Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

28 січня 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини, яку в подальшому уточнив. Свої вимоги мотивував тим, що 05 квітня 2002 року зареєстрував шлюб з відповідачкою, від якого мають двох доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 26 вересня 2019 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу молодша донька [PERSON] стала проживати з батьками відповідачки. На даний час остання перешкоджає його спілкуванню із донькою, він фактично не має можливості бачитися з дитиною та спілкуватися з нею. Відповідачка не бажає визначити порядок, час, місце і спосіб побачень із донькою, чинить перешкоди його побаченням із донькою, що визначені органом опіки та піклування. Він бажає виховувати свою доньку, спілкуватися з нею, між ними добрі стосунки. Посилаючись на\~те,\~що батько\~і мати\~мають рівні\~права та\~обов`язки щодо\~своїх дітей,\~зобов`язані і\~мають право\~брати участь\~у їх\~вихованні,\~спілкуватися з\~ними,\~позивач просить\~суд зобов`язати\~відповідачку не\~чинити перешкоди\~у вихованні\~та вільному\~спілкуванні з\~донькою [PERSON] \~за адресою\~постійного фактичного\~проживання батька,\~а саме:\~ [ADDRESS] \~та у\~будь-яких\~інших місцях. Крім того, позивач просить визначити такі способи участі у спілкуванні та вихованні дитини: -побачення три рази на тиждень: понеділок, середа з 08 години по 20 годину, п`ятниця з 08 до 20 години суботи, крім часу на перебування доньки у дошкільному чи шкільному закладі, без обмеження місця зустрічей та прогулянок, з можливістю відвідування дитячих розважальних закладів, парків та інших об`єктів з урахуванням думки дитини, у тому числі за місцем фактичного постійного проживання батька; -спільний відпочинок: перша половина літніх місяців червня, липня та серпня, перша половина всього строку осінніх, весняних та зимових канікул, половина усіх святкових днів дитина проводить з батьком у вказаних вище місяцях; -необмежене спілкування з донькою особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою; -у разі, якщо святкові дні припадають на день побачення батька з донькою, або цей день передує дню побаченню, або є наступним після нього, то такі дні донька проводить з батьком; -в день побачення батька з донькою він має право забирати доньку з дому/школи, інших місцях її перебування особисто. Також [PERSON] просить зобов`язати відповідачку [PERSON] за день до зустрічі з донькою надати йому точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це його особисто на наступний день з дня настання таких обставин. Ухвалою від 04 лютого 2020 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. До участі у справі як третя особа залучено орган опіки та піклування Білопільської міської ради Сумської області (том 1 а. с. 24-25). 10 лютого 2020 року від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання заперечувала проти задоволення позову, мотивуючи свою позицію тим, що графік зустрічей батька з донькою, запропонований позивачем, не підлягає задоволенню, оскільки він суперечить нормальному розвитку, навчанню та інтересам дитини. Проти проведення спільних літніх канікул заперечує, оскільки батьком не вказано, де саме він планує перебувати разом з дитиною та чи будуть створені належні умови для її перебування. Також [PERSON] зазначила, що перешкод у спілкуванні позивачу з донькою вона не чинить, йому нічого не заважає відвідувати дитину вдома, тобто за місцем проживання дитини. Крім того, вказала, що рішення органу опіки та піклування про участь батька у вихованні доньки за №27 від 13 вересня 2019 року підлягає зміні в частині перебування її щоп`ятниці з 17 год. до 20 год. суботи, оскільки не визначено за якою саме адресою буде перебувати дитина (том 1 а. с. 30-31). 10 лютого 2020 року [PERSON] подана зустрічна позовна заява до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. В своїй позовній заяві вона зазначає, що з відповідачем мають спільну малолітню доньку [PERSON] . 26 вересня 2019 року шлюб між ними розірвано, вона разом з донькою залишилися проживати за адресою: [ADDRESS] , а відповідач [PERSON] переїхав до своїх батьків за адресою: [ADDRESS] . За заявою [PERSON] комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Білопільської міської ради прийнято рішення про участь батька у вихованні малолітньої дитини. Під час відвідування та після спілкування з батьком дитина почала висловлювати побоювання щодо зміни місця проживання. Крім того, відповідач почав погрожувати їй тим, що забере дитину, змінить місце її проживання, в результаті чого вони перестали спілкуватися. Позивачка зазначає, що донька проживає разом з нею, має всі необхідні умови для комфортного проживання, повністю забезпечена всім необхідним. Натомість, відповідач не має постійного місця проживання, а отже, і відповідних умов для проживання дитини, відсутній стабільний дохід. Посилаючись на викладене, [PERSON] просить встановити місце проживання малолітньої [PERSON] разом з нею (том 1 а. с. 36-49). 14 лютого 2020 року ухвалою судді Свиргуненко Ю.М. об`єднано зустрічну позовну заяву [PERSON] з первісним позовом [PERSON] (том 1 а. с. 88-89). 01 квітня 2020 року відбувся повторний авторозподіл даної позовної заяви і вона передана для розгляду судді Терещенко О.І. (том 1 а. с. 127). 03 квітня 2020 року дану справу призначено до підготовчого засідання (том 1 а. с. 129). 06 квітня 2020 року до суду надійшов відзив відповідача за зустрічним позовом [PERSON] , в якому останній зазначив, що обставини, викладені в позовній заяві [PERSON] , не відповідають дійсності. Зазначив, що колишній дружині не погрожував, підприємницьку діяльність залишив дружині без будь-яких компенсацій, дитину без повідомлення позивачки не забирав. Також зазначив, що аліменти сплачує вчасно, має власні грошові збереження та заощадження, по мірі можливості купує доньці одяг та продукти харчування. Разом з відзивом [PERSON] подав клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги відповідно до попереднього розрахунку розміру судових витрат №1 згідно додатку №1 від 07 лютого 2020 року адвоката Дорожинець Н.Г. (том 1 а. с. 151-160). 09 квітня 2020 року відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якій він просить відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог (том 1 а. с. 167-170). 13 квітня 2020 року від представника відповідача за первісним позовом [PERSON] адвоката Дорожинець Н.Г. надійшла відповідь на відзив [PERSON] щодо зустрічного позову про визначення місця проживання дитини (том 1 а. с. 175-176). 29 квітня 2020 року позивач за первісним позовом [PERSON] надав суду свої заперечення на відповідь відповідачки за первісним позовом [PERSON] на його відзив на зустрічний позов (том 1 а.с. 184-190). 13 травня 2020 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач за первісним позовом та відповідач та зустрічним позовом [PERSON] та його представник - адвокат Муравенко О.Ю. первісний позов підтримали, проти зустрічної позовної заяви [PERSON] заперечували і просили закрити провадження за ним, оскільки відсутній предмет спору. Відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не прибула, її інтереси представляла адвокат Дорожинець Н.Г., яка заперечувала проти первісного позову та підтримала зустрічну позовну заяву. Представники третіх осіб виконавчого комітету Білопільської міської ради Сумської області, органу опіки та піклування Білопільської міської ради та служби у справах дітей Білопільської райдержадміністрації у судове засідання не з`явилися, належним чином були сповіщені про день, час і місце проведення судового засідання, подали клопотання про розгляд справи без їх участі. Заслухавши позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] , його представника - адвоката Муравенка О.Ю., представника відповідачки за первісним позовом та позивачки за зустрічним позовом - адвоката Дорожинець Н.Г., свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст.\~51\~Конституції України та ст. 5 СК України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частина друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Згідно з ч. ч. 2, 8, 9 ст.\~7\~СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 СК України). Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 СК України). Згідно з ч. ч. 2, 3 ст.\~157\~СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має право перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частинами першою та другою статті 159\~СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Тлумачення ст.\~159\~СК України свідчить про те, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права. Відповідно до ч. 1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно зі ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. За змістом ст. ст. 8, 11\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 15\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 3, 18 Конвенції про права дитини (далі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у п. 8 ст.7\~СК України та у ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. У п. п. 1, 3 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» (заява № 291/13, п. 76) суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по - перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по - друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. За відсутності виключних обставин, які б могли свідчити про те, що особисте спілкування батька, діда і баби дитини між собою суперечить інтересам дитини, встановлення такого обмеження є порушенням не лише прав батька, діда і баби, а і самої дитини. Вказане підтверджується також рішеннями Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Хокканен проти Фінляндії» від 23 вересня 1994 року, «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року). Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків вимагатиме від судів ретельної перевірки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року, заява №10383/09, п. 100). У п. 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Щодо позовних вимог [PERSON] , то суд дійшов такого висновку. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (том 1 а. с. 10). Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 26 вересня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (том 1 а. с. 13-14). Згідно довідки депутата та секретаря Білопільської міської ради відповідно [PERSON] та [PERSON] від 21 січня 2020 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] разом з матір`ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні (а. с. 66). Вищевказана квартира, в якій проживає колишня дружина та донька позивача за первісним позовом, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно №20184912 належить: 50/100 - [PERSON] , 20/100 [PERSON] , 10/100 [PERSON] , 10/100 [PERSON] , 10/100 [PERSON] (том 1 а.с. 60-62). На даний момент [PERSON] проживає разом зі своїми батьками за адресою: [ADDRESS] (том 1 а. с. 12, 191). 13 вересня 2019 року рішенням комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Білопільської міської ради Сумської області №27 встановлено порядок спілкування [PERSON] зі своєю донькою, а саме: визначено дні спілкування батька з дитиною - понеділок та середа з 08 до 20 години (а якщо дитина відвідує у ці дні садочок, то з 16 до 20 години), п`ятниця з 17 години до 20 години суботи. Сторонам надано право змінювати графік побачень (том 1 а. с. 11). Актом обстеження умов проживання [PERSON] від 12 вересня 2019 року встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , де останній мешкає, створено всі належні умови для перебування дитини (том 1 а. с. 12). Про створення належних умов проживання дитини за вказаною адресою зазначено і у висновку служби у справах дітей Білопільської РДА від 20 березня 2020 року, коли за зверненням [PERSON] надавався висновок про визначення місця проживання дитини (том 1 а. с. 116). Представник відповідачки за первісним позовом [PERSON] у судовому засіданні 09 та 12 червня 2020 року зазначила, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що квартира [ADDRESS] належить батькам [PERSON] , то в позові [PERSON] необхідно відмовити. Суд зазначає, що в матеріалах справи дійсно відсутні документи про право власності на вказану квартиру, але цей факт сторонами не оспорюється. У своїх заявах, відзивах та запереченнях [PERSON] зазначала, що [PERSON] мешкає за вказаною адресою зі своїми батьками. У висновку служби у справах дітей Білопільськогї РДА та акту обстеження умов проживання також зазначено про належність квартири батькам [PERSON] . Протилежного суду [PERSON] не довела. Окрім того, до створення перешкод у спілкуванні з донькою [PERSON] знала, що [PERSON] забирає дитину за місцем свого проживання по [ADDRESS] . Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що відсутність правовстановлюючих документів на квартиру не може стати перепоною спілкування батька з дитиною, оскільки при цьому суд не вирішує питання про місце проживання дитини за цієї адресою. Відповідно до довідки Білопільського дошкільного навчального закладу «Зірочка» №10 від 24 січня 2020 року [PERSON] , [INFO] , навчається в старшій логопедичній групі « [PERSON] ». Згідно журналу відвідувань у вересні 2019 року зафіксовано 0 відвідувань, у жовтні 6, у листопаді 1 та у грудні 7 відвідувань, протягом січня 2020 року дитина садок не відвідувала (том 1 а. с. 17). Отже, побачити дитину під час її перебування у дошкільному закладі [PERSON] також не мав можливості. Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що 25 та 30 жовтня 2019 року [PERSON] звертався до поліції з проханням прийняти заходи профілактичного характеру щодо колишньої дружини [PERSON] , яка з моменту їхнього розлучення забороняє йому бачитися з донькою (том 1 а. с. 15-16). Представник відповідачки за первісним позовом - адвокат Дорожинець Н.Г. зазначила, що [PERSON] не чинить перешкоди [PERSON] у спілкуванні з донькою, а звернення до суду з позовом [PERSON] викликано лише його амбітними бажаннями формування у оточуючих його людей іміджу гарного батька. Але в той же час, як вбачається з поданих до суду заперечень на позовну заяву та пояснень у судовому засіданні представника [PERSON] , як остання, так і її представник заперечують проти позову [PERSON] саме з тих підстав, що останній проживає у своїх батьків, де не створені належні умови для проживання малолітньої доньки, дитина не звикла до його батьків, бо тривалий час не спілкувалася з ними, сам [PERSON] не працює і не зможе забезпечити належне проживання дитини в ті дні, колі вона буде перебувати у нього. А тому пропонували [PERSON] проводити час з донькою саме в тій квартирі, де проживає [PERSON] з донькою. Отже, аналізуючи пояснення відповідачки за первісним позовом [PERSON] та її представника - адвоката Дорожинець Н.Г., фактично зазначеною вище позицією вони підтвердили небажання [PERSON] на спілкування батька з донькою без присутності матері, що в свою чергу свідчить про створення перешкод у спілкуванні з донькою [PERSON] . На підставі викладеного вище суд дійшов висновку, що [PERSON] чинить перешкоди [PERSON] у спілкуванні з донькою і не виконує рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Білопільської міської ради Сумської області №27 від 13 вересня 2019 року щодо визначення способу участі батька у вихованні малолітньої доньки. Те, що позивач за первісним позовом [PERSON] мешкає зі своїми батьками чи недостатньо, на думку представника відповідачки за первісним позовом, заробляє грошей, не є перешкодою йому у спілкуванні з донькою та прийнятті участі у процесі її виховання, оскільки бажанню батька спілкуватися з малолітньою донькою не може завадити невелика площа квартири або невеликий розмір його доходів. Враховуючи викладене, суд вважає, що особисті конфлікти між сторонами у справі не повинні порушувати інтереси дитини, а тому, дослідивши наявні у справі докази, враховуючи рівні права батьків на участь у вихованні дитини та виходячи з інтересів дитини, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Білопільської міської ради Сумської області №27 від 13 вересня 2019 року, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог про зобов`язання [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні з донькою, прийнятті участі у її вихованні та визначення порядку участі позивача за первісним позовом [PERSON] у вихованні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , шляхом систематичних побачень кожного понеділка та кожної середи з 10 години до 19 години (за виключенням часу, коли донька буде знаходитися на лікуванні, навчанні, тренуванні, змаганнях та інших заходах, пов`язаних з її духовним, фізичним та моральним розвитком) без присутності матері та без обмеження місця зустрічей та прогулянок, з можливістю відвідування дитячих розважальних закладів, парків та інших об`єктів з урахуванням думки дитини, у тому числі за місцем проживання батька; систематичних побачень кожної п`ятниці з 16 години до 20 години суботи (за виключенням часу, коли донька буде знаходитися на лікуванні, навчанні, тренуванні, змаганнях та інших заходах, пов`язаних з її духовним, фізичним та моральним розвитком) з можливістю відвідування дитячих розважальних закладів, парків та інших об`єктів з урахуванням думки дитини, у тому числі за місцем проживання батька. Позивач просив визначити побачення з донькою у період часу з 08:00 год. до 20: 00 год., але суд вважає, що в найкращих інтересах дитини початок побачень з батьком буде саме з 10:00 год. і до 19:00 год. понеділка та середи, щоб дитина могла своєчасно зібратися зранку та повернутися додому і підготуватися до нічного відпочинку, та у п`ятницю не з 08:00 год. до 20 год. суботи, а з 16:00 год. п`ятниці до 20:00 год. суботи, бо дівчинка з 01 вересня 2020 року буде навчатися у школі, а тому недоцільно визначати батьку час саме з 08:00 год. \~ \~ \~ \~У своєму позові [PERSON] просив визначити йому спільний відпочинок першу половину усіх канікул дитини та половину святкових днів, при цьому він не зазначив саме яких святкових днів, тому суд вважає, що це питання батьки повинні будуть вирішувати індивідуально кожного разу і визначатись, хто з них яку половину канікул проводить з дитиною, оскільки життєві обставини у них можуть складатися по різному, що може привести до недотримання з об`єктивних причин визначеного судом порядку проведення часу з донькою у період її канікул та спорів між собою. А тому першу чи другу половину канікул батьки будуть вирішувати за домовленістю між собою. \~ \~ \~ \~Також суд вважає, що [PERSON] має право на необмежене спілкування з донькою особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою та в день побачень з донькою він має право забирати доньку з дому, школи, інших місць її перебування особисто. \~ \~ \~ \~Щодо вимоги про те, що у разі, якщо святкові дні припадають на день побачень з донькою або цей день передує дню побачення, або є наступним після нього, то такі дні донька проводить з батьком, то в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки [PERSON] судом визначено достатньо часу для побачень з донькою і зазначення ще й такого порядку внесе плутанину у стосунки батьків з приводу спілкування з донькою. \~ \~ \~ \~Стосовно вимоги про зобов`язання [PERSON] за день до зустрічі [PERSON] з донькою надати йому точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це його особисто на наступний день з дня настання таких обставин, то фактично заначене не є способом участі батька у вихованні дитини, це саме один із способів неперешкоджання матері спілкуванню батька з донькою, про що суд і так вже зазначив, зобов`язавши [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні з донькою. \~ \~ \~ \~Окрім того, в найкращих інтересах дитини суд вважає за необхідне надати батькам право змінювати порядок та час спілкування з дитиною лише за їх взаємною згодою. Щодо вимог [PERSON] за зустрічним позовом суд дійшов такого висновку. З матеріалів справи вбачається, що позивач за зустрічним позовом зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] разом із доньками: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є фізичною особою підприємцем, дохід якої за 2019 рік становить 785\~887 грн. Скарг в міську раду по відношенню [PERSON] не надходило (том 1 а. с. 66-70, 78). Згідно з довідкою Білопільського дошкільного дитячого закладу «Зірочка» №15 від 29 січня 2020 року [PERSON] добре виконує свої батьківські обов`язки, завжди цікавиться життям дитини у дошкільному закладі, проявляє увагу та інтерес до захоплень дівчинки, підтримує контакти з вихователями групи, у спілкуванні з персоналом закладу врівноважена, стримана, зацікавлена у співпраці з виховання доньки (том 1 а. с. 71). З висновку органу опіки та піклування Білопільської районної державної адміністрації Сумської області від 20 березня 2020 року №01-44/552 вбачається, що [PERSON] мешкає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , де створено належні житлово-побутові умови для проживання дитини, мати дитини займається підприємницькою діяльністю, скарг в міську раду на останню не надходило. Батько дитини на даний час не працює, проживає разом з батьками. Дівчинка позитивно відноситься до батька та його родини, проте наразі різка зміна місця проживання дитини може травмувати її психіку. Посилаючись на вказані обставини Білопільська РДА вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] (том 1 а. с. 116). Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Свої позовні вимоги позивачка за зустрічним позовом [PERSON] обґрунтовувала тим, що є підстави вважати, що [PERSON] має намір забрати дитину до себе без її дозволу. На підтвердження зазначеного було заявлено про допит свідків [PERSON] та [PERSON] . Так, свідок [PERSON] суду пояснила, що проживає по сусідству із сім`єю [PERSON] . Їй водомо, що вона розлучилися зі своїм чоловіком [PERSON] . Також у них є дві доньки, молодшу звати [PERSON] . У батька з дівчинкою гарні стосунки. Десь у жовтні 2019 року мав місце випадок, коли [PERSON] , бабуся [PERSON] , шукала [PERSON] , а потім вона їй казала, що дитина була з батьком. Але суд зазначає, що вказаними поясненнями свідка [PERSON] не доводиться той факт, що [PERSON] мав наміри змінити місце проживання дитини. Свідок [PERSON] пояснив, що проживає по сусідству з [PERSON] В кінці вересня 2019 року він бачив, як [PERSON] приїхав до будинку і донька [PERSON] поїхала з ним. Потім в цей же день він бачив, що в парку біля магазину АТБ [PERSON] перебував у компанії чоловіків, які вживали спиртне, а [PERSON] сиділа недалеко на лавочці. Окрім того, саме в цей день він бачив як [PERSON] без супроводу дорослих гралася на площадці в інтернаті та на звалищі будівельного сміття колишнього заводу БМЗ. Суд зазначає, що свідок [PERSON] не вказав, що [PERSON] вживав спиртне разом з іншими чоловіками, вказав лише, що той стояв поряд з компанією, яка випивала. Окрім того, свідок бачив цього ж дня як [PERSON] гуляла сама без супроводу дорослих. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] зазначене свідком заперечував. Оскільки жодним іншим доказом показання свідка [PERSON] не підтверджуються, тому суд їх відхиляє. Окрім того, свідок [PERSON] зазначив, що бачив дівчинку саму. Але він не вказав, що її залишив саме батько без догляду. Зазначене ним може розцінити і так, що це мати дівчинки чи бабуся залишили її без догляду і дитина самостійно вирушила гуляти містом. Тому суд вважає, що пояснення цього свідка є ні чим іншим як його домислами і не може взяти до уваги як доказ того, що [PERSON] негативно впливає на доньку і має намір змінити її місце проживання без врахування побажань матері. Представник відповідача за зустрічним позовом - адвокат Муравенко А.Ю. просив закрити провадження за позовом [PERSON] , оскільки відсутній предмет спору, на що суд зазначає таке. Як встановлено судом, [PERSON] , донька сторін у справі, з моменту розлучення батьків і до даного часу проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] зазначив, що не бажає змінювати місце проживання доньки і ніколи не висловлював таких побажань та згоден, що донька проживає з матір`ю. У той же час, заперечуючи проти позову, він фактично заперечує проти проживання дитини з матір`ю. Отже, позиція сторони відповідача за зустрічним позовом щодо відсутності предмету спору є хибною, не ґрунтується на вимогах закону, виходячи з такого. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору. Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Проте, поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З урахуванням викладеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Судом встановлено, що питання визначення місця проживання дитини в розумінні положень статті 161 Сімейного кодексу України, за відсутності угоди сторін або ж відповідного рішення органу опіки та піклування, між сторонами не врегульоване, що і стало підставою для звернення [PERSON] до суду із даним позовом. Саме така правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі №357/8030/19. Суд зазначає, що визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю не є розлученням її з батьком, який не позбавлений права спілкування з дитиною, а також участі у її вихованні та забезпеченні, і може реалізувати свої права відповідно до даного рішення суду, яким встановлений порядок та спосіб його участі у вихованні дитини. Враховуючи зазначене вище, беручи до уваги інтереси малолітньої дитини, суд приходить до висновку про задоволення вимог за зустрічною позовною заявою [PERSON] , оскільки це відповідає інтересам дитини, а тому вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Представник [PERSON] - адвокат Муравенко О.Ю. зазначив, що [PERSON] у позові не зазначила за якою адресою необхідно визначити місце проживання дитини з матір`ю. Представник [PERSON] - адвокат Дорожинець Н.Г. зазначила, що при визначенні місця проживання немає необхідності вказувати адресу, за якою буде проживати дитина з матір`ю. Але суд заначає, що у рішенні конкретну адресу проживання дитини з матір`є можливо зазначити, якщо навіть про це не просила сторона, і при цьому суд не виходить за межі позовних вимог. Щодо позиції представника [PERSON] - адвокат Дорожинець Н.Г. про необов`язковість зазначення конкретної адреси перебування дитини, то вона є хибною, виходячи з такого. Дитина,\~яка не\~досягла 14\~років,\~повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Визначення місця проживання малолітньої дитини за конкретною адресою унеможливлює маніпуляції з боку того з батьків, з ким буде проживати дитина, зокрема проживати де завгодно, унаслідок чого батько дитини не буде мати змоги брати участь у її вихованні. Саме таких висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 12 квітня 2017 року у справі №6-15цс17 та Верховний Суд у постанові від 03 травня 2018 року у справі №607/1091/16-ц Що стосується судових витрат, то суд зазначає таке. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої - шостої статті 137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: \~ \~ \~ \~1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; \~ \~ \~ \~2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з\~ч.\~ч.\~1,\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: у\~разі задоволення\~позову -\~на відповідача; у\~разі відмови\~в позові\~-\~на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 8 ст.\~141\~ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Оскільки представник [PERSON] - адвокат Дорожинець Н.Г. до закінчення судових дебатів заявила, що докази понесення судових витрат нею будуть подані протягом пяти днів після ухвалення судового рішення, тому цим рішенням вирішується лише питання щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судового збору в сумі 840 грн. 80 коп., бо позов останньої задоволений в повному обсязі. Щодо судових витрат [PERSON] , то суд зазначає таке. Останній на свою користь просить стягнути судові витрати, які складаються з витрат, понесених по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн та на правничу допомогу в розмірі 5004,85 грн. Як зазначено вище, то позовні вимоги [PERSON] задоволені частково на 90%. У позовній заяві, яка до суду надійшла 28 січня 2020 року, [PERSON] зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат становить 840,80 грн. за сплату судового збору. 24 березня 2020 року [PERSON] уклав договір №573/142/20-2/573/125/20 про надання правової (правничої) допомоги з адвокатом Муравенком О.Ю. (том 1 а. с. 135-138). Перший поданий до суду документ адвокатом Муравенком А.Ю. є відзив на зустрічну позовну заяву, який надійшов 06 квітня 2020 року. До нього адвокатом, серед іншого, був долучений попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат (том 1 а. с. 132-134, 139-142). Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Отже, з моменту звернення до суду з позовом і до 24 березня 2020 року послугами правничої допомоги [PERSON] не користувався, витрат цих не поніс, а тому і не зазначив про ці витрати у позовній заяві. З моменту укладення договору з адвокатом і при зверненні останнього з першою заявою по суті до суду, адвокатом поданий попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат. Тому суд відхиляє аргументи представника [PERSON] - адвоката Дорожинець Н.Г. щодо несвоєчасного подання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат [PERSON] та його представником. Як зазначено у позовній заяві та у попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат, які [PERSON] поніс та понесе у майбутньому, судові витрати складаються з суми витрат по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн та послуг адвоката в розмірі 5000 грн (а. с. том 1 а. с. 2-6, 141 ). Як вбачається з квитанції №37 від 24.01.2020, [PERSON] сплачений судовий збір в сумі 840,80 грн (том 1 а. с. 1). Правнича допомога [PERSON] надавалася адвокатом Муравенком А.Ю. на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги від 24 березня 2020 року, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧН №000261 від 22 грудня 2017 року та ордеру серії ЧН №049601 від 25 березня 2020 року (том 1 а. с. 135-138, 143, 144). Як вбачається з п. 4.1 договору, отримання винагороди адвокатом за надання правничої допомоги відбувається у формі гонорару в сумі 5000 грн. Гонорар обчислюється погодинно, година праці адвоката становить 500 грн. Згідно з квитанцією від 25 березня 2020 року [PERSON] через термінал банку перераховано адвокату 5004,85 грн (том 1 а. с. 250). Але як вбачається з акту приймання-передачі виконаних робіт наданих адвокатом послуг від 09 червня 2020 року, то там зазначено, що остаточна вартість наданих послуг (виконаних робіт) за договором складає 5000 грн, а не 5004,85 грн, а тому суд і виходить саме з суми 5000 грн (том 1 а. с. 247-248). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36),\~від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України»,\~\~від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи складність справи та виконані роботи, що зазначені у акті приймання-передачі виконаних робіт наданих адвокатом послуг від 09 червня 2020 року, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про те, що витрати в сумі 5000 грн на правничу допомогу є реальними (а. с. 147-148). Отже, загальна сума судових витрат, що понесені [PERSON] , становить 5840,80 грн, що складається із судового збору та витрат на правничу домомогу. Разом з тим, оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволені на 90%, то судові витрати підлягають стягнення з [PERSON] на його користь пропорційно до задоволеної частини позову в сумі 5256,72 грн ((5840,80 х 90%) : 100% = 5256,72). \~ \~ \~ \~На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial