Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

27.01.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами 03.03.2005 року та зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис № 206. При цьому позивач посилається на те, що шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, спільного господарства не ведуть. Позивач зазначає, що 27.06.2011 року від шлюбу у сторін народилася донька [PERSON], яка проживає із позивачем. Однак, примирення подружжя неможливе, у зв'язку із чим, позивач змушена звернутися до суду із позовом. До судового засідання позивач [PERSON]В не з'явилася, повідомлялася належним чином, до суду надано заяву представника позивача [PERSON] про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] до судового засідання повторно не з'явився, повідомлявся належним чином у відповідності до ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 03.03.2005 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис № 206, що слідує із свідоцтва про шлюбу серії 1-ЖД № 135781 /а.с. 6/. 27.06.2011 року народилася [PERSON], актовий запис № 267, що вбачається із свідоцтва про народження серії 1-ЖД № 270270, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Батьками у свідоцтві вказані сторони по справі /а.с. 7/. Шлюб у сторін носить формальний характер, подружні стосунки між ними не підтримуються, спільного господарства сторони на теперішній час не ведуть, спорів стосовно утримання доньки та поділу спільного майна на теперішній час сторони не заявляють. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім'ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Статтею 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved