Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

28.09.2016 позивач відповідно до норм Закону України «Про прокуратуру» та норм ЦПК України в редакції до 14.12.2017 року звернувся до суду для захисту інтересів держави, в якій просив: - визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Золочівської районної державної адміністрації Харківської області від 11.09.2007 року за №529 «Про надання згоди [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки»; - визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Золочівської райдержадміністрації Харківської області від 02.07.2010 року №195 «Про надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель запасу для сільськогосподарського використання [PERSON].» на території Довжицької сільської ради Золочівського району Харківської області; - визнати недійсним договір оренди між Золочівською районною державною адміністрацією та [PERSON] від 01.04.2011 року про передачу земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 6,7849 га, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Довжицької сільської ради Золочівського району Харківської області»; - скасувати державну реєстрацію договору від 01.04.2011 року, який 01.04.2015 року зареєстрований державним реєстратором Золочівського районного управління юстиції Харківської області, номер запису про інше речове право - 9318105; - вирішити питання судових витрат. Підставою для звернення до суду було те, що позивач вважав, що відповідачем Золочівською районною державною адміністрацією був порушений порядок, встановлений у тому числі діючим на той час законодавством відносно порядку надання земельних ділянок в оренду, а тому порушення вказаного порядку є підставою для визнання вищевказаного договору оренди землі недійним з відповідними процедурними наслідками. Особа, в інтересах якої до суду звернувся прокурор - головне управління Держгеокадастру у Харківській області - своє думки щодо позовних вимог не висловило, лмше вказавши, що воно було організовано лише у 2015 році, а тому не мало можливості як укладати оспорюваний договір, так і його контролювати, при вирішенні справи по суті уповноважений представник вказаної особи покладався на розсуд суду (а.с.93-95, 227-228). Відповідач по справі - [PERSON] - позовні вимоги не визнав, вказавши, що усі дії з його боку відповідали вимогам закону станом на день їх проведення, а тому немає підстав для визнання оспорюваного договору недійсним з відповідними процедурними наслідками, крім цього вказав на відсутність повноважень прокурора для звернення до суду та просив застосувати строки позовної давності до вимог прокурора щодо звернення до суду із відповідним позовом (а.с.46-50, 197). Відповідач - Золочівська районна державна адміністрація Харківської області - надала суду 24.07.2017 року заперечення, в яких просила у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки дії даного відовідача грунтувалися на законодавстві, яке діяло станом на час укладання оспорюваного договору та окремо просила застосувати до вимог позивача строки позовної давності відповідно до вимог ст.267 ЦК України (а.с.159-160, 209). У судовому засіданні прокурор підтримав свої позовні вимоги, зазначивши, що законодавство, на яке посилаються відповідачі діяло станом на час надання згоди на виготовлення проекту землеустрою, а вже на час затвердження проекту землеустрою та укладання договору оренди землі законодавство вже змінилося, а тому укладати договір оренди можна було лише на конкурентних засадах, до того ж посилання відповідача Золочівської районної державної адміністрації на закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву», який набув чинності 14.10.2008 року стосуються виключно земель, відведених під будівництво та не стосуються земельних ділянок сільськогосподарського призначення. В іншій частині позовні вимоги підтримав відповідно до заявлених позовних вимог. Представник [PERSON] за довіреністю [PERSON] (а.с.163) та представник Золочівської РДА Пуніна О.І. заявлені з їх сторони заперечення на позов підтримали в редакції зазначених заперечень без додаткових посилань на інші обставини. Вислухавши прокурора, представників відповідачів Золочівської районної державної адміністрації Харківської області та [PERSON], дослідивши матеріали справи та діюче на час укладання договору оренди землі законодавство, приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог прокурора слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до розпорядження голови Золочівської районної державної адміністрації Харківської області від 11.09.2007 року №529 [PERSON] наданий дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а.с.16). На підставі розпорядження голови Золочівської районної державної адміністрації Харківської області від 02.07.2010 року №195 був затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду [PERSON] для сільськогосподарського використання (а.с.15). 01.04.2011 року між відповідачами по справі був укладений договір оренди спірної земельної ділянки площею 6,7849 га строком на 49 років, про що в державному реєстрі земель було вчинено запис від 01.04.2011 року за №632268254000105 (а.с.17-20). Згідно з частиною 3 ст.122 ЗК України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) районні державні адміністрації на їх території надають земельні ділянки із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті; в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті. Пунктом 12 розділу Х «Перехідних положень» ЗК України (у відповідній редакції) передбачено, що до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. З огляду на викладене, Золочівська районна державна адміністрація при прийнятті розпоряджень №529 від 11.09.2007, №195 від 02.07.2010 та укладаючи 01.04.2010 договір оренди землі із [PERSON] діяла в межах наданих їй повноважень. Відповідно ч.1 ст.124 ЗК України (в редакції, чинній на момент укладення договору) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Частиною 2 ст.124 ЗК України (в редакції, чинній на момент укладення договору) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою ст.134 ЗК України Статтею 134 ЗК України (в редакції, чинній на момент укладення договору) передбачено обов'язковість продажу земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них на конкурентних засадах (земельних торгах) та встановлено, що земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Земельні торги проводяться у формі аукціону (ст.135 ЗК України, в редакції, чинній на момент укладення договору). Згідно ч.5 ст.137 ЗК України (в редакції, чинній на момент укладення договору) земельні торги проводяться у порядку, встановленому законом. Постановою КМУ від 17.04.2008 року за №394 був затверджений порядок проведення у 2008 році земельних аукціонів. Указом Президента України від 21.07.2008 року за №639/2008 дію вказаної постанови зупинено, а в подальшому рішенням Конституційного Суду України від 11.11.2008 за № 25-рн/2008 у справі №1-46/2008 вищевказану постанову КМУ від 17.04.2008 року за №394 визнано неконституційною, оскільки питання щодо порядку відчуження, набуття і здійснення права власності, права тимчасового користування (оренди), функції, компетенції органів державної влади і місцевого самоврядування мають врегульовуватися тільки законом. 19.08.2012 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до ЗК України щодо проведення земельних торгів у формі аукціону», яким було внесено зміни до статей 135-139 ЗК України, якими законодавчо врегульовано порядок проведення земельних торгів (аукціонів). Таким чином, до серпня 2012 року процедуру та порядок проведення земельних торгів (аукціонів) законодавчо врегульовано не було, що, в свою чергу, унеможливлювало їх проведення, натомість чинне законодавство не містило заборону органам державної влади та місцевого самоврядування розпоряджатися землями державної чи комунальної власності шляхом надання їх у користування, виходячи із встановлених відповідним законом повноважень. Враховуючи викладене, доводи прокурора про порушення Золочівською РДА при передачі в оренду спірної земельної ділянки ч.2 ст.124 ЗК України у відповідній редакції, є безпідставними. Норми закону України від 16.09.2008 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву» суд не використовує, оскільки положення вказаного закону стосуються виключно земельних ділянок для відповідного будівництва та не мають відношення до предмету спору у даній справі. Згідно зі ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.15 вказаного закону істотними умовами договору оренди землі є, зокрема орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За приписами ст.21 ЗУ «Про оренду землі» розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до норм Закону України «Про плату за землю»). Нормами ст.5 Закону України «Про оцінку земель» (у відповідній редакції) визначено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується, зокрема, для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Відповідно до норм ст.13 вищевказаного закону проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок є обов'язковим при визначенні розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. За результатами нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Статтею 23 Закону України «Про оцінку земель» визначено, що технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, затверджується районними радами. Таким чином, земельним законодавством передбачено обов'язковість проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності, що є необхідним для визначення розміру орендної плати за них. В даній справі такої нормативної гроової оцінки станом на день укладання договору проведено не було: орендна плата за оспореним договором розрахована в порушення порядку її визначення без проведення обов'язкової нормативної грошової оцінки. За таких обставин, оспорений договір оренди землі від 01.04.2011 суперечить вимогам статті 13 Закону України «Про оцінку земель», та приписам ст.15 Закону україни «Про оренду землі», у зв'язку чим позовні вимоги прокурора в цій частині є обґрунтованими. Водночас, відповідачі під час розгляду справи в суді першої інстанції зазначили про пропуск прокурором позовної давності при зверненні до суду із даним позовом та просили суд застосувати наслідки пропуску позовної давності. З цього приводу суд зазначає наступне. Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Положенням ч.3 ст.267 ЦК України закріплено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом статей вищевказаних статей ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). Таким чином, як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. В даній справі прокурор звернувся до суду 28.09.2016 року, особа, в інтересах якої він звернувся набула повноважень щодо розпорядження землями державної власності з 01.01.2013 року на підставі ст.122 ЗК України, тому підстав вважати, що прокурор подав заяву у межах встановлено строку звернення до суду немає. До того ж прокурором у позовній заяві не піднімалося питання про поновлення вказаного строку, а тому вимоги заяв відповідачів кожного окремо про застосування строків позовної давності в даній справі є такими, що ґрунтуються на законі, а тому в частині обгрунтованості звернення прокурора до суду його вимоги слід залишити без задоволення через пропуск строку звернення до суду із відповідними вимогами, що унеможливлює задоволення позову в цій частині. Таким чином, позовна заява подана прокурором після спливу позовної давності тривалістю у три роки. При цьому, причини пропуску позовної давності прокурором документально не обґрунтовані. Частиною 4 ст.267 ЦК України, визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Виходячи з вищенаведеного,

Outcome: dismissed