказах командира войсковой части полевая почта 51932 за январь-март 1984 г. убытие в госпиталь, прибытие из госпиталя [PERSON] не отражено» (т. 2 а.с. 47). Суд не приймає до уваги вищезазначених копій архівних довідок, наданих і стороною позивача, і стороною відповідачів, оскільки вони містять протиріччя, тому не можуть бути належними та допустимими доказами. Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда № 40032 та плану медичної реабілітації, [PERSON] періодично проходить медичну реабілітацію (т. 1 а.с. 174, 175). На виконання вимог ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 15.03.2021 року Головне управління ДПС у Вінницькій областіповідомило, що [PERSON] , [INFO] , згідно з інформацією бази Державного реєстру фізичних осіб-платників податків за період з 1 кварталу 2019 року по 4 квартал 2020 року отримував доходи з: продаж рухомого майна - 530000,00 грн; сума страхової - 98000,00 грн; продаж рухомого майна - 10000,00 грн. [PERSON] , [INFO] , згідно інформацією з бази Державного реєстру фізичних осіб-платників податків за період з 1 кварталу 2019 року по 4 квартал 2020 року отримувала доходи з: продаж рухомого майна - 675000,00 грн; дохід виплачений самозайнятій особі - 43500,00 грн; продаж рухомого майна - 675000,00 грн; дохід виплачений самозайнятій особі - 47000,00 грн; дохід виплачений самозайнятій особі - 43500,00 грн; дохід виплачений самозайнятій особі - 8500,00 грн; сума страхової - 9254,38 грн; дохід виплачений самозайнятій особі - 77328,00 грн; соціальні виплати з відповідних бюджетів - 4436,00; дохід виплачений самозайнятій особі - 76000,00 грн; дохід виплачений самозайнятій особі - 41936,25 грн; соціальні виплати з відповідних бюджетів - 4436,00 грн; продаж рухомого майна - 5000,00 грн. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Згідно зі ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Як роз`яснено в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК). Згідно з ч. 2 ст. 205 СК при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. Тобто, виходячи із зазначених норм, обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів:1) походження дитини від матері, батька 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних обставин. З огляду на вищевикладене вбачається, що право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. За визначенням, наведеним у частині третій статті 75 СК України, непрацездатною вважається та особа, яка досягла пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. А необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Особа є такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання її майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом. Аналіз вищевказаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання у дочки, сина на утримання батьків можуть бути призначені за наявності юридичних складових сукупності певних умов, а саме: мати, батько не були позбавлені батьківських прав та не ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків; непрацездатність матері, батька; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка, крім іншого, не забезпечена прожитковим мінімумом. Потреба матеріальної допомоги (нужденність) полягає в тому, що батьки не мають можливості забезпечити своє гідне існування у зв`язку з відсутністю пенсій (допомоги) чи їх низького розміру, а також у зв`язку із відсутністю у них інших джерел існування. Сам факт непрацездатності батьків не є безумовною підставою для виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання, стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги. Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Відповідно до Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, а згідно з п.1.2. Методики визначення прожиткового мінімуму на одну особу та для осіб, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства економіки України та Державного комітету статистики України від 17.05.2000 № 109/95/157, прожитковий мінімум на одну особу та для осіб, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення, складається з вартісних величин: набору продуктів харчування, достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я; мінімального набору непродовольчих товарів, необхідного для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості; мінімального набору послуг, необхідного для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» визначено на 2021 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні. Водночас, з наданого позивачем витягу з ІКІС ПФУ (підсистема призначення та виплати пенсії) судом встановлено, що з 01.12.2019 довічно [PERSON] отримує пенсію в сумі 10647 грн, що є значною більшою від встановленого прожиткового мінімуму. Крім цього, позивач має ряд пільг, оскільки є інвалідом І групи. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вичерпний перелік підстав, які звільняють від доказування, визначений ст. 82 ЦПК України, і до їх переліку не належать доводи, викладені позивачем в позові. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. Як встановлено судом, [PERSON] не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що розмір отримуваної ним пенсії є значно нижчим за розмір його щомісячних витрат. Стороною позивача не надано доказів того, що отримуваний [PERSON] дохід у вигляді пенсії не забезпечує його потреб, а матеріальне становище є скрутним, не доведено недостатності доходів позивача для проживання. Стороною позивача також не підтверджено понесені витрати на лікування, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] необхідні послуги з нетрадиційної медицини. Доказів, які б підтверджували наявність у [PERSON] витрат, що перевищують його доходи, матеріали справи не містять. Також не є підставою для задоволення позову витрати на комплексні обіди, які замовляє позивач, так як в матеріалах справи відсутні докази, що [PERSON] не в змозі самостійно готувати собі їжу. Зазначене узгоджується із постановою Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 320/9091/17 (провадження № 61-2598св19). Крім цього, під час розгляду даної справи судом було встановлено, що відповідачі неодноразово допомагали [PERSON] , сплачували його лікування, несуть витрати за комунальні послуги по будинку, в якому проживає [PERSON] , а також неодноразово сплачували за [PERSON] його борги, що не заперечується стороною позивача. Слід також зауважити, що факт дарування позивачем відповідачам житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і належної йому частки квартири не створює обов`язку відповідачів щодо надання позивачу утримання у вигляді аліментів. Виходячи зі змісту статті 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення», мінімальний розмір пенсії забезпечує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому [PERSON] не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини першої статті 202 СК України, що свідчить про безпідставність та недоведеність його позовних вимог. З огляду на вищевикладені доводи сторін, враховуючи надані сторонами суду докази з позиції їх належності та допустимості, враховуючи норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04). Враховуючи, що позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed