Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

27 листопада 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що сімейне життя не склалося. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини не підтримують та відновлювати не збираються. Збереження шлюбу позивач вважає неможливим і таким, що суперечить її інтересам. Крім того, позивач просить стягнути на її користь аліменти на утримання\~ спільної з відповідачем малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, оскільки відповідач в добровільному порядку участі в утриманні дитини не приймає. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, в якій позов підтримала у повному обсязі, прохала розглянути справу без її участі та зазначила, що у разі відсутності відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду, повторно в судове засідання не з'явився, відомостей про поважність причин неявки суду не повідомив. Заяв та клопотань від відповідача до суду не надійшли. Заперечень проти позовних вимог до суду не надав. Відзив на позовну заяву до суду не надав. На підстав вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд за згодою позивача, ухвалив рішення про заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до переконання про задоволення позову на підставі наступного. Згідно свідоцтва про одруження, 05 листопада 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка реєстраційної служби Шосткинського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, актовий запис №375, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на «Штиль» (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 05 листопада 2013 року, серія І-БП №161138 (а.с. 4). Відповідно до довідки про склад сім'ї від 23 листопада 2017 року, дитина зареєстрована та проживає разом з позивачем. Також судом встановлено, що теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, оскільки за час подружнього життя між сторонами не досягнуто взаєморозуміння, що створило умови, за яких подружжя на даний час спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини сторони не підтримують і відновлювати не збираються. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Згідно ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам один одного. Приймаючи до уваги вищевикладене, те, що збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а судом встановлено, що сторони фактично не підтримують шлюбно-сімейні стосунки і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам один одного та їх дитині, тому суд вважає, що шлюб між сторонами слід припинити шляхом його розірвання. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що між сторонами відсутня домовленість щодо виконання відповідачем обовязку утримання неповнолітньої дитини. У відповідності до положень ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частинами 1,2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Оскільки до суду будь-яких заперечень, доказів щодо не визнання зазначеного позову відповідачем до суду не надійшло, враховуючи вищенаведені обставини справи, та з метою захисту прав дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявленого позову. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання\~ дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судові витрати, згідно ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог.

Outcome: approved