Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

27 липня 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, посилаючись на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 24 червня 2010 року. У шлюбі [INFO] народився син [PERSON] . Син після розірвання шлюбу залишився проживати разом із матір`ю у с. Пилипи Хребтіївські Новоушицького району. 27 липня 2020 року позивачу зателефонував син та повідомив, що хоче проживати разом із ним, оскільки життя із матір`ю є нестерпним. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачка ніде не працює, має на утриманні ще одну дитину, самостійного доходу не має позивач просить його вимоги задовольнити. Позивач та його представник позовні вимоги просили задовольнити. В подальшому представником позивача було подано до суду заяву про розгляд справи без його участі, у випадку неявки відповідача не заперечив, щодо заочного розгляду справи.. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, своїм правом на подання відзиву не скористалася, чотири рази нею та її представником подавалися до суду заяви про відкладення судового засідання з причин хвороби, зайнятості представника в іншому судовому процесі, та за поганих погодних умов. Представник третьої особи органу опіки та піклування Хмельницької міської ради подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що оскільки дитина досягнула 14 річного віку, вона вправі самостійно визначати своє місце проживання. Із згоди представника позивача суд ухвалив здійснити заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів відповідно до ст.280-281 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, свідка та дослідивши наявні у ній матеріали, вважає, що позов слід задовольнити з огляду на наступне. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 24 червня 2010 року, що підтверджується копією відповідного свідоцтва серії [NUMBER] від 05 травня 2020 року. У шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва [NUMBER] . Відповідно до довідки про склад сім`ї С-03-30057 від 20 липня 2020 року виданої відділом реєстрації місця проживання Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради місце проживання [PERSON] зареєстровано з 20 липня 2020 року по [ADDRESS] . Представником третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради до суду було подано письмові пояснення, в яких він зазначив, що оскільки [PERSON] , [INFO] досягнув 14 років, він вправі самостійно обирати своє місце проживання, у зв`язку із чим висновок органу опіки та піклування не подається. За змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Таким чином, у разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями статті 29 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 537/5119/15-ц. Відповідно до частини третьої статті 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Вказана норма узгоджується з положеннями статті 29 ЦК України, зокрема, її частиною другою, відповідно до якої фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання. Допитаний як свідок неповнолітній [PERSON] , в судовому засіданні зазначив, що бажає проживати разом із батьком, який створив йому належні умови для проживання, навчання та виховання. Пояснив, що коли проживав в с.Пилипи Хребтіївські Новоушицького району його заставляли важко працювати то мотокосою, то мотоблоком, проживав разом із бабою та дідом. Матір була в Москві на заробітках приїжджала раз на один - два роки. Разом із дідом минулі роки восени їздив до Харкова де торгував продуктами ринку, в цей час до школи не ходив. На даний час коли проживає із батьком то навчається у НВК №6, відвідує гуртки з англійської мови, фізики, математики, займається бойовими мистецтвами у секції Самсон право в м. Хмельницькому. Пояснив що спір виник у зв`язку із тим, що матір, коли він змінив своє місце проживання подала заяву про його викрадення та оголосила в розшук. З матір`ю бажання проживати не має. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч.1-2 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В силу ч.ч.4-6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.12 цього Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно ст.9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.2 ст.161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до частини другої статті 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським Судом з прав людини (далі ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права. У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. Згідно висновку психолога від 22 липня 2020 року проживання [PERSON] разом із батьком приятиме його нормальному зростанню та розвитку, у методах виховання сина з боку [PERSON] та її батьків прослідковується неналежне виконання батьківських обов`язків, психологічне насильство та залучення дитини до найгірших форм дитячої праці, зокрема виконання важких робіт. Суд, з`ясувавши усі обставини справи, приходить до висновку, що оскільки неповнолітній виявив бажання проживати разом із своїм батьком, самостійно змінив місце проживання після досягнення чотирнадцятирічного віку, мотивуючи це тим, що умови проживання із матір`ю є нестерпними, а також, що саме позивач створив йому належні умови для проживання, матеріально утримує його, а тому вважає за можливе визначити місце проживання [PERSON] [INFO] із батьком, що буде відповідати його найвищим інтересам та сприяти створенню рівня життя необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Судові витрати по справі становлять 840 грн 80 коп, які відповідно до ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved