Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

28.11.2018 року позивач звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 014/124784/3117/82 від 26.02.2007 року у сумі 10 624 доларів США 09 центів та судовий збір у розмірі 4296 грн. 66 коп. В обґрунтування позову, позивач вказав на те, що відповідно до укладеного договору № 014/124784/3117/82 від 26.02.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 10 200 доларів США 00 центів, відповідно до умов якого, надання кредитних коштів проводилося шляхом перерахування кредитних коштів у безготівковій формі з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника, яким є [PERSON] , з подальшою можливістю видачі готівки через касу кредитора, а саме Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль». Позивач виконав свої зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти. Відповідно до зазначеного договору позичальник, зобов`язався здійснювати погашення кредитної заборгованості та процентів щомісячно ануїтетними платежами в валюті кредиту. Проте, позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, а саме не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом, внаслідок чого, утворилася заборгованість відповідача перед позивачем, яка станом на 09.08.2018 року складає 10 624 доларів США 09 центів, з яких: 6 818 доларів США 85 центів - заборгованість за кредитом, 3 805,24 доларів США 84 центів заборгованість за відсотками, у зв`язку з чим, позивач вимушений звернутися до суду. На підставі ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської від 29.01.2019 року справу передано за підсудністю до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.03.2019 р. прийнято до свого провадження, та відкрито провадження у вказаній справі, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач фактично ухвалу про відкриття спрощеного провадження з копією позовної заяви та доданими до неї документами не отримав, проте за змістом ч.7, п.4 ч.8, ст.128 ЦПК України вищевказані документи вважаються врученими відповідачу, оскільки надсилались за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. З огляду на викладене, а також враховуючи відсутність заперечень позивача проти ухвалення заочного рішення судом відповідно до ст.ст.280, 281 ЦПК України ухвалено проводити розгляд справи у заочному порядку. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. 26.02.2007року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/124784/3117/82, відповідно до якого, п.3.2 кредитного договору, кредитор зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у безготівковій формі шляхом переказу (зарахування) всієї суми кредиту на поточний рахунок позичальника, а позичальник, відповідно до п.п.5.1. кредитного договору, здійснює погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтетними (однаковими) платежами в розмірі згідно з Графіком погашення кредиту та інших платежів. Також, згідно з п. 5.7 кредитного договору, позичальник зобов`язався сплачувати кредитору проценти за користування кредитом, розмір яких розраховується на основі процентної ставки в розмірі, визначеному у п.1.4 кредитного договору. Крім того, згідно п.3.3 кредитного договору, сторони встановили, що нарахування процентів по кредитному договору будуть нараховуватись щомісяця на суму кредиту за весь строк користування кредитом, включаючи день надання та день повного погашення кредиту, виходячи з фактичної кількості днів в місяці та році (арк.с.12-14). Відповідно до додатку № 1 до Кредитного договору № 014/124784/3117/82 визначено: сума кредиту - 10200 доларів США 00 центів, відсоткова ставка 13,75 процентів, щомісячний платіж 203 доларів США 15 центів та установлена дата кінцевого платежу 25.02.2017 року. (арк.с.18). Проте, відповідачем [PERSON] , було допущено невиконання умов кредитного договору. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З матеріалів справи не вбачається, що існуюче зобов`язання між сторонами було виконано, або припинено іншим шляхом, передбаченим ст. ст. 600-609 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що договір є правомірним, оскільки його недійсність законом прямо не встановлена та судом він недійсним не визнаний, а тому, відповідно до ст. 204 ЦК України, є правомірним і повинен виконуватися, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов і змісту самих договорів. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1054 ЦК України. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до вимог ст.192ЦК України, гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 524ЦК України, грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо не встановлено інший порядок її визначення; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті533 ЦК України). Правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті були визначені статтею53Закону України «Про виконавче провадження». Аналіз зазначених норм матеріального права діє підстави для висновку, що судове рішення не може змінювати зміст договірного зобов`язання, що існувало між сторонами, тобто воно залишається грошовим зобов`язанням в іноземній валюті. Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 12 липня 2017 року (справа № 6-708цс18), 1 листопада 2017 року (справа № 6-1063цс17). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року (справа №761/12665/14-ц) виклала правову позицію щодо застосування норм права (пункти 55.56), за якою у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Водночас, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про необхідність відступити від правової позиції Верховного Суду України щодо застосування пункту 8 частини першої статті 49 Закону у подібних правовідносинах, викладеного в постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1445цс17 (пункт 53). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що передбачено ст.610 ЦК України. Відповідно до вимоги про виконання грошових зобов`язань за кредитним договором від 07.12.2017 року за вихідним номером № 114/5-108753 Департаменту проблемної заборгованості роздрібних клієнтів Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» з метою вирішення питання щодо кредитної заборгованості зазначено, що відповідач, [PERSON] , припинив належним чином виконувати свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого прострочена перед Банком заборгованість станом на 13.11.2017 року складає: 6818 доларів США 85 центів прострочений кредит та 3070 доларів США 58 центів заборгованість по процентам. (арк.с.22). Як вбачається зі списку згрупованих відправлень від 08.12.2017 року, зазначена вимога була направлена на адресу боржника - [PERSON] (а.с.53). Проте, згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Таким чином, з урахуванням викладеного та за своїм власним переконанням, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими, законними, у зв`язку із чим, підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 4 296 грн. 66 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved