Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

27.10.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Ізмаїльської міської ради про визнання за нею, як спадкоємицею за законом першої черги, права власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті [INFO] матері [PERSON], та складається із 5/15 частини житлового будинку [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що нотаріальною конторою їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за тих підстав, що у правовстановлюючих документах на вказану частку житлового будинку з надвірними спорудами на ім'я [PERSON]- договорі купівлі-продажу, посвідченому Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області за №2-1842 від 31.08.1989 року, зареєстрованому Ізмаїльським міжміським бюро технічної інвентаризації 14.09.1989 року за №57-38, та договорі дарування частини будинку, посвідченому приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] за №4504 від 15.08.2002 року, зареєстрованому Ізмаїльським міжміським бюро технічної інвентаризації за №57-38 від 09.12.2004 року, тип об'єкту нерухомого майна вказаний як «житловий будинок», однак у довідці №1063, виданій КП «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 18.08.2014 року, в описі об'єкту вказано, що він складається: «літера А-будинок житловий глинобитний…, літера Л-будинок житловий цегельний..», тобто тип об'єкту нерухомого майна - «житлове домоволодіння», існує невідповідність у типі об'єкту. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги уточнили, остаточно просили визнати право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті [INFO] матері [PERSON], та складається із 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS]. Представник відповідача позов визнала в повному обсязі. Наслідки визнання позову їй роз'яснено відповідно до ч.2 ст.174 ЦПК України. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. Частиною 1 ст.61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, у судовому засіданні встановлено, що 1/3 частина житлового будинку [ADDRESS], належала на праві особистої власності [PERSON], що підтверджено договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] за №4504 від 15.08.2002 року, договором купівлі-продажу, посвідченим Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області за №2-1842 від 31.08.1989 року та листом КП «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» №1384 від 27.11.2014 року (а.с.22-25, 49). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04.12.2013 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеської області, [PERSON] померла [INFO] (а.с.7). Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на вказане спадкове майно. Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст.1261 ЦК України після смерті [PERSON] є її дочка [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом ЗАГС м.Ізмаїл 15.01.1981 року, свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданим відділом ЗАГС Ізмаїльського виконкому 02.08.1986 року, свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданим відділом ЗАГС Ізмаїльського виконкому 18.04.1984 року, свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданим відділом ЗАГС Ізмаїльського виконкому 26.05.1984 року та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданим відділом ЗАГС Ізмаїльського виконкому 20.01.1988 року (а.с.8-12). За життя спадкодавець заповіту не залишала, що підтверджено Витягом із спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за №38511827 від 01.10.2014 року та повідомленням Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області за вих.№2750/02-14 від 27.11.2014 року (а.с.15, 50-53). Відповідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що [PERSON] на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем [PERSON], що підтверджено копією будинкової книги та копією паспорту серії [NUMBER], виданого Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 27.07.1998 року, тобто вважаються такою, яка фактично прийняла спадщину (а.с.5, 28-33). Інших спадкоємців, які заявили свої права на спадкове майно, немає. Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст.1241 ЦК України, немає (а.с.50-53). Письмовою відповіддю Ізмаїльської державної нотаріальної контори за вих.№2198/02-14 від 01.10.2014 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з тим, що у правовстановлюючих документах на вказану частку житлового будинку з надвірними спорудами на ім'я [PERSON]- договорі купівлі-продажу, посвідченому Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області за №2-1842 від 31.08.1989 року, зареєстрованому Ізмаїльським міжміським бюро технічної інвентаризації 14.09.1989 року за №57-38, та договорі дарування частини будинку, посвідченому приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] за №4504 від 15.08.2002 року, зареєстрованому Ізмаїльським міжміським бюро технічної інвентаризації за №57-38 від 09.12.2004 року, тип об'єкту нерухомого майна вказаний як «житловий будинок», однак у довідці №1063, виданій КП «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 18.08.2014 року, в описі об'єкту вказано, що він складається: «літера А-будинок житловий глинобитний…, літера Л-будинок житловий цегельний..», тобто тип об'єкту нерухомого майна - «житлове домоволодіння», існує невідповідність у типі об'єкту (а.с.24). Приймаючи до уваги, що іншої форми захисту права на спадкове майно, окрім визнання права власності на нього, позивач не має, а також ту обставину, що представник відповідача безумовно визнала позов її визнання не суперечить закону й не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved