Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

28.11.2018 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], третя особа: виконавчий комітет Куп'янської міської ради Харківської області про визнання громадянина таким, що втратив право користування житловим приміщенням, у зв'язку з не проживанням за місцем реєстрації понад встановлені законом строки. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] Дана квартира є неприватизованою, належить територіальній громаді. Особовий рахунок відкритий на його ім'я. Окрім нього, за вказаною вище адресою значиться зареєстрованим його брат [PERSON], однак дуже давно не мешкає у квартирі, повністю втратив зв'язок з нею, не сплачує за комунальні послуги, там відсутні його речі. У зв'язку з реєстрацією відповідача у цій квартирі позивач не може оформити субсидію по оплаті комунальних платежів. За таких обставин позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 03.12.2018 року провадження у справі відкрито та справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання сторони, третя особа не з'явилися. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла письмова заява, в якій він просить суд розглянути дану справу без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Відзив не надійшов. Від представника по довіреності третьої особи, виконавчого комітету Куп'янської міської ради Харківської області до суду надійшла заява з проханням розглядати дану справу без його участі, пояснення по справі відсутні, при винесені рішення покладаються на розсуд суду (а.с.16,17). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З'ясувавши позиції сторін, третьої особи, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та оцінивши їх, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно положень ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. На підставі рішення Куп'янського міськвиконкому № 115 від 15.05.1990 р. було видано Ордер на жиле приміщення № 77 на [PERSON], до складу сім'ї якої входять два сини - [PERSON], [PERSON], на право зайняття квартири [ADDRESS] (а.с.8). Позивач [PERSON] та його брат [PERSON], відповідач по справі, значаться зареєстрованими у цій квартирі (а.с.7). Особовий рахунок № [NUMBER] відкритий на [PERSON], який мешкає за вищевказаною адресою, заборгованості по оплаті за квартиру на 01.10.2018 немає (а.с.3). Факт не проживання відповідача у вищезазначеній квартирі підтверджується актом від 23.10.2018 р. про його не проживання за місцем реєстрації з 1996 року (а.с. 6). Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2 (зі змінами та доповненнями), роз'яснив, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Здійснення людиною свого природного права на життя пов'язано з багатьма факторами, серед яких одне із чільних місць посідає наявність у неї житла. Втрата людиною житла створює реальну загрозу для її фізичного та соціального буття. Саме тому Конституція України у ст. 30 проголошує недоторканність житла. Але юридичний зміст недоторканності житла не зводиться лише до неможливості незаконного проникнення у житло особи, його основний сенс - забезпечення стабільності відносин власності чи оренди, об'єктом яких є житло - будинок, квартира, кімната у гуртожитку тощо. Стабільність цих відносин забезпечується різноманітними цивільно-правовими засобами, зокрема чітким законодавчим закріпленням підстав примусового припинення права на житло. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. Ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців, тобто з цього виходить, що в разі якщо особа протягом шести місяців, без поважних причин не проживає в жилому приміщенні, то суд згідно зі ст. 72 ЖК України, може визнати таку особу втратившою право користування жилим приміщенням. Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, у якому фізична особа проживає постійно або тимчасово. Згідно ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Виходячи з вищевикладеного, судом встановлено, що відповідач за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою місця проживання: [ADDRESS] не проживає понад шість місяців без поважних причин, самостійно виїхав з квартири в інше місце проживання, при цьому перешкод в користуванні квартирою йому ніхто не чинив, [PERSON] позов визнає, надав до суду відповідну заяву. Визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Випадків, передбачених ст. 72 ЖК України, на підставі яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відчутнім членом сім'ї наймача, немає. У зв'язку з чим, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] втратив право на користування спірним житлом, позов обґрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.

Outcome: approved