Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

28 лютого 2019 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом. 05 березня 2019 року позовна заява прийнята судом до розгляду та відкрито провадження по справі. Позивач обґрунтовує позовну заяву тим, що [INFO] помер її батько - [PERSON] , після смерті якого залишилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами, який був побудований ним та який розташований за адресою: на [ADDRESS] [PERSON] залишив заповіт, яким усе своє майно, в тому числі зазначений будинок , заповів позивачу. Брат позивача - [PERSON] , який проживає в Російській Федерації та є спадкоємцем першої черги, спадщину після смерті їх батька приймати не бажає, що підтверджується його заявою посвідченого нотаріусом. Позивач, як єдина спадкоємиця за заповітом, звернулася до приватного нотаріуса Бушуєвої І.І. із заявою про прийняття спадщини, на підставі чого 17.09.2015 року було відкрито спадкову справу після смерті [PERSON] Однак видати свідоцтво про право на спадщину на спірний будинок нотаріус не зміг, усно роз`яснивши, що оскільки на житловий будинок відсутні правоустановлюючі документи, то оформити спадщину на вищезазначений будинок можливо лише шляхом визнання права власності на це майно в судовому порядку. Тому позивач просила суд встановити факт належності зазначеного будинку на праві власності її батькові [PERSON] та визнати за нею право власності на зазначений будинок в порядку спадкування. Позивач в підготовче судове засідання не з`явилася, однак від неї до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позову наполягає /а.с.64/. Тому розгляд справи проведено у відсутність позивача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнає /а.с.66/. Тому підготовче судове засідання проведено у відсутність представника відповідача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Виходячи з наведеного, суд вважає, що відповідно до ч.3, 4 ст.200 ЦПК України, рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання, відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] помер [INFO] /а.с.8/. Як вбачається із заповіту, після його смерті залишилася спадщина у вигляді житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] /а.с.63/. Відомості про надання земельної ділянки та про надання дозволу на будівництво [PERSON] в період 1957 по 1964 р.р. в архівному фонді Окнянської РДА Одеської області відсутні, оскільки в архіві на зберіганні знаходяться справи за період з 1967 по 2010 р.р. / а.с.18, 71/. При цьому, відповідно до технічного паспорту, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] був побудований в 1965 року, користувачем (власником) якого зазначено [PERSON] Вартість зазначеного домоволодіння складає 116231 грн. /а.с.11-16/. Як вбачається з наданого Окнянською селищною радою витягу з домових книг Окнянської селищної ради Окнянського району Одеської області, по [ADDRESS] з 1960 року по теперішній час зареєстрована та проживала сім`я [PERSON] , 1925 року народження, який прибув у 1960 році з м. Страшени, Республіки Молдова. /а.с.20/. На день смерті [PERSON] , яка настала [INFO], останній проживав та був зареєстрований за адресою: на [ADDRESS] , там же були зареєстровані дочка - [PERSON] та онук - [PERSON] /а.с.9, 20/. Згідно довідки Окнянської селищної ради Окнянського району , [PERSON] , який помер [INFO] , користувався земельною ділянкою розміром 0,11 га, яка належить до земель громадської та житлової забудови і знаходиться за адресою по [ADDRESS] /а.с.17/. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, від 16.05.2013 року № 24 - 753/0/4 - 13 при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватись законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Мін`юсту Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР , підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудови зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 , у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювались рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на будинок колгоспного і робітничого двору. Відповідно до ч.4 ст. 315 ЦПК України ,у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, судом встановлено, що встановлення вищезазначеного факту має для позивача юридичне значення, так як відсутність правоувстановлюючи документів унеможливлюють отримання свідоцтва про право на спадщину, а сукупність досліджених судом ,дає можливість прийти до висновку про наявність підстав для встановлення факту належності на праві власності вказаного житлового будинку [PERSON] , який помер [INFO] , тому позов в цій частині підлягає задоволенню. [PERSON] залишив заповіт, яким заповів все своє майно позивачу, яка є його донькою, в тому числі житлового будинку , розташованого за адресою: [ADDRESS] а.с.6-7, 22-24, 63/. Тому позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] Як вбачається із заяви, посвідченої нотаріусом Єланського району Волгоградської області Російської Федерації Даниловою О.В. , [PERSON] . спадкове майно після смерті свого батька [PERSON] , не приймав, не бажає приймати та оформляти спадкові права. В суд про відновлення своїх спадкових прав і поділ спадкового майна звертатися не має наміру та не заперечує, що спадкові права оформить дочка спадкодавця - [PERSON] , тобто позивач /а.с.24/. Ст.217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно наданої приватним нотаріусом Окнянського районного нотаріального округу Бушуєвою І.І. копії спадкової справи №30/2015 до майна померлого [INFO] [PERSON] , з заявою про прийняття спадщини за заповітом зверталася лише позивач. Відомості про наявність інших спадкоємців, або осіб, які відповідно до ст.1241 ЦК України мають право на обов`язкову частку в спадщині, в зазначеній спадковій справі відсутні /а.с.36-58/. Останніми діями приватного нотаріуса Окнянського районного нотаріального округу Бушуєвої І.І. по спадковій справі №30/2015 були направлення запитів від 17.09.2015 року та від 28.08.2018 року до КП «Окнянське «ОРГБТІ» стосовно виготовлення технічної документації на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . та визначення інвентаризаційної вартості вказаного будинку, які необхідні для звернення спадкоємця [PERSON] , тобто позивача, з позовом до суду. Інших документів, які б свідчили про рух спадкової справи немає. /а.с.57-58/. Відповідно до витягу з домових книг Окнянської селищної ради Окнянського району Одеської області, [PERSON] і на даний час зареєстрована в зазначеному будинку, доглядає за будинком, сплачує комунальні платежі. /а.с.20-21, 26, 27/. Відповідно до п. 4.12 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за 282/20595, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. П. 4.15 вищезазначеного порядку передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцеві, а п.4.18 зазначено, що якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Дана позиція також викладена в Постанові №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» в п. 5, де указано, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, судом встановлено, що позивач згідно зі ст.1223 ЦК України, як спадкоємець за заповітом, має право на спадкування та враховуючи, що відсутність правоустановчих документів на будинок з надвірними будівлями та спорудами, унеможливлює видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину на зазначене спадкове майно, а також враховуючи відсутність інших осіб, які б претендували на зазначене спадкове майно, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, встановивши факту належності зазначеного будинку на праві власності [PERSON] та визнавши за позивачем право власності на зазначений будинок в порядку спадкування, після смерті її батька. Відповідно до ст.182 ЦК України роз`яснити позивачу про необхідність державної реєстрації права власності на нерухоме майно /житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами/.

Outcome: approved