Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

28 квітня 2017 року, представник позивачів [PERSON] «АСК «Омега», звернувся до суду з вищеназваним позовом, в якому зазначив, що 01.04.2016 р., між ними та [PERSON] було укладено договір (поліс) цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/7693599, згідно умов якого, був застрахований автомобіль АБС5А на шасі «Камаз 5511» д/н [NUMBER], і який був пошкоджений внаслідок ДТП, яка сталася 30.05.2016 р. о 19:20 год. по вул. Ак. Глушко, 14/4 в м. Одесі, водій [PERSON], перебуваючи у стані алкогольного спяніння згідно приладу «Драгер» № ARCE-0209 тест № 233 з позитивним результатом 2,08%, керуючи т/з марки АБС5А на шасі «Камаз 5511» д/н [NUMBER], не вибравши безпечної швидкості руху, не враховувавши дорожньої обстановки і не впоравшись з керуванням а/м, порушивши вимоги п.п. 10.1 ПДР України, допустив зіткнення з т/з марки «Renault Kangoo» д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], в результаті чого, транспортні засоби отримали механічні пошкодження, за що, постановою Київського райсуді м. Одеси від 30.06.2016 р., яка набрала законної сили 12.07.2016 р., [PERSON] був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік та постановою Овідіопольського райсуду Одеської області від 05.08.2016 р., [PERSON] був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 340 грн. На підставі страхового акту № 4678-ЦВ, розрахунку суми страхового відшкодування, звіту за шкоду, завдану володільцю т/з марки «Renault Kangoo» д/н [NUMBER] [PERSON] позивачами було сплачено страхове відшкодування у розмірі 21416,08 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 668 від 28.11.2016 р., яку позивачі просили в позові стягнути з відповідача в порядку регресу та судові витрати в сумі 1600 грн. Представник позивачів в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином поштовим повідомленням з відміткою про вручення судової повістки з викликом до суду, причини неявки суду не повідомив, але надіслав до суду заяву, в якій позов підтримав у повному обсязі та на підставі ч. 2 ст. 158 ЦПК України, просив суд слухати справу за його відсутності, не заперечуючи проти постановлення заочного рішення по справі (а.с. 24,25). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 74, ч. 1 ст. 77 ЦПК України, за останньою відомою судові адресою свого місця проживання і повістка вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться, що підтверджується довідкою Овідіопольського РС ГУДМС України в Одеській області № 1437 від 05.05.2017 р. про те, що відповідач значиться зареєстрованим за адресою : смт. Великодолинське, СОГ «Ювілейний», лінія 17, б. 12, поштовим повідомленням, яке повернулося до суду з відміткою листоноші «за закінченням терміну зберігання», а також рапортом ДІП про не проживання відповідача за вказаною адресою, причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності суду не надав (а.с. 23,27,33). Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного належним чином, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи та розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності з ч. 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із статтею 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Умовами статті 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Пунктом 2 частини 4 Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Згідно із п.п. «в» п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Судом було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 01.04.2016 р., між позивачами та [PERSON] було укладено договір (поліс) цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/7693599, згідно умов якого, був застрахований автомобіль АБС5А на шасі «Камаз 5511» д/н [NUMBER], і який був пошкоджений внаслідок ДТП, яка сталася 30.05.2016 р. о 19:20 год. по вул. Ак. Глушко, 14/4 в м. Одесі, водій [PERSON], перебуваючи у стані алкогольного спяніння згідно приладу «Драгер» № ARCE-0209 тест № 233 з позитивним результатом 2,08%, керуючи т/з марки АБС5А на шасі «Камаз 5511» д/н [NUMBER], не вибравши безпечної швидкості руху, не враховувавши дорожньої обстановки і не впоравшись з керуванням а/м, порушивши вимоги п.п. 10.1 ПДР України, допустив зіткнення з т/з марки «Renault Kangoo» д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], в результаті чого, транспортні засоби отримали механічні пошкодження, за що, постановою Київського райсуді м. Одеси від 30.06.2016 р., яка набрала законної сили 12.07.2016 р., [PERSON] був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік та постановою Овідіопольського райсуду Одеської області від 05.08.2016 р., [PERSON] був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 340 грн. (а.с. 5-6). На підставі страхового акту № 4678-ЦВ, розрахунку суми страхового відшкодування, звіту за шкоду, завдану володільцю т/з марки «Renault Kangoo» д/н [NUMBER] [PERSON] позивачами було сплачено страхове відшкодування у розмірі 21416,08 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 668 від 28.11.2016 р. (а.с. 3,4,7-15). Також, відповідачем залишилась поза увагою і без задоволення досудова вимога позивачів № 98 від 11.01.2017 р. про добровільне відшкодування вищевказаної суми (а.с. 3). Таким чином, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, як підтверджений матеріалами справи та документальними доказами, викладеними вище. Крім цього, у відповідності до вимог ст.ст. 79,88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачів мають бути стягнуті понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у сумі 1600 грн. (а.с. 16).

Outcome: approved