Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

27 листопада 2007 року між позивачем (кредитор) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір кредиту № 211М/07/Е, відповідно до якого: - кредитор зобовязується надати позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, у сумі 25 000,00 грн., зі сплатою 28 процентів річних та комісій, в розмірі та порядку, визначеними тарифами на послуги по наданню кредитів, які містяться в додатку 1 до цього договору, та порядком повернення кредиту згідно з графіком, що міститься в додатку 2 до цього договору, та з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 26 листопада 2009 року, на умовах визначених цим договором (п. 1.1); - в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань перед кредитором за цим договором щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливої неустойки (пені, штрафу), а також інших витрат щодо задоволення вимог кредитора за договором, кредитор укладає з позичальником та [PERSON] (поручитель) договір поруки, за умовами якого поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником своїх обовязків за цим договором у повному обсязі і відповідає перед кредитором разом з позичальником як солідарний боржник (п. 1.3). 27 листопада 2007 року між позивачем (кредитор), [PERSON] (позичальник) та [PERSON] (поручитель) було укладено договір поруки № 211М/07/Е/1п, відповідно до якого зміст забезпеченого порукою зобовязання становить: - повернення кредиту в сумі 25 000,00 грн. з графіком погашення відповідно до умов договору кредиту та з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 26 листопада 2009 року, або в іншій термін дострокового погашення у випадках, передбачених договором кредиту (2.1.1); - сплата процентів за користування кредитом, у розмірі 28 процентів річних та комісій, визначених договором кредиту (п. 2.1.2); - сплата можливої неустойки (пені, штрафу), визначеної договором кредиту (п. 2.1.3); - інші витрати щодо задоволення вимог кредитора за договором кредиту (п. 2.1.4). Згідно з п. 6.1 договору поруки № 211М/07/Е/1п від 27.11.2007 цей договір набирає чинності з моменту його укладення уповноваженими представниками сторін та діє до виконання у повному обсязі зобовязань за договором кредиту і цим договором. У звязку з неналежним виконанням [PERSON] своїх обовязків за договором кредиту від 27.11.2007 № 211М/07/Е, станом на 28.07.2015 він має заборгованість перед позивачем в розмірі 31 117,80 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом 12 496,00 грн.; сума заборгованості за відсотками 18 621,80 грн., що підтверджується доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України. За визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобовязання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Виходячи з наведеного, суд визнає позов в частині вимог до [PERSON] обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Стосовно позовних вимог до поручителя [PERSON] суд, з огляду на положення ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, при розгляді даної справи враховує висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 17 вересня 2014 року по справі № 6-6ц14 (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 40643118) та зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України). З договору поруки від 27 листопада 2007 року вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 6.1) про його дію до повного виконання боржником своїх зобовязань за договором кредиту не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. У кредитному договорі строк виконання основного зобовязання чітко визначений строк повного погашення кредиту є 26 листопада 2009 року. За таких обставин у позивача виникло право предявити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобовязання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 26 листопада 2009 року, протягом наступних шести місяців. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобовязання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обовязок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобовязання має бути предявлено в межах строку дії поруки. Кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право. Виходячи з наведеного, позов до поручителя [PERSON] міг бути предявлений не пізніше 27 травня 2010 року. З огляду на викладене, суд визнає позов в частині вимог до поручителя [PERSON] таким, що не підлягає задоволенню у звязку із закінченням строку поруки до моменту предявлення позову. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До позовної заяви додано платіжне доручення від 13.08.2015 № [NUMBER] та квитанція від 15.09.2015 № 0.0.434883562.1, якими підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 311,78 грн., отже відповідна сума судових витрат підлягає стягненню на його користь з [PERSON] Також з [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача витрати, повязані з публікацією оголошення в пресі про виклик відповідача, в розмірі 750,00 грн. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: partial