Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

27 грудня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Миколаївської сільської ради, в якому просив суд встановити факт родинних відносин між ним та його двоюрідною сестрою [PERSON] , а також визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Свій позов [PERSON] обґрунтовує тим, що [INFO] померла його двоюрідна сестра [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS] . За життя [PERSON] залишила заповіт, яким заповіла усе належне їй майно матері позивача [PERSON] , однак остання в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини відмовилася від прийняття спадщини за заповітом на його користь позивача. [PERSON] , у свою чергу, не встиг вчасно звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим, отримав відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, та був змушений звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Так, рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.10.2018 року було визначено [PERSON] додатковий строк для прийняття спадщини, однак звернувшись до нотаріуса повторно, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю документу, що підтверджує родинний зв`язок між ним та спадкодавцем. Отже, у зв`язку з тим, що документи, що підтверджують родинний зв`язок на сьогоднішній день збереглися не всі, тому позивач в судовому порядку просить встановити факт родинних відносин зі спадкодавцем та визнати за ним право власності на спадковий житловий будинок. Ухвалою суду від 27 грудня 2018 року відкрито провадження у справі. Відповідною ухвалою суду від 26 березня 2019 року зобов`язано Новомосковську районну державну нотаріальну контору надати копію спадкової справи після смерті [PERSON] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав. Представник відповідача - Миколаївської сільської ради надіслав до суду заяву, у якій просив справу розглянути за його відсутності згідно з чинним законодавством (а.с.39). Представник третьої особи також звернулася до суду з заявою про розгляд справи у її відсутність (а.с.68). На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть (а.с.13). Після смерті [PERSON] Новомосковською районною державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області заведено спадкову справу № 351/2017, у відповідності до якої 12.12.2017 року тітка спадкодавця [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини за заповітом, посвідченого Базилєвим С.П. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 28 січня 2003 року за реєстровим № 181, на користь сина [PERSON] (а.с.46). Даних про наявність інших спадкоємців за заповітом чи за законом судом не встановлено. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду від 01 жовтня 2018 року, яке набрало законної сили 01 листопада 2018 року визначено [PERSON] додатковий строк у 2 (два) місяці, з дня набрання рішення законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (а.с.55-56). Між тим, постановою нотаріуса від 14 листопада 2018 року відмовлено позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті двоюрідної сестри [PERSON] , на майно належне спадкодавцеві, оскільки спадкоємцем не надані до нотаріальної контори документи, що стверджують факт родинних відносин зі спадкодавцем, або інші підстави до закликання до спадкоємства (а.с.38). У відповідності до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Так, суду подано копію свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] (а.с.28), його матір`ю є [PERSON] , яка мала дівоче прізвище [PERSON] , її батьками у свідоцтві про народження (а.с.27) записані [PERSON] та [PERSON] . В матеріалах справи міститься копія архівної довідки з Державного архіву Дніпропетровської області, яка свідчить про те, що подружжя [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.24). 28 липня 1959 року [PERSON] , [INFO] зареєструвала шлюб з [PERSON] , а [INFO] у подружжя народилася дочка [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про її народження (а.с.26). Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Так, сама по собі наявність у позивача оригіналів усіх зазначених вище документів, свідчить на його користь, тому у суду є всі підстави для встановлення юридичного факту, на якому наполягав [PERSON] . При цьому, вимоги позивача підтверджуються належними допустимими та достовірними доказами, доданими до позову та підтверджують обставини, на які він посилається. Детальний аналіз зазначених вище документів, виданих компетентними органами та зареєстрованими у встановленому порядку, доводить суду той факт, що [PERSON] являється двоюрідним братом [PERSON] , померлої [INFO] . Крім того, судом встановлено, що після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається із житлового будинку [ADDRESS] , який належав останній на праві приватної власності на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого 06.05.2005 року державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори Крутько Л.П., зареєстрованого в реєстрі за №2-1775, що також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.14,15). Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеним законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, або якщо це право не визнається іншою особою, а спадкоємець, який прийняв спадщину, в розумінні ч.1 ст. 1218 ЦК України, має право вимагати визнання за ним права власності на спадкове майно в судовому порядку. Аналізуючи викладе, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та має бути задоволений, оскільки [PERSON] за життя на законних підставах набула право власності на вказаний вище житловий будинок, за життя розпорядилася своїм майном, залишивши заповіт на ім`я матері позивача, яка, в свою чергу, відмовилася від прийняття спадщини на користь свого сина [PERSON] , а останній прийняв спадщину після смерті своєї двоюрідної сестри, а тому до нього, відповідно до ст.1216 ЦК України, перейшло таке ж право власності, у повному обсязі, яке набув спадкодавець. На підставі викладеного,

Outcome: approved