Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

27 грудня 2017 року представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів у сумі 27850,00 грн. У судове засідання представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи сповіщалася шляхом публікації оголошення про виклик на сайті судової влади. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 20 липня 2017 року [PERSON] надала грошові кошти [PERSON] в сумі 1000 доларів США (що за офіційним курсом НБУ станом на 22.12.2017 року складає 27850,00 грн.) в рахунок майбутньої продажі квартири № 31, що в будинку № 35-Б по проспекту Миру, загальною вартістю 17000 доларів США, що підтверджується розпискою (а/с 6, 7). 04 грудня 2017 року позивач звернулася до відповідача із заявою-вимогою про повернення сплачених нею в якості завдатку грошових коштів в розмірі 1000 доларів США, оскільки інтерес для придбання вказаної вище квартири на теперішній час у позивача відсутній (а/с. 8-9). Проте, відповідач кошти позивачу не повернула, що стало причиною звернення до суду з метою відновлення її порушеного права шляхом стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 27850,00 грн. Частиною 1 ст. 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Статтею 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Статтею 615 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється. Згідно ч. 2 статті 570 Цивільного кодексу України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Відповідно до статті 571 Цивільного кодексу України, якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов'язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. З огляду на аналіз вказаних вище норм вбачається, що сторони скориставшись правом, наданим їм цивільним законодавством, уклали договір завдатку у відповідному вигляді, в якому передбачили одну з умов, передачу завдатку, в якості забезпечення виконання зобов'язання. Так як, відповідач зобов'язалась продати позивачу квартиру, а квартира № 31 в м. Чернігові, по проспекту Мира, 35-Б по даний час позивачу не продана, то остання втратила вже інтерес для придбання даного майна та відмовляється купувати у відповідача цю квартиру. За таких підстав, вимоги позивача підлягають задоволенню. Також, відповідно до ч. 1 та п. 1 ч 2\~ст. 141 ЦПК України, пропорційно задоволеним вимогам стягуються судові витрати. В даній справі позивач поніс витрати по сплаті судового збору - 640 грн. (а/с. 1) та витрати на правничу професійну допомогу в сумі 2000 грн., що підтверджується квитанцією (а/с. 12) та розрахунком таких витрат (а/с.16), клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу відповідачем не подавалось, а тому, суд вважає такі витрати обгрунтованими. Отже, так як позов задоволений, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати в сумі 2000,00 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved