Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

29.03.2016 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить суд ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] на її корись грошових коштів у розмірі 1151\~000 гривень, а також судових витрат в сумі 7\~165, 6 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що між нею та [PERSON] 01.09.2013 року та було укладено договір позики, відповідно до умов якого вона передала відповідачу у борг грошові кошти у сумі 1\~151\~000 гривень строком до 31.12.2013 року. Позивач стверджує, що вона неодноразово звертався до відповідача з вимогою виконати умови договору, однак відповідач від зустрічі ухиляється, борг до теперішнього часу не повернув. Вказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач [PERSON] у судовому засідання заперечував проти задоволення позову, вказуючи на те, що жодних розписок позивачеві не писав та грошових коштів від неї не отримував. Однак, жодних доказів цього суду не надав, з будь-якими клопотаннями, оформленими у встановленому законом порядку, щодо призначення повторно чи додаткової почеркознавчої експертизи, виклик свідків тощо до суду не звертався. Розглянувши поданий позов, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Правовідносини по справі є цивільно-правовими та врегульовані Цивільним Кодексом України. Як встановлено у судовому засіданні, 01 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошей. На підтвердження укладення даного договору відповідачем 01 вересня 2013 року була написана розписка, відповідно до якої [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 1\~151\~000 гривень, які зобовязався повернути в строк до 31 грудня 2013 року. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження зобовязань відповідача позивачем була надана боргова розписка. Згідно пояснень представника позивача, свої зобовязання за договором позивач виконала у повному обсязі, а саме передала відповідачу гроші у розмірі 1\~151\~000 гривень, а відповідач зобовязався повернути гроші в строк, однак свої зобов`язання не виконав, гроші не повернув. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження зобовязань відповідача позивачем були надані боргові розписки, оригінали яких були оглянуті у судовому засіданні. Заперечуючи проти задоволення позову, представник відповідача звернувся до суду з заявою, в якій просив суд вирішити питання щодо призначення по справі судово - почеркознавчої експертизи, на вирішення якої поставити наступні питання: - чи написана та підписана розписка від 01.09.2013 року згідно тексту якої «[PERSON] одолжил у [PERSON] 1.151000 гривен» заявником [PERSON] чи іншою особою? Проведення експертизи просив доручити Одеському науково дослідному інституту судових експертиз, витрати за проведення експертизи просив покласти на [PERSON]. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 31.05.2016 року вказане клопотання представника відповідача було задоволено, по справі призначено судову почеркознавчу експертизу, провадження по справі було зупинено. 20.10.2016 року до канцелярії суду надійшов висновок експерта № 2851/02 судової почеркознавчої експертизи від 17.10.2016 року, згідно якого: «Текст розписки від 01.09.2013 року, укладеної і підписаної від імені [PERSON], записи у якій починаючи та закінчуються словами: «Расписка Я, [PERSON] проживаючий по адресу: г. Одесса пр.. [PERSON] ? кВ. 55 [NUMBER], выданый Ильичовским РООГУ УМВД Украины в Одесской обл.. Отдалживаю 01.09.2013 г. у [PERSON]» - «… [PERSON] КК218714 выдан Киевским РООГУ УМВД Украины в Одесской обл.. 01.09.2013 г. ([PERSON]А.)», а також підпис від імені [PERSON], розмішений праворуч від підпису «([PERSON]А.)» (матеріали справи № 520/3496/16-ц, арк.. 50), виконані [PERSON]». Суд приймає дану розписку, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи, в якості належного та допустимого доказу виникнення боргового зобовязання, так як відповідач даний факт жодним чином не спростував, належних доказів безгрошовості розписки не надав. Судом враховується те, що відповідачеві було надано час для підготовки можливого клопотання про призначення повторної чи додаткової експертизи, однак, останній наданою судом можливістю не скористався та жодних клопотань не завляв. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок . За ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не грунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як вбачається зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Факт неповернення боргу підтверджується тим, що борговий документ (розписки) перебувають у позивача, так як, відповідно до ч.3 ст. 545 ЦК України, тільки наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання їм свого обовязку. Відповідно до ч.1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, вивчивши матеріали справи, доходить до висновку, що в справі мається достатньо доказів для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] на її користь суму боргу за договором позики (розписки) від 01.09.2013 року у розмірі 1\~151\~000 гривень. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. У силу ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, серед іншого, вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.1 ЦПК України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. Крім того в силу вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з сторони понесенні нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідачів на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подані позовної заяви до суду судовий збір у загальному розмірі 7\~165, 6 гривень. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved