Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-03 00:00:00

28 листопада 2016 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, в якому просить визнати за ним майнове право в порядку спадкування за законом на спадкове майно його батька [PERSON], який помер [INFO] в с. Стіна Томашпільського району Вінницької області, що складається із земельної частки (паю) в розмірі 2,50 га в умовних кадастрових гектарах, яка перебуває у колективній власності КСП «Стінянське» с.Стіна Томашпільського району Вінницької області, відповідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], а також його матері [PERSON], яка померла [INFO] в с. Стіна Томашпільського району Вінницької області, що складається із земельної частки (паю) в розмірі 2,50 га в умовних кадастрових гектарах, яка перебуває у колективній власності КСП «Стінянське» с.Стіна Томашпільського району Вінницької області, відповідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER]. Даний позов обґрунтовано наступним. [INFO] в с.Стіна Томашпільського району помер його батько [PERSON] Після його смерті залишилося спадкове майно, що складається із земельної ділянки частки (паю) площею 2,50 га, яка перебуває у КСП «Стінянське» с.Стіна. [INFO] в с.Стіна Томашпільського району померла його мати [PERSON] Після її смерті залишилося спадкове майно, що складається із земельної ділянки частки (паю) площею 2,50 га, яка перебуває у КСП «Стінянське» с.Стіна. Позивач зазначає, що він являється єдиним спадкоємцем майна батьків за законом, так як на протязі встановленого законом шестимісячного строку він вступив у фактичне володіння спадковим майном, однак в зв'язку з пропуском шестимісячного строку для подачі заяви до нотаріальної контори нотаріусом та втратою оригіналів сертифікатів йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій відносно спадщини. В судовому засіданні позивач [PERSON] змінив позовні вимоги, попросив визнати за ним майнове право в порядку спадкування за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті його батьків без визначення меж часток в натурі, відповідно до сертифікатів на право на земельну частку. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали. Представник Стінянської сільської ради Томашпільського району Вінницької області в судове засідання не з'явився, однак голова Стінянської сільської ради надав суду заяву, в якій просить справу розглянути без представника сільської ради, не заперечують проти задоволення позову. Відповідно ч.2 ст. 185 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, розглянувши довідку сільської ради, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку. Згідно ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась [INFO] та [INFO] в день смерті спадкодавців [PERSON] та [PERSON] В цей час діяв ЦК УРСР (1963 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Відповідно ч.1 ст. 524 ЦК УРСР (1963 року), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст..ст. 525,526 ЦК УРСР (1963 року), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 цього Кодексу, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини -це акт, який поширюється на всі об'єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Згідно ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Ст. 5 ЗК України в редакції 1990 року визначала, що право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо спадкового майна. Судом встановлено, що [INFO] в с.Стіна Томашпільського району Вінницької області помер [PERSON] (а.с.4). [INFO] в с. Стіна Томашпільського району Вінницької області померла [PERSON] (а.с.5). Згідно довідки сільського голови Стінянської сільської ради № 32 від 23 вересня 2016 року, після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, що складається із земельної частки (паю) розміром 2,50 га, що посвідчена сертифікатом серії [NUMBER]. Спадкоємцем за законом залишилися діти [PERSON], [PERSON], [PERSON], інших спадкоємців, передбачених ст.. 1261 ЦК України, у спадкодавця не має; [PERSON] на протязі шести місяців спадщину прийняв та залишився проживати у батьківському будинку (а.с.6). Згідно довідки сільського голови Стінянської сільської ради № 33 від 23 вересня 2016 року, після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, що складається із земельної частки (паю) розміром 2,50 га, що посвідчена сертифікатом серії [NUMBER]. Спадкоємцем за законом залишилися діти [PERSON], [PERSON], [PERSON], інших спадкоємців, передбачених ст.. 1261 ЦК України, у спадкодавця не має; [PERSON] на протязі шести місяців спадщину прийняв та залишився проживати у батьківському будинку (а.с.7). Як вбачається із копії свідоцтва про право власності, [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.26). Згідно виписок з погосподарських книг Стінянської сільської ради за 1998-2000 роки, 2001-2005 роки, головою двору по вул.. Кельбаса, 172 в с.Стіна значиться [PERSON], [INFO], дружина-[PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] (а.с.27-28). Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. Як вбачається із відповіді державного нотаріуса на заяву [PERSON] від 11 листопада 2016 року, останньому відмовлено у прийнятті заяві про прийняття спадщини після смерті [PERSON] в зв'язку з пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини та відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно (а.с.10). Як вбачається із відповіді державного нотаріуса на заяву [PERSON] від 11 листопада 2016 року, останньому відмовлено у прийнятті заяві про прийняття спадщини після смерті [PERSON] в зв'язку з пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини та відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно (а.с.11). Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Як вбачається із відповіді державного нотаріуса на запит суду, спадкова справа після смерті [PERSON], померлої [INFO], не заведена (а.с.17). Як вбачається із відповіді державного нотаріуса на запит суду, спадкова справа після смерті [PERSON], померлого [INFO], не заведена (а.с.18). Згідно ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясовування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин)). Відповідно до п. 5 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачена видача сертифікатів на право на земельну частку. Згідно ст.1-2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», зі змінами станом на 02.10.2012 року, право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: - рішення суду про визнання права на земельну частку (пай)». Згідно п. 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, зі змінами станом на 01.07.2014 року, сертифікат на право на земельну частку (пай) є виданим державою документом, що підтверджує наявність у особи права на земельну частку (пай). Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай), є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Маючи земельну частку (пай), її власник може вимагати виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) з видачею державного акту на право власності на землю (свідоцтва про право власності на земельну ділянку). Для виділення земельної частки (паю) в натурі потрібно, щоб її власник виявив таке бажання шляхом подання до відповідної ради заяви про виділення земельної частки (паю) у натурі. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] померли, не подавши заяви про виділення земельної частки (паю) у натурі, а тому і не отримали державні акти на право власності на земельні ділянки. Однак, сертифікати на право на земельну частку (пай) [PERSON] та [PERSON] підтверджують право позивача [PERSON], який являється спадкоємцем за законом, на земельні частки (паї) в умовних кадастрових гектарів, які йому перейшли у спадок від батьків. Отже, за наявності сертифікатів на право на земельні частку, виданого на ім'я спадкодавця, спадкоємці успадковують право на цю земельну ділянку, що є передумовою для оформлення ними в подальшому права власності на цю земельну ділянку і отримання відповідних документів про право власності. За наведених обставин за [PERSON] може бути визнано в порядку спадкування майнове право на земельний пай покійних його батьків. На підставі викладеного,

Outcome: approved