Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

28 липня 2020 року до Деснянського районного суду м. Чернігова надійшла позовна заява ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якого діє законний представник [PERSON] , про визнання останніх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстрації місця проживання у квартирі [ADDRESS] . Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 04.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 20.08.2020. 20.08.2020 розгляд справи відкладено на 10.09.2020, у зв`язку з неявкою сторін. 10.09.2020 розгляд справи відкладено на 05.10.2020, у зв`язку з клопотанням представника відповідача. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача позов не визнав. Відповідач [PERSON] та представник третьої особи до суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщені, про причини неявки суду не повідомили. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку» право власності на однокімнатну квартиру, загальною площею 38,9 кв.м, житловою площею 18,0 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , було зареєстровано за ТОВ «Кредитні ініціативи». Вищевказана квартира належала на праві власності [PERSON] , яка була передана нею в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту №2401 /0307/88-012 від 22.03.2007. Правовою підставою для реєстрації права власності ТОВ «Кредитні ініціативи» на нерухоме майно є відповідне застереження в договорі іпотеки від 22.03.2007 (п.п. 11.3.1) про задоволенням вимог іпотекодержателя, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання (а.с. 5-7). Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 202708863 від 03.03.2020, за ТОВ «Кредитні ініціативи» було зареєстровано право власності на однокімнатну квартиру, загальною площею 38,9 кв.м, житловою площею 18,0 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Оскільки законним власником однокімнатної квартири, загальною площею 38.9 кв.м, житловою площею 18.0 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є ТОВ «Кредитні ініціативи», то позивач вважає, що в силу вимог ст. ст. 317, 319, 321, 391 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) та ст. 109 Житлового кодексу Української РСР (далі за текстом - ЖК УРСР) відповідачі, втративши право власності на вказану квартиру, одночасно втратили право користування нею. Як убачається з довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 9223 від 16.06.2020, виданої управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради, у квартирі [ADDRESS] , власником якої є ТОВ «Кредитні ініціативи», зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною другою статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, зі змісту статті 405 ЦК України вбачається, що втрата особою права користування житлом пов`язується лише з її відсутністю без поважних причин понад один рік, і позивач, звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, повинен надати належні та допустимі докази цього. Проте, матеріали справи не містять доказів відсутності понад один рік [PERSON] та [PERSON] у квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] Натомість, як вбачається зі змісту вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» від 06.07.2020 № 4519 про добровільне виселення [PERSON] та відповідачів, позивач вимагав від останніх добровільно звільнити спірне житлове приміщення, що свідчить про визнання ним факту користування цією квартирою (а.с. 10). Так само, описова та мотивувальна частини позовної заяви свідчать про користування відповідачами спірною квартирою та вимоги позивача саме виселити їх, а не позбавити права користування. Зокрема, позивач посилається на положення частини першої статті 109 ЖК УРСР, якими врегульовано питання виселення з жилих приміщень. За таких обставин, вимога позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано доказів відсутності відповідачів за місцем їх реєстрації без поважних причин понад один рік. Також відсутні правові підстави для задоволення вимоги позивача про зняття відповідачів з реєстраційного обліку як похідної від першої. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон) передбачено, що реєстрація місця проживання - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Згідно зі статтею 7 Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Статтею 11 Закону передбачено, що реєстрація місця проживання та місця перебування особи (так само і зняття з реєстрації) здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах, районах, районах у містах, а також у містах Києві та Севастополі. Оскільки суд не являється органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах, районах, районах у містах, а також у містах Києві та Севастополі, вирішення позовної вимоги про зняття відповідачів з реєстрації виходить за межі його компетенції.

Outcome: dismissed