overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

26 січня 2018 року [PERSON] звернулась з позовною заявою\~ до [PERSON]. Вказувала, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 2014 року. Подружжя має малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Подружні відносини припинились в зв'язку зі втратою поваги, взаєморозуміння, різних поглядів на життя, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд розірвати шлюб. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 03 жовтня 2014 року. Подружжя має малолітню дитину, [PERSON], [INFO]. Подружні відносини між сторонами припинені, спільного господарства вони не ведуть. Сім'я припинила своє існування остаточно, подальше її збереження неможливе. Майновий спір не заявлявся. Дитина, за домовленістю сторін, залишається проживати разом з матірю. Відповідно до ч. 1\~ст. 21 Сімейного кодексу України\~шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно\~ст. 24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З'ясувавши фактичні взаємини між подружжям, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами потрібно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-06 00:00:00

26 січня 2018 року [PERSON] звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. \~ \~ \~ \~Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на сімейні обов'язки з ведення спільного господарства, шлюбні стосунки припинені, спільне господарство не ведеться з осені 2016 року. Посилаючись на неможливість подальшого спільного проживання, позивач просить розірвати шлюб та після розірвання шлюбу залишити прізвище «Лейтаренко». У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, при цьому 06.12.2018 подала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутністю; позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити; проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася без повідомлення причин. Про час і місце розгляду справи повідомлена завчасно і належним чином. Відзив на позов не подала. У звязку з тим, що наявних матеріалів про права та взаємовідносини сторін достатньо для розгляду позову, судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши в судовому засіданні надані сторонами письмові докази по справі, суд дійшов наступного. 03 листопада 2015 року сторони уклали шлюб (а. с. 3). У подружжя є малолітня дитина дочка [PERSON], [INFO] (а. с. 4). Через розбіжності у поглядах на характер сімейних стосунків і життя в цілому сторони шлюбні стосунки фактично припинено. Спільне господарство ними не ведеться. Примирення та поновлення сімейних стосунків між сторонами не можливе, а подальше збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам. У рамках розглядуваного позову майнового спору між сторонами немає. При цьому питання про розірвання шлюбу вирішується незалежно від наявності між подружжям майнового спору. У зв'язку з викладеним та на підставі ст. ст. 110, 112 СК України шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

26 січня 2018 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин, а саме, що [PERSON], який помер 25 листопада 2016 року був її дідусем. Встановлення даного факту заявнику необхідно для успадкування майна померлого за заповітом, у звязку із тим, що за наявними документами неможливо довести факт родинних відносин із ним, оскільки її дідусь [PERSON] та бабуся [PERSON] проживали в цивільному шлюбу без державної реєстрації, під час якого у них 2 вересня 1961 року народилася спільна дитина [PERSON], яка є матірю заявниці. Однак у свідоцтві про народження [PERSON], відомості про батька не зазначено. З огляду на викладене, [PERSON] просить її заяву задовольнити. В судовому засіданні заявник вимоги викладені у заяві підтримав. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні не заперечила щодо задоволення заявлених вимог. Заінтересована особа [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, не заперечила щодо задоволення вимог [PERSON] Заінтересована особа [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, не заперечила щодо задоволення вимог [PERSON] Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню, оскільки факт родинних відносин між [PERSON], [INFO] та [PERSON], який помер 25 листопада 2016 року в с. Слобідка Малієвецька Дунаєвецького району Хмельницької області підтверджується: копією свідоцтва про смерть [PERSON], копією свідоцтва про народження матері заявниці [PERSON] де в графі батько відомості відсутні, копією свідоцтва про одруження матері заявниці [PERSON]С.(до шлюбу [PERSON]С.), копією свідоцтва про народження [PERSON], де її батьками зазначено [PERSON]С, та [PERSON], довідкою виданою Дунаєвецькою селищною радою від 28.11.2017 року про те що, [PERSON] та [PERSON] (баба заявниці) були зареєстровані в одному погосподарському номері за адресою с. Слобідка Малієвецька вул. Партизанська, 36, Дунаєвецького району Хмельницької області, довідкою №1786 від 28 листопада 2016 року, в якій зазначено, що [PERSON] здійснила поховання свого батька [PERSON], копією заповіту від 10.01.1999 року, в якому [PERSON] заповів все своє майно свої внукам в рівних частках [PERSON] та [PERSON], копією свідоцтва про шлюб від 24 вересня 2011 року між [PERSON] та [PERSON], копією спадкової справи №9-2017, копією довіреності від 18 листопада 2016 року, в якій [PERSON] уповноважив свою дочку [PERSON] на отримання пенсії та інших соціальних виплат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

26 січня 2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Відповідні обставини позивач обґрунтовує тим, що сторони мають спільну дочку [PERSON], [INFO]. Відповідач в добровільному порядку матеріальне утримання дитині не надає, хоча відповідно до ст.180 СК України зобовязаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З огляду на викладене, позивач просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу щомісячно, починаючи з 26 січня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позов просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Із письмової згоди позивача суд ухвалив здійснити заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів відповідно до вимог ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити з огляду на наступне. Як встановлено в судовому [PERSON] та [PERSON] з 21 листопада 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу у сторін народилась дочка [PERSON], [INFO]. Відповідні обставини підтверджуються копією рішення суду про розірвання шлюбу та копією свідоцтва про народження дитини. Неповнолітня [PERSON] проживає разом із матір'ю по вул. Гагаріна, 81 в с. Шумівці, Хмельницького району, що підтверджується довідкою Шумовецької сільської ради від 25 січня 2018 року №44. Обовязок батьків утримувати дітей закріплений в ст.180 СК України. Право вибору способу стягнення аліментів надано тому із батьків з ким проживає дитина, зокрема кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідне право передбаченеу ст.181 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів судом враховуються стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Суд, зважаючи на те, що [PERSON] є працездатною особою, тому з урахуванням положень ч.2 ст.181, ст.183 СК України вважає за необхідне визначити аліменти, які підлягають стягненню з відповідача на утримання неповнолітнього сина у розмірі ? частини всіх видів його доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судові витрати по справі становлять 704 грн 80 коп., які відповідно до ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

26 січня 2018 року до суду заявлено позов [PERSON], в якому вона вимагає розірвати шлюб між нею і відповідачем, зареєстрований Погребищенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, 01.06.2016р., актовий запис № 23. Позивач в судове засідання не зявилась, подала заяву у якій справу просила розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач в судове засідання не зявився також, подав заяву у якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував. Враховуючи положення ч.2 ст.247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводилось. Зясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання відповідачем позову. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберегти шлюб, позивач на розірванні шлюбу наполягає, а відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, то, за таких обставин суд визнає, що сім`я сторін розпалася остаточно, а тому шлюб необхідно розірвати на підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, як такий, що суперечить їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

26 січня 2018 року завідуючий 11-м відділенням Комунального закладу «Першої обласної спеціалізованої лікарні м. Ромни» Ясько В.В. звернувся до суду з заявою про продовження госпіталізації без усвідомленої згоди пацієнтці [PERSON], [INFO], мотивуючи свої вимоги наявністю у зазначеної пацієнтки психічного захворювання, внаслідок чого вона не може задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує її життєдіяльність, вчиняє та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих. У судовому лікар-психіатр підтримав заяву та прохав її задовольнити, посилаючись на викладені в ній обставини. Захисник не заперечувала проти задоволення даної заяви, вважає, що примусова госпіталізація відповідає інтересам пацієнта. Прокурор не заперечувала проти задоволення даної заяви. Судом встановлено, що згідно висновку комісії лікарів-психіатрів КЗ СОР «Першої обласної спеціалізованої лікарні м. Ромни» від 24.01.2018 року [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у вигляді вродженої недоумкуватості - Д-з: «Помірна розумова відсталість зі значними порушеннями поведінки, які вимагають догляду або лікувальних заходів»; по своєму психічному стану не може задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність та вчиняє або виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих; по своєму стану потребує примусової госпіталізації, але через недієздатність не може дати усвідомлену згоду на продовження госпіталізації;лікування можливе лишев умовах психіатричного закладу (а.с.3). З довідки КЗ СОР «Перша ОСЛ м. Ромни» № 01-55/436 від 24.01.2018 року вбачається, що [PERSON] знаходиться під наглядом лікаря-психіатра з 1993 року; багато разів, тривалий час знаходиться на стаціонарному лікуванні в психіатричній лікарні; є інвалідом 2 групи безтерміново; остання госпіталізація з 30.01.2016 року по теперішній час (а.с. 13). Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25.09.1993 року [PERSON] визнано недієздатною та згідно рішення цього ж суду від 24.11.2016 року призначено опікуном недієздатної [PERSON]- [PERSON] (а.с.5). Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 серпня 2017 року продовжено [PERSON] госпіталізацію до психіатричного закладу КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни» в примусовому порядку (а.с.8). За таких обставин, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, суд приходить до висновку про необхідність продовження [PERSON] госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку, згідно вимог ст. ст. 14, 17, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу» .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

26 січня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право на користування квартирою №57 в будинку №41 по вул. Льотна (Червоногвардійська) в м. Чернігові з підстав, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач за вищевказаною адресою не проживає без поважних причин з грудня 2016 року та не сплачує нарахування за комунальні послуги. Позивач в судове засідання не зявився, надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявилась, про час і місце судового розгляду сповіщалась в установленому законом порядку. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстровані в [INFO] (Червоногвардійська) в м. Чернігові, власником якої є позивач. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 10.01.2018 року, затвердженого головою ОСББ «Пілот-41» [PERSON], за адресою: [ADDRESS], починаючи з грудня 2016 року до теперішнього часу фактично не проживає [PERSON]. \~Поважних причин відсутності відповідача за місцем реєстрації понад один рік судом не встановлено.\~\~\~\~\~\~ За таких обставин, вимоги позивача про визнання відповідача такою, що втратила право на користування жилим приміщенням з підстав, передбачених ст. 405 ЦК України підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

26 січня 2018 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 19 грудня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецької області, актовий запис № 409, від спільного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], також зазначила, що шлюбно-сімейні відносини припинили з березня 2015 року через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками. Позивач вважає, що сімю зберегти неможливо, в позовній заяві просила шлюб між нею та відповідачем розірвати, після розірвання шлюбу залишити за нею прізвище Карпусь. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі (а.с.22). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі (а.с.23). Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, зясувавши позицію сторін, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 19 грудня 2015 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецької області, актовий запис № 409, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб № І-НО № 437414 (а.с.3). Сторони від спільного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ВА № 835638 (а.с.4). З березня 2016 року сторони спільний побут не ведуть, шлюбно-сімейні відносини припинили через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками, неможливістю знайти спільний погляд на життя. Сторони до примирення не прийшли, поновлювати сімейні відносини не мають наміру. Вказані обставини мають істотне значення, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. \~Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

26 січня 2018 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування вимог вказала, що з відповідачем [PERSON] вона перебуває в шлюбі з 20.04.2012 року. 29 квітня 2013 року в них народився син [PERSON], який перебуває на її утриманні, так як спільне життя з відповідачем у них не склалося. Вказуючи на те, що батько дитини не виконує своїх батьківських обовязків з утримання дитини і не дбає про її належний рівень життя, позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення сином віку повноліття. Сторони до судового засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомленні належним чином, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач позов визнав у повному обсязі. Дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 20 квітня 2012 року. В шлюбі у них народилася спільна дитина син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про шлюб та народження дитини (а.с.6,7). Дитина мешкає разом з матірю за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повнолітнього віку. Обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Одним з способів виконання батьками обовязку з утримання дитини є стягнення аліментів за рішенням суду, розмір яких визначається судом з урахуванням обставин, зазначених в ст.182 Сімейного Кодексу. Частиною другою цієї статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Законом України №2037-У111 від 17.05.2017року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», що набрав чинності 08.07.2017року, встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки судом встановлено, що відповідач працює, має постійне джерело доходу і підстави для звільнення його від обовязку утримувати дитину відсутні, суд вважає за можливе вимоги позивачки задовольнити повністю, стягнувши з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повнолітнього віку. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд відповідно до вимог ст.141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача в доход держави судовий збір в сумі 704,80 грн, так як позивачка на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII звільнена від вказаних витрат при подачі позову до суду. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved