Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

28 листопада 2014 року позивачі [PERSON] та [PERSON], звернулися до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Виконавчого комітету Самарської районної в м. Дніпропетровську ради, третя особа: Комунальне підприємство «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради про визнання прав користування жилим приміщенням. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтували тим, що квартира [ADDRESS] (тепер [ADDRESS] в м. Дніпропетровську) була надана [PERSON] за місцем роботи на сімю з 5-ти осіб, в тому числі дружини [PERSON] та синів [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією ордеру №2 від [INFO] року народження. Квартира складається з двох житлових кімнат площею 32,6 кв.м.. Позивач [PERSON] 04.06.1989 року уклала шлюб з [PERSON]. Після реєстрації шлюбу вона вселилася в квартиру №2, в якій на той час крім її чоловіка [PERSON], проживали його батько [PERSON] та мати [PERSON], в якості члена сімї наймача. В 1990 році народився позивач [PERSON], в 1992 році народився [PERSON] [PERSON] помер приблизно 22 роки тому, позивачі продовжували проживати у спірній квартирі та зареєстровані були зареєстровані в [ADDRESS]. Позивач в вищезазначеній квартирі ніколи не проживав. Після досягнення повноліття [PERSON] перейшов на постійне місце проживання за адресою реєстрації по [ADDRESS]. [INFO] року [PERSON] покінчив життя самогубством. Позивачі залишилися проживати в спірній квартирі. Оскільки особовий рахунок був закритий, позивачі не можуть виконувати умови договору найму житлового приміщення. Позивачі просили суд ухвалити рішення, яким визнати за ними право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] м. Дніпропетровську. Після уточнень позовних вимог позивачем було виключено з числа позивачів [PERSON] та залучено у якості відповідача Виконком Дніпропетровської міської ради. Просив суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити на підстав обставин, викладених у позовній заяві. Представник відповідача - Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та пояснила, що [PERSON] за життя згоди на вселення [PERSON] не давав, докази на підтвердження тих обставин, що позивач з народження проживає в спірній квартирі в матеріалах справи відсутні. Представник третьої особи: Комунального підприємства «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради в судове засідання не зявився, надав письмові пояснення, в яких не заперечував проти задоволення позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] за життя за місцем його роботи була надана квартира [ADDRESS] (тепер [ADDRESS] м. Дніпропетровська) на сімю з чотирьох осіб (а.с. 4). [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 5). Померлий [PERSON] знятий з реєстраційного обліку у квартирі [ADDRESS] 19.05.2014 року, що підтверджується довідкою КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради № 1323 від 17.10.2014 року (а.с. 6). На момент його смерті інші зареєстровані особи в квартирі відсутні, особовий рахунок на неї закритий, що підтверджується листом КП «ЖГ Самарського району» Дніпропетровської міської ради від 24.10.2014 року (а.с. 7). Відповідно до ст.65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Набуття права користування житловим приміщенням може відбутись лише при дотриманні порядку вселення до житлового приміщення, як члени сімї наймача, якщо при вселенні між цими особами не було іншої угоди про порядок користування житловим приміщенням. Відповідно до акту від 22.10.2014 року, позивач вселився в спірну квартиру в 2011 році, тобто вже будучи повнолітнім (а.с. 23). Разом з тим в матеріалах справи міститься довідка квартального комітету від 29.01.2015 року, відповідно до якої позивач народився та виріс за адресою [ADDRESS] в м. Дніпропетровську, однак суд приходить до висновку про необхідність її критичного оцінювання, оскільки квартальні комітети не наділені повноваженнями щодо надання відомостей про осіб, що проживають в багатоповерхових багатоквартирних будинків. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив що знайомий з позивачами, йому відомо коли народився позивач та його брат, де вони проживали, де була квартира їх батька [PERSON], з яким вони разом працювали та дружили, іноді зустрічалися. Він памятає де розташований будинок, назву вулиці не памятає. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він був другом батька позивача, знає позивача та їх сімю, що вони проживають на Ігрені по [ADDRESS] Відповідно до довідки КП «ЖГ Самарського району» ДМР №1324 від 17.10.2014 року позивач зберігає місце реєстрації у квартирі [ADDRESS]. (а.с. 6). Суд критично ставиться до посилань позивача на ті обставини, що у звязку з проживанням за адресою [ADDRESS] він втратив право користування житлом за адресою [ADDRESS] в м. Дніпропетровську, оскільки позивачем в судовому засіданні не було надано жодного доказу в їх обґрунтування. Що стосується приєднаної до матеріалів справи копії ордера на квартиру [ADDRESS], суд вважає його не належним доказом, оскільки ордер містить очевидні виправлення щодо прізвища особи, якій даний ордер видавався, також внесення в список осіб батька позивача заповнено іншим почерком та із зазначенням іншої дати. Ордер виданий в 1967 році, в той час як [PERSON] відповідно до матеріалів справи народився в 1968 році, і тому на момент його видачі не міг бути включеним до складу сімї. Крім того, на копії ордеру міститься застереження про термін його дійсності: «на время работы ДРСУ». Крім того суд не може приймати до уваги в якості доказу пояснення свідків, оскільки вони спілкувались з батьком позивача більше на роботі, епізодично святкували разом свята, однак постійно квартиру не відвідували. Враховуючи вищенаведене, за таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо визнання за ним права користування житловим приміщенням в повному обсязі.

Outcome: dismissed