overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

27 червня 2018 року позивачка звернулась до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 11 липня 1990 року Воскресенською селищною радою Жовтневого району Миколаївської області, актовий запис № 23. В обґрунтування позову вказувала, що сімейне життя між сторонами не склалося, одруження виявилось невдалим, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу вона вважає неможливим. Вказала, що спору щодо спільного майна не має. В судове засідання позивачка не зявилась, надіслала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату та час слухання справи судом повідомлений своєчасно та належним чином. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 11 липня 1990 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Воскресенською селищною радою Жовтневого району Миколаївської області, актовий запис № 23. Від даного шлюбу сторони мають повнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO]. Зі змісту позовної заяви вбачається, що спору щодо розподілу сумісного майна подружжя сторони не мають. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зазначена норма національного законодавства відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Згідно приписів статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин та збереження шлюбу. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу, вважає за необхідне зясувати прізвище подружжя після розірвання шлюбу. Позивачкою в заяві зазначено про залишення їй прізвища, яке вона отримала при реєстрації шлюбу, а тому відповідно до статті 113 СК України, їй слід залишити прізвище, яке вона набула під час державної реєстрації шлюбу, що розривається.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-06 00:00:00

27 червня 2018 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила шлюб з відповідачем, зареєстрований 12 січня 1996 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Донецьк, згідно актового запису № 2 розірвати. В обґрунтування позову вона зазначила, що 12 січня 1996 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу у них неповнолітніх дітей немає. Спільне життя з відповідачем не склалося. Фактичні шлюбні відносини припинені з червня 2016 року. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів та різні погляди на сімейне життя. Позивачка вважає, що сім'я розпалася остаточно і відновлена бути не може, тому строк на примирення їм не потрібен. Судові витрати просила покласти на неї. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, проте від неї надійшла заява, в якій вона просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області http://pvm.dp.court.gov.ua., причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача та на підставі наявних у справі доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони 12 січня 1996 року уклали шлюб (арк.с.4). Від зазначеного шлюбу у них неповнолітніх дітей немає. Сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть з червня 2016 року, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.113 СК України, особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

27 червня 2018 року фізична особа - підприємець [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості з орендної плати за користування нежитловим приміщенням. Зважаючи на складність у викладенні рішення в повному обсязі, пов'язану з потребою у обгрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну і резолютивну частини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

27 червня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме будинком, який розташований в [ADDRESS] . В обґрунтування вимог вказувала, що відповідач фактично з 2017 року не проживає у даному будинку, не сплачує комунальні платежі, не бере участі в утриманні житла та її особистих речей у будинку немає, а відтак [PERSON] втратила право користування згаданим житлом. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила його вимоги задовольнити із наведених вище підстав. При цьому вказала, що відповідач фактично проживає в [ADDRESS] у своїх знайомих. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлена. Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що на підставі договору дарування від 01 липня 2010 року посвідченого нотаріусом Полонського районного нотаріального округу Садовським А.М., для [PERSON] .Р. передано безоплатно у власність 1/2 будинку, що розташований по [ADDRESS] . З 22 травня 2017 року [PERSON] зареєстрована у вказаному вище будинку, однак після реєстрації місця проживання і по теперішній день вона у вказаному житлі не проживає, про що в судовому засідання підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] . \~ \~ \~ \~Згідно ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Оскільки, наявність реєстрації місця проживання відповідача в житлі позивача створює для неї перешкоди у користуванні цим житлом, тому, відповідно до ст.391 ЦК України, її права як власника підлягають захисту шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

27 червня 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з названою позовною заявою, в якій вказала, що 22 вересня 2011 року вони з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Володарського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 60. Позивач посилається на відсутність взаєморозуміння з відповідачем [PERSON] та вказала, що шлюбні відносини між сторонами припинено, тому позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Позивач подала до суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просила суд розглядати справу без її участі. Відповідач подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та просив суд не надавати термін для примирення та розглядати справу без його участі. Згідно вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. По справі встановлено, що 22 вересня 2011 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Володарського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 60, що стверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.7). Від шлюбу сторони мають дочку - [PERSON] , [INFO] , що стверджено свідоцтвом про народження (а.с.8). Позивач причиною розірвання шлюбу зазначила те, що між сторонами відсутні спільні інтереси, між сторонами постійно виникають суперечки, відносини між сторонами не склались, тому позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд дійшов до переконання, що вимоги позивача є обґрунтованими, базуються на законі, тому підлягають до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

27 червня 2019 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що відповідач, будучи батьком дитини в добровільному порядку матеріальну допомогу на її утримання не надає, хоча відповідно до вимог ст.180 СК України зобов`язана утримувати дитину до досягнення нею повноліття. \~ \~ \~ \~З огляду на викладене, позивач згідно уточнень просить його вимоги задовольнити та стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. \~ \~ \~ \~Позивач в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву позовні вимоги підтримав та просить проводити розгляд справи без її участі. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву в якій позовні вимоги визнає та просить проводити розгляд справи без його участі. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу у сторін є двоє неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . \~ \~ \~ \~Відповідні обставини підтверджуються копією свідоцтв про народження дітей. \~ \~ \~ \~Відповідач, будучи батьком дитини відповідно до вимог ст.180 СК України зобов`язаний її утримувати до досягнення нею повноліття. Ст.183 СК України передбачено, що частка заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що визначено ч.2 ст.182 СК України. Судом при винесенні рішення враховуються обставини визначені ч.1 ст.182 СК України, зокрема, що малолітні діти проживають разом із позивачкою, перебувають на її повному утриманні, потребують належного утримання в розмірі достатньому для їх гармонійного розвитку, та те, що відповідач, інших утриманців не має. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави, оскільки позивач при зверненні до суду була звільнена від його сплати. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

27 червня 2019 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що з 01.02.2008 перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. У шлюбі мають неповнолітню доньку [PERSON] , 2008 року народження, та неповнолітнього сина [PERSON] , 2016 року народження. Фактично шлюбні стосунки між подружжям припинено з квітня 2019 року, до чого призвела відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні життя, різність звичок та характерів. З цього часу проживають окремо. Вважаючи, що шлюб розпався остаточно та не бажаючи примирення, просила його розірвати. Ухвалою суду від 11 липня 2019 року за вказаним позовом було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Позивач [PERSON] до підготовчого судового засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, якою позовні вимоги підтримала, просила розірвати шлюб, залишивши їй прізвище « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] також до підготовчого судового засідання не прибув, надавши заяву про визнання ним пред`явленого позову у повному обсязі. Просив вирішувати справу у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову з наступних підстав. У відповідності до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області від 01 лютого 2008 року, актовий запис № 12. У шлюбі мають неповнолітню доньку, [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , що підтверджено відповідними свідоцтвами про народження. На сьогодення неповнолітні [PERSON] та [PERSON] проживають спільно із позивачем, про наявність спору щодо визначення місця проживання дітей, а також майнового характеру, станом на день розгляду справи сторонами не заявлено. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного, зважаючи на визнання пред`явленого позову відповідачем, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам обох сторін, а тому він підлягає розірванню. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи законні інтереси інших осіб. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 133, 141, 142 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50% від понесених ним та документально підтверджених витрат з оплати судового збору у сумі 384,20 гривень. Інша частина витрат з оплати судового збору у сумі 384,20 гривень підлягає поверненню позивачеві з державного бюджету. На підставі ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

27 червня 2019 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що з 05.10.2013 перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. У шлюбі мають неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Протягом двох останніх років між подружжям почали складатися неприязні стосунки, які супроводжувалися сварками, що стало причиною для роздільного проживання. На протязі останнього року подружжя спільно не проживає, не веде спільного господарства, не має спільного побуту та бюджету. Дитина залишилася проживати спільно із нею. Вважаючи, що шлюб розпався остаточно та не бажаючи примирення, просила його розірвати. Ухвалою суду від 24 липня 2019 року за вказаним позовом було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Позивач [PERSON] до підготовчого судового засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, якою позовні вимоги підтримала, просила розірвати шлюб. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] також до підготовчого судового засідання не прибув, надавши заяву про визнання ним пред`явленого позову у повному обсязі. Просив вирішувати справу у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову з наступних підстав. У відповідності до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області від 05 жовтня 2013 року, актовий запис № 432. У шлюбі мають неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , що підтверджено відповідним свідоцтвом про народження. На сьогодення неповнолітній [PERSON] проживає спільно із позивачем, про наявність спору щодо визначення місця проживання дитини, а також майнового характеру, станом на день розгляду справи сторонами не заявлено. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного, зважаючи на визнання пред`явленого позову відповідачем, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам обох сторін, а тому він підлягає розірванню. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи законні інтереси інших осіб. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 133, 141, 142 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50% від понесених нею та документально підтверджених витрат з оплати судового збору у сумі 384,20 гривень. Інша частина витрат з оплати судового збору у сумі 384,20 гривень підлягає поверненню позивачеві з державного бюджету. На підставі ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

27 червня 2019 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що з 15.01.2016 перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. У шлюбі мають неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Фактично шлюбні стосунки між подружжям припинено з 01.05.2019, до чого призвела відсутність взаєморозуміння та різні погляди на сімейні життя. Подружжя проживає окремо, дитина проживає спільно із позивачем. Вважаючи, що шлюб розпався остаточно та не бажаючи примирення, просила його розірвати. Ухвалою суду від 11 липня 2019 року за вказаним позовом було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Позивач [PERSON] до підготовчого судового засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, якою позовні вимоги підтримала, просила розірвати шлюб. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] також до підготовчого судового засідання не прибув, надавши заяву про визнання ним пред`явленого позову у повному обсязі. Просив вирішувати справу у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову з наступних підстав. У відповідності до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом\~ про розірвання шлюбу. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області від 15 січня 2016 року, актовий запис № 11. У шлюбі мають неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , що підтверджено відповідним свідоцтвом про народження. На сьогодення неповнолітній [PERSON] проживає спільно із позивачем, про наявність спору щодо визначення місця проживання дитини, а також майнового характеру, станом на день розгляду справи сторонами не заявлено. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного, зважаючи на визнання пред`явленого позову відповідачем, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам обох сторін, а тому він підлягає розірванню. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи законні інтереси інших осіб. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 133, 141, 142 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50% від понесених нею та документально підтверджених витрат з оплати судового збору у сумі 384,20 гривень. Інша частина витрат з оплати судового збору у сумі 384,20 гривень підлягає поверненню позивачеві з державного бюджету. На підставі ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved