Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

27 серпня 2013 року [PERSON] звернулась до суду з уточненим під час судового розгляду справи позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, відшкодування моральної, шкоди індексу інфляції, індексу інфляції, 3 % річних та судових витрат, В судовому засіданні представник позивача за довіреністю - [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, посилалась на обставини, наведені в позовній заяві, відзначивши, що 16 листопада 2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу, а відповідач отримав грошові кошти в сумі 15 000 доларів США, що станом на день позики склало еквівалент 118 990,00 грн. при офіційному курсу НБУ. У підтвердження договору позики та надання відповідачу грошових коштів, останнім 29 вересня 2011 року була надана розписка. Розписку було складено в письмовій формі в присутності свідка [PERSON]ЮРозписку було складуно . Відповідно до договору позики та розписки відповідач зобов*ячався повернути позичені кошти у жовтні 2011 року, тобто кінцевий строк повернення позики спливає 31 жовтня 2011 року. Однак, відповідач порушив свої зобов*язання за договором та не повернув отриману позику у зазначений строк. Виходячи з наведеного, посилаючись на протиправність дій відповідача, якими суттєво порушуються законні права позикодавця, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики у загальному розмірі 119895,00 грн., індекс інфляції в розмірі 1918,30 грн., 3% річних у розмірі 6 316,66 грн., а також понесені судові витрати у виді судового збору у розмірі 1281,30 грн. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні та не повідомив про причини неявки, у зв’язку з чим за згодою представника позивача суд відповідно до правил частини 1 статті 224 ЦПК України розглядає справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 Цивільного процесуального кодексу України) установив наступне. Приписами частини 1 статті 1046 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 16 листопада 2010 року між громадянами України, фізичними особами [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за яким відповідач отримав грошові кошти в сумі 15 000 доларів США на його власні потреби. У підтвердження договору позики та надання відповідачу грошових коштів, останнім 29 вересня 2011 року була надана розписка. Розписку було складено в письмовій формі в присутності свідка [PERSON]ЮРозписку було складуно . Відповідно до договору позики та розписки відповідач зобов*ячався повернути позичені кошти у жовтні 2011 року, тобто кінцевий строк повернення позики спливає 31 жовтня 2011 року. Статтею 204 ЦК України проголошена презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Судом встановлено, що договір позики укладений в усній формі, зміст правочину не суперечить актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства, і на підставі статті 629 ЦК України цей договір є обов’язковим для виконання. За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов’язаний виконати свій обов’язок, а кредитор – прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов’язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання). Наявними в матеріалах справи документами підтверджено, що [PERSON] передала, а [PERSON] отримав обумовлену договором позики суму грошових коштів. Наведена обставина підтверджується розпискою, складеною [PERSON] 31 жовтня 2011 року. Згідно розрахунку [PERSON] заборгованість [PERSON] за договором позики перед ним складає 119 895,00 грн., індекс інфляції - в розмірі 1918,30 грн., 3% річних - у розмірі 3,16,66 грн. З огляду на наведене суд дійшов висновку, що [PERSON] порушуються умови укладеного договору з своєчасного повернення суми позики, унаслідок чого утворилась заборгованість. Таким чином, суд визнає, що відповідач в односторонньому порядку відмовився від належного виконання взятих на себе зобов’язань за договором. В матеріалах справи відсутні відомості, що порушення відповідачем умов договору сталося внаслідок випадку або не переробної сили (стаття 617 ЦК). Частиною першою статті 14 ЦК України передбачено, що цивільні обов’язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно ч.2 ст. 625 Цивільного Кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин, проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] належним чином не виконує зобов’язання, передбачені укладеним в установленому законом порядку договором. Такі дії відповідача є неправомірними, тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 119 895,00 грн., індекс інфляції - в розмірі 1918,30 грн., 3% річних - у розмірі 3,16,66 грн. підлягають задоволенню. У частині 1 статі 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві – пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем документально підтверджені відповідними платіжними дорученнями сплата при зверненні з позовом до суду судового збору в розмірі 1281,30 грн., що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved