Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

28 березня 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини і стягнення аліментів на дитину. Позовна заява мотивована тим, що сторони 18.07.2015 року уклали шлюб. У шлюбі у них [INFO] народився син - [PERSON] . Спільне життя між сторонами не склалося. Причина тому - різність характерів, постійні необґрунтовані ревнощі до осіб чоловічої статі, фізичне приниження її в присутності дитини та психологічна несумісність. Сторони по-різному дивляться на життя, на взаємні обов`язки подружжя, на шляхи вирішення їх сімейних проблем, та на виховання дитини. На фоні вживання алкогольних напоїв відповідачем, між сторонами постійно виникають сварки, відповідач звинувачує її у вигаданих зрадах, обзиває нецензурними словами в присутності дитини, при сторонніх особах та в громадських місцях. Відповідач не здатен підтримувати нормальну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, довіри, поваги, дружби та взаємодопомоги. З початку червня 2017 року і по даний момент ведення між сторонами спільного господарства та сумісне проживання припинено. За її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, адже на протязі всього часу, що вони не проживали разом, вони неодноразово намагалися налагодити сімейні відносини, що виявилося безрезультатним. Заперечувала проти надання судом строку для примирення. Бажає відновити своє дошлюбне прізвище - [PERSON] . Суперечки про поділ майна на даний час немає. Шлюб вони розривають вперше. У зв`язку з тим, що їх малолітній син [PERSON] , [INFO] , з моменту народження проживає з нею, в будинку її батьків, та вона займається його вихованням, усвідомлює свою особисту відповідальність за виховання та піклування дитиною, створення для нього належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідність визначити місце проживання дитини разом з матір`ю. З 31.12.2018 року і по даний час, відповідач жодного разу не поцікавився життям сина, не вжив ніяких заходів, щоб з дитиною провести час та брати хоч якусь участі у його вихованні та виконувати батьківські обов`язки, передбачені Сімейним кодексом України. Відповідач відмовився звертатися до нотаріуса, щоб нотаріально оформити договір про те, з ким буде проживати дитина, про участь батька в утриманні і вихованні сина, що передбачено ст.109 СК України. Крім цього, відповідач зобов`язаний приймати участь в утриманні сина [PERSON] , [INFO] , шляхом сплати аліментів до досягнення ним повноліття для забезпечення його належного утримання, розвитку, відпочинку та виховання. У силу того, що вона на даний час перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, заробітну плату не отримує, разом з сином перебуває на утриманні її батьків, вважає, що відповідач, згідно із чинним законодавством, повинен сплачувати аліменти на дитину. Просить: розірвати шлюб між нею, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований 18 липня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Умані реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, про що складено відповідний актовий запис № 319, та після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище - [PERSON] ; визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , із матір?ю [PERSON] , [INFO] , за місцем її проживання в місті Умані Черкаської області; стягнути з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , на її, [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] , аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 (однієї чверті) усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття; судові витрати, які вона понесла на сплату судового збору за позовні вимоги про розірвання шлюбу і визначення місця проживання дитини, стягнути з відповідача на її користь. 5 липня 2019 року на адресу суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву, в якій він з позовними вимогами погоджується, окрім стягнення аліментів з дня звернення з позовом до суду, оскільки ним, в цей період, так як і за попередні періоди, сплачувалася сума коштів. Тому вважає за доцільне встановити стягнення починаючи з 1 липня 2019 року або з моменту винесення рішення судом і до досягнення дитиною повноліття. Зауважив, що ніколи не відмовлявся від своїх батьківських зобов`язань, в тому числі й переказу коштів для дитини на рахунок, відкритий на ім`я позивача, а також брав участь у вихованні та піклуванні дитини, коли йому надавалася така можливість позивачем. Просить суд не надавати час на примирення. 8 липня 2019 року позивач подала до суду заяву, в якій не заперечувала проти стягнення аліментів, починаючи з 1 липня 2019 року. Позивач у судове засідання не з`явилася. У своїй заяві, яку вона подала до канцелярії суду 8 липня 2019 року, просила справу слухати без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явився. У своєму відзиві на позовну заяву, яка надійшла до суду 5 липня 2019 року, просив справу слухати без його участі. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Уманської міської ради, який викликався судом для участі у судовому засіданні, не з`явився, подав 15 серпня 2019 року до суду заяву, в якій просив справу розглядати без його присутності. Суд, враховуючи заяви сторін та представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Уманської міської ради, ухвалив провести розгляд справи по суті за відсутності осіб, які не з`явились. Суд, дослідивши письмові докази, надані сторонами, та висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Уманської міської ради, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 18 липня 2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Умані реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 319. Після одруження прізвище чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . Вказане підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 12 травня 2017 року Уманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 275. Батьками записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи № 1382 від 12.05.2017 року місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки Квартального комітету №7 виконавчого комітету Уманської міської ради від 06.03.2019 року № 51, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . ЇЇ сім`я складається з двох осіб: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] . Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків за третій та четвертий квартал 2018 року позивачу Управлінням праці та соціального захисту населення Уманської міської ради було виплачено державну та соціальну матеріальну допомогу в розмірі 2580 гривень за один квартал. У відповідності до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно із статтею 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. Стаття 112 СК України визначає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що на даний час сторони разом не проживають, фактично припинили шлюбні стосунки, не погоджуються на надання їм строку на примирення, суд вважає, що позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. При цьому суд відновлює позивачу її дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Гарантований мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Визначаючи розмір аліментів суд враховує те, що позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною, не має самостійного доходу у розмірі, необхідному для свого утримання та утримання дитини, а відповідач інших осіб на утриманні не має, а також те, що розмір аліментів має бути співставним із встановленим розміром прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також з обов`язком обох батьків утримувати свою дитину. Враховуючи те, що відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів, заперечуючи лише час, з якого такі аліменти повинні бути присуджені, суд вважає, що позовна вимога про стягнення аліментів також підлягає до задоволення. Враховуючи положення статті 191 СК України, суд присуджує аліменти з дня пред`явлення позову до суду, так як законом не передбачено іншої альтернативи. Згідно ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4). З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що вирішують питання соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Уманської міської ради від 8 серпня 2019 року №5478/01/01-35 місце проживання малолітнього [PERSON] визначено з матір`ю дитини [PERSON] . Таким чином, враховуючи, що у судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечить інтересам дитини, суд, з врахуванням окремого проживання батьків дитини, дійшов висновку що позовна вимога про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю також підлягає до задоволення. У відповідності з вимогами ст.141 ЦПК України судовий збір, який сплатив позивач при зверненні до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, підлягає стягненню на користь позивача з відповідача. Крім того, позивач була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів, тому відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі статей 19, 105, 110, 112, 113, 160, 161, 180-183, 191 СК України,

Outcome: approved