Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

27.03.2014 [PERSON] звернулася до Токмацького районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про виділ в натурі частки зі спільної часткової власності. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просила виділити їй в натурі 3/8 частини земельної ділянки в окреме її користування, цільове призначення\~для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , з урахуванням господарських та побутових споруд, згідно висновку судової земельно-технічної експертизи із застосуванням варіанту №3, загальною площею 339 кв.м; визнати за нею право власності на зазначену земельну ділянку площею\~339 кв.м, як на цілу частку, припинивши її право спільної часткової власності на 3/8 частини цієї земельної ділянки. Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 28 серпня 2014 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Постановою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області від 25 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції змінено. Виключено із мотивувальної частини рішення посилання на строки позовної давності. В іншій частині рішення залишено без змін. Відповідно до ухвали Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 28 серпня 2014 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 25лютого 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до Токмацького районного суду Запорізької області. [PERSON] були неодноразово уточнені позовні вимоги та 01.10.2018 вона звернулась до [PERSON] , [PERSON] з уточненим позовом про виділ в натурі частки із спільної часткової власності. Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно з нотаріально засвідченим договором купівлі-продажу від 23.10.1984 року, вона придбала у приватну власність 3/8 частини будинку та господарсько-побутові споруди і в тому числі огорожу земельної ділянки з боку вулиці Радянської [ADDRESS] після перейменування [ADDRESS] за [ADDRESS] [ADDRESS] . 30 липня 1991 року відповідач [PERSON] , придбала 1/4 частину зазначеного будинку по [ADDRESS] . Третім співвласником вказаного будинку по [ADDRESS] була померла [PERSON] 06 квітня 2004 року за сумісною згодою та сумісною заявою зазначених осіб ( [PERSON] , [PERSON] [PERSON] ) було отримано у спільну приватну власність зазначену земельну ділянку по [ADDRESS] у відповідних долях, а саме: 3/8 частки вказаної земельної ділянки на праві спільної часткової власності стало належати їй; 3/8 частки земельної ділянки на праві спільної часткової власності стало належати [PERSON] ; 1/4 частки земельної ділянки стало належить на праві спільної часткової власності відповідачу [PERSON] 08 вересня 2004 року, згідно з договором дарування від [PERSON] , відповідач [PERSON] набув у приватну власність 3/8 частини вищевказаного будинку, а 23.09.2004 вказаний відповідач за договором дарування отримав у власність ще й 3/8 частки із зазначеної присадибної ділянки, за місцем проживання всіх зазначених осіб по даній справі. Таким чином, вказана земельна ділянка, у відповідності до вимог законодавства України, стала спільною частковою власністю позивача та відповідачів у зазначених долях. З другої половини 2012 року відповідачі почали одноособово будувати на вищевказаній спільній частковій власності, для своїх особистих цілей сарай, сіни, бетонний паркан та інші споруди. Розмір 3/8 частки присадибної земельної ділянки загальної площі 905 кв.м., котра знаходиться за адресою: [ADDRESS] та знаходиться в спільній частковій власності дорівнює 339 кв.м. В той же час, вона користується земельною ділянкою в значно меншому розмірі, а саме 161 кв.м. Враховуючи викладене, позивач звернулася до суду із позовом про виділ в натурі її частки в розмірі 3/8 із зазначеної присадибної ділянки розміром 905 кв.м., яка перебуває у спільній частковій власності її та відповідачів. На підставі\~викладеного,\~просить виділити\~в натурі,\~згідно з\~варіантами земельно-технічної\~експертизи №13/14\~від 05.06.2015,\~у приватну\~власність цілісну\~земельну ділянку\~розміром 3/8\~частки,\~що становить\~339\~кв.м.,\~з присадибної\~земельної ділянки\~загальною площею\~905\~кв.м.,\~яка знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~у спільній\~частковій власності\~з відповідачами\~ [PERSON] \~та [PERSON] ;\~припинити право\~спільної часткової\~власності на\~3/8\~частки земельної\~ділянки загальною площею 905 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідачів на її користь в рівних долях судові витрати, відповідно до наведеного нею розрахунку. Відповідачами [PERSON] та [PERSON] було надано відзив на уточнену позовну заяву [PERSON] , в якому зазначено, що у рішенні Токмацького народного суду від 14.08.1984, яким фактично поділено земельну ділянку в натурі між співвласниками, а саме [PERSON] розміром 565 кв.м., а також [PERSON] та [PERSON] по 180 кв.м. кожному, при тому, що розмір земельної ділянки вважався на той час площею 925 кв.м. Після встановлення меж цих земельних ділянок на місцевості, за рішенням суду частки цих власників були відчуженні стороннім особам, а саме частку [PERSON] придбала за договором купівлі-продажу у 1984 році позивачка [PERSON] , якій було відомо, що на момент придбання вона придбала земельну ділянку для обслуговування будинку розміром 180 кв.м., яка належала відчужувачу (продавцю) [PERSON] ; частку [PERSON] за договором дарування у 2004 році отримав відповідач [PERSON] , частка якого є таким самим розміром, яка і належала відчужувачу (дарувальнику), тобто 180 кв.м., а частка [PERSON] розміром 565 кв.м. була фактично придбана відповідачкою [PERSON] у 1991 році за договором купівлі-продажу у [PERSON] , що була дружиною та спадкоємицею майна після смерті свого чоловіка [PERSON] , тобто з 1984 року й до сьогоднішнього дня земельна ділянка, як поділена при попередніх власниках так і залишається поділеною між сторонами у цій справі, є чіткі межі - огорожа у вигляді паркану, яка ділить загальну земельну ділянку на 3 частки, й якими сторони користуються особисто без перешкод один одному. Між співвласниками встановлені окремо один до одного 3 окремих заїзди-виїзди з їх земельних ділянок, що дозволяє кожному із співвласників володіти та користуватися своєю земельною ділянкою, не завдаючи при цьому будь яких незручностей іншому із співвласників та землекористувачів. Вважають, що позивач [PERSON] не має права вимагати фактично «нового» виділу їй частини прибудинкової земельної ділянки, всупереч вже вирішеного з цього приводу земельного питання, і що позивач [PERSON] при придбанні частки житлового будинку придбала й відповідну земельну ділянку, яка була судовим рішення встановлена відчужувачу, при цьому подальша добудова колишніми співвласників земельної ділянки не змінює у подальшому розмір їх часток на присадибну земельну ділянку для осіб, які згодом придбали їх у цих колишніх власників. Також стверджують, що позивач [PERSON] у 1984 році придбала у особисту власність, окрім частини будинку, ще й частину присадибної земельної ділянки з фактичним розміром та площею у натурі на місцевості - 0,0163 га, або 163 кв.м., що належала колишньому господарю [PERSON] на підставі рішення суду. [PERSON] та [PERSON] ніколи не набували у власність 3/8 частини спірної присадибної земельної ділянки. Також, на думку відповідачів, у виданому у 2004 році правовстановлюючому документі - Державному акті містяться помилки, зокрема частки у житловому будинку помилково прирівняли до часток в присадибній земельній ділянці, при цьому цей державний акт посвідчував зовнішні межі присадибної земельної ділянки і не містив внутрішні межі поділених між співвласниками своїх земельних ділянок, які фактично у обох співвласників - [PERSON] та [PERSON] утворювали подвір`я з окремими входами - виходами на міську вулицю Радянську у м.Токмак, а у третього співвласника [PERSON] , окрім подвір`я з окремим входом - виходом на міську вулицю Інтернаціональну у м.Токмак, ще й город, який межує із подвір`ям [PERSON] Тому, на підставі викладеного, просять у задоволені позовних вимог відмовити. Також відповідачі за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] подали зустрічний позов, в якому просять відмовити у задоволенні первісного позову, зустрічний позов задовольнити і визнати, що присадибна земельна ділянка, загальною площею 0,0905 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , фактично поділена в натурі на місцевості між співвласниками житлового будинку та належить на праві власності цим співвласникам житлового будинку у таких розмірах, зокрема [PERSON] площею 0,0541 га., [PERSON] площею 0,0201 га. та [PERSON] площею 0,0163 га.; стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] суму сплаченого судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. В обґрунтування зустрічного позову посилаються на обставини, зазначені у відзиві на первісний позов, а саме на те, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , як і спірна земельна ділянка, була поділена до 1984 року родинами [PERSON] та [PERSON] , які проживали за вказаною адресою, при цьому у [PERSON] була присадибна земельна ділянка розміром 565 кв.м, а Скиданам належала земельна ділянка розміром 360 кв.м., що відповідало належним зазначеним родинам часткам у житловому будинку, де 3/4 частки належало [PERSON] , а частка розміром 1/4 належала Скидан. В подальшому сім`я Скидан вчинили добудову до своєї 1/4 частки у житловому будинку на присадибній земельній ділянці розміром 360 кв.м., після чого загальний розмір спільного житлового будинку змінився, і став у сім`ї [PERSON] 2/8 або 1/4 частки, а у сім`ї Скидан частка у житловому будинку стала 6/8. Пізніше в сім`ї [PERSON] виник цивільний спір про поділ спільного майна, сім`я [PERSON] не була учасником спору, оскільки поділ майна вчинявся між [PERSON] , щодо їх спільного майна, за вищевказаним судовим рішенням народного суду м.Токмак від 14 серпня 1984 року у справі №2-479 між [PERSON] та [PERSON] було поділено в натурі житловий будинок та присадибну земельну ділянку, загальним розміром 360 кв.м., яка належала Скидан, тобто за кожним із них за цим рішенням суду було на визначено, що на праві особистої власності належить кожному по 3/8 частки у житловому будинку та по 180 кв.м. присадибної земельної ділянки кожному, і на яких зокрема й були розташовані добудови. На виконання цього рішення суду було встановлено межі земельної ділянки, зроблено три окремих входи-виходи на подвір`я кожного із співвласників та збудовано огорожу у вигляді паркану. 23.10.1984 [PERSON] , якій було відомо про наявність та зміст рішення нарсуду Токмака від 14.08.1984, придбала у власність за договором купівлі-продажу частину житлового будинку та частину присадибної земельної ділянки у [PERSON] , якому це майно належало на підставі рішення народного суду міста Токмака від 14.08.1984, про що зазначено у договорі купівлі-продажу. [PERSON] (до шлюбу [PERSON] ), згідно з договором купівлі-продажу від 30 липня 1991 року, придбала у [PERSON] 1/4 частину жилого будинку від загального розміру житлового будинку за вказаною адресою, з відповідною частиною присадибної земельної ділянки розміром 565 кв.м., яка використовувалася сім`єю [PERSON] , мала межі, була фактично городом сім`ї [PERSON] , й була огороджена парканом від присадибних земельних ділянок інших співвласників та мала окремий вхід-вихід на подвір`я. До моменту отримання правовстановлюючого документа на присадибну земельну ділянку - Державного акту на право власності на земельну ділянку, усі співвласники володіли частками спірної земельної ділянки: [PERSON] , - 565 кв.м., [PERSON] - 180 кв.м., [PERSON] ,- 180 кв.м. У 2004 році ці особи звернулися до міського відділу земельних ресурсів з заявою щодо отримання Державного акту на право власності на земельну ділянку, який було отримано. [PERSON] та [PERSON] вважають, що зазначений Державний акт на право власності на земельну ділянку від 06.04.2004 року серії ЗП № 079932 містить помилку, що була допущена працівниками міського земельного відділу, які вказали не дійсні частки співвласників у присадибній земельній ділянці, а вказали відповідні частки цих осіб у житловому будинку, який розташований на цій присадибній земельній ділянці. Крім того, у 2004 році, [PERSON] , подарувала [PERSON] частку у загальному житловому будинку, разом із приналежною присадибною земельною ділянкою для обслуговування цього житлового будинку, що було посвідчено двома окремими нотаріально засвідченими договорами, за якими частка у загальному житловому будинку розміром 3/8 та частина присадибної земельної ділянки, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 06.04.2004 року серії ЗП № 079932. Вважають, що [PERSON] не має права на новий поділ присадибної земельної ділянки, яка була поділена ще у 1984 році на підставі рішення суду, у користуванні можливо залишити той розмір та площу присадибної земельної ділянки, який належав її колишньому власнику й у якого [PERSON] придбала цю земельну ділянку разом із придбаною за цивільно-правовим договором частиною житлового будинку і розміром, якої фактично володіє та користується з 1984 року по теперішній час, а саме фактичним розміром та площею у натурі на місцевості - 0,0163 га, або 163 кв.м., тому вважають саме цей розмір присадибної земельної ділянки належить [PERSON] на праві власності. Відповідно, позивачці за зустрічним позовом [PERSON] залишається по фактичному користуванню та належить на праві власності розмір та площа присадибної земельної ділянки - 0,0541 га. або 541 кв.м., позивачу за зустрічним позовом [PERSON] залишається по фактичному користуванню та належить на праві власності розмір та площу присадибної земельної ділянки - 0,0201 га. або 201 кв.м., оскільки саме такий розмір земельної ділянки знаходився в користуванні попередніх власників. На підставі викладеного, просять прийняти зустрічний позов, розглянути його разом із первісним позовом та задовольнити, в задоволені первісного позову відмовити. Ухвалою суду від 11 грудня 2018 року зустрічний позов [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності був прийнятий до провадження, для спільного розгляду з первісним позовом. Позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] надано відповідь на відзив, в якому зазначила, що з мотивами відповідачів, викладеними у відзиві, не згодна, пояснила, що зазначеним позивачами рішенням суду від 14.08.1984 право власності на земельну ділянку не встановлювалось; розмежування між співвласниками будинку по [ADDRESS] ніколи не відбувалось; самостійний виїзд відповідачем [PERSON] за вказаною адресою був незаконно побудований в 2014 році, на місці її паркану; вона в 1984 році придбала тільки житло, земельна ділянка була в сумісному користуванні та належала державі; Державний акт серії ЗП №079932 від 06 квітня 2004 року є дійсним та підтверджує її право на 3/8 частки земельної ділянки із зазначеної присадибної ділянки розміром 905 кв.м.; її позовні вимоги ґрунтуються на вимогах діючого законодавства. Відповідачами за первісним позовом та позивачами за зустрічним позовом [PERSON] \~та [PERSON] надано заперечення на відповідь на відзив [PERSON] , в якому зазначили, що рішення Токмацького народного суду від 14.08.1984 є правовстановлюючим, тобто ним встановлені розміри присадибної земельної ділянки, які перебували в особистій власності за діючим на той час законодавством співвласників: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а потім за законодавством, що змінювалося, особиста власність була перейменована у приватну власність. Таким чином, вважають, що судове рішення повинно було бути похідним для органів, які давали правовстановчі документи - державні акти на право власності на землю, проте [PERSON] навмисно приховала обставину про існування судового рішення. Крім того, [PERSON] придбала частину житлового будинку та частину земельної ділянки, що є не більше 180 кв.м., як зазначено, у судовому рішенні від 1984 року, присадибні земельні ділянки на той час належали співвласникам житлового будинку на праві особистої власності громадян СРСР, тому зазначена присадибна земельна ділянка не була у державній власності. Державний Акт є спірним, містить помилку та невірні дані, оскільки він суперечить вказаному судовому рішенню, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання, а також є предметом судового спору між співвласниками. Виділ часток спірної земельної ділянки відбувся під час проживання колишніх співвласників, [PERSON] набула право лише на те, що належало її колишньому власнику, тобто на земельну ділянку, яка є не більшою ніж 180 кв.м., як зазначено у судовому рішенні 1984 року, і яка не може бути 3/8 від загального розміру - 905 кв.м. Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог [PERSON] просять відмовити повністю. Позивачем за\~первісним позовом\~та відповідачем\~за зустрічним\~позовом [PERSON] \~надано відзив\~на зустрічний\~позов,\~в якомуостання просила відмовити у задоволені зустрічних позовних вимог з тих підстав, що посилання [PERSON] та [PERSON] на судове рішення від 1984 року, як на таке, яким визнано порядок користування та володіння співвласникам спільної часткової власності на спірну земельну ділянку, не має фактичних та правових підстав, як в 1984 році, так і в 2004 році власником землі в України була держава. В 2004 році співвласники будинку [ADDRESS] добровільно написали спільну заяву на приватизацію та отримання у спільну часткову власність зазначену земельну ділянку, місцева влада надала свою згоду та винесла відповідне рішення. Позивачі за зустрічним позовом підміняють право користування на право власності Крім того, законного розмежування та розділення спільної часткової земельної ділянки, що знаходилася у власників житла за вказаною адресою, кожному із співвласників ніколи не відбувалося. В 2013 році відбулося незаконне захоплення частини долі земельної ділянки з боку [PERSON] та [PERSON] , які встановили внутрішні паркани. При купівлі в 1984 році [PERSON] частини будинку за вищевказаною адресою, нею було придбано у власність тільки житло, земля була у користуванні. Державний акт серії ЗП №079932 від 6 квітня 2004 року на право власності на вказану земельну ділянку є дійсним і безспірним доказом права власності [PERSON] на 3/8 частини вказаної земельної ділянки. Крім того, просить суд, враховуючи те, що [PERSON] та [PERSON] незаконно користуються 0,0541 га та 0,0201 га земельною ділянкою, а сплачують земельний податок за значно меншу земельну ділянку, чим скоюють противоправні дії, винести окрему ухвалу та направити її до податкової інспекції для притягнення до відповідальності зазначених осіб за вищевказані порушення. Представником відповідачів за первісним позовом та позивачів за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] , - [PERSON] надано заперечення на відзив [PERSON] на зустрічний позов в якому зазначено, що саме рішенням Токмацького народного суду від 14.08.1984 встановлені розміри присадибної земельної ділянки, які перебували в особистій власності за діючим на той час законодавством співвласників: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Сторони у справі отримали правовстановлюючий документ - державний акт, лише у 2004 році, тобто 20 років потому, враховуючи рішення суду від 1984 року, тобто сторони до 2004 року і після цього фактично мають у власності ті розміри земельної ділянки, які були встановленні судовим рішенням у 1984 році для колишніх власників. Ці розміри земельних ділянок фактично є незмінними. [PERSON] ніхто не позбавляє права власності на приналежну їй частку присадибної земельної ділянки, яку вона використовує понад 10 років. [PERSON] за вищезазначеним судовим рішенням фактично володіє земельною ділянкою встановленому у судовому рішенні 1984 року розмірі, її права ніяким чином не порушені, тому в задоволені первісного позову просить відмовити та задовольнити зустрічний позов. Позивачем за\~первісним позовом\~та відповідачем\~за зустрічним\~позовом [PERSON] \~надано заперечення\~на зустрічний\~позов,\~в якомуостання зазначила, що зустрічні позовні вимоги не визнає в повному обсязі, на час прийняття судового рішення в 1984 році власником спірної земельної ділянки була держава, порядок користування та володіння співвласниками спільної часткової власності на вказану земельну ділянку вказаним судовим рішенням не вирішувався. При купівлі в 1984 році нею частини будинку по [ADDRESS] , нею було придбано у власність тільки житло, земля була у користуванні. В 2004 році співвласники будинку [ADDRESS] написали добровільно спільну заяву на приватизацію та отримали зазначену земельну ділянку у спільну часткову власність, із визначенням часток кожного з співвласників. Законного розмежування та фактичного розділення спірної земельної ділянки, із виділенням фактичних часток кожному із співвласників ніколи не відбувалося, в 2013 році [PERSON] та [PERSON] були встановлені внутрішні паркани та самостійний виїзд. Крім того, право власності на 3/8 частини вказаної земельної ділянки підтверджується Державним актом серії ЗП №079932 від 6 квітня 2004 року, який є дійсним. Також зазначила, що з урахуванням заявлених позовних вимог позивачі за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] .Н повинні внести на депозитний рахунок суду грошові кошти, без виконання даної вимоги зустрічний позов не може розглядатися, що також є підставою у відмові в задоволенні позову. Крім того, 19.03.2019 відповідачами за первісним позовом та позивачами за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] та їх представником [PERSON] подано заяву про застосування позовної давності до позовних вимог позивачки за первісним позовом [PERSON] про виділ в натурі частки із спільної часткової власності, в обґрунтування якої зазначено, що позивач за первісним позовом [PERSON] визнає той факт, що з 2004 року було видано та отримано сторонами у цій справі правовстановлюючий документ - Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 079932 від 06.04.2004, про що їй було достовірно відомо та не заперечується, тобто, на час її звернення до суду в 2014 році минуло більш як три роки, тобто сплив строк позовної давності щодо захисту її позовних вимог, поважні причини на поновлення такого строку відсутні. Тому просить до позовних вимог [PERSON] застосувати позовну давність та на цій підставі відмовити у задоволенні позову [PERSON] . Ухвалою суду від 25 лютого 2019 року закрите підготовче засідання та зазначена цивільна справа призначена до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги первісного позову та обставини, якими їх обґрунтовано в позовній заяві, підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні, в задоволені зустрічного прозову просив відмовити, посилаючись на те, що визначальним для виділу земельної ділянки (частки в натурі), яка перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування земельною ділянкою, який склався, а розмір часток співвласників у праві власності та технічна можливість виділу частки або поділу земельної ділянки відповідно до часток співвласників. Законного розмежування та розділення спільної часткової земельної ділянки, що знаходилася у власників житла за вказаною адресою, кожному із співвласників ніколи не відбувалося. В 2013 році [PERSON] та [PERSON] незаконно захопили частину спірної земельної ділянки та побудували на ній паркани, а також виїзд на спільній частковій власності. Добровільно виділити належну позивачу за первісним позовом [PERSON] частку земельної ділянки відповідачі відмовляються, тому за захистом своїй прав вона звернулась до суду. На даний час [PERSON] вимушена користуватись земельною ділянкою розміром 161 кв.м., інша частина її земельної ділянки в розмірі 178 кв.м. незаконно захоплена відповідачами за первісним позовом. Розмір 3/8 частки присадибної земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , на яку позивач [PERSON] має право на виділ із спільної часткової власності в особисту, дорівнює 339 кв.м. Державний акт серії ЗП №079932 від 06 квітня 2004 року на право власності на вказану земельну ділянку є дійсним та підтверджує право власності [PERSON] на 3/8 частини вказаної земельної ділянки. Момент виділення із спільної часткової власності в особисту приватну власність терміном не обмежений, тому строк позовної давності [PERSON] при зверненні до суду не пропущений. Для виділення позивачу в натурі 3/8 частки з зазначеної земельної ділянки під час слухання даної справи була призначена та проведена 05.06.2014 року земельно-технічна експертиза №13/14, якою було підтверджено факт можливості виділити позивачу 3/8 частки із спільної часткової власності. В експертизі було зазначено чотири варіанти виділу позивачу належної [PERSON] долі в земельній ділянці, з яких інтересам [PERSON] найбільш відповідає третій варіант, але у вирішенні цього питання його довірителька [PERSON] покладається на розсуд суду. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлена у встановленому законом порядку. Представник відповідачів за первісним позовом та позивачів за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні просив позовні вимоги за зустрічним позовом задовольнити в повному обсязі, в задоволенні первісного позову відмовити, посилаючись на те, що рішенням Токмацького народного суду від 14.08.1984 фактично поділено земельну ділянку в натурі між співвласниками, а саме [PERSON] розміром 565 кв.м., а колишньому подружжю [PERSON] та [PERSON] по 180 кв.м. кожному. Після встановлення меж цих земельних ділянок на місцевості, частку [PERSON] придбала за договором купівлі-продажу [PERSON] , якій було відомо, що на момент придбання вона також придбала земельну ділянку для обслуговування будинку розміром 180 кв.м. Частку [PERSON] за договором дарування отримав [PERSON] , частка якого є таким самим розміром, як і належала дарувальниці, тобто 180 кв.м.. Частка [PERSON] розміром 565 кв.м. була придбана [PERSON] . З 1984 року по теперішній час земельна ділянка як є поділеною при попередніх власниках та залишається поділеною між сторонами у цій справі, є чіткі межі - огорожа, яка ділить загальну земельну ділянку на 3 частки, й якими сторони користуються особисто без перешкод один одному. Тобто на виконання вищевказаного судового рішення між колишніми співвласниками було встановлено тверді межі цих земельних ділянок на місцевості та відокремлені один від одного окремою огороджую - парканом. Між співвласниками встановленні окремо один до одного 3 окремих заїзду - виїзду їхніх земельних ділянок, що дозволяє кожному із співвласників володіти та користуватися саме його земельною ділянкою, не завдаючи при цьому будь-яких незручностей іншому із співвласників та землекористувачів, і що цілком відповідає діючому законодавству, а саме Земельному Кодексу України щодо добросусідства, оскільки окремі входи та виходи не завдають сторонам у цій справі, як сусідам ніяких незручностей щодо володіння кожним своєю частиною присадибною земельною ділянкою. Тому вважає, що позовні вимоги [PERSON] суперечать діючому законодавству, оскільки вона фактично вимагає «нового» поділу прибудинкової земельної ділянки, яка була вже поділена судовим рішенням від 1984 року. [PERSON] при придбанні частки житлового будинку придбала й відповідну земельну ділянку, яка була судовим рішення встановлена відчужувачу, подальша добудова співвласників на своїй земельній ділянці не змінює у подальшому розмір їх часток на присадибну земельну ділянку. Крім того, у цивільній справі №328/4215/15 між цими ж сторонами, але щодо іншого предмету спору, а саме про скасування державного акту, судові інстанції прийшли до переконання, що вже минув строк позовної давності щодо захисту порушеного права на підставі правовстановлюючого документа - Державного акту, при цьому суди у тій справі прийшли до вірного висновку про порушення прав [PERSON] , проте захистити її право були не в змозі у зв`язку із спливом позовної давності. Таким чином вважає, що захист позовних вимог [PERSON] за допомогою посилань на правовстановлюючий документ вищезазначений державний акт, неможливо через сплив строку позовної давності. Натомість вимоги за зустрічним позовом не впливають на строк позовної давності, оскільки фактично сторони й на сьогоднішній день мають у володінні та користуванні ті ж самі розміри, що й були встановленні судовим рішенням від 1984 року, хоча й суперечать змісту вищезазначеного державного акту. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, в задоволенні первісного позову просив відмовити. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлена у встановленому законом порядку.

Outcome: approved