Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

\~ \~ \~ \~27 вересня 2017 року [PERSON] звернувся із позовом до ПАТ «Мегабанк», [PERSON], яким просив визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, квартири [ADDRESS], укладений між ПАТ «Мегабанк» та [PERSON] В остаточній редакції позовної заяви позивач заявлені вимоги мотивував тим, що: -під час розгляду спору між сторонами щодо стягнення з позивача заборгованості по кредитному договору, останньому стало відомо про договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між ПАТ «Мегабанк» та [PERSON]; -під час укладення договору купівлі-продажу Банк проігнорував ту обставину, що у квартирі проживав неповнолітній син позивача [PERSON], [INFO]; -договір був укладений без відповідного дозволу органу опіки та піклування, чим порушено права малолітнього [PERSON]; -Звіт про оцінку майна не відповідає вимогам закону та нормативних актів, отже не відповідає реальній вартості квартири на час її продажу, в звязку з чим договір є недійсним; -укладений договір містить ознаки фіктивності, оскільки спірна квартира була продана банком повязаній з ним особі [PERSON], з метою залякування позивача та якнайшвидшого виконання ним обовязку по сплаті кредитної заборгованості та відібрання у позивача квартири. Згідно наданого відзиву на позов ПАТ «Мегабанк» проти позову заперечували та вказували, що: -укладений договір купівлі-продажу квартири не є фіктивним, так як законодавець не обмежує особу у виборі контрагента під час відчуження майна, в тому числі і при відчуженні банком предмета іпотеки; -кошти, отримані від продажу квартири, спрямовані на погашення кредитної заборгованості [PERSON]; -посилання позивача щодо незаконності позасудового врегулювання питання про звернення стягнення на іпотечну квартиру та її подальший продаж не підлягають розгляду в даній справі, оскільки були предметом розгляду раніше; -позивач не наводить жодних доказів на підтвердження невідповідності вартості майна, визначеній у Звіті про його оцінку ринковим цінам на це майно; -позивачу було відомо про визначену оцінку іпотечної квартири за тривалий проміжок часу до її продажу, проте жодних заперечень або зауважень щодо її розміру він банку не повідомив. Відповідач у відзиві на позов заявив про застосування строку позовної давності до предявленого позову, оскільки на його переконання, такий строк позивачем пропущений. Згідно Ухвали від 04.12.2017 року відкрито провадження у справі. 20.04.2018 року Ухвалою справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалами від 17.05.2018 року судом відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Також, згідно Ухвали від 17.05.2018 року до участі у справі залучено Службу у справах дітей Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради. Відповідно до Ухвали від 25.06.2018 року судом накладено арешт на спірну квартиру. Ухвалою від 26.09.2018 року судом витребувано у ПН Харківського МНО [PERSON] копії документів, поданих при укладенні договору купівлі-продажу від 13.05.2014 року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача ПАТ «Мегабанк» в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував. Представник Служби у справах дітей Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, відповідно до заяви, просив про розгляд справи без його участі, з урахуванням інтересів неповнолітньої особи. Встановивши фактичні обставини, дослідивши надані докази, суд при вирішені справи виходить з такого. 13 липня 2007 року між ВАТ «Мегабанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 29\~950,00 доларів США зі сплатою 14,5% річних на строк до 12 липня 2017 року. З метою належного виконання позичальником умов кредитного 13 липня 2007 року між ВАТ «Мегабанк» (правонаступник ПАТ «Мегабанк») та [PERSON] був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований за №618. Предметом іпотеки була належна позивачу квартира [ADDRESS] (Богоявленському) у м. Миколаєві, загальною площею 45,8 кв.м., житловою площею 28,5 кв.м. Відповідно до п.5.1,5.2 у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобовязання, а також з інших підстав, передбачених чинним законодавством України, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку,передбаченому чинним законодавством України. Іпотекодержатель має право при зверненні стягнення на предмет іпотеки від свого імені продати предмет іпотеки будь-який особі на підставі договору купівлі-продажу, у порядку, встановленому чинним законодавством. ПАТ «Мегабанк» неодноразово направляло вимоги позивачу про погашення заборгованості у звязку із невиконанням останнім умов кредитного договору. 24.03.2014 року ПАТ «Мегабанк», шляхом передачі приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], направило позивачу та його дружині [PERSON] повідомлення про продаж іпотечного майна через невиконання боржниками кредитних зобовязань. 13.05.2014 року між АТ «Мегабанк» та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, за яким Банк відчужив останньому квартиру [ADDRESS] (Богоявленському) у м. Миколаєві, загальною площею 45,8 кв.м., житловою площею 28,5 кв.м. Відповідно до умов зазначеного договору купівлі-продажу, його укладено на підставі статті 38 Закону України «Про іпотеку». Право на відчуження спірної квартири будь-якій особі належить продавцю на підставі іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] 13 липня 2007 року за реєстровим №618. Вартість відчужуваного майна, згідно Звіту з оцінки майна від 29.04.2014 року, виконаного Товариством з обмеженою відповідальністю «Аргумент-Експерт», ринкова вартість обєкту складає 212\~000 грн. 00 коп. Статтею 15 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною першою\~статті 215 ЦК України\~передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частин 1-3, 5\~статті 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За змістом частини першої\~статті 38 Закону\~, якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому\~законом\~порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про всій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Відповідно до частини шостої\~статті 38 Закону\~ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у Постанові від 25.04.2018 року по справі №201/9258/15-ц. З огляду на наведене, суд звертає увагу на те, що по-перше, у разі незгоди іпотекодавця зі Звітом про оцінку майна, складеним іпотеко держателем він має право на його оскарження у встановленому законом порядку, що є окремим предметом спору, по-друге, у разі незгоди іпотекодавця з ціною, за якою іпотекодержатель відчужив іпотечне майно, він має право на відшкодування збитків іпотекодержателем, а не визнання договору недійсним. Щодо доводів позивача з приводу порушення іпотекодержателем прав малолітньої особи, суд не вбачає порушень прав дитини, з огляду на таке. Перед укладанням 13.05.2014 року договору купівлі-продажу, приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу отримано від ЖКП ММР «Південь» Довідку від 08.05.2014 року, згідно якої у квартирі [ADDRESS] (Богоявленському) в м. Миколаєві були зареєстровані та проживали [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] З матеріалів справи (а.с.105) вбачається, що на час укладання оскаржуваного договору неповнолітній [PERSON], [INFO], був зареєстрований разом зі своєю матірю за адресою: м. Миколаїв, вул. 5 Слобідська, 148. Лише 19.09.2016 року, згідно Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, [PERSON], [INFO], визнано таким, що втратив право користування домоволодінням №148 по вул. Пята Слобідська в м. Миколаєві. Факт проживання неповнолітнього [PERSON], [INFO], у спірній квартирі на час укладення між відповідачами договору купівлі-продажу в судовому порядку не встановлювався. Тобто, на час укладення договору між АТ «Мегабанк» та [PERSON], жодній зі сторін договору не було відомо про можливе порушення прав неповнолітнього [PERSON], позивач іпотекодержателя про проживання у іпотечній квартирі неповнолітнього до укладення оскаржуваного договору не повідомляв. Доказів на спростування наведеного позивач суду не надав. Відповідно до частини третьої\~статті 9 ЖК України\~ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Виходячи з аналізу змісту\~ статей\~1,\~6,\~9,\~ ЖК України,\~статті 29 Цивільного кодексу України\~місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені\~статтею 64 ЖК України\~права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сім'ї. Відповідно до частин другої та третьої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. За змістом\~статті 32 ЦК України, статті 177 СК України\~та\~статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства»\~батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену\~статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства»\~(у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору іпотеки) заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовною підставою для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення (постанова Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року № 6-589св16). Аналізуючи наведені вище положення чинного законодавства, суд звертає увагу на те, що недотримання прав неповнолітнього є підставою для оскарження іпотечного договору, укладеного між позивачем та відповідачем АТ «Мегабанк», дійсність якого позивачем з вказаних підстав не оспорювалась. Доводи позивача щодо того, що він не надавав Банку згоду на відчуження іпотечної квартири спростовуються тим, що така згода ним була надана при укладанні іпотечного договору 13.07.2007 року. Щодо заяви відповідача АТ «Мегабанк» про застосування до позову строку позовної давності, суд вважає, що така заява не підлягає задоволенню, оскільки позов не підлягає задоволенню по суті, через що одночасно строк позовної давності при вирішенні спору судом не може бути застосований. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed