Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

29.02.2016 [PERSON] та [PERSON] звернулись до Бориспільського міськраойнного суду Київської області зі спільною позовною заявою , в якій просили суд : визнати недійсними п.1.3.1 Кредитного договору №50008470 від 11 квітня 2013 року та Договір застави транспортного засобу №50008470 від 17 квітня 2013 року, укладені між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] (а.с.1-7). В обґрунтування позову зазначили наступне. 11.04.2013 між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] за участю поручителя [PERSON] було укладено Кредитний договір №50008470, відповідно до умов якого відповідачем було надано основний кредит у сумі 108853 гривень 47 копійок, еквівалент суми кредиту в доларах США 13371 доларів США 02 центи, та Додатковий кредит в сумі 31695 гривень 75 копійок, еквівалент суми додаткового кредиту в доларах США - 3893 доларів США 35 центів, зі сплатою процентів 9,90% річних, строком на 60 місяців, на споживчі цілі: для придбання легкового автомобіля марка, модель VOLKSWAGEN POLO, випуск 2013 року, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], об'єм двигуна 1598, колір - синій. Позивачі звертають увагу, що курс долара США на період укладення вищезазначеного Кредитного договору дорівнював 8,1410 гривні, а також, що умовами п.1.3.1 Кредитного договору розмір платежів, що підлягають сплаті Позичальником у повернення Кредиту та Додаткового договору, визначено в еквіваленті іноземної валюти на день укладення Кредитного договору у Графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору. Крім того, 17.04.2013 року між [PERSON] та відповідачем було укладено договір застави транспортного засобу № 50008470, посвідчений приватним нотаріусом, який було зареєстровано в реєстрі за № 480, згідно п. 1.1 якого, заставодавець з метою забезпечення виконання викладених вище зобов'язань передає в заставу майно, а саме автомобіль з наступними характеристиками: VOLKSWAGEN POLO, випуск 2013 року, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], об'єм двигуна 1598, колір - синій. Позивачі звертають увагу, що згідно Графіку погашення кредиту усі платежі за кредитним договором сплачуються в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, відповідно до п. 1.3. Загальних умов кредитування, а також, за п.1.3.1. Загальних умов кредитування розмір платежів, що підлягає сплаті Позичальником, визначається у еквіваленті іноземної валюти станом на робочий день, що передує виставленню рахунку. Позивачі вважають несправедливими, такими, що не відповідають вимогам ст.ст.11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» оспорювані положення Кредитного договору та стверджують, що на сьогодні дуже стрімко зростає курс долара США по відношенню до гривні, щомісячні платежі почали збільшуватись, внаслідок чого перший рік позивач [PERSON] сплачувала суму в розмірі 2721,37 гривень, то на сьогодні їй приходять рахунки в розмірі 7194,37 гривень і кожного місяця платежі все збільшуються. Крім того, позивачі стверджують, що відповідно до акту звіряння взаємних розрахунків по договору № 50008470 від 11.04.2013 року станом на 19.02.2016 року між ТОВ «ПОРШЕ Мобіліті» і [PERSON] сума яку, позивач [PERSON] сплатила за договором на дату складання акту складає 168474,30 гривень, в той час як кредит видано мені було в сумі 108853,47 гривень, а її заборгованість становить 134722,21 гривня, і це орієнтовна цифра, яка буде зростати. В судовому засіданні позивачі повністю підтримали заявлені позовні вимоги та викладені в позовній заяві обставини, додатково пояснили, що отримали кредит з метою придбання автомобіля, частину вартості якого сплатили власними коштами, іншу, визначену в доларовому еквіваленті частину вартості автомобіля були вимушені сплатити, отримавши кредит у визначені в договорі сумі в доларах США. Кредитні кошти були перераховані продавцю автомобіля, в кредитному договорі було передбачено, що кредит буде повертатись в гривнях в сумі, еквівалентній визначеній у графіку сумі в доларах США відповідно до курсу долара США по відношенню до гривні на дату платежу. Вони виконували та продовжують виконувати умови кредитного договору, які вважають несправедливими, оскільки в порушення вимог закону кредит на споживчі цілі був виданий в іноземній валюті, та через зростання курсу долара США, суттєво збільшились їх платежі, про сукупну вартість яких вони не були повідомлені при укладенні договору. Представник відповідача ТОВ «Порше Мобіліті» в судовому засіданні проти задоволення позву заперечувала, в задоволенні позову просила відмовити, та повністю підтримала надані суду письмові заперечення (а.с.86-96). Відповідно до письмових заперечень ТОВ «Порше Мобіліті» вважає, що позовна заява є безпідставною та необґрунтованою, такою, що не відповідає нормам чинного законодавства. Відповідач зазначає, що застосування еквіваленту валюти у кредитному договорі не суперечить вимогам ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки кредит був наданий у гривнях, а сторонами було визначено, що розмір платежів встановлюється не в іноземній валюті, а в еквіваленті доларів США та що усі платежі мають здійснюватися в національній валюті, що на думку відповідача відповідає вимогам ст.ст.626, 524,533 Цивільного кодексу України, а також ст.1054 ЦК України. Так само, відповідач звертає увагу, що не відповідають дійсності твердження позивачів, що Графік погашення кредиту в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» складений виключно в іноземній валюті, оскільки як в Кредитному договорі, так і у всіх додатках до нього розмір платежів встановлюється не в іноземній валюті, а в еквіваленті доларів США, про що зазначено також у першому рядку Графіку погашення, що усі платежі за Кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту Суми кредиту у доларах США, відповідно до ст. 1.3. Загальних умов кредитування. Відповідача вважає таким, що не відповідає дійсності висновок позивачів, що умови кредитного договору є несправедливими, оскільки на момент укладенні договору сторони договору погодили, що кошти у повернення Кредиту відображають справедливу вартість Кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання Відповідачем очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено Сторонами у Кредитному договорі, а також, звертає увагу суду, відповідно до умов Кредитного договору, укладеного між Сторонами, процентна ставка є змінною та становить 9,9% річних, які нараховуються згідно п. 2.4. Кредитного договору щомісячно, 15 числа поточного місяця, та що процент нараховується на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до Графіка погашення кредиту. Вважає, що коригування суми процентів внаслідок зміни обмінного курсу долара США по відношенню до іноземної валюти відповідно до Загальних умов кредитування здійснюється в інтересах як Позивача, так і Відповідача, і не має ознак несправедливості, а валютні ризики що можуть виникнути внаслідок виконання Сторонами умов Кредитного договору рівномірно розподіляються між Сторонами, оскільки коливання курсу іноземної валюти по відношенню до національної валюти можливе як в сторону збільшення, так і в сторону зменшення. Ці обставини, а також те, що жодна з умов Кредитного договору не передбачає можливості Відповідача змінювати умови договору на власний розсуд, свідчать про відсутність істотного дисбалансу прав та обов'язків сторін. Відповідач стверджує, що волевиявлення позивача щодо укладання Кредитного договору було вільним, що підтверджується матеріалами справи, а також, що позивач за власної ініціативи звернувся до Відповідача з проханням щодо надання кредиту, та що факт досягнення згоди між сторонами стосовно всіх умов Кредитного договору, з якими позивач був попередньо ознайомлений, підтверджується підписанням Кредитного договору, які дійшли згоди стосовно всіх його умов та які не передбачають можливості Відповідача змінювати умови Кредитного договору на власний розсуд. Крім того, представником відповідача в судовому засіданні подано заяву про відшкодування судових витрат, та просить відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стягнути з позивачів на користь ТОВ «Порше Мобіліті» 10000 гривень, сплачених відповідачем за надання правової допомоги ТОВ «Юридична фірма Вернер» згідно укладених відповідачем угод, заявки про надання юридичних послуг, рахунку-фактури, акту та платіжного доручення. Представник відповідача зазначає, що у зв'язку зі зверненням позивачів до суду з даним позовом, відповідач звернувся до спеціалізованої організації ТОВ «Юридична фірма Вернер» для супроводження даної справи у суді, підготовки процесуальних документів та участі у засіданнях (а.с.140-142). Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають з таких підстав. Сторонам судом було роз'яснено, що відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України судом було роз'яснено особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, та попереджено про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. В тому числі роз'яснено, що відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 11 квітня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» та позичальником [PERSON] за участі поручителя [PERSON] був укладений Кредитний договір №50008470 (а.с.15-23). Договір підписаний сторонами та скріплений печаткою юридичної особи - фінансової установи. Одночасно із підписанням Кредитного договору сторонами підписано Додаток до кредитного договору - «Графік погашення кредиту» та Додаткова угода до кредитного договору №50008470 від 11.04.2013 (а.с.24-26, 27-28, які є невід'ємною частиною кредитного договору. Відповідно до умов Кредитного договору позичальник [PERSON] отримала кредит в сумі 108853,47грн., що на момент укладення договору складало еквівалент в доларах США - 13371,02 долара США, а також додатковий кредит в сумі 31695,75грн., що складало еквівалент в доларах США - 3893,35 доларів США, з визначеною процентною ставкою - 9,90% та разовою комісією - 2,50% від суми кредиту, з цільовим призначенням - на придбання автомобіля марки VW, модель POLO Sedan, кузов [NUMBER], об'єм двигуна 1598, рік випуску - 2013, ціна якого відповідно до договору з ділером в еквіваленті становила - 15730,61 доларів США. За змістом укладеного кредитного договору визначено, що спосіб надання кредиту - перерахування на рахунок одержувача ТОВ «Порше Інтер Авто Україна», призначення - за придбання автомобіля; цільове призначення додаткового кредиту - оплата страхових платежів згідно з Договором страхування, укладеним на виконання умов кредитного договору ПРАТ «Страхова компанія «Уніка». За змістом Кредитного договору усі платежі за Кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, за застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначеному відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування (а.с.15). Також сторонами визначено, що курс для обчислення - курс філії «КІБ» ПАТ «Креді Агріколь Банк» (а.с.15). Так, відповідно до умов п.1.3 Загальних умов кредитування, що є додатком до Кредитного договору визначено, що розмір платежів, що підлягають сплаті Позичальником у повернення кредиту та додаткового кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти на день Укладення Кредитного договору у Графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною Кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті , вказаних у Графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунка обмінного курсу банку, зазначеного у кредитному договору. Позитивне або від'ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунку та обмінного курсу, який діяв на день укладення кредитного договору, по відношення до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у Графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов цього кредитного договору. Якщо в період між датою виставлення рахунку та датою отримання суми, еквівалентної тій, що зазначена в такому рахунку, обмінний курс, який був використаний компанією, збільшиться більше ніж на 2%, різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується позичальником (а.с.16). Дослідженням Графіку погашення кредиту (а.с.24-26) також встановлено, що в ньому належні до сплати суми платежу наведені в еквіваленті у доларах США таким чином, що щомісячний платіж мав складати суму еквівалентну 348,87 доларів США. При цьому, як зазначено в Графіку погашення кредиту, усі платежі за Кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом ,що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, відповідно до п.1.3 Загальних умов кредитування (а.с.24). Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За змістом ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засада; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Виходячи з наведених розрахунків, які зазначені у Графіку погашення кредиту, усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, відповідно до ст. 1.3. Загальних умов кредитування, із зазначенням у графіку еквіваленту щомісячного платежу в доларах США. За правилами ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом ст.1 ст.533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Відповідно до ч. 2 цієї статті, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України у справі № 6-79цс14 від 2 липня 2014 року, згідно з ч. 1 ст. 533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим, ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Отже визначення в договорі еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті відповідає вимогам ст. 533 ЦК України. При цьому суд також враховує, що положення чинного законодавства не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобов'язанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті. Не містить такої заборони і вищенаведені положення ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». А також суд враховує, що відповідно до ч.3 ст.6 Цивільного кодексу України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Таким чином, умова кредитного договору, що належні до сплати суми за кредитним договором, які повинні бути сплачені в гривнях, розраховуються за відповідним обмінним курсом визначеного сторонами комерційного банку, не суперечить вищенаведеним вимогам ст.ст.6 та 533 Цивільного кодексу України та ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що сторонами кредитного договору було досягнуто домовленості щодо істотних умов договору, в тому числі відповідно до чинного цивільного законодавства сторони визначили, що сплата усіх платежів за кредитним договором здійснюється у гривнях з перерахунком за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначених у Графіку погашення кредиту. Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до п. 9.5 Загальних умов кредитування, що є невід'ємною частиною Кредитного договору, Позичальник [PERSON] підтвердила, що відповідач належним чином ознайомив її з інформацією, передбаченою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених компанією. На підтвердження цих обставин позивач [PERSON] та, відповідно своєї згоди щодо усіх істотних умов, поставив свій підпис під вказаним документом (а.с.23). Відповідно до змісту ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», на яку в своєму позові також посилаються позивачі, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими (ч.1 ст.18); умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача (ч.2 ст.18); якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним (ч.5 ст.18). Проте, оспорюване положення кредитного договору не може бути визнано несправедливим, а відповідно недійсним, оскільки передбачає наслідки, пов'язані зі зміною обмінного курсу, відповідно до якого здійснюється розрахунок суми платежів за договором, як для кредитора так і для позичальника, а відповідно ризики, пов'язані зі зміною курсу долара США по відношенню до гривні, як в сторону його збільшення так і в сторону зменшення, і настання таких ризиків усвідомлювали сторони договору. Та обставина, що такі ризики у зв'язку із суттєвим зростанням курсу долара США по відношенню до гривні настали, не може бути підставою для визнання умов кредитного договору недійсним, а може бути підставою для дострокового розірвання договору, проте позивачі не заявляють про таку вимогу. Не спростовує вищенаведених висновків суду і та обставина, що відповідно до акту звіряння взаємних розрахунків по договору № 50008470 від 11.04.2013 року, на який посилаються позивачі, та який, як було звернуто увагу суду представником відповідача, стороною ТОВ «Порше Мобіліті» не підписаний, позивач [PERSON] станом на 19.02.2016 сплатила за договором 168474,30 гривень та що її заборгованість становить 134722,21 гривня, оскільки це лише свідчить про виконання позивачем умов договору та про наслідки взятих позивачем на себе при укладенні кредитного договору ризиків. З урахуванням викладеного зазначені позивачем підстави для визнання недійсним укладеного договору не знайшли свого підтвердження та повністю спростовані дослідженими судом належними і допустимими доказами. Враховуючи викладене, суд прийшов до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивачами не доведено наявність визначених законом підстав для встановлення недійсності правочину. Щодо заяви представника відповідача про відшкодування понесених ТОВ «Порше Мобіліті» судових витрат в сумі 10000 гривень (а.с.140-161), суд, дослідивши надані відповідачем документи: Договір про надання юридичних послуг №24/2010 від 15.10.2010 року, додаткову угоду №8 від 09 січня 2013 року до Договору про надання юридичних послуг, Додаткову угоду №224 від 10 серпня 2015 року, рахунок-фактуру №564 від 26 квітня 2016, Акт №565 від 26 квітня 2016 року та платіжне доручення №50008757 від 27 травня 2016 року, - прийшов до переконання, що відповідачем не доведено, що сплачена ТОВ «Порше Мобіліті» сума в розмірі 10000 гривень в рахунок існуючих між відповідачем та ТОВ «Юридична фірма Вернер» угод, є втратами на правову допомогу в розумінні відповідно до ст..84 ЦПК України та ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», в зв'язку з чим відшкодуванню за рахунок позивачів не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed