Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

27.03.2019р. у даній цивільній справі ухвалено рішення, проголошено вступну та резолютивну частини. Повне рішення виготовлене 06.04.2019р. На рішення відповідачем подано апеляційну скаргу. Відповідач також 11.05.2019р. подала заяву про ухвалення додаткового рішення, яким просила вирішити питання щодо розподілу судових витрат, зокрема про відшкодування її витрат на правову допомогу, а також витрат, понесених на сплату судового збору за подання зустрічного позову, вирішити питання про їх повернення з державного бюджету. Відповідно до ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, п.3, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Враховуючи, що резолютивна частина не містить конкретно прийнятого рішення про судові витрати, то суд вважає, що є підстави для ухвалення додаткового рішення в частині розподілу судових витрат. Розглядаючи дану заяву, суд виходить з наступного: Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з вимогами ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Статтею 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, та за критерієм пропорційності. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодування судових витрат має бути пропорційним результатам розгляду справи. Щодо понесених сторонами судових витрат: У справі у відзиві на позов від 10.12.2018р. відповідач зазначала про очікувані витрати на правову допомогу у розмірі 25000грн. і 12000грн. на оплату судових експертиз (а.с.113 т.1). У справі відсутня заява відповідачки про відшкодування їй понесених судових витрат, в якій би вона конкретно просила відшкодувати їй судові витрати у конкретній сумі. Так само заява, яка розглядається наразі, не містить конкретних вимог з визначенням сум. У справі є договір від 6.12.2018р. про надання правничої допомоги адвокатом Хоменком І.М. (він же був представником відповідача при судовому розгляді справи); є додаток №1 до договору з прейскурантом цінна послуги адвоката, рахунок від 13.02.2019р. на оплату послуг (складення відзиву 3500грн., складення заяви про проведення експертизи 500грн., представництво інтересів у підготовчому засіданні 3000грн., представництво інтересів в судових засіданнях 4000грн., всього 12000грн., квитанція про сплату [PERSON] 12000грн. (т.2 а.с.69-72). Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 704,80 грн. та понесено витрати на правничу допомогу в розмірі 470 євро; із банківських виписок по рахунку видно, що [PERSON] на оплату правничої допомоги перераховано суму в гривневому еквіваленті в розмірі 14900,48 грн. У позові , який був предметом розгляду у даній справі, позивач [PERSON] просив суд: визнати незаконним утримування відповідачкою [PERSON] їхнього спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в Україні; повернути малолітнього [PERSON] до місця його постійного проживання у [ADDRESS] (що є місцем проживання позивача-батька); зобов`язати відповідачку [PERSON] (мати) передати сина [PERSON] позивачу (батьку) для забезпечення повернення дитини до ФРН до місця постійного проживання; допустити рішення до негайного виконання. Рішенням від 27.03.2019р. позов задоволено частково; визнано незаконним утримування [PERSON] на території України малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; зобов`язано [PERSON] протягом одного місяця з дня набрання даним рішенням законної сили, повернути малолітнього сина [PERSON] до країни його постійного проживання Федеративної Республіки Німеччини до місця проживання дитини в Німеччині, визначеного [PERSON] , з покладенням на неї обов`язку невідкладно (протягом доби) повідомити батька дитини [PERSON] про місце проживання дитини у Німеччині, куди дитина буде повернута; а при відсутності визначеного [PERSON] місця проживання дитини в Німеччині - зобов`язати [PERSON] у той самий строк (один місяць з дня набрання рішенням законної сили) повернути малолітнього [PERSON] до ФРН до місця проживання його батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; у разі неповернення [PERSON] малолітнього сина [PERSON] до ФРН у встановлений строк (в один місяць з набрання рішенням законної сили) - зобов`язати [PERSON] протягом п`ятнадцяти днів після закінчення цього строку передати сина [PERSON] його батьку [PERSON] в Україні для забезпечення своєчасного повернення дитини до ФРН батьком, з покладенням на [PERSON] обов`язку невідкладно (при передачі дитини від матері батьку) повідомити [PERSON] про адресу проживання дитини в Німеччині, якщо така адреса буде відмінною від зазначеної адреси [ADDRESS] . Резолютивна частина рішення не містить рішення щодо судових витрат. Натомість в мотивувальній частині рішення з цього приводу зазначено наступне: «Позивач не порушив перед судом питання щодо відшкодування йому судових витрат, пов`язаних з наданням йому правничої допомоги в даній справі та інших судових витрат у зв`язку з розглядом даної справи. Тому дане питання суд не вирішує. Враховуючи зміст прийнятого рішення, яким фактично задоволені вимоги позивача, і за яким всі аргументи, висунуті відповідачкою у відзиві, по їх суті відхилені, а також враховуючи положення ст.141 ЦПК України , яка регулює питання відшкодування судових витрат, суд не вбачає підстав для відшкодування судових витрат, понесених відповідачкою.» Таким чином, щодо витрат відповідача на правову допомогу (які є судовими витратами) - судом в ухваленому рішенні питання по суті розглянуто, і суд не вбачив підстав для відшкодування таких витрат відповідачці. Враховуючи часткове задоволення позову, а фактично задоволення позову по суті в його абсолютно більшій і більш значній частині вимог, дотримуючись принципу пропорційності при розподілі судових витрат, враховуючи розмір судових витрат позивача і не стягнення таких витрат (повністю або частково) з відповідача - що узгоджується з його процесуальною позицією у даній справі, то суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відшкодування відповідачу понесених нею судових витрат у даній справі, повністю або частково. Що стосується заяви в частині повернення судового збору, сплаченого відповідачем за подання зустрічного позову, який судом не був прийнятий і був повернутий відповідачу , - то дане питання не є питанням щодо розподілу судових витрат між сторонами як підстава для ухвалення додаткового рішення. Крім того, в матеріалах справи відсутній платіжний документ про сплату судового збору відповідачем, а якщо він існував, то був повернутий заявнику разом з зустрічним позовом у відповідності до вимог ст.194 ЦПК України. Не долучено такий документ і до заяви про ухвалення додаткового рішення, яка розглядається наразі. Тому відсутні підстави для ухвалення додаткового рішення з даного приводу в межах розгляду даної заяви в порядку, передбаченому статтею 270 ЦПК України.

Outcome: dismissed