Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

29.06.2017 року до суду звернувся позивач з позовом. Вимоги мотивував тим, що відповідачка є матір'ю [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] , перебуває у складних життєвих обставинах. За період проживання на території с. В'язівське Охтирського району зарекомендувала себе з негативної сторони, оскільки не забезпечувала нормальні умови проживання та виховання дітей часто залишала дітей без догляду на тривалий час, відсутні продукти харчування, не лікувала дітей, що загрожувало їх здоров'ю та життю, зловживає спиртними напоями. На даний час діти відповідачки вилучені із сім'ї спеціалістами служби у справах дітей та направлені до Сумського центру соціально- психологічної реабілітації дітей області. Посилаючись на викладене, позивач просив позбавити батьківських прав [PERSON], відносно дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], та стягнути аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 600.00 грн. щомісяця, які підлягають індексації, на утримання цих дітей. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, та просила стягнути аліменти на утримання дітей. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала. Діти [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що мати часто залишала їх вдома одних, не доглядала за ними, вживає спиртні напої. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що відповідачка зловживає спиртними напоями, не забезпечує дітям належних умов для росту та розвитку, не вжила заходів до отримання донькою [PERSON] паспорта громадянки України, чим поставила під загрозу її вступ на навчання, отримання професії. Суд проаналізував матеріали справи, врахувавши думку прокурора та осіб, що беруть участь у розгляді справи, покази свідків, дійшов наступного висновку: Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків має ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Стаття 150 СК України встановлює, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім'ї, родини, свого народу, своєї Батьківщини, забезпечувати здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону (ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Пунктами 2-5 частини 1 статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.16 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно принципу 2 «Декларації прав дитини» від 20.11.1959 року, ст. 27 Конвенції ООН від 20.11.1989 року «Про права дитини» (ратифікованою Україною 27.02.1991 року) та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що відповідачка є матір'ю дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], відомості про батька записані відповідно до ст.135 СК України, тобто відповідачка є одинокою матір'ю. \\а.с. 4-7\\. З характеристики Грунської сільської ради Охтирського району від 06.06.2017 року вбачається \\а.с. 14\\, що відповідачка зарекомендувала себе з негативної сторони, зловживає алкогольними напоями, вела аморальний спосіб життя, дітям не здійснювала належний догляд та матеріальне забезпечення. З характеристики, виданої В'язівського НВК: ЗОШ І-ІІІ ступенів 07.06.2017 року, вбачається, що діти відповідачки мають середній рівень знань і задовільну поведінку. Мати не приділяє належної уваги дітям. \\а.с. 11-12\\. З акту від 21.09.2016 року обстеження житлових та матеріально-побутових умов [PERSON], з якою проживають доньки [PERSON] та [PERSON], вбачається, що відповідачки не було вдома, діти знаходилися в будинку самі, діти школу не відвідували, у зв'язку з тим що у них виявили педикульоз. Комісія прийшла до висновку що матір не забезпечує належних умов проживання та розвитку своїх дітей. Це загрожує їх життю та здоров'ю. \\а.с. 8\\. Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. При розгляді справи «Савіни проти України» (CASE OF SAVINY v. UKRAINE) №39948/06, п. 49-50) Європейський суд з прав людини наголосив на такому: хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу «Ньяоре проти Франції» (Gnahore v. France), № 40031/98, п. 59, ECHR 2000 -IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава -відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу «Скоццарі та Дж'юнта проти Італії» (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], №№ 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000 -VIII). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу «Хазе проти Німеччини» (Haase v. Germany), № 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004 -III (витяги)). При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я (див. справи «Валлова і Валла проти Чеської Республіки» (Wallova and Walla v. the Czech Republic), № 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і «Гавелка та інші проти Чеської Республіки» (Havelka and Others v. the Czech Republic), № 23499/06, п. 57, від 21 червня 2007 року). Отже, підтвердженням існування зазначених факторів суд визнав, що відповідачка свідомо допустила ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не створює умов для навчання за місцем проживання та підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини; не створює умов для отримання сином самоосвіти, тощо. За переконанням суду відповідачка свідомо нехтує своїми обов'язками, чим порушує права дитини, не займається її вихованням, не придає їй достатньої уваги, що свідчить про загрозу життю та здоров`ю дитини, протягом розгляду справи в суді становище не змінилося, а тому суд дійшов висновку про правомірність позовних вимог, які знайшли підтвердження належними і допустимими доказами, перевіреними в судовому засіданні. Враховуючи поведінку відповідачки, відомості про її особу та вік дітей, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд вважає за можливе задовольнити позовні про позбавлення відповідачки батьківських прав відносно доньок [PERSON] та [PERSON], оскільки цього потребують інтереси дітей. На підставі ч. 2 ст. 166 СК України одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Стаття 180 СК України передбачає що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Пунктом 1 статті 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оскільки відповідачка є працездатною особою та не має постійного заробітку, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки аліменти на утримання дітей в судовому порядку у твердій грошовій сумі в розмірі 885,00грн, що відповідно до ст. 182 СК України становить визначений законом мінімальний рівень аліментів. Згідно ст. 367 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки необхідно стягнути судові витрати в сумі 640,00 грн. в доход держави. На підставі ст. ст. 6, 10, 11, 59-61, 209, 212-215, 367 ЦПК України, ст.ст. 164, 170, 180, 184 СК України, суд -

Outcome: approved