Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

28 грудня 2016 року позивачі звернулись до Вінницького районного суду із позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом та визнання права власності на частину колгоспного двору. Позивачі обґрунтували позов тим, що 01 жовтня 2015 року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно, в тому числі, і на житловий будинок, що знаходиться за адресою: с. М. Крушлинці, по вул. Приозерна, 32, Вінницького району Вінницької області, та на господарські будівлі, які до нього відносяться. Після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги є позивачі: його син [PERSON] та його дружина [PERSON], інших спадкоємців першої черги та осіб, які мали б право на обов'язкову частку у спадщині, немає. Позивачі прийняли спадщину після смерті [PERSON], так як постійно проживали та були зареєстровані разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Однак, оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі позивачі не мають можливості, так як у них відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з господарськими будівлями. За час свого життя померлий не встиг виготовити відповідні правовстановлюючі документи на спадковий будинок, крім того даний будинок відноситься до суспільної групи господарств колгоспний двір. Тому просять суд визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами № 32 по вул. Приозерна, с. М. Крушлинці, Вінницького району, Вінницької області, з яких 1/3 частка як частка члена колгоспного двору та 1/6 частка в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами № 32 по вул. Приозерна, с. М. Крушлинці, Вінницького району, Вінницької області, з яких 1/3 частка як частка члена колгоспного двору та 1/6 частка в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] У судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не зявилися, але через канцелярію суду надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Вінницького району також в судове засідання не зявився та надав заяву про розгляд даної справи у його відсутності, позовні вимоги визнають. Дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що позивачі[PERSON] і [PERSON] зареєстровані та проживають в [INFO]. Станом на 15 квітня 1991 року двір, в якому знаходиться даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, відносився до категорії колгоспних, що підтверджується виписками із погосподарських книг на дане господарство. Членами колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року згідно погосподарської книги за 1991 рік значилися: голова двору [PERSON], члени двору [PERSON] та [PERSON] (а.с.39), які набули право власності на майно колгоспного двору, тому їх частки в спірному будинку становлять по 1/3 частці кожного. 01 жовтня 2015 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-АМ № 332943 від 02.10.2015 року (а.с.15). Після його смерті відкрилася спадщина на відповідне спадкове майно, в тому числі, на 1/3 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходяться за адресою: с. М. Крушлинці, вул. Приозерна, 32, Вінницького району Вінницької області. Позивачі являються спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON]: [PERSON] як його син, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.22), [PERSON] як його дружина, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.23). Спадкоємців за заповітом, інших спадкоємців першої черги та осіб, які мали б право на обов'язкову частку у спадщині, після смерті [PERSON] немає, що підтверджується копією спадкової справи № 38/2016, заведеної після смерті [PERSON]М.(а.с.60-113). Позивачі спадщину після смерті [PERSON] прийняли, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, про що свідчить виписка з домової книги по вказаному домоволодінню (а.с.20-21) Позивачі звернулись до нотаріальної контори по питанню оформлення своїх спадкових справ на вищезазначене домоволодіння після смерті [PERSON], однак відповідно до постанови Вінницького районного нотаріального округу приватного нотаріуса [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.12.2016 року, позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначене вище будинковолодіння в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок (а.с.8). Доказами того, що вищезгаданий будинок належав спадкодавцю [PERSON] на день його смерті, є довідка з [PERSON] сільської ради Вінницького району № 803 від 07.12.2016 (а.с.24), де зазначено, що [PERSON] до дня смерті проживав, володів та користувався домоволодінням, яке знаходяться за адресою: с. М. Крушлинці, вул. Приозерна, 32, Вінницького району, Вінницької області, копії погосподарських книг та домової книги на дане домоволодіння. Застосовуючи норми матеріального та процесуального права, суд виходить з такого. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Відповідно до ч.1 ст.325 ЦК України, субєктами приватної власності є фізичні та юридичні особи. Згідно до положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірне, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ч.1 ст. 392 ЦК України, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Згідно до ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до положень ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З огляду на вищезазначені обставини, суд вважає, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню, оскільки будинковолодіння № 32 по вул. Приозерній в с. М.Крушлинці, Вінницького району Вінницької області відносилося до категорії колгоспного двору, головою якого був спадкодавець [PERSON], а його членами позивачі, у позивачів відсутні правовстановлюючі документи на дане будинковолодіння, позасудового шляху вирішити даний спір у позивачів не має, позивачі спадщину після смерті [PERSON] прийняли у встановленому законом порядку, тому задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, не порушує прав та інтересів третіх осіб.

Outcome: approved