Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

27.10.2017р. заявниця звернулася до суду із вказаною заявою, мотивуючи її тим, що 13.10.2017р. в с.Іванівка Антрацитівського р-ну Луганської області помер її чоловік [PERSON], 10.12.1949р.н. Факт смерті підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть №94 від 14.10.2017р. та документами на придбання речей для поховання. Однак на підставі вказаного лікарського свідоцтва вона не може отримати свідоцтво про смерть, але воно видано органом, що розташований на території тимчасово непідконтрольній українській владі, тому є недійсним і не тягне ніяких правових наслідків. Разом з тим, після смерті чоловіка залишилась спадщина, для оформлення якої їй потрібно підтвердили факт його смерті в установленому законом порядку. Просить встановити факт смерті чоловіка [PERSON], 10.12.1949р.н., який помер 13 жовтня 2017р. в с.Іванівка Антрацитівського р-ну Луганської області. Заявниця [PERSON] в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. Представник заінтересованої особи - Хортицького районного у м.Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області в судове засідання не прибув за невідомими причинами, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність вказаних осіб за наявними у справі доказами. Відповідно до ч.2 ст..197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Ст.257-1 ЦПК України встановлює особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Так, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України (ч.1). Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню (ч.4). Згідно п.1 постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з п.13 вказаної постанови заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до ч.1-3 ст.9 зазначеного Закону, державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, ще передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові особи та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Ч.1 ст.17 зазначеного Закону України передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідно з ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна\~\~ реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: 1) якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; 2) встановлення у судовому порядку факту смерті; 3) звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. П.5 р.ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, є, зокрема, лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України від 8 серпня 2006 року № 545, а також рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення особи померлою. Суд встановив, що заявниця [PERSON], 17.09.1949р.н., з 29.07.1972р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], 10.12.1949р.н., і вони були зареєстровані за адресою: Луганська обл.., [ADDRESS]. Згідно з копією лікарського свідоцтва про смерть №94 від 14.10.2017р., яке видане поліклінікою Антрацитівської центральної міської багатопрофільної лікарні, [PERSON], 10.12.1949р.н., помер 13 жовтня 2017р. вдома за адресою: [ADDRESS]. Причина смерті хронічна серцева недостатність, ішемічна хвороба серця. Згідно з копією чека б/н від 16.10.2017р. [PERSON] сплатила ТОВ «АЛАН+» вартість речей на поховання. 25.10.2017р. Хортицький районний у м.Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про смерть [PERSON], оскільки нею не надані документи, передбачені діючим законодавством України, які є підставою для проведення державної реєстрації смерті особи. Проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, зясувавши повно, всебічно та обєктивно усі обставини справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності з точки зору їх належності, допустимості, достатності і взаємозвязку, суд вважає встановленим та доведеним той факт, що чоловік заявниці [PERSON], 10.12.1949р.н., помер 13 жовтня 2017р. в с.Іванівка Антрацитівського р-ну Луганської області, яке на даний час знаходиться на тимчасово окупованій території Україні. Цей факт підтверджується поясненнями заявниці, копією чеку на оплату ритуальних послуг, фотознімками, які суд вважає належними та допустимими доказами, тому приймає їх за основу при постановленні даного рішення. Доказів, які б спростовували факт смерті [PERSON], суду не надано. Також судом встановлено, що смерть [PERSON] була зафіксована лікарським свідоцтвом про смерть №94 від 14.10.2017р., яке видане поліклінікою Антрацитівської центральної міської багатопрофільної лікарні. Суд при постановленні рішення не приймає до уваги вказаний документ як допустимий доказ на підтвердження факту смерті особи, оскільки він виданий установою, яка розташована на тимчасово окупованій території, і в силу вимог Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» не створює ніяких правових наслідків. З цим же підстав заявниці Хортицьким районним у м.Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть її чоловіка. Таким чином, зареєструвати смерть [PERSON] у відповідності до вимог діючого на території України законодавства, заявниця не має можливості. В позасудовому порядку встановити факт смерті чоловіка заявниця також не може. Крім того, суд враховує, що факт, про встановлення якого просить заявниця, має для неї юридичне значення, оскільки від нього залежить виникнення права на спадщину. Спір про право в даному випадку суд не вбачає. На підставі вищевикладеного, з метою захисту законних прав та інтересів заявниці, суд приходить до висновку про задоволення її заяви повністю.

Outcome: approved