Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

29.01.2021р. позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді частки квартири [ADDRESS] , яку прийняв у спадщину за законом її чоловік [PERSON] . Однак право на спадщину він за своє життя не оформив. [INFO] помер її батько [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] . Після смерті батька вона є єдиною спадкоємицею за законом ів установлений законом строк звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Гура М.Г. із заявою про прийняття спадщини. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй нотаріусом було відмовлено через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно. У зв`язку з цим вона не може в нотаріальному порядку оформити своє право власності, яке вона набула правомірно. Просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . Ухвалою суду від 01.02.2021р. відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 02.03.2021р. підготовче провадження закрито, справа призначена до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судове засідання позивачка [PERSON] не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує повністю, просить його задовольнити. Представник відповідача Дитяткова А.Г. в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, просить прийняти рішення на підставі наявних матеріалів. Третя особа - приватний нотаріус ЗМНО Гура М.Г. в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, просить винести рішення на розсуд суду. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність зазначених осіб. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню за такими підставами. Суд встановив, що квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 21.03.1994р., виданого виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів м.Запоріжжя. Право власності було зареєстровано в ТОВ «ЗМБТІ» 27.06.1994р. (арк.23,24). Позивачка [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] (арк.10). [PERSON] померла [INFO] (арк.8). Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді частки в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] . 04.10.2010р. [PERSON] звернувся до Восьмої запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті дружини [PERSON] (арк.72 звор.). 04.10.2010р. Восьмою запорізькою державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №522-10, в Спадковому реєстрі №50045406, яка на час розгляду справи є чинною, свідоцтво про право на спадщину за законом не видавалось (арк.72-83). [INFO] помер [PERSON] (арк.7). Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] . 14.12.2016р. позивачка [PERSON] звернулась до приватного ЗМНО Гура М.Г. з заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] (арк.46 звор.). 14.12.2016р. приватним нотаріусом ЗМНО Гура М.Г. заведена спадкова справа №155/2016, в Спадковому реєстрі №59977164, яка на час розгляду справи є чинною (арк.46-71). 12.10.2017р. приватним нотаріусом ЗМНО Гура М.Г. Микитенко С.В. видано Свідоцтво про право на спадщину (грошові кошти в банківських установах) за законом, реєстровий №944 (арк..69,70). Постановою приватного нотаріуса ЗМНО Гура М.Г. від 14.12.2020р. позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину (квартиру [ADDRESS] ) за законом після смерті [PERSON] , оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно (арк.80). Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, в т.ч. шляхом визнання права власності. Згідно з ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, в т.ч. право власності на майно. Згідно з ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той із подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч.1,3,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1,2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 4.15, 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] . В даному випадку суд виходить з того, що свідоцтво про право на спадщину видається нотаріусом за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в установленому законом порядку. Лише у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, в т.ч. з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна за спадкодавцем, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім того, якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст.392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Так, суд вважає встановленим та доведеним, що позивачка [PERSON] правомірно набула право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті її батька, оскільки вона є єдиним спадкоємцем за законом першої черги і у встановлений законом строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом. Нотаріусом заведена спадкова справа, позивачці в 2017р. видано свідоцтво про право на спадщину у вигляді грошових коштів в банківських установах. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді зазначеної квартири нотаріусом відмовлено у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно, що підтверджено належним чином - постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Однак, на думку суду, відсутність правовстановлюючого документа про право власності на нерухоме майно і відсутність державної реєстрації цього права за спадкодавцем [PERSON] не позбавляє спадкоємців права на спадщину, оскільки вона належить їм з моменту відкриття спадщини. При цьому, суд вважає, що право власності на квартиру [ADDRESS] померлий [PERSON] набув правомірно, зокрема, 1/2 частка належала йому на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів м.Запоріжжя. 21.03.1994р., оригінал якого втрачено, а видача дубліката у зв`язку зі смертю осіб, яким воно видавалось, на теперішній час є неможливим. Інша 1/2 частка зазначеної квартири набута [PERSON] у власність в порядку спадкування за законом після смерті дружини [PERSON] , оскільки він в установленому законом порядку звернувся з заявою про прийняття спадщини, але за життя не отримав відповідного свідоцтва. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позивачка [PERSON] позбавлена права в передбаченому законом нотаріальному порядку оформити своє право на спадщину у вигляді зазначеної квартири, яка залишилась після смерті її батька, чим порушується (не визнається) її право власності на спадкове майно. Виходячи з вимог діючого законодавства, завдань цивільного судочинства, принципів верховенства права, законності, пропорційності, справедливості та розумності, це право підлягає захисту судом шляхом визнання за позивачкою права власності на вказану квартиру. Таким чином, позов [PERSON] слід задовольнити повністю.

Outcome: approved