Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

28 серпня 2018 року до Овідіопольського райсуду Одеської обл. надійшов вищевказаний позов в якому позивач зазначив, що будучи особою, як зацікавлена відносно нерухомого майна, яке перебуває на території Овідіопольського району Одеської області, на яке державний виконавець безпідставно наклав арешт, а тому позивач просить звільнити нерухоме майно з під арешту. В ході судового засідання позивач до суду не з`явився, при цьому направив лист з якого видно, що позивач на позові наполягає просить справу розглянути в їх відсутності. Відповідач до суду не з`явився. Третя особа представник ДВС до суду не з`явився. Третя особа представник нотаріальної контри до суду не з`явився. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.263 ч.1 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права,бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом і передбачених цим Кодексом випадках. Так судом встановлено, що дійсно відповідачці [PERSON] , [INFO] належить нерухоме майно у вигляді земельної ділянки площею 0.060 га., цільове призначення для ведення садівництва, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належить відповідачці на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 15.08.2007 року. 14 березня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений нотаріально посвідчений договір іпотеки, щодо вищевказаного нерухомого майна (а.с.15). 09липня 2010 року Київським райсудом міста Одеси в рамках цивільної справи №2-3552/10 на все нерухоме майно відповідачці був накладений арешт. При цьому з боку позивача суду не надано належних та допустимих доказів, процесуального рішення ухвали суду першої інстанції, щодо забезпечення позову, а також процесуальних рішень суду першої інстанції, відповідно до Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Позивач зазначив, що він не приймав участь у розгляді цивільної справи № 2-3552/10, при цьому не надав доказів тих сторін, які примали участь при розгляді даної справи. Крім того, 05 березня 2010 року державним виконавцем Другого Київського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області в рамках виконавчого провадження В-9 № 45041596 від 03.03.2010 року був накладений арешт на все нерухоме майно відповідачки. Крім того, 30 червня 2010 року державним виконавцем Другого Київського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області в рамках виконавчого провадження АН № 45041596 був накладений арешт на все нерухоме майно та оголошена заборона його відчуження відповідачки. Крім того, 02 жовтня 2014 року державним виконавцем Другого Київського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області в рамках виконавчого провадження № 45041596 від 02.10.2014 року був накладений арешт на все нерухоме майно та оголошена заборона його відчуження відповідачки. Позивач просить звільнити з під арешту нерухоме майно, посилаючись на те, що між ним та відповідачкою був укладений нотаріально посвідчений договір іпотеки, а тому з боку державного виконавця не підлягає примусовому стягненню нерухоме майно, при цьому позивач звертає увагу на норми цивільного кодексу щодо захисту власності. В ході розгляду справи було встановлено, що підставою для відкриття виконавчого провадження була заява стягувача та виконавчий лист виданий на підставі судового рішення. Державний виконавець відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» належним чином відкрив виконавче провадження, під час примусових дій в рамках своїх повноважень прийняв рішення про накладення арешту на майно боржника. Виходячи з вищевказаного суд прийшов до висновку, що позивач звернувсь до суду з позовними вимогами, які в порядку ст.ст. 15,16 ЦК України підлягають судовому захисту в іншому порядку. Державний виконавець прийняв рішення про накладення арешту на нерухоме майно в рамках своїх повноважень відповідно до закону, належних та допустимих доказів наявності учасників виконавчого провадження позивач суду не надав, а тому суд вважає, що відповідач - [PERSON] є не належним відповідачем. Таким чином суд приходить до висновку, що відповідно до ст. 263 ЦПК України не обґрунтував свої позовні вимоги. Позивач при поданні позову сплатив судовий збір в розмірі 1762.00 грн., позивач звернувся до суду з чотирма вимогами не майнового характеру, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, а тому відповідно до ст.141 ЦПК України з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 5286 грн. ((1762.00х4=7048)-1762.00 = 5286).

Outcome: approved