Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

28 травня 2020 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява АТ КБ «Приватбанк», якою просять суд: стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 12734 грн. 34 коп. за кредитним договором № б/н від 20 квітня 2011 року, яка складається з : 5748 грн. 71 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 2472 грн. 24 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 3430 грн. 80 - нарахованої пені; 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована складова); 582 грн. 59 коп. - штраф (процентна складова), а також понесені судові витрати в розмірі 2102 грн. 00 коп.. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно укладеного договору б/н від 20 квітня 2011 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно Умов та правил надання банківських послуг відповідач при укладанні договору про надання банківських послуг дала свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт; підписання договору є прямою та безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складають між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач також стверджує, що відповідно Умов та правил надання банківських послуг, банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті. Позивач виконав свої зобов`язання, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому у договорі та стверджує, що відповідач не виконує належним чином свої зобов`язання за кредитним договором, у результаті чого станом на 28 квітня 2020 року має заборгованість за кредитним договором № б/н від 20 квітня 2011 року у розмірі 12734 грн. 34 коп. за кредитним договором № б/н від 20 квітня 2011 року, яка складається з : 5748 грн. 71 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 2472 грн. 24 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 3430 грн. 80 - нарахованої пені; 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована складова); 582 грн. 59 коп. - штраф (процентна складова). Ухвалою суду від 03 липня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом і повідомленням сторін та призначено до судового засідання. 29 липня 2020 року відповідач направив на адресу суду пояснення, якими просив відмовити у задоволенні позову, стягнути з банку на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 10000 грн. 00 коп. та зобов`язати Приватбанк повністю вилучити його дані з Бюро кредитних історій, як особисті дані, так і ті, що паплюжать ділову репутацію [PERSON] . Також зазначив, що в червні 2017 року в нього викрали кредитну карту, видану Приватбанком. З заявами до поліції чи банку не звертався, оскільки не користувався картою, а тому не переживав про можливі фінансові наслідки. Через два місяці по тому відповідачу зателефонував представник позивача та повідомив, що з карти [PERSON] знято весь кредитний ліміт в розмірі 4500 грн. 00 коп. та за ним рахується прострочена заборгованість. За наслідком телефонних переговорів, сторони домовились, що відповідач помісячно буде сплачувати по 450 грн. 00 коп. Дані домовленості [PERSON] виконав, однак представники банку і досі постійно телефонують йому, висувають погрози та повідомляють про наявність боргу, який він погасив. Наведені дії працівників позивача вважає незаконними. Зважаючи на вказане просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 75). На дані пояснення відповідача позивач 19 серпня 2020 року подав відповідь на відзив, якими просив задовольнити позов та врахувати додаткові обставини і обгрунтування, наведені у відзиві (а.с. 78-87). У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Проте, подав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, яким позовні вимоги представник підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Разом з тим, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та письмово навів підстави для відмови у задоволенні позову Приватбанку. Суд, дослідивши подані сторонами заяви, пояснення, відповідь на відзив та матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В судовому засіданні встановлено, 20 квітня 2011 року між Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг на отримання кредиту та платіжної кредитної картки «Універсальна, 30 днів льотного періоду», що підтверджується укладеною сторонами Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 20 квітня 2011 року (а.с. 20). Частиною 1, 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 3 ст. 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Кредитний договір, відповідно ст. 1055 ЦК України, укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно вимог ч.1-3 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Відповідно ч.1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. При цьому, суд також враховує, що відповідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як встановлено зі змісту Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приват Банку від 20 квітня 2011 року відповідач [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Обґрунтовуючи позов, позивач стверджує та надає Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», виходячи зі змісту яких: базова процентна ставка в місяць становить 3,0 %; розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості) ( а.с. 21). Дослідженням долученого до позовної заяви Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг встановлено наступне (а.с. 22-54). Відповідно п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, підписання договору являється згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Згідно п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт зобов`язаний погашати заборгованість по кредиту, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Пунктом 2.1.1.12.7.2 правил в разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти у розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на сайті банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік. У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитним договором, клієнт на підставі що п. 2.1.1.12.6.2 сплачує банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування. Відповідно п. 2.1.1.7.6 Умов та правил, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний спалити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. На підставі п. 2.1.1.12.11 Умов та правил банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим Договором. При цьому слід зазначити, що підпис відповідача про ознайомлення з даними Умов та Правил надання банківських послуг, відсутній. Відповідно ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що станом на 28 квітня 2020 за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 12734 грн. 34 коп. за кредитним договором № б/н від 20 квітня 2011 року, яка складається з : 5748 грн. 71 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 2472 грн. 24 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 3430 грн. 80 - нарахованої пені; 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована складова); 582 грн. 59 коп. - штраф (процентна складова) (а.с. 12). Оскільки розмір заборгованості за використаними кредитними коштами підтверджено уповноваженою банком особою у вищезазначеному розрахунку, підстави сумніватися в дійсності наведеної в розрахунку інформації в частині використаних відповідачем кредитних коштів, у суду відсутні. В той же час [PERSON] не надано суду будь-яких доказів, на підтвердження відсутності заборгованості чи неправильності їх розрахунку, як і не зазначено джерел їх здобуття. Водночас, надаючи оцінку обґрунтованості та доведеності заявленої позивачем суми заборгованості, суд дійшов наступних висновків. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання, його умови розроблює підприємець, у даному випадку АТ КБ «Приват Банк». Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Разом з цим, у заяві позичальника від 20 квітня 2011 року процентна ставка не зазначена, а також відсутня умова про відповідальність боржника у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. При цьому до позовної заяви додано роздруківку витягу з Умов та правил надання банківських послуг. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг Приват Банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана ним і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Відповідна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року №342/180/17, яка згідно ст. 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Так, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зробила висновок, що Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна»(Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна») та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приват Банку , які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Таким чином, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «Приват Банк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. А отже, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. У цьому зв`язку, суд зазначає, що в ході розгляду цивільної справи встановлено, що у долучених позивачем Витягу з Умов та правил надання банківських послуг відсутній підпис відповідача, як і відсутня дата його підписання самим позивачем. Будь-яких доказів на підтвердження того, що з вказаними фінансовими умовами ознайомлений саме відповідач [PERSON] , з яким 20 квітня 2011 року позивач уклав договір, суду не надано. Крім цього, матеріали справи не містять жодного доказу, що саме долучені до позовної заяви АТ КБ «Приватбанк» Умови та Тарифи були додатками до підписаної відповідачем заяви від 20 квітня 2011 року, оскільки в даному документі відсутня дата. Суд також не приймає до уваги Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду і Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки він не містить підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 20 квітня 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Відтак позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо розміру відсотків за користування кредитом, пені, комісії та штрафу. З урахуванням наведеного суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення з [PERSON] на користь Банку наступних сум: 2472 грн. 24 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 3430 грн. 80 - нарахованої пені; 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована складова); 582 грн. 59 коп. - штраф (процентна складова) Зважаючи на вказане, позов підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь банку лише заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 5748 грн. 71 коп.. У задоволені решти позовних вимог слід відмовити. В свою чергу доводи відповідача про те, що він не користувався вищевказаною карткою, не знімав з неї грошові кошти, та дану картку було викрадено, суд розцінює критично та вважає їх таким, що не заслуговують на увагу, оскільки вказане [PERSON] , в порушення ст. 12, 81 ЦПК України, не підтверджено жодними належними та допустимими доказами. Так, згідно п. 1.14, 1. 27 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено електронний платіжний засіб (платіжна картка), який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ. Після встановлення факту втрати електронного платіжного засобу користувач, відповідно ч. 16 ст. 14 вказаного Закону, зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність не се користувач. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та / або використання електронного платіжного засобу або його переказів. У п. 1.1.2.10 - 1.1.2.12, 1.1.5.29 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено обов`язок клієнта застосувати заходи до запобігання втрати картки, ПІНа або інформації, нанесеної на карту і магнітну смугу, або їх незаконного використання; інформувати банк, а також правоохоронні органи за фактом втрати картки, ПІНу, або отримання звістки про їх незаконне використання. У триденний термін після усної заяви про втрату картки, ПІНа надати письмову заяву в банк. До моменту подачі держателем карти письмової заяви у банк про блокування коштів на картрахунку та до моменту постановки карти до стоп-листа платіжної системи, клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією. Всупереч наведеному, [PERSON] не звернувся до банку чи правоохоронних органів з письмовою заявою про втрату чи викрадення належної йому кредитної картки, а відтак несе фінансові зобов`язання щодо повернення банку наявного боргу по кредиту. Доказів протилежного суду сторонами не надано, не зазначено джерел їх здобуття, як і не заявлено клопотань про їх витребування чи про проведення експертизи. Крім того, отримавши від банку повідомлення про наявний борг з вимогою погасити його, відповідач прийняв дане зобов`язання до виконання шляхом його помісячного погашення в обумовленому сторонами розмірі. Однак, дані вимоги [PERSON] виконав не в повному обсязі, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка стала підставою для звернення банку до суду з даним позовом. У письмових поясненнях відповідач також просив суд стягнути з банку на свою користь моральну шкоду в розмірі 10000 грн. 00 коп. та зобов`язати Приватбанк повністю вилучити його дані з Бюро кредитних історій, як особисті дані, так і ті, що паплюжать ділову репутацію. Згідно п. 3 ч. 2, 5 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом. При поданні будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду. Незважаючи на вказане відповідач [PERSON] не скористався даним правом та не звернувся до суду з зустрічним позовом з дотриманням вимог ст. 194 ЦПК України, у зв`язку з чим дане питання не вирішено судом в порядку ст. 193 вказаного Кодексу. Відтак вимоги відповідача не підлягають судовому розгляду та, відповідно, вирішенню шляхом ухвалення судового рішення по ним. Відповідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору в сумі 2102,00 гривень, що є мінімальною ставкою, визначеною ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (а.с. 55), підлягають стягненню на його користь з відповідача. Разом з тим, відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволено на 45,14 % (5748,71 / (12734,34/100)), у зв`язку з чим з відповідача на користь Банку слід стягнути судові витрати у розмірі 948 грн. 84 коп. ((2102,00/ 100) х 45,14 %). На підставі викладеного та

Outcome: partial