Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

28.02.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами в [ADDRESS], посилаючись на те, що наказом по радгоспу «Сонячний» № 273 від 17.10.1987 року їй було виділено земельну ділянку в розмірі 0,03 га по [ADDRESS] для індивідуального будівництва житлового будинку. Рішенням виконкому Новофедорівської сільської ради № 54/11 від 10.11.1987 року їй було надано дозвіл на будівництво житлового будинку, літньої кухні, гаражу. Влітку 1988 року вона розпочала будівництво, яке закінчила у 1990 році. Права власності на будинок не оформляла, через скрутне матеріальне становище та сімейні обставини. В 2013 році звернулася до БТІ з метою оформлення будинку, а після відмови, оформивши технічний паспорт на будинок та споруди, звернулася до реєстраційної служби, де їй порядили звернутися до суду з даним позовом, так як будинок є самочинним будівництвом. З посиланням на ст. 376 ч.3 ЦК України просила задовольнити позов. У судовому засіданні позивачка позов підтримала, наполягала на його задоволенні з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, хоча був належним чином була повідомлений про день, час та місце судового розгляду справи. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, у відповідності до норм статті 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до наказу по радгоспу «Сонячний» № 273 від 17.10.1987 року позивачці було виділено земельну ділянку в розмірі 0,03 га по [ADDRESS] для індивідуального будівництва житлового будинку. Рішенням виконкому Новофедорівської сільської ради № 54/11 від 10.11.1987 року було прийнято клопотати перед виконкомом Голопристанської районної ради народних депутатів дозволити позивачці будівництво житлового будинку, літньої кухні, гаражу на виділеній земельній ділянці та попереджено позивачку про недопустимість проведення будівельних робіт без будівельного паспорта, виданого районним архітектором. Відповідно до технічного паспорту на будинок [ADDRESS] позивачкою здійснено будівництво житлового будинку, літньої кухні, прибудови, бані, гаражу, трьох сараїв, туалету, літнього душу, підвалу в період з 1988 по 1990 роки. Таким чином, позивачка не отримавши відповідного дозволу на будівництво житлового будинку, здійснила самочинне будівництво зазначених вище об'єктів нерухомого майна. Згідно п. 9. Постанови Пленуму ВСУ від 4 жовтня 1991 року N 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» ( заступними змінами та доповненнями) суди мають враховувати, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради. У відповідності до п. 4 Постанови Пленуму ВССУ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Згідно п. 11 Постанови Пленуму ВССУ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» відповідно до пункту 4 статті 26, статті 27 Закону № 3038-VI від 17 лютого 2011 року «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог необхідної містобудівельної документації, отриманої забудовником до початку виконання будівельних робіт, зокрема: вихідних даних, технічних умов, будівельного паспорта, розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт. При цьому суд має звертати увагу на те, що відповідно до статті 32 Закону № 3038-VI віднесення будівництва до категорії складності об'єктів будівництва здійснюється проектною організацією і замовником; від зазначеної категорії залежить склад дозвільної документації (статті 26?31 зазначеного Закону), необхідної для початку будівництва. Вирішуючи справу, суд має розмежовувати підстави початку підготовчих та будівельних робіт, які, крім статей 34 і 35 Закону України № 3038-VI, регулюються також постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466 «Про деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт», та звертати увагу на те, що для початку будівельних робіт достатньо направлення повідомлення або декларації до територіального органу державної архітектурно-будівельної інспекції з урахуванням категорії складності об'єктів будівництва. Крім того, суд повинен мати на увазі те, що пунктом 9 Прикінцевих положень Закону № 3038-VI визначено спрощений порядок прийняття до експлуатації збудованих до 31 грудня 2009 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них тощо, які збудовано без дозволу на виконання будівельних робіт і заяви про прийняття яких подаються до 31 грудня 2012 року. У відповідності до п. 12 Постанови Пленуму ВССУ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Згідно п. 15 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК). У зв'язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку. Позивачка не надала до суду доказів відповідності будівництва будівельним, санітарним, пожежним нормам і правилам, доказів того, що самочинне будівництво не порушує прав інших осіб. Виходячи із листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Херсонській області від 07.03.2014 року № 7/21-07-01-10/119-р позивачка зверталася до вказаної інспекції за роз'ясненнями щодо необхідності отримання сертифікату відповідності державним будівельним нормам, стандартам та правилам або реєстрації декларації про готовність об'єкту до експлуатації, на що отримала роз'яснення інспекції про відсутність такої необхідності, так як будинок збудовано до 05.08.1992 року і оформлення права власності може бути здійснене без зазначених документів, тобто перешкод в оформленні права власності на будинок інспекція не вбачає, а тому, оскільки позивачка не отримала від компетентних органів відмови в прийнятті житлового будинку в експлуатацію, не надала до суду доказів звернення до відповідних органів щодо прийняття об'єкта в експлуатацію, звернення її до суду з даним позовом є передчасним, а позовні вимоги задоволенню не підлягають. Більше того, позивачка у позові просить визнати право власності на будинок [ADDRESS], в той час як в судовому засіданні встановлено, що спірний будинок обліковується під номером [ADDRESS] На підставі викладеного,

Outcome: dismissed