overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

27 січня 2015 року Ленінським районним судом м. Кіровограда розглянуто цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON], ПАТ «Перший інвестиційний банк», Відділу примусового виконання рішень УДВС Головного управління юстиції у Кіровоградській області про звільнення з - під арешту 1/2 частини комплексу будівель по [ADDRESS], за наслідками розгляду якої винесено рішення, згідно з яким позовні вимоги [PERSON] задоволено повністю. Звільнено з - під арешту 1/2 частину комплексу будівель по [ADDRESS], що складається з будівлі ААа1-3, к, кр, навісу а1, а2, а3, гаражу В, навісу Е, убиральні Ж, вимощення ІІІ, огорожі, №№1, бетонного майдану І, на який старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС Головного управління юстиції у Кіровоградській області Красною А.О. 10.04.2013 року накладено арешт. Заходи забезпечення позову, вжиті шляхом зупинення продажу ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07 жовтня 2013 року арештованого майна - ? частини комплексу будівель по [ADDRESS],- скасовано. Разом з тим, при винесенні рішення суду, в мотивувальній частині рішення щодо стягнення з відповідачів судового збору, судом зроблено посилання на ч. 1 ст. 88 ЦПК України, в якій зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Проте в резолютивній частині рішення суду, судом помилково не було вирішено питання про стягнення з відповідачів судового збору. З врахуванням вищевикладеного, судом вбачається необхідність вирішення питання про винесення додаткового рішення суду. Позивач та відповідачі 1, 2 у судове засідання з`явилися, проте були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Представник відділу примусового виконання рішень УДВС Головного управління юстиції у Кіровоградській області надав до суду заяву, відповідно до якої просив розгляд справи здійснити без його участі. Відповідно до ч.1 ст.220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо не було вирішено питання про судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

27 січня 2015 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № б/н, згідно умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 15000 гривень. Відповідач порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість станом на 16 травня 2021 року в сумі 10809,13 грн., які складаються із заборгованості за тілом кредиту 10809,13 грн., які представник позивача і просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк». Крім того, представник позивача просить стягнути з відповідача 2270 гривень судового збору. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день розгляду справи сповіщений. Оцінивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивача мають бути задоволені, бо у судовому засіданні встановлено, що між сторонами, на підставі ст.1054 ЦК України, договору кредитування № б/н від 27 січня 2015 року встановлені договірні відносини, згідно яких відповідач отримав кредит в сумі 15000 гривень. Але відповідач, отримавши кредит, всупереч вимогам ст.526 ЦК України, умови договору по своєчасному поверненню кредиту не виконав, заборгувавши станом на 16 травня 2021 року в сумі 10809,13 грн., які складаються із заборгованості за тілом кредиту 10809,13 грн. А у відповідності до ст.1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача вимагати повернення всієї суми кредиту, що і дає суду підставу стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму. А задоволення позову, за правилами ст.141 ЦПК України, покладає на відповідача обов`язок по сплаті судових витрат - 2270 гривень судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

27 січня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він з відповідачкою з 17 листопада 2012 року знаходиться у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з відповідачкою. Фактично шлюбні стосунки припинені з січня 2015 року у зв'язку з психологічною несумісністю через різні погляди на життя, що призвело до відсутності взаєморозуміння та припинення шлюбних відносин. Збереження шлюбу вважає неможливим, просив шлюб розірвати, оскільки подальше збереження шлюбу не має сенсу, на примирення не згодний. Майнового спору на даний час вони не мають, спору, щодо місця проживання неповнолітньої дитини також не має. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав заяву з проханням розглядати справу в його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив шлюб розірвати. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, до адреси суду від неї надійшла заява з проханням розглядати справу в її відсутність, позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 листопада 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданий Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області 17 листопада 2012 року, актовий запис № 358. Згідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON], народилась [INFO], актовий запис № 313, в графі «батьки» зазначені: батько - [PERSON], та мати - [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище чоловіку та дружині залишити без змін. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

27 січня 2015 року, позивач [PERSON] звернувся до суду з названою позовною заявою, в якій вказав, що 05 травня 2012 року вони з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Володарського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 22. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Позивач подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила суд розглядати справу без його участі. Відповідач позовні вимоги визнала в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечувала. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. По справі встановлено, що 05 травня 2012 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Володарського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 22 (а.с.4). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.5). Позивач в позовній заяві причиною розірвання шлюбу зазначив, що між сторонами відсутні спільні інтереси, тому подальше збереження сім'ї та подальше спільне життя суперечить інтересам сім'ї та унеможливлює примирення з відповідачем та від надання строку на примирення категорично відмовився. Відповідач в судовому засіданні визнала позовні вимоги та просила суд розірвати шлюб, від надання терміну на примирення відмовилась. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд дійшов до переконання, що вимоги позивача є обґрунтованими, базуються на законі, тому підлягають до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

27 січня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON]. про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 29 серпня 2009 року він уклав шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 351 з відповідачкою по справі. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені з вересня 2014 року через несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння. Спільне життя с відповідачем не склалося. Спільного господарства не ведуть, а тому позивач [PERSON] просить розірвати шлюб з відповідачем. Позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON]. позовні вимоги про розірвання шлюбу визнала в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 29 серпня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 351 (а.с. 7). Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені з вересня 2014 року через несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння. Сторони спільне господарство не підтримують, примирення між ними неможливо, оскільки вони не бажають в подальшому жити разом, спор про розподіл майна не виникає, тому зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову [PERSON] Відповідно до ст.110 СК України позивач має право на пред'явлення позову про розірвання шлюбу. За цих обставин, суд вважає, що зберегти сім'ю неможливо. Після розірвання шлюбу відповідач просить залишити прізвище - [PERSON]. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України суд ухвалює рішення на попередньому судовому засіданні в разі визнання позову відповідачем. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

27 січня 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що вони з відповідачем 29 липня 2009 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Вказує на те, що шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені з травня 2011 року. Розлад сімейного життя стався через несумісність характерів, відсутність порозуміння та різних поглядів на сімейне життя. Вважає, що родина розпалась остаточно, на примирення вона не згодна. Спір щодо мешкання дитини та майновий спір на даний час між ними відсутній. Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу прізвище не змінювати. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, також вказав, що на розірвання шлюбу згоден. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29 липня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 605. Суд, дослідивши матеріали, дійшов висновку про те, що фактичні взаємостосунки подружжя такі, що немає ніяких підстав для відкладення розгляду справи, оскільки фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. Суд вважає, безперечним встановлений факт, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї суперечать інтересам сторін, оскільки сімейні відносини, що склалися, негативно позначаються на їх здоров'ї і психологічному стані . Таким чином, суд приходить до висновку, що на підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України шлюб між сторонами повинен бути розірваний. Відповідно до ч.8 ст. 235 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище чоловіку та дружині залишити без змін. Крім того, згідно статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони, понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

27 січня 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітньої доньки, [PERSON], [INFO] у розмірі 700 грн., щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення повноліття дитиною, мотивуючи свій позов тим, що відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку утримувати свою дитину. В судове засідання позивач не з'явилась надала до суду заяву в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи не надав. Згідно ч.1, ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі, оскільки позивач проти цього не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Із свідоцтва про народження (а.с. 4) вбачається, що [PERSON] являється батьком [PERSON], [INFO]. Із довідки (а.с.21) вбачається, що на даний час дитина - [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON] Відповідно до вимог ст. 184 СК України аліменти у твердій грошовій сумі стягуються, якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Беручи до уваги той факт, що за інформацією позивачки [PERSON], відповідач офіційно не працює, не має постійного доходу, суд вважає за можливе застосувати ст.184 СК України, та стягнути аліменти у твердій грошовій сумі. Враховуючи викладене суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити та стягнути з відповідача аліменти в сумі 700 грн.. Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. На підставі ст.ст. 180, ч.3 ст. 181, 191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

27 січня 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітньої доньки, [PERSON], [INFO] у розмірі 700 грн., щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення повноліття дитиною, мотивуючи свій позов тим, що відповідач ухиляється від покладеного на нього обовязку утримувати свою дитину. В судове засідання позивач не зявилась надала до суду заяву про зменшення позовних вимог до 400 грн., в твердій грошовій сумі, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином. Надав суду заяву в якій пояснив, що в змозі сплачувати аліменти в розмірі 400 грн., оскільки на його утриманні знаходиться непрацездатна мати. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Із свідоцтва про народження (а.с. 4) вбачається, що [PERSON] являється батьком [PERSON], [INFO]. Із довідки (а.с.21) вбачається, що на даний час дитина [PERSON] проживає разом з матірю [PERSON] Мати відповідача [PERSON], [INFO], має інвалідність ІІІ групи, що підтверджується копією посвідчення (а. с. 43.) Відповідно до вимог ст. 184 СК України аліменти у твердій грошовій сумі стягуються, якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Беручи до уваги той факт, що за інформацією позивачки [PERSON], відповідач офіційно не працює, не має постійного доходу, суд вважає за можливе застосувати ст.184 СК України, та стягнути аліменти у твердій грошовій сумі. Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. На підставі ст.ст. 180, ч.3 ст. 181, 191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

27 січня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначила, що в 2009 році зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] Від сумісного проживання мають доньку [PERSON], [INFO]. Сторони не підтримують подружніх стосунків, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Їх сімейне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Донька сторін проживає разом з батьком [PERSON] та перебуває на його утриманні, і надалі буде проживати з ним, про що сторони дійшли домовленості. Позивач прийшла до впевненості, що їх сім'я з відповідачем розпалася, подальше спільне життя із відповідачем як подружжя та збереження шлюбу суперечить її інтересам, в зв'язку з чим звернулася із даним позовом, просила задовольнити, залишивши їй прізвище, обране нею під час реєстрації шлюбу. Позивач в судове засідання не з'явилася, до суду надіслала заяву з проханням слухати справу за її відсутності та просила розірвати шлюб з відповідачем. Відповідач в судове засідання не з'явився, до суду надіслав заяву з проханням слухати справу за його відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечував. Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Новомиколаївською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області, шлюб зареєстрований 11 лютого 2009 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис за №1. Під час державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с.8). Сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.9). Дослідивши надані докази, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача, оскільки встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків, сумісне господарство не ведуть, проживають окремо. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, виходячи з положень ст.ст.110, 112 Сімейного Кодексу України, суд вважає встановленим, що збереження сім'ї неможливе, шлюб сторін існує формально і може бути розірваний.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

27 січня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказала, що вона перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 23 серпня 2013 року. Неповнолітніх дітей не мають. Позивач вказала, що вони з відповідачем фактично припинили шлюбні відносини у червні 2015 року, мешкають за різними адресами. З'ясувалося, що у них різні погляди на подружнє життя, вони не знаходили єдиної думки у вирішенні сімейних проблем. При цьому, відповідач зрадив [PERSON], без жодних пояснень пішов з родини та фактично створив нову сім'ю, мешкає разом з іншою жінкою. Позивач наголошує, що ніяких шлюбних відносин вони з [PERSON] не підтримують, примирення між ними не відбулося. Відповідач має намір зареєструвати шлюб з іншою жінкою. Позивач не бажає миритися з таким положенням у їхній родині, переконана, що сім'я розпалась остаточно і зберегти її неможливо. Просить розірвати шлюб з відповідачем, після розірвання шлюбу змінити їй прізвище на [PERSON]. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. На позовних вимогах наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Суд, отримавши згоду позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що шлюб між подружжям [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не вчинив жодних дій, які б свідчили про його бажання зберегти родину. Суд вважає, що зобов'язати сторони проживати у шлюбі неможливо, це суперечить їх інтересам. Після розірвання шлюбу суд вважає за можливе змінити позивачу прізвище на «[PERSON]».

Outcome: approved