overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

27.02.2017 року позивач звернувся до відповідача з вказаним позовом, та просив стягнути з відповідача борг за кредитним договором від 05.01.2011 року, укладеного між позивачем та відповідачем, у сумі 25262,94 гривень, так як відповідач добровільно сплатити борг відмовився. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав заяву у якій просив розглядати справу у його відсутність. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином у відповідності до частини 9\~статті 74 Цивільного процесуального кодексу України\~шляхом розміщення оголошення у пресі, газеті «Донеччина» № 15 від 14.04.2017 року та розміщенням інформації про розгляд справи на офіційному web сайті суду Дослідив письмові матеріали справи суд встановив наступні обставини: 05.01.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, та відповідач отримав кредит у розмірі 2000,00 гривень. Відповідно до договору відповідач зобов'язався повернути кредит на умовах передбачених договором. На теперішній час відповідач не виконує умови договору. Тобто через неналежне виконання відповідачем договору кредиту станом на 31.01.2017 року склався борг перед банком у розмірі 25262,94 гривень, а саме борг за тілом кредиту 1999,53 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом 18584,22 гривень, заборгованість за пенею та комісією 3000,00 гривень, штраф (фіксована частина) 500.00 гривень, штраф (процентна складова) 1179,19 гривень. Відповідно до вимог ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором, або законом. Згідно ст. 526 зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу ,інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання ,або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання ,відповідно до ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання. Відповідно до ст. 1054 за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець, зобов'язується надати грошові кошти (кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах ,встановлених договором, а позичальник зобов'язується сплатити кредит та повернути проценти. Суд вважає , що відповідач суттєво порушив умови договору кредиту, прострочив виплати щомісячних платежів та у позивача є законні підстави вимагати стягнення заборгованості за договором кредиту з відповідача, тому позов слід задовольнити у повному обсязі. З відповідача слід стягнути також за судові витрати з оплати судового збору 1600,00 гривень,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

27.02.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення місця проживання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] з позивачем, оскільки батьки дитини, які проживають окремо, не можуть дійти згоди з приводу цього питання та про стягнення аліментів з відповідача у розмірі 50% від всіх його доходів, але не менше 40% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину. Позивач у судовому засіданні позов підтримав. Відповідач в судове засідання повторно не прибув без поважних причин, викликався до суду шляхом розміщення публікації у газеті «Урядовий курєр» №94 від 24.05.2017 року. Представник третьої особи у судове засідання не прибув, подав до суду висновок про місце проживання дітей. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до положень ст.160, 161 Сімейного Кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначаються за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла 10 років, визначається спільно батьками та дитиною. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина, спір між ними може вирішуватись судом, з врахуванням прихильності дитини до батьків, віку дитини та її стану здоровя, інших обставин, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що сторони по справі після розлучення у судовому порядку 02.10.2015 року (справа №750/5282/15-ц) мешкають окремо та вони є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Згідно п.6 рішення Виконавчого комітету Деснянської районної в місті Чернігова ради №72 від 24.04.2017 року, затверджено висновок комісії з питань захисту прав дитини, яким визнано за доцільне визначити місце проживання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], з матірю [PERSON]. Враховуючи істотні для вирішення спору обставини: належне виконання позивачем батьківських обовязків, наявність у матері за місцем проживання у [INFO] задовільних побутових умов, вік дітей суд вважає за необхідне при вирішенні спору батьків визначити місце проживання дітей з їх матірю, так як це буде сприяти розвитку і вихованню дітей. Згідно до вимог ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Суд приходить до висновку, що відповідач зобовязаний здійснювати виплату позивачу аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини із всіх видів його доходів, так як він працевлаштований, щомісячно отримує доходи та не має інших утриманців. Встановлені судом обставини є підставами для часткового задоволення позову. Судові витрати по справі, які поніс позивач, необхідно покласти на відповідача.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

27.022017 року позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 121672,87 грн. за кредитним договором №NKP0GI0000004311 від 04.01.2008 року та судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного 04.01.2008 року договору №NKP0GI0000004311 відповідач отримав кредит в розмірі 124987,50 грн. на термін до 04.01.2038 року, які зобовязався повернути та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строку та в порядку, встановленому кредитним договором. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати банку щомісячний платіж для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати, згідно договору. Відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості в звязку з чим на 10.02.2017 року має заборгованість у сумі 140337,45 грн., яка складається: 121672,87 грн. заборгованість за кредитом, 18467,18 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 197,40 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Так як кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, то позивач просить стягнути 121672,87 грн. заборгованість за кредитом. Представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в судове засідання не зявився, надав заяву в якій позов підтримав повністю і просив його задовольнити, а справу просить слухати у його відсутність, згоден на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином, заперечень та відповідних доказів по суті позову не надав. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Ст. 60 ч.1 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 60 ч. 1 ЦПК України суд знаходить, що копіями договору про іпотечний кредит NKP0GI0000004311від 04.01.2008 року та розрахунком заборгованості підтверджено розмір заборгованості, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в силу ст. ст. 526, 589, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

27.02.2017 року позивач звернулась в суд з позовом про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що знаходиться в зареєстрованому віділом ДРАЦС по м. Бердянськ реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, за актовим записом № 295, шлюбі з відповідачем з 05.09.2012 року. Спільне життя між сторонами не склалося внаслідок того, що вони не знаходили порозуміння при вирішенні спільних питань існування сімї, внаслідок чого часто виникали суперечки, шлюбні відносини фактично припинились. Від шлюбу мають доньку [PERSON] [INFO] Позивач вважає що сімя розпалася, примирення між сторонами не можливе, тому просить шлюб розірвати. Спір про майно відсутній. В судове засідання позивач не зявилась, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, крім того просить розглядати справу без участі відповідача по справі та проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце судового засідання, на розгляд справи не зявився, причину неявки суду не повідомив. За таких обставин, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд дослідивши докази по справі, а саме: свідоцтво про шлюб (а.с.4) згідно якого дійсно сторони зареєстрували шлюб 05.09.2012 році; суд дійшов висновку, що позовні вимоги доведені та підлягають задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст.ст.110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлено одним із подружжя і суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Судом встановлено, що згідно оригіналу свідоцтва про шлюб, 05.09.2012 року сторони дійсно зареєстрували шлюб. На сьогоднішній день збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому суд вважає, що позов доведено і він підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

27.02.2017 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки з усіх видів його доходів, щомісячно, оскільки відповідач добровільно достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини їй не надає. Позивач у судовому засіданні позов підтримала. Відповідач позов визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який на даний час мешкає разом з позивачем, а відповідач після розірвання шлюбу з позивачем мешкає окремо. Згідно до вимог ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати свою неповнолітню дитину. Суд встановив, що відповідач має можливість та зобовязаний здійснювати виплату позивачу аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини із всіх видів його доходів, так як він щомісячно отримує пенсію як інвалід другої групи і ці обставини є підставами для задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

27.02.2017 року позивач звернулась до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб з відповідачем. В обґрунтування позову послалась на те, що шлюб з відповідачем був укладений 17.05.2013 року. Від шлюбу у сторін є син [PERSON], [INFO] Спільне життя з відповідачем не склалось у звязку із відсутністю порозуміння. Зазначає, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, почуття любові та поваги втрачено, примирення між ними неможливе. Збереження шлюбу суперечитиме її інтересам. Сторони в судове засідання не зявились, подали письмові заяви, в яких просять справу розглянути за їх відсутності. Позивач вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач зазначив, що проти розірвання шлюбу на заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що у справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести за відсутності сторін без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17.05.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КИ № 245097. Від подружнього життя у сторін є син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії І-КИ №458332. Сімейне життя в сторін не склалося, вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, позивач у позовній заяві вказує, що примирення між ними неможливе. При таких обставинах суд доходить висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, а тому шлюб між ними слід розірвати на підставі частини 2 статті 112 СК України . На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

27.02.2017 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн щомісячно, але не менше 25% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову послалася на невиконання відповідачем своїх батьківських обовязків по утриманню сина. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала і наполягала на їх задоволенні; відповідач визнав позов повністю. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Сторони перебували в шлюбі і мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Після припинення шлюбних відносин син залишився проживати з позивачем і знаходиться на її утриманні, при цьому відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини позивачеві не надає. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі Кодекс) батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу положень статті 181 Кодексу способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно статті 184 Кодексу, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину якого одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Оскільки відповідач має нерегулярний заробіток, вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі є такими, що ґрунтуються на законі. Суд констатує, що хоча визначений позивачем розмір аліментів натепер не є достатнім для належного матеріального забезпечення дитини, виходячи з принципу диспозитивності цивільного процесу суд позбавлений можливості вийти за межі заявлених вимог і збільшити аліменти, а тому вказаний розмір підлягає стягненню. Вимога позивача про встановлення мінімального розміру аліментів на рівні 25% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суперечить закону, а тому, з урахуванням вищевикладеного, предявлений позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

27.02.2017 року позивачка звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про\~ розірвання шлюбу про розірвання шлюбу на підставі того, що сімейні відносини між сторонами не склалися, сім'я носить формальний характер. Як причину розпаду сім'ї позивач вказує на той факт, що сторони є різними за характером людьми, у них різні погляди на подружнє життя, у зв'язку з чим в родині склалися складні відносини, численні спроби взаєморозуміння виявилися марними. Подружні відносини сторони не підтримують, не ведуть спільне господарство. Від шлюбу маєють малолітню доньку, [PERSON], [INFO]. Позивачка у судове засідання не з'явилась, надавши до суду заяву від 29.03.2017 року, в якій вимоги позову підтримала у повному обсязі, просила розгляд справи провести у її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву від 29.03.2017 року, в якій вимоги позову визнав у повному обсязі, просив розгляд справи провести у його відсутності. У зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. У судовому засіданні встановлено, що 25.05.2013 року шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрований 25.05.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Арцизького районного управління юстиції в Одеській області ( актовий запис №247). Сімейні відносини фактично припинені, подружні відносини не підтримують, спільне господарство між сторонами не ведеться. Основною причиною припинення сімейних відносин є те, що сторони втратили взаєморозуміння, почуття любові й поваги один до одного, а також єдність цілей та мети створення та існування спільної сім'ї. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку, [PERSON] , [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Сторони є різними за характерами людьми, у них різні погляди на подружнє життя, у зв'язку з чим в родині склалися відчужені відносини. Несумісність характерів сторін призвела до припинення шлюбних відносин. Майновий спір та спір про місце проживання дитини відсутній. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини.\~\~\~\~ Згідно ч. 2\~ст. 112 Сімейного кодексу України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання чоловіка й дружини та збереження шлюбу суперечать інтересам одного з них. \~ Відповідно до\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Витрати по оплаті держмита при оформленні реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС у суд вважає за необхідне покласти на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

27.02.2017 року позивач ТОВ «Кей-Колект» звернувся до суду з даним позовом, в якому просить зняти арешт з квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 11.07.2008 відповідач [PERSON] уклав з АКІБ «УкрСиббанк» кредитний договір № 11371031000, за умовами якого АКІБ «УкрСиббанк» надало [PERSON] грошові кошти, а останній зобов'язався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. 11.07.2008 між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений Іпотечний договір № 89978, за умовами якого [PERSON] передав в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» у якості забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту № 11371031000 від 11.07.2008 нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS]. 12.12.2011 ПАТ «УкрСиббанк», яке є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», та ТОВ «Кей-Колект» уклали договір факторингу №1, за яким ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» свої права вимоги за зобов'язаннями, в тому числі і за кредитним договором № 11371031000. У зв'язку з цим у Державному реєстрі іпотек було зареєстровано як обтяжувача за договором іпотеки позивача. 20.10.2010 постановою відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві про відкриття виконавчого провадження № 22232847 було накладено арешт на квартиру [ADDRESS]. Оскільки відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, то відповідач,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

27.02.2017 року судом було винесено рішення про часткове задоволення позовних вимог [PERSON], в тому числі змінено розмір аліментів, які стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей за рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 13.07.2015 року. Під час винесення рішення судом було вирішено питання про право, однак не вірно вказано момент стягнення нового розміру аліментів та не вирішено, які дії треба виконати відносно виконавчого листа, виданого на виконання рішення суду від 13.07.2015 року. Згідно п.2 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власносї ініціативи ухвалити додаткове рішення якщо суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі або які дії треба виконати. При ухваленні рішення по справі судом в резолютивній частині було вказано про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON], щомісячно, починаючи з 27.02.2017 року, аліментів в розмірі 5/12 частин з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дітей (а.с. 53-54, 56-60), тобто з моменту винесення рішення. Згідно ч.2 ст.368 ЦПК України судові рішення звертаються до виконання з дня набрання законної сили. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, стягнення аліментів з [PERSON] необхідно здійснювати з дня набрання рішенням законної сили. Також, в звязку із задоволенням позовних вимог про зміну розміру аліментів виконавчий лист, виданий на підставі рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 13.07.2015 року про стягнення з [PERSON] аліментів втрачає чинність з дня набрання даним рішенням законної сили. Тому після набрання даним рішенням законної сили виконавчий лист, виданий на підставі рішення суду від 13.07.2015 року, слід відкликати з виконання.

Outcome: approved