Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

27 грудня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Чернігівської міської ради, у якому просить у порядку спадкування визнати за ним право власності на земельну ділянку № 137 площею 0,0746 га, що розташована в Садівничому товаристві «Текстильник» по вулиці Кільцевій у м. Чернігові. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 01 січня 2013 року помер [PERSON], у звязку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно. На момент смерті спадкодавця, йому на праві власності належала земельна ділянка № 137 площею 0,0746 га, що розташована в Садівничому товаристві «Текстильник» по вулиці Кільцевій у м. Чернігові. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 липня 2016 року позивачу визначено додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON]. У встановлений строк позивач звернувся до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, у звязку з чим була заведена спадкова справа. Проте, оскільки спадкодавець за життя в установленому законом порядку не зареєстрував право власності на належну йому земельну ділянку та не отримав Державний акт про право власності на земельну ділянку, а тому нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину, у звязку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача у судове засідання подав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача та зазначив, що позивач позов підтримує. Представник відповідача Чернігівської міської ради у судове засідання не зявилася, подала клопотання про розгляд справи без її участі. Третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявився, подав клопотання про розгляд справи без його участі. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У судовому засіданні встановлено, що 01 січня 2013 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а/с 12), у звязку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 травня 2011 року визнано за [PERSON] (який народився 29 червня 1970 року в місті Чернігів, Чернігівської області, Україна) право власності на земельну ділянку № 137 площею 0,0746 га, що розташована в Садівничому товаристві «Текстильник» по вулиці Кільцевій в місті Чернігів (а/с 7-8). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 липня 2016 року визначено [PERSON] для подання заяви про прийняття спадщини після померлого 01 січня 2013 року [PERSON] додатковий строк у два місяці з дня набрання рішенням законної сили (9-11). У встановлений строк позивач звернувся до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, а 14 серпня 2017 року - із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Проте, оскільки [PERSON] за життя в установленому законом порядку не зареєстрував право власності на належну йому земельну ділянку та не отримав Державний акт про право власності на земельну ділянку, а тому нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину (а/с 19). Згідно інформації приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], спадкова справа щодо майна після смерті [PERSON] заведена за заявою [PERSON] (а/с 27-69). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до положення статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1216 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1225 Цивільного кодексу України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. За таких обставин, вимоги позивача є обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved