Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

27 березня 2019 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив суд стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] аліменти на утримання дружини у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до досягнення спільною дитиною - [PERSON] ( [INFO] ) трирічного віку (до [INFO] ). У судове засідання відповідач не з`явився. Представник позивача, адвокат Канікаєв Ю.О., надав до суду клопотання, в якому підтримав позов та просив розглянути його без участі позивача. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про доцільність задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини частково. Судом встановлено, що позивач перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 2015 року по 2018 рік. Від шлюбу у сторін є спільна дитина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу, дитина залишилась проживати із матір`ю. Відповідно до судового наказу, виданого Овідіопольським районним судом Одеської області від 17 серпня 2018 року (справа №509/3629/18), з відповідача було стягнуто аліменти на користь позивача на утримання дитини у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Статтею 76 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. За статтею 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, якщо чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аналіз даних положень сімейного законодавства дає підстави суду вважати, що сімейним законодавством України передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині матері незалежно від цієї обставини. Відповідно до ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Статтею 80 СК України встановлено, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Зі змісту наведених законодавчих приписів враховуючи процесуальну поведінку сторін, суд дійшов висновку, що наявні підстави для призначення аліментів на утримання дружини, якими є необхідність виховання малолітньої дитини, якій ще не виповнилось трьох років та неможливість заробляти на її належне матеріальне утримання, забезпечувати себе усім необхідним для проживання. З урахуванням встановлених обставин, які відповідачем не заперечувались та не спростовані, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно суд приходить до висновку про необхідність призначити аліменти на утримання дружини у розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підтвердження понесення судових витрат на правничу допомогу із додатком, позивачем надано копію договору, згідно з яким, позивачем за ведення справи у суді першої інстанції, позивач сплатила адвокату фіксований розмір гонорару - 4 500 гривень. Відповідачем, заперечень щодо вказаного розміру судових витрат, заперечень не надано, а тому суд, вважає їх доведеними та обґрунтованими. Відповідно до ч. 1. ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач є звільненим від плати судового збору. З урахуванням вимог ст.141 ЦПК України, задоволення позову позивача, яка в даному випадку звільнена від сплати судового збору по розгляду позовних вимог щодо стягнення аліментів, з відповідача на користь держави слід стягнути суму судового збору у сумі 768,40 грн.

Outcome: approved