Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

27.01.2017 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду із позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства «Гарант-2005» про визнання договору оренди землі недійсним. В направленому на адресу суду позові позивачка [PERSON] зазначила, що вона отримала на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 вересня 2011 року від своєї матері [PERSON], яка померла 03 січня 2011 року земельну ділянку площею 4,52 га., кадастровий номер 5323281200:00:002:0018, що розташована на території Вовнянської сільської ради Миргородського району. Другий примірник спірного договору оренди отримала в грудні 2015 року та виявила, що договір оренди був підписаний та зареєстрований 21 грудня 2012 року, тобто після смерті її матері, а отже без її волевиявлення, не відповідав її внутрішній волі. Даний договір був зареєстрований за ініціативи відповідача. Договір оренди землі [PERSON] не підписувала, згоди та повноважень на його укладення іншій особі не надавала. Управління держгеокадастру у Миргородському районі не переконалося в достовірності підпису орендодавця та зареєструвало спірний договір оренди. Вважає, що на реєстрацію не було подано плану або схеми земельної ділянки, кадастрового плану земельної ділянки, акт визначення меж земельної ділянки в натурі, акт приймання-передачі земельної ділянки, тобто були відсутні невідємні частини договору. Зважаючи на вище викладене, просить суд визнати недійсним договір оренди землі укладений між [PERSON] та Приватним сільськогосподарським підприємством «Гарант-2005» зареєстрований в Управлінні Держзкемагенства у Миргородському районі, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис 21.12.2012 року № 532320004003291. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, але направила на адресу суду заяву про проведення розгляду справи у її відсутності. Представник позивачки [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі довіреності, позов підтримав. Пояснив, що договір оренди земельної ділянки між ПАТ «Гарант-2005» та [PERSON] було укладено та зареєстровано в 2012 році, тобто на той час вона вже померла, а отже не могла фізично укласти спірний договір. Зважаючи на викладене, просить суд визнати спірний договір оренди недійсним. Про наявність спірного договору позивачка дізналася в грудні 2015 року, а тому вимога представника відповідача про застосування до позовних вимог строку позовної давності є безпідставною. Представник відповідача ПАТ «Гарант-2005» позов не визнала. Пояснила, що спірний договір оренди було укладено в 2010 році. Вона не знає хто підписував договір, але на час укладення договору [PERSON] була жива. Реєстрація договору була проведена в 2012 році. Позивачка отримувала орендну плату за землю з 2011 року, а отже вона достовірно знала про існування спірного договору. Зважаючи на викладене просила застосувати до позовних вимог строк позовної давності та в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи Управління Держгеокадастру у Полтавській області в судове засідання не зявився. Установа належним чином повідомлена про день та час судового розгляду справи. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Встановлено, що позивачка [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] є власницею земельної ділянки площею 4,52 га., кадастровий номер 5323281200:00:002:0018, що розташована на території Вовнянської сільської ради Миргородського району з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.5; 8-10). На підставі договору оренди без дати спадкодавець [PERSON] передала земельну ділянку площею 4,52 га. в оренду Приватному сільськогосподарському підприємству «Гарант-2005». При цьому в п. 43 розділі Прикінцеві положення спірного договору оренди землі зазначено, що невідємними частинами договору є: план або схема земельної ділянки; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі обєкта оренди; проект відведення земельної ділянки у випадках передбачених законом. В самому договорі оренди землі мається відмітка про те, що він зареєстрований в Управлінні Держземагенства у Миргородському районі, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 21.12.2012 року (а.с.6-7). Орендодавець [PERSON] померла 03 січня 2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.4). Відповідно до частини другої статті 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». Як копія договору оренди , що надана позивачкою (а.с.6-7), так і договір оренди землі наданий підприємством-відповідачем (а.с.35-36) не має дати його укладення. Позивачка в позовній заяві, а представник позивача в судовому засіданні стверджували, що спірний договір укладено 21.12.2012 року, тобто після смерті [PERSON]. Представник відповідача стверджував, що спірний договір укладено в 2010 році, тобто за життя [PERSON]. При визначенні дати укладення спірного договору оренди суд приймає до уваги офіційні дані отримані з Головного Управління Держгеокадастру у Полтавській області при внесенні запису про державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки, з яких вбачається, що службова особа цього органу при внесенні відповідного запису про реєстрацію зазначила дату підписання договору -21 грудня 2012 року. Ця інформація є офіційною, ніким не оскарженою та не спростованою, а отже саме вона приймається судом, як така, що відповідає дійсності, зважаючи на що у суду немає підстав ставити під сумнів дату підписання договору зазначену в офіційному документі (а.с.65-71). Відповідно до ст.ст. 13,14 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на час укладення договору оренди) договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається в письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Позивачка, обґрунтовуючи своє право на оспорення договору оренди землі зазначила, що вона є спадкоємцем [PERSON] та посилалася на те, що оспорюваний нею договір, укладений 21 грудня 2012 року, тобто на той час коли сторона договору [PERSON] померла, зважаючи на що зміст правочину суперечить нормам ЦК України, а це відповідно до ст. 203 та ст. 215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним. Відповідно до ст. ст.215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. У відповідності до вимог ч.1ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст.203 ЦК України. Згідно з ч.2, 3 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Статтею 30 ЦК України визначено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. У відповідності до ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність, тобто здатність фізичної особи мати цивільні права та обов'язки, фізичної особи припиняється у момент її смерті. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 202 ЦК України). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним (ст. 203 ЦК України). Таким чином, суд приходить до висновку, що на момент укладення спірного правочину [PERSON] померла, а тому внаслідок своєї смерті не могла бути учасником правочину, а відтак суд вважає, що вимоги позивача про визнання недійсним договору оренди землі підлягають задоволенню. Посилання відповідача на те, що позивачкою пропущено строк позовної давності, який треба обраховувати з 08.09.2011 року, тобто з дати державної реєстрації переходу права власності на земельну ділянку до позивачки є безпідставним. Адже відповідно до ст. 261 ч.1 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що позивачка дізналася про порушення свого права в грудні 2015 року при отриманні орендної плати за землю, коли їй представником відповідача було вручено копію договору оренди, а отже строк позовної давності нею не пропущено. Судові витрати підлягають до стягнення на користь позивача на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved