Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

26 серпня 2015 року Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради звернулась до суду із позовом до [PERSON], в якому просила зобовязати відповідача за власний рахунок привести самовільно реконструйоване підсобне приміщення з приєднанням його до квартири [ADDRESS] до попереднього стану, встановити порядок виконання рішення, яким зобовязати [PERSON] добровільно виконати рішення суду, та у разі невиконання рішення суду, застосувати вимоги ч. 2 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» щодо примусової організації виконавчих дій, спрямованих на приведення самовільно реконструйованого підсобного приміщення до попереднього стану за рахунок відповідача. Позов обґрунтований такими обставинами. Відповідач [PERSON], яка мешкає в квартирі [ADDRESS] самовільно, без дозвільних документів, здійснила реконструкцію підсобного приміщення (сараю) з приєднанням його до квартири [ADDRESS]. 28.04.2015 року Адміністративною комісією Малиновської районної адміністрації ОМР ухвалено постанову про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності з накладенням на неї штрафу у розмірі 51 грн., який сплачено [PERSON] в повному обсязі. Розпорядженням позивача було зобовязано [PERSON] привести обєкт нерухомого майна до попереднього стану, однак дане розпорядження відповідачем не виконано. Через ігнорування [PERSON] відповідних приписів, Малиновська районна адміністрація змушена звернутися до суду з відповідним позовом. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позов підтримав, просив його задовольнити та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання двічі не зявилась, будучи повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила, заяву про розгляд справи у її відсутність до суду не подала. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі існуючих в матеріалах справи документів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги можливо задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] проживає та зареєстрована в [INFO], що підтверджується довідкою випискою із домової книги про склад сімї та реєстрацію № 1300 від 16.04.2015 року. 15.04.2015 року КП ЖКС «Хмельницький» видало припис [PERSON] про надання правовстановлюючих документів на реконструкцію квартири, який відповідач не виконала. 28 квітня 2015 року Адміністративною комісією Малиновської райадміністрації [PERSON] була притягнута до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 150 КУпАП, з покаранням у вигляді штрафу у розмірі 51 грн. Постанову про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] не оскаржувала, та оплатила штраф, що підтверджується копією квитанції № 50 від 30.04.2015 року. 06.05.2015 року Малиновською районною адміністрацією Одеської міської ради видано розпорядження № 181/01-06 про приведення обєкту нерухомого майна до попереднього стану за адресою: [ADDRESS]. Разом із цим, розпорядження [PERSON] виконано не було. Отже, відносини між сторонами виникли в звязку із самовільною реконструкцією нежитлового приміщення з приєднанням до жилого приміщення за рахунок земельної ділянки, яка належить територіальній громаді м. Одеси, та повинно регулюватися главою 27 ЦК України. Стаття 143 Конституції України наділяє територіальні громади правом безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляти майном, що є в комунальній власності. Відповідно до ст. ст. 10, 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» ради представляють інтереси територіальної громади та відповідно до ч. 5 ст. 60 того ж Закону здійснюють повноваження власника майна. Відповідно до Положення про Малиновську районну адміністрацію Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 13.02.2014 року Малиновська районна адміністрація є виконавчим органом Одеської міської ради та створюється нею з метою реалізації функцій місцевого самоврядування на території Малиновського району м. Одеси, згідно із Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». Правилами благоустрою території міста Одеси заборонено самовільно займати земельні ділянки і використовувати їх при відсутності документа, що засвідчує право на користування, володіння земельною ділянкою. Відповідно до ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом. Згідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно п. 4 «Правил користування житловим приміщенням», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному статтею 24 Закону України «Про планування і забудову територій». Статтею 28 Закону України «Про архітектурну діяльність» встановлено, що власники та користувачі об'єктів архітектури зобов'язані отримувати в установленому законодавством порядку дозвіл на виконання робіт, пов'язаних із реконструкцією, реставрацією чи капітальним ремонтом об'єкта архітектури. Пунктом 7 ст. 376 ЦК України, передбачено, що у випадку істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, за свій рахунок, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Відповідно до п. 1.4.1 до «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» затверджених Державним комітетом України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 р. № 76, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства При таких обставинах, суд вважає, що самовільна реконструкція підсобного приміщення з приєднанням його до квартири, якою користується відповідач [PERSON], без узгодження проектної документації й одержання дозволу на її здійснення, порушує вимоги законодавства України. Щодо вимог позивача про застосування до [PERSON] у разі невиконання рішення суду, в добровільному порядку, вимоги ч. 2 ст. 75 ЗУ «Про виконавче провадження» щодо примусової організації виконавчих дій, спрямованих на знесення самовільно встановленого металевого гаражу, суд вважає, що позов в цій частині задовольнити неможливо. Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частинами 1, 2 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу». Таким чином, суд не може перебирати на себе функції державних виконавців щодо організації примусового виконання рішення, яке можливо лише тільки в межах відкритого виконавчого провадження. Питання про стягнення судових витрат судом вирішується відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial