Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

28 серпня 2014 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська звернувся заявник із вищезазначеною заявою в порядку окремого провадження, в якій просила суд, з урахуванням уточнень, встановити факт, що квартира [ADDRESS], право власності на які належить [PERSON] В обґрунтування заявленого [PERSON] послалась на те, що з 26 квітня 2011 року у приватній власності заявника перебуває квартира [ADDRESS]. У 2012 році заявник замовила виготовлення технічних паспортів на квартиру [ADDRESS] та на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], у неї на руках вийшло два технічних паспорти на дві частини домоволодіння, що знаходяться у приватній власності [PERSON] через те, що в електронному реєстрі КП «Дніпропетровське міжміське БТІ» дані об'єкти мають окрему реєстрацію та зареєстровані за окремими реєстровими номерами № 14320594 та № 36721163 відповідно. Така ситуація призводить до певних труднощів в обслуговуванні та подальшому використанні домоволодіння в цілому, у зв'язку з чим заявник і звернулася до суду з даною заявою. Представник заявника в судове засідання не з'явився, разом з цим надав до суду заяву в якій просив розглянути справу за його відсутністю, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених в заяві та доказів, наявних у справі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався. Дослідивши наявні у справі докази, вирішивши належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок всіх доказів у їх сукупності й оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному з'ясуванню всіх обставин справи, суд вважає, що вимоги заявника підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради від 01 жовтня 1982 року №1188 було встановлено право власності на домоволодіння [ADDRESS] та визначено розмір часток співвласників у ньому, а саме за [PERSON] (померла [INFO], спадкоємець [PERSON]) - 4/10 частки, а за ЖЕУ-8 - 6/10 частин. 19 грудня 2006 року між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдаровувана) було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 3797 (а.с. 13). Відповідно до п. 1 договору дарування дарувальник передав безоплатно належну йому одну другу частку квартири, а обдаровувана прийняла у дар одну другу частку квартири [ADDRESS]. Зазначена квартира належить дарувальнику на підставі наступних документів: ? частка на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради 13 березня 2006 року, розпорядження №1/81-06 від 13 березня 2006 року, зареєстроване КП «ДМБТІ» в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 30 березня 2006 року за № 14320594, ? частка на підставі Договору дарування посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 07 грудня 2006 року за №3706, зареєстрованого КП «ДМБТІ» в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 11 грудня 2006 року за № 14320594 (п. 3 договору). Відповідно до витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, виданого 13 березня 2008 року КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради, [PERSON] на підставі договору дарування від 19 грудня 2006 року належить ? частини квартири [ADDRESS] (а.с. 14). 27 квітня 2011 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська було визнано недійсним свідоцтво від 04 грудня 2000 року № 1516-148 про право власності Територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради на 6/10 частин домоволодіння [ADDRESS] та свідоцтво від 02 листопада 1982 року № 409 про право особистої власності [PERSON] на 4/10 частин домоволодіння [ADDRESS]; припинено право власності [PERSON] на 6/10 частин домоволодіння [ADDRESS] та визнано за [PERSON] право власності на 6/10 частин домоволодіння [ADDRESS], що належали [PERSON] (а.с. 8 - 9). 26 грудня 2011 року ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області апеляційну скаргу Дніпропетровської міської ради було відхилено, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2011 року було залишено без змін (а.с. 10 - 11). Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав, виданого 23 травня 2012 року Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, за [PERSON], на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, було зареєстровано право власності на 6/10 частки буд. [ADDRESS] (а.с. 12). 26 квітня 2011 року між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдаровувана) було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 926, відповідно до п. 1 якого дарувальник безоплатно передає у власність, а обдаровувана приймає в дар приймає в дар 1/2 частини квартири [ADDRESS] (а.с. 15). Ця ? частина квартири належить дарувальнику, [PERSON], на праві приватної власності на підставі договору дарування, посвідченого [PERSON] приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 07 грудня 2006 року за реєстровим номером 3706, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно КП «ДМБТІ» 11 грудня 2006 року, номер витягу 13046290, реєстраційний номер 14320594 (п. 3 договору). Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав, виданого 09 вересня 2011 року Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, за [PERSON], на підставі договору дарування від 26 квітня 2011 року, було зареєстровано право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] (а.с. 16). Відповідно до акту від 29 серпня 2013 року, складеного інженером з технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, [PERSON], згідно договору дарування від 19 грудня 2006 року та договору дарування від 26 квітня 2011 року належить [ADDRESS] та згідно рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2011 року - 6/100 частини домоволодіння за даною адресою. Після обстеження об'єкту 29 серпня 2013 року було встановлено, що [PERSON] кв. 1 та кв. 2 в житловому будинку разом з господарчими будівлями та спорудами використовуються як домоволодіння в цілому (а.с. 27). Згідно до ст. 124 ч. 2 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Враховуючи встановлене, зважаючи на те, що дійсно заявнику належить на праві приватної власності спірна частина квартири у домоволодіння та зважаючи на необхідність встановити вказаний юридичний факт, заявлений [PERSON], суд вважає за можливе задовольнити подану заявником заяву. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення юридичного факту. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат та враховуючи результат розгляду справи, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати розподілити у відповідності до вимог Закону. На підставі викладеного,

Outcome: approved