Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

28 серпня 2019 року позивач звернулась до суду з позовом про визначення місця проживання малолітньої дитини сторін - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 17.09.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження. В позові [PERSON] зазначила, що з 11 червня 2016 року перебувала у шлюбі з відповідачем, який розірваний рішенням суду від 14.05.2018 року, що набрало законної сили. Сторони є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] . Після фактичного припинення шлюбних стосунків, яке мало місце ще в листопаді 2016 року, донька проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні. Хоча донька і проживає з позивачем, проте відповідач часто виказує намір взяти її на проживання до себе, проти чого категорично заперечує позивач у зв`язку з малим віком дівчинки, яка під час свого зростання кожного дня потребує прояву саме материнського піклування. Визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не заважатиме відповідачеві спілкуватися з донькою, брати участь у її вихованні та утриманні у визначений за обопільною згодою батьків спосіб. На підставі викладеного просить про задоволення позову, визначення місця проживання доньки з матір`ю. В судове засідання належним чином повідомлена про час та місце вирішення спору позивач не з`явилася, надавши письмове звернення, яке містить прохання про вирішення справи у її відсутність, задоволення позову, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. З аналогічною заявою, яка містить повне визнання позову, звернувся відповідач. Зазначені обставини в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України є підставою для вирішення спору без участі сторін. Представник третьої особи надав суду заяву про вирішення справи без його участі. Наведені судом обставини за наявності в справі письмового висновку органу опіки та піклування, який є обов`язковим при розгляді справ цієї категорії, в силу ст. 223 ЦПК України є підставою для проведення судового розгляду у відсутність представника органу з захисту прав дитини. Дослідивши доводи заяви, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що сторони, які перебували у шлюбі, є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] (а. с. 9, 11-12). Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно із ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не прийшли до згоди, з ким з них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору про місце проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан його здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не може передати дитину для проживання з тим з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою завадити розвитку дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХП, яка відповідно до ст. 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, у всіх діях відносно дітей першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Виходячи з наведених положень законодавства, при вирішенні цього спору суд, враховуючи рівність прав батьків щодо участі у вихованні дитини і у відсутність фактичних даних про перешкоджання з боку будь-кого з них іншому в реалізації цього права, повинен керуватися інтересами дитини. Дійшовши висновку про необхідність вирішення спору на користь позивачки, суд враховує зміст принципу шостого «Декларації прав дитини» від 20.11.1959 року, відповідно до якого малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. Проживання малолітніх дітей, особливо дівчинки, з матір`ю, на думку суду, максимальною мірою відповідає інтересам дитини, оскільки це зумовлено низкою обставин: біологічним зв`язком матері з дитиною ще до народження, більш якісним і турботливим доглядом за дитиною з боку жінки, більшою духовністю виховання, більш високим рівнем емоційної близькості між дітьми та матір`ю, необхідністю участі матері у вихованні дитини, існуючими традиціями в дитячому вихованні. Задовольняючи позов, суд констатує наявність усіх обставин, які утворюють сприятливу обстановку для проживання доньки з позивачкою, а саме: вік матері, задовільний стан її здоров`я, стабільний заробіток, позитивні характеристики з місця роботи, які свідчать про належний рівень її емоційно-вольових якостей, її безумовну любов до д доньки, задовільні побутові умови (а. с. 10). З зазначеним висновком суду логічно поєднуються і письмовий висновок органу опіки та піклування (а. с. 46-47), який є обов`язковим при розгляді справ такої категорії, про доцільність проживання малолітньої доньки з матір`ю, належні умови для гармонійного розвитку дівчинки. Суд враховує ці обставини поряд з наведеними раніше міркуваннями про безумовну пріоритетність для розвитку дітей їхнього проживання з матір`ю та отримання виховання в її родині. Таким чином, всебічно та повно встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами,

Outcome: approved