Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

28.03.2018 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача борг в сумі 131 500,00 грн., 3% річних у сумі 9 241,00 грн., інфляційні втрати у сумі - 44 303,35 грн., а разом 185 043,35 грн. Вимоги обгрунтовані тим, що 20.10.2015 року [PERSON] під розписку отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 5 000,00 доларів США та зобов'язалась їх повернути до 20.11.2015 року. Як зазначає позивач, відповідачка не повернула кошти у строки зазначені в розписці. Позивач зазначає, що оскільки на момент звернення до суду з цим позовом відповідачка не повернула кошти, на підставі статті 625 ЦК України з відповідача на користь позивача мають бути стягнуті 3% річних в сумі 9 241,00 грн. та інфляційні втрати в сумі 44 302,35 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, звернувся до суду із заявою в якій просить задовольнити вимоги в повному обсязі та слухати справу в його відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлена про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомила, відзив на заявлені вимоги до суду не надійшов. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 20.10.2015 року [PERSON] позичила у [PERSON] суму 5 000 доларів США та зобов'язувалась повернути до 20.11.2015 року, про що написала розписку. Як зазначив представник позивача в заяві від 16.11.2018 року, Відповідач не виконала свої зобов'язання та борг не повернула. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму) позики. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відповідач в судове засідання не з'явилась, не надала доказів що вказану суму коштів вона повернула. Отже, так як в судовому засіданні встановлено, що відповідач належним чином не виконала свої зобов'язання та не повернула в строки, визначені в розписці кошти, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 5 000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27.03.2018 року становить 131 500,00 грн. (1 долар США = 26,30 грн.). Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач також просить стягнути із Відповідача на його користь 3% річних та інфляційні втрати нараховані на суму 131 500,00 грн. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях. Проте як вбачається із розписки, відповідач отримала в позику кошти в доларах США, а тому суд приходить до висновку, що на вказану суму боргу не може бути нараховано інфляційні втрати. Водночас суд вважає, що є законом передбачені підстави для стягнення з відповідача на користь позивача три відсотки річних, нарахованих на суму 5 000,00 доларів США, що становить 353,01 долар США, що еквівалентно 9 284,16 грн. (за період з 21.11.2015 по 28.03.2018, 859 днів прострочки). Водночас так як суд не може вийти за межі заявлених вимог, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 9 241,00 грн. Суд не може взяти до уваги розрахунок позивача щодо нарахування трьох процентів річних, так як курс долара по відношенню до гривни не є сталим. Крім того, на підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial