Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

28.01.2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з означеним вище позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона на підставі договору купівлі -продажу квартири від 30.08.2006 року є власником квартири [ADDRESS]. За вказаною адресою також зареєстрований її колишній чоловік, відповідач у справі. З 2010 року [PERSON] у вказаній квартирі не проживає, на її прохання знятися з реєстрації не реагує. Просить визнати [PERSON], таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та наполягають на їх задоволенні, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, на сайті Судова влада України. Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що дійсно з 2010 року відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає. Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає необхідним винести заочне рішення у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно копії рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 28.09.2011 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], копії свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 18.04.2013 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище на [PERSON]. З довідки виданої Херсонським обласним управлінням ПАТ «Державний ощадний банк України» №748 від 25.03.2019 року вбачається, що [PERSON] 13.09.2006 року було надано іпотечний кредит, згідно Договору іпотеки №116-Т в сумі 50000,00 гривень строком на 240 місяців. Залишок заборгованості становить 5629,58 гривень, погашення проводиться своєчасно. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 30.08.2006 року належить на праві приватної квартира [ADDRESS] (а.с.9). Згідно довідки Новотроїцької селищної ради Херсонської області про реєстрацію, за адресою [ADDRESS] зареєстровані - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, ще не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 71 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більшешести місяців безповажних причин. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 150 ЖК, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, викладених у позовній заяві, та враховуючи що відповідач не пред»являє претензій, не цікавиться житлом та не проживає за зареєстрованим місцем проживання з 2010 року, необхідно визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі вимог ст.141 ЦПК України підлягають стягненню документально підтвердженні судові витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved