Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

29.03.2018 року представник позивача звернулась до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить збільшити розмір стягуваних аліментів з відповідача [PERSON] на утримання малолітньої [PERSON], з дня подачі позовної заяви про збільшення аліментів до досягнення дитиною повноліття у розмірі ? від усіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та усі судові витрати покласти на відповідача. В обгрунтування вказаних підстав посилається на наступне. 25.10.2013 року між стронами було укладено шлюб. Від спільного життя сторони мають доньку [PERSON], [INFO] 13.03.2017 року рішенням Московського районного суду м. Харкова було розірвано шлюб між сторонами, та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі ? частки від доходів, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З цього часу відповідач проживає окремо, свої батьківські обовязки щодо дитини не виконує, та від їх виконання ухиляється, аліменти у визначеному розмірі не сплачує, та дитина знаходиться на повному утриманні позивача. 08.07.2017 року набув чинності ЗУ №2037- VIII, яким внесено зміни до ч.2 ст. 182 СК України, відповідно до якого мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що і стало підставою звернення позивача до суду з вказаним позовом. Позивач та її представник в судове засідання не зявились, від представника позивача [PERSON] надійшла до суду заява про проведення судового засідання без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлявся в установленому законом порядку, причину неявки суд не повідомив. Ухвалою судді від 08.05.2018 року було прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який в подальшому було розірвано заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13.03.2017 року. Від цього шлюбу у сторін народилась дитина [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем. Позивач зверталась до суду з позовом про стягнення аліментів з позивача, та вказаним заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13.03.2017 року, було стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.01.2017 року і до повноліття дитини. На виконання вказаного рішення, позивачем було отримано виконавчий лист та предявлено його до Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ в Харківській області для примусового виконання. Відповідач аліменти не сплачує, та станом на 01.03.2018 року його заборгованість складає 23820,92 грн. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» №2037 від 17 травня 2017 року, було внесено зміни до Сімейного кодексу України, зокрема було збільшено мінімальний розмір аліментів на одну дитину. Положеннями ч.2 ст.182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно розяснень, викладених в абз.4 п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Разом з тим, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч.1\~ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте позивач не надала доказів на підтвердження підстав, встановлених статтею 192 СК України, а саме: про зміну матеріального та сімейного стану сторін по справі, погіршення чи поліпшення здоров'я когось з них. З матеріалів позовної заяви вбачається, що підставою звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів є внесення змін в чинне законодавство щодо їх мінімального розміру. В позові представник позивача також зазначає, що закріплення мінімального розміру аліментів на одну дитину в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є одним із випадків, за яких може бути збільшений розмір аліментів, раніше визначених рішенням суду. Проте, такі її доводи ґрунтуються на невірному тлумаченні норм права, які регулюють спірні правовідносини. Суд приходить до висновку, що забезпечення отримання дитиною гарантованого державою мінімального розміру аліментів, чинного на час нарахування заборгованості (50% прожиткового мінімуму) не є зміною розміру аліментів, оскільки розмір аліментів визначався судом у частці від доходу боржника, а не в мінімальному розмірі. Також суд зазначає, що питання визначення мінімального розміру аліментів, що мають стягуватись з боржника, віднесені до повноважень державного виконавця, у провадженні якого перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення аліментів. Враховуючи вищевикладене та те, що доказів, які б були підставою для зміни розміру аліментів і свідчили про погіршення матеріального стану позивача, поліпшення матеріального стану відповідача, суду не надано, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивач в своєму позові не просить змінити частку від доходу відповідача, яку було визначено заочним рішенням Московського районного суду м Харкова від 13.03.2017 року, а лише мінімальний розмір у звязку із внесенням змін до ст. 182 ч.2 СК України, що відноситься до повноважень державного виконавця. \~ Тому суд в задоволенні позову вважає за необхідне відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed