Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

27 серпня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, а саме квартири [ADDRESS] , шляхом визнання за нею права власності на 2/3 частини квартири. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 15 вересня 2012 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Донька проживає разом з матір`ю і знаходиться на її утриманні. Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 07 червня 2018 року шлюб між сторонами розірвано. За час перебування у шлюбі за спільні кошти ними було придбано квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Оскільки вказана квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, позивач просить визнати за нею 2/3 частину вищевказаного майна з урахуванням інтересів дитини, яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. В своєму відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що позов визнає частково, оскільки квартира [ADDRESS] здебільшого була придбана за його особисті кошті, які він накопив до укладання шлюбу з позивачкою. Зазначив, що квартиру вони придбали згідно договору купівлі-продажу за 115781 грн, за курсом НБУ ця сума на той час складала 14490 доларів США. Вказана сума складалась з особистих коштів відповідача в сумі 10700 доларів США, що відповідало 85493 грн, які були зняті з його депозитного рахунку; спільних грошей подружжя 3790 доларів США, що становило 30282 грн. На підставі вказаного просить суд визнати за [PERSON] право власності на вищевказану квартиру в розмірі 1/8 частини. 13 лютого 2019 року позивач надала заперечення на відзив, в якому спростовувала доводи відповідача, посилаючись на те, що кошти, за які придбана квартира були спільними, оскільки вони складались з грошей подарованих їм на весілля, допомоги при народженні спільної дитини, запозичених у [PERSON] та інших коштів зароблених спільно з відповідачам. В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на ті ж самі обставини, та просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату, місце слухання справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що позов визнає частково, просить визнати за [PERSON] 1/8 частину спірної квартири. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позов, об`єктивно дослідивши всі докази, які мають важливе юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно із ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У відповідності до положень п.п. 23, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно вимог ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до вимог ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно вимог ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Судом установлено, що з 15 вересня 2012 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 07 червня 2018 року рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області. (а.с.9) Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, 25 грудня 2013 року [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] . (а.с.31). Також в договорі зазначено, що купівля житла здійснюється за спільні з дружиною кошти. Згідно нотаріально посвідченої заяви від 25 грудня 2013 року, [PERSON] надала згоду на придбання вищезазначеної квартири чоловіком у спільну сумісну власність в інтересах сім`ї. (а.с.29) Таким чином, вказана квартира є спільним сумісним майном подружжя, оскільки вказане майно було набуто за час перебування у шлюбі та в інтересах сім`ї. З огляду на викладене, а також на ті обставини, що дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, шлюбного договору не укладали, суд приходить до висновку про можливість поділу майна подружжя, виділивши по 1/2 частині квартири кожному. Що стосується вимог позивача про визнання за нею права власності на 2/3 спірної квартири, оскільки з нею проживає дитина, то слід зазначити наступне. Згідно ч. 3 ст. 70 СК України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Разом з тим, [PERSON] , повідомивши в судовому засіданні, що рішенням суду на її користь стягнуто аліменти з [PERSON] на утримання доньки, не надала жодних доказів того, що дитина одержує аліменти від батька, розмір яких недостатній для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування, що може мати наслідком для відходу від рівності часток у спільному майні подружжя. Не заслуговують на увагу і доводи відзиву відповідача з посиланням на ст. 57 СК України з приводу того, що квартира була придбана здебільшого за його особисті кошти По-перше, посилаючись на положення ст. 57 СК України відповідач своїм правом на звернення до суду з позовом про визнання майна його особистою власністю не скористався, а по суті просить при вирішенні спору про поділ майна відійти від принципу рівності часток у спільному майні подружжя. Так, згідно ч. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Разом з тим, відповідач не надав суду жодних доказів наявності таких обставин. Посилання на те, що квартира придбана в основному за його особисті кошти, які знаходились в банківській установі (10700 дол. США), є безпідставними, так як даний рахунок відкрито у період шлюбу. Як зазначає позивач, вказані кошти отримані за народження дитини, подаровані на весілля та зароблені спільно подружжям. І ці доводи жодним чином відповідачем не спростовано. Тобто будь-яких доказів з приводу того, що кошти, які знаходилися на рахунку в ПАТ «ПРИВАТБАНК», були його особистими, а не спільною сумісною власністю подружжя, відповідач суду не надав. При цьому слід ще раз наголосити, що згідно із ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. З огляду на зазначене доводи відзиву є безпідставними. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково. Вирішуючи питання щодо судових витрат в справі, суд вважає правомірним покласти на відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог.

Outcome: partial