Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

27.08.2020 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до Білгород-Дністровської міської ради Одеської області (далі по тексту - відповідач) про скасування рішення узгоджувальної комісії по розгляду земельних спорів Білгород-Дністровської міської ради від 20.02.2018 року (а.с.1-3). Так, позивач просить суд: - скасувати рішення узгоджувальної комісії по розгляду земельних спорів Білгород-Дністровської міської ради від 20.02.2018 року; - зобов`язати державний земельний кадастр зняти з обліку зареєстровану земельну ділянку за рішенням узгоджувальної комісії по розгляду земельних спорів Білгород-Дністровської міської ради від 20.02.2018 року. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.08.2020 року було відкрито загальне позовне провадження по цивільній справі № 495/5125/20 за позовом [PERSON] до Білгород-Дністровської МР про скасування рішення узгоджувальної комісії по розгляду земельних спорів Білгород-Дністровської міської ради від 20.02.2018 року. По справі призначено підготовче судове засідання (а.с.26-27). Позивач - [PERSON] в судове засідання не з`явився, але в поданій до суду позовній заяві вказав, що у зв`язку з тим, що він є інвалідом першої групи не має можливості бути присутнім при розгляді даної справи. Представник відповідача - Білгород-Дністровської МР, в судове засідання не з`явився, але подав до суду відзив на позовну заяву, згідно із яким просив суд в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити (а.с.30-34). Згідно із ч.3 ст.131 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.223 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та його родина мешкає у будинку [ADDRESS] , який він викупив у Білгород-Дністровської міської ради. Громадянин [PERSON] проживав у будинку [ADDRESS] , який був суміжний між будинками № [NUMBER] та № [NUMBER] та у 1992 році самовільно зруйнував паркан, який був на межі ділянок зазначених будинків. За твердження позивача, громадянин [PERSON] зайняв велику частку його земельної ділянки та у подальшому переїхав жити до іншого будинку. Після чого він неодноразово звертався до Білгород-Дністровської міської ради з клопотаннями про поновлення порушеної межі земельної ділянки, нащо йому було відмовлено. Також позивач зазначає, що узгоджувальна комісія для вирішення земельних спорів з приводу сумі) землекористування 20.02.2018 року, без виїзду на місце, солідарно підписала акт погодження без оцінки наданих документів, висновків експертизи та без узгодження меж з позивачем як суміжним землекористувачем. Крім цього, позивач вважає, що узгоджувальна комісія по розгляду земельних спорів Білгород-Дністровської міської ради при прийнятті рішення від 20.02.2018 року допустила ряд порушень з приводу суміжного землекористування. Дані обставини і стали підставою для звернення [PERSON] до суду із відповідною позовною заявою. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, надання земельних ділянок у користування із комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Згідно зі ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, віднесено до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад. Згідно зі ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спорі розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у населених пунктів щодо земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Білгород-Дністровською міською радою Одеської області прийнято рішення від 12.07.2012 № 390-VI «Про утворення узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів», та затверджено Положення про узгоджувальну комісію для вирішення земельних спорів. Відповідно до пунктів 1.3, 1.4 Положення, узгоджувальна комісія - колегіальний орган, утворений Білгород-Дністровською міською відповідно до її повноважень, передбачених Земельним Кодексом України в галузі земельних відносин. Узгоджувальна комісія в своїй діяльності керується Конституцією України, Земельним Кодексом України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», чинними рішеннями міської ради, іншими нормативно-правовими актами, та даним Положенням. Згідно із пунктами 2.1, 2.2 Положення, узгоджувальна комісія відповідно до Земельного кодексу України та в межах своєї компетенції розглядає земельні спори на території міста Білгород-Дністровського щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства. Основним завданням узгоджувальної комісії є врегулювання земельного спору між суміжними землекористувачами на основі правил добросусідства. При вирішенні земельного спору з приводу суміжного землекористування узгоджувальною комісією додержано вимоги Положення, яке є обов`язковим в керуванні комісією в своїй діяльності, зокрема, щодо наявності підстав для вирішення спірного питання, зібрання правомочного складу органу, враховуючи, що позивачем фактично не заперечується повідомлення останнього про вирішення земельного спору у розумінні Положення, а відсутність позивача під час його вирішення не є підставою для узгоджувальної комісії залишити без розгляду або без вирішення відповідне звернення. Згідно із ч. 3 ст. 152 ЗК України, захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст. 152 та ст. 158 ЗК України спір вирішується судом у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органу місцевого самоврядування. Протокол узгоджувальної комісії, на підставі якого може бути прийняте рішення органом місцевого самоврядування не є рішенням органу місцевого самоврядування. Таким чином, оскарження рішення узгоджувальної комісії не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту судом цивільних прав та інтересів осіб. Разом з тим, акт узгоджувальної комісії не є рішенням органу місцевого самоврядування, носить рекомендаційний характер і спрямоване на мирне врегулювання земельних спорів. Вказане рішення, яке передбачає конкретний припис, звернене до окремого суб`єкта, застосовується одноразово і після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання. Така позиція висловлена, зокрема, в ухвалі ВССУ від 03.12.2014 р. у справі N6-34238 св 14. Так, встановлено, що позивач оскаржує та просить скасувати рішення узгоджувальної комісії, яке за своєю суттю не є нормативно-правовим актом чи індивідуальним актом, який підлягає оскарженню в судовому порядку. Також, згідно із п. 3.7 Положення, висновок узгоджувальною комісією приймається за результатами розгляду земельного спору простою більшістю голосів від складу комісії і заноситься до протоколу засідання, який дійсний 1 рік. Таким чином, оскільки акт узгоджувальної комісії, прийнятий у 2018 році, а позивач звернувся у 2020 році, тобто після спливу одного року, то такі обставини свідчать, що акт комісії вже недійсний та вичерпав свою дію фактом його виконання. Відповідно до пункту 3.11 Положення, не підлягає повторному розгляду протягом року земельний спір по якому є висновок узгоджувальної комісії. У випадку незгоди однієї із сторін земельного спору щодо врегулювання земельного спору спір вирішується у судовому порядку. Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право буді якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Системне тлумачення ст. 55 Конституції України дозволяє дійти висновку, що ч. 2 цієї статті гарантує кожному захист своїх прав, які були порушені органами державної влади, місцевого самоврядування, посадовими службовими особами. Отже, гарантоване Конституцією України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обгрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Таким чином, позивачем не доведено та не підтверджено матеріалами справи, які його права або інтереси порушені відповідачем, яке б породжувало для позивача права на захист, тобто права на звернення із цим позовом та яким чином воно може бути відновлено в разі задоволення позовних вимог. Верховним Судом у складі колегії суддів другої судової палати КЦС 28.03.2018 року прийнято постанову у справі № 681/1039/15-ц, у якій суд зазначив, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. При цьому стаття 198 ЗК лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є, зокрема, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувачами від підписання відповідного документа, акта погодження меж, слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені обставини, норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про незаконність, необґрунтованість та безпідставність позовних вимог [PERSON] до Білгород-Дністровської МР про скасування рішення узгоджувальної комісії по розгляду земельних спорів Білгород-Дністровської міської ради від 20.02.2018 року, у зв`язку з чим такий позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed