Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

27 березня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому зазначив, що з 10 травня 2003 року вони перебувають у шлюбі з відповідачкою, та мають двох спільних дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На протязі останніх років сімейне життя між ними поступово погіршилось, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Оскільки подальше сімейне життя між ними неможливе, позивач просив суд розірвати шлюб, малолітнього сина [PERSON] залишити проживати з відповідачкою, а сина [PERSON], залишити проживати з ним, судові витрати покласти на нього. Ухвалою Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 15 травня 2014 року до участі у справі для подання висновку про визначення місця проживання [PERSON] було залучено орган опіки та піклування служби у справах дітей Березнегуватської райдержадміністрації. Позивач та його представник - адвокат [PERSON] (за договором № 11 від 15.05.2014 року) позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд позов задовольнити. Відповідач та її представник - адвокат [PERSON] ( за договором від 13.05.2014 року) позовні вимоги визнали частково, не заперечували проти розірвання шлюбу з відповідачем, однак просили суд залишити проживати дітей разом з нею. Відповідач суду пояснила, що з березня 2014 року перебувала у м. Миколаєві, у центрі реабілітації дітей - інвалідів зі старшим сином [PERSON]. За цей період стосунки між ними погіршились, позивач, без її відома, вивіз усі належні їй особисті речі до її батьків у с.Маліївка Березнегуватського району Миколаївської області, тому сина [PERSON] вона вимушена була забрати із собою. Просила суд не розлучати дітей та її з сином. Представник служби у справах дітей Березнегуватської райдержадміністрації Маленяк О.А. (за довіреністю) вважала за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом з матір'ю. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та наявні у ній докази, суд доходить наступного. Судом встановлено, що 10 травня 2003 року між позивачем та відповідачкою було укладеного шлюб, який зареєстровано Нововолодимирівською сільською радою Березнегуватського району Миколаївської області, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було зроблено запис № 3 (а.с.3). Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (а.с.6,7). За довідкою № 119 виданою Нововолодимирівською сільською радою Березнегуватського району Миколаївської області 28 квітня 2014 року, сторони та їх малолітні діти зареєстровані [ADDRESS], однак з березня 2014 року вони проживають окремо (а.с.12,29). Причиною розпаду їх сім'ї є відсутність взаємоповаги та взаєморозуміння, між ними склались недоброзичливі стосунки, сторони спільно не проживають, кожен з них намагається влаштувати своє особисте життя. Незважаючи на те, що вони проживають окремо нетривалий час, шлюбно - сімейні стосунки між ними припинились, бажання зберегти шлюб у них відсутнє, подальше їх спільне життя та збереження родини є неможливим, суперечить їх інтересам. З огляду на це, суд доходить висновку про розірвання шлюбу між ними. Між позивачем та відповідачем відсутній спір про визначення місця проживання їх старшого сина [PERSON], який є дитиною - інвалідом, разом з матір'ю. Проте, ними не досягнуто згоди щодо визначення місця проживання їх молодшого сина [PERSON], [INFO]. Згідно ч. 1 ст. 141 СК України як мати, так і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, зокрема право на її виховання, незалежно від того проживають вони з дитиною чи ні. Питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, а проживаючий з дитиною батько немає права перешкоджати їх спілкуванню (ст. 157 СК України). Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою батьків. Якщо мати або батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки і піклування або судом (ст. 161 СК України). Як було встановлено судом, у будинку де зареєстрована родина з квітня 2014 року проживають батьки позивача, сторони проживають окремо, в різних населених пунктах. Так, з акту обстеження умов проживання відповідачки від 02.06.2014 року, складеного службою у справах дітей Миколаївської міської ради Заводського району, убачається що вона разом з дітьми проживає у [ADDRESS], у зв'язку з проходженням сином [PERSON] необхідного курсу лікування в Миколаївському обласному центрі реабілітації дітей - інвалідів (а.с.29). Згідно пояснень позивача він працевлаштувався у м.Новий Буг Миколаївської області, де і проживає на теперішній час. З характеристик сторін, убачається що за місцем свого попереднього проживання вони характеризуються виключно позитивно (а.с.26-27). Позивач працевлаштувався, відповідачка не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною - інвалідом, власного житла жоден з них немає, але кожен з батьків має можливість утримання та виховання дітей в належних умовах та здатність забезпечити їх права та інтереси. Це також підтверджується показаннями свідків [PERSON] і [PERSON], допитаних в судовому засіданні. Висновок служби у справах дітей Березнегуватської райдержадміністрації не містить обґрунтування доцільності або недоцільності проживання малолітнього [PERSON] разом з позивачем або відповідачкою (а.с.24-25). Але представник вказаної служби вважав доцільним визначити місце проживання [PERSON] разом з матір'ю. Відповідно до принципів 4, 6, 7 Декларації прав дитини від 20.11.1959 р. дитина для повного та гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, якщо можливо, зростати під опікою та відповідальністю батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Однак будь - яких виняткових обставин, які б свідчили про необхідність розлучення дитини з матір'ю судом встановлено не було. Прихильність [PERSON] до позивача, як сина до батька, також не є достатньою підставою для розлучення його з відповідачкою. Судом було встановлено, що відповідач не чинить позивачу перешкод, та не обмежує його права у спілкуванні та вихованні сина, адже заперечення проти частини позовних вимог вона обґрунтовує бажанням опікуватись обома дітьми, а не лише одним із них, як того бажає позивач. На підставі викладеного вище, із урахуванням чотирьох річного віку [PERSON], психофізіологічних особливостей малолітньої дитини, її прихильності у цьому віці до матері, виходячи з балансу інтересів дитини та її батьків, обставин справи та взаємин сторін, що існують на теперішній час, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з ним.

Outcome: partial