Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

28 квітня 2016 року [PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Петрівської селищної ради Іванівського району Одеської області (далі відповідач) в якій просив визнати за ним право власності на спадкове майно, мотивуючи свої вимоги тим, що 29 квітня 2010 року померла його мати [PERSON] (далі спадкодавець). При цьому позивач вказує, що після смерті спадкодавця відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами 1, по вулиці Димитрова, села Ульянівка, Іванівського району, Одеської області; земельної ділянки площею 0,250 гектарів для будівництва та обслуговування житлового будинку (далі земельна ділянка 1); земельну ділянку площею 0,350 гектарів для ведення особистого селянського господарства (далі земельна ділянка 2). Звернувшись до Іванівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини отримати свідоцтво про право на спадщину на земельні ділянки 1, 2 не може, так як нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з тим, що місцезнаходження житлового будинку та земельних ділянок не співпадає, так як у державних актах на земельні ділянки назва вулиці вказано неоднаково. Виходячи з вищенаведеного позивач просить визнати за ним право власності на земельні ділянки, в порядку спадкування за законом. Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою судді Іванівського районного суду Одеської області від 19 травня 2016 року провадження по справі було відкрито та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не зявилася, направила до суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі Позивач в судове засідання не зявився про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв та клопотань до суду не подавав. Відповідач в судове засідання не зявився, проте надав до суду заяву в якій, просив розглядати справу у його відсутність. Встановивши зазначені обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. 29 квітня 2010 року помер спадкодавець, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.9). Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, яка складається з земельних ділянок. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивач є спадкоємцем після смерті спадкодавця (а.с. 10). З державних актів на право власності на земельну ділянку серія ЯИ №374537, ЯИ №374538 (далі державний акт), виданих Петрівською селищною радою Іванівського району Одеської, вбачається, що спадкодавцю належали земельні ділянки, по вулиці Дімітрова 1, села Ульянівка, Іванівського району, Одеської області для будівництва і обслуговування жилого будинку площею 0,250 гектарів, господарських будівель і споруд ведення особистого селянського господарства площею 0,350 гектарів, відповідно (далі земельна ділянка, а.с. 15, 16). Постановою Іванівської державної нотаріальної контори Одеської області від 17 лютого 2016 року позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з тим, що місцезнаходження житлового будинку та земельних ділянок не співпадає (далі постанова, а.с. - 17). Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Петрівської селищної ради Іванівського району Одеської області від 21 березня 2016 року спадкодавець до дня її смерті 29 квітня 2010 року проживала в [INFO] (а.с. 19). Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, суд виходив з такого. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання ( ч.1 ст. 15 ЦК України). Суд може визнати право особи або захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ст.16 ЦК України). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч.2 ст.328 ЦК України). Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ч.1 ст.1216 ЦК України). У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч 2 ст.1223 ЦК України). До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом (ч.2, 3 ст.1225 ЦПК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч.1 ст.1261 ЦК України). Спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.1, 3 ст.1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст.1269 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч 1 ст. 1297 ЦК України). Нотаріуси наділенні повноваженнями щодо вчинення нотаріальні дії по видачі свідоцтва про право на спадщину (п.3 ч.1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» - далі Закон). На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову (ст.49 Закону). Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством (ст.67 Закону). Застосовуючи зазначенні в рішенні нормативно-правові акти, беручи до уваги письмові докази, задовольняючи позовну заяву суд виходить з таких мотивів. З системного аналізу наведених в рішенні норм вбачається, що право власності на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою. Якщо право власності на земельну ділянку підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності нотаріус зобовязаний прийняти такі документи разом з іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Факт відмови позивачу в здійсненні нотаріальної дії може підтверджуватись тільки наявністю винесеної нотаріусом відповідної постанови. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі на будинок, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Таким чином, між сторонами наявний цивільно-правовий спір, оскільки нотаріусом постановою відмовлено у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки. Фактичні обставини невідповідності у державних актах назви вулиці дійсному її найменуванню, вказують на відсутність у спадкодавця можливості набуття права власності на земельні ділянки в досудовому порядку. Суд вважає, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Такі перешкоди були встановлені судом, оскільки нотаріусом обґрунтовано винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право власності на спадщину. Таким чином суд констатує, що позивач не має інші механізми реалізації своїх прав для оформлення права власності в порядку спадкування. Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, яку висловив Пленум Верховного Суду України в пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» де пленум розяснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Вирішуючи справу

Outcome: approved