Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

28.11.2017 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] та [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він за згодою з його покійною дружиною [PERSON] придбали за спільні кошти квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до договору купівлі-продажу, власником квартири є відповідач у справі [PERSON], проте фактично та практично після смерті дружини позивача власником житла є [PERSON] У спірній квартирі, крім позивача, зареєстровані, але фактично не проживають [PERSON] та його неповнолітній син [PERSON], які ніякі платежі після виїзду з квартири не сплачують. Відповідач 1 [PERSON] намагався знятися з реєстрації у добровільному порядку, однак начальником ВРФО по Комунарському району йому було відмовлено. Неповнолітній [PERSON] з 2013 року у спірній квартирі не проживає. На теперішній час разом із матір'ю мешкає за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] заборонила проживати неповнолітньому [PERSON] з позивачем у справі [PERSON] та батьком [PERSON] Позивач змушений сплачувати комунальні платежі за осіб, які зареєстровані, однак не проживають в квартирі, що порушує його право вільно користуватися своєю власністю. З цих підстав, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позові, та просили суд їх задовольнити. Відповідач 1 [PERSON] позов визнав в повному обсязі та не заперечував проти його задоволення. Відповідач 2 [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], до зали судового засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомила. Представник третьої особи 1 до зали судового засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив. Представник третьої особи 2 до зали судового засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Крім того, частиною 3 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 25.09.2002 року серії [NUMBER], зареєстрованого в реєстрі за №1838, власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], є [PERSON] (відповідач 1 у справі) (а.с. 53-54). Також, з матеріалів справи слідує, що відповідач 1 - [PERSON] та відповідач 2 -[PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя 25.11.2014 року у цивільній справі №333/4533/14-ц, яке набуло законної сили 08.12.2014 р., розірвано (а.с. 51-52). Від шлюбу відповідачі 1, 2 мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 03.06.2014 року серії [NUMBER], актовий запис № 353 (а.с. 24). Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.05.2017 р. у справі №333/556/17, яке набуло законної сили 06.06.2017 р., у задоволенні позовних вимог [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення, відшкодування моральної шкоди відмовлено (а.с. 37-42). Із змісту вказаного вище рішення вбачається, що [PERSON] у грудні 2014 р. втратила статус члена сім`ї власника квартири, а [PERSON] мешкає разом з матір'ю в м. Оріхові, Запорізької області. Судом враховано, що відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 09.10.2017 року [PERSON] звернувся до начальника відділу реєстрації фізичних осіб по Комунарському району управління державної реєстрації фізичних осіб департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради із заявами за №№ №3815-3/04-20, 3814-3/04-20 про зняття себе з реєстрації місця проживання та [PERSON] (відповідача 2). Як вбачається із змісту вказаних вище заяв, [PERSON] відмовлено у знятті з реєстрації місця проживання оскільки останнім не було подано необхідних документів, чим порушено вимоги абз. 15 п. 26 Правил реєстрації, ч. 3 ст. 29 ЦК України (а.с. 25-26). Згідно з відповіддю відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС в Запорізькій області від 07.02.2018 року, відомості про реєстрацію [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], відсутні (а.с. 87). Позивачем ([PERSON].) заявлено вимоги про визнання [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням з підстав не проживання останніх у вказаній квартирі протягом тривалого часу. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою . Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання порушенню його прав. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 405 ЦК України унормовано, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч. 1). Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч. 2). З огляду на викладені вище норми чинного законодавства України, з позовом до суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням для захисту своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав має право звернутись саме власник житла, а не будь-яка інша особа. В той же час, матеріали справи свідчать, що позовні вимоги у цій справі заявлені не власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - [PERSON], а іншою особою - [PERSON] (батьком відповідача 1). Доказів на підтвердження того, що спірна квартира належить на праві приватної власності (спільної часткової чи спільної сумісної власності) також [PERSON] матеріали цієї справи не містять та позивачем не надано. За таких обставин, суд дійшов висновку, що правові підстави для задоволення позову в порядку ст. 405 ЦК України відсутні. У зв'язку з чим, у задоволенні позову судом відмовляється.

Outcome: dismissed