Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

27.10.2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати недійсним Договір №39 про надання послуг від 05.11.2015 року, підписаний між сторонами та стягнути судові витрати. В обгрунтування зазначених вимог посилається на наступне. 05.11.2015 року між сторонами було підписано договір про надання послуг №39, предметом якого є виконання ескізного перепланування та оформлення приміщення згідно затвердженого замовником Додатку №1. Усно, з урахуванням існуючих в приміщенні несучих конструкцій, між сторонами було погоджено окремі побажання відповідача, як-то: щодо зонування, загального ефекту та ін. Послуги мали бути виконані в два етапи - протягом 25 та 15 днів з часу отримання авансового платежу, а суть та послідовність послуг мала бути письмово погоджена в Додатку №1. Проте, відповідач підписав лише основний Договір, а Додаток №1 просив надати для додаткового ознайомлення та пообіцяв погодити його найближчим часом. Наступні дні, відповідач від надання підписаного Додатку №1 ухилявся, пояснював, що замість первинно обумовленого перепланування, він бажає застосувати демонтаж несучих конструкцій за допомогою проекту конструктора, що має ліцензію на цей вид діяльності. Відповідач просив почекати до виготовлення проекту демонтажу, після чого обіцяв надати уточнений та підписаний Додаток №1, в якому перелік послуг позивача на обох етапах буде уточнено. Позивач запропонував укласти додаткову угоду про перенесення строків на інший час, на що відповідач відмовився та просив зачекати. Надалі протягом тривалого часу позивач був задіяний в проблемах замовника. Відповідач неодноразово усно просив відстрочити виконання послуг, щоб він міг остаточно погодити і підписати Додаток№1 та надати всі необхідні йому документи. Протягом всього часу спілкування, відповідач не висловлював ніяких претензій позивачу, а потім звернувся до суду з позовом про стягнення з нього пені за неналежне виконання умов договору. Позивач сприймає таку поведінку відповідача як заздалегідь прораховану схему для подальшого отримання матеріальної вигоди у вигляді пені. Таким чином, Додаток №1 до договору підписаний не був, що є, на думку позивача, підставою для визнання вказаного договору про надання послуг недійсним. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримав, та просив її задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову в повному обсязі, посилаючись на те, що сторонами були досягнуті всі істотні умови договору, зокрема щодо його предмету, та даний договір є укладеним із дотриманням усіх вимог діючого законодавства, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а тому його не може бути визнано недійсним. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи положення норм цивільного процесуального законодавства України, щодо обов'язку суду розглядати справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, пред'явлений позов розглядався виключно в межах заявлених вимог. Судом встановлено, що позивач є фізичною особою-підприємцем та 05.11.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання послуг №39, відповідно до якого замовник замовляє, а виконавець зобов'язується виконати ескізне проектування перепланування та оформлення приміщення за адресою: [ADDRESS] згідно затвердженого з замовником Додатку №1 в порядку викладеному нижче. Відповідно до положень ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 638 ЦК Українипередбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень Глави 63 ЦК України істотними умовами договору про надання послуг є: предмет договору; строк договору, виконання договору, плата, та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Cудом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору про надання послуг з підстави п. 5 ч.1 ст. 203 ЦК України, тобто правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, також відсутність письмової форми Додатку №1 до вказаного договору. Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Крім того, статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем та його представником не було надано доказів, що вказаний договір було укладено з метою стягнення пені, а звернення до суду з позовом про розірвання договору поставки, сплату пені та повернення авансу за вказаним договором про надання послуг не може бути підставою недійсності правочину, передбаченою п. 5 ч.1 ст. 203 ЦК України. Що стосується посилання позивача, що спірним договором не встановлений предмет договору, то відповідно до п.1 зазначено, що замовник замовляє, а виконавець зобов'язується виконати ескізне проектування перепланування та оформлення приміщення за адресою: [ADDRESS] згідно затвердженого з замовником Додатку №1 в порядку викладеному нижче. Не затвердження Додатку №1 до вказаного Договору, а саме його непідписання, не може слугувати підставою недійсності правочину, оскільки договір про надання послуг не містить обов'язкових посилань на письмову форму Додатку №1. Також, при укладенні договору між сторонами було досягнуто згоди з усіх питань та досягнуто згоди на їх укладення, про що свідчать підписи сторін, а також оплата, яка здійснена відповідачем, і яку прийняв позивач. Але, позивач порушив зобов`язання за вказаним договором, внаслідок чого відповідач звернувся до суду з позовом. При порушені зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статті 610,611,612 ЦК України, передбачають правові наслідки порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч.1 ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Відповідно ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно положень ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання договору №39 про надання послуг від 05.11.2015 року недійсним безпідставні, а тому позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed