Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

26 червня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] в якій просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], що був зареєстрований 26 травня 2012 року у виконавчому комітеті Вовковиївської сільської ради Демидівського району Рівненської області, актовий запис № 3, та стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що відповідач не надає добровільно допомоги на утримання дитини. Під час судового розгляду справи позивач [PERSON] подала до суду заяву про збільшення позовних вимог в частині стягнення аліментів, в якій просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 12 вересня 2017 року в судове засідання по даній справі не зявилася позивач [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] позовні вимоги позивача [PERSON] підтримав та пояснив, що сторони по справі перебувають у шлюбі, що був зареєстрований 26 травня 2012 року у виконавчому комітеті Вовковиївської сільської ради Демидівського району Рівненської області. Протягом тривалого часу сторони спільно не проживають, їх малолітній син проживає з позивачем. Збереження сімї сторін по справі є неможливим, оскільки сторони мають різні погляди на сімейне життя, між ними часто виникали непорозуміння на побутовому грунті. Позивач [PERSON] вважає, що примирення з відповідачем є недоцільним. Разом з тим, неприбуття відповідача [PERSON] в судове засідання підтверджує лише те, що відповідач також не бажає зберегти шлюб. Після припинення спільного проживання, малолітній син сторін по справі проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач [PERSON] не надає допомоги на утримання сина, хоч працює, має постійне місце роботи та отримує щомісячно заробітну плату. Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] просив позовні вимоги позивача задовільнити, розірвати шлюб між позивачем та відповідачем і стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішення суду в частині стягнення аліментів, в межах суми платежу за один місяць, допустити до негайного виконання, а судові витрати покласти на відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання 12 вересня 2017 року повторно не зявився, хоч про час та місце його проведення був повідомленим у встановленому порядку (ст.74 ЦПК України). Причини неявки в судове засідання відповідач [PERSON] не повідомив, клопотань про проведення судового розгляду справи без його участі чи відкладення судового засідання до суду не подавав. За таких обставин, за наявної згоди представника позивача, суд приходить до висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК України). Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності, за внутрішнім переконанням, приходить до наступного висновку. Як вбачається з Свідоцтва про шлюб серії 1-ГЮ № 075628 (а.с. 5) сторони по справі 26 травня 2012 року уклали шлюб, що був зареєстрований у виконавчому комітеті Вовковиївської сільської ради Демидівського району Рівненської області, актовий запис №3. Сторони від шлюбу мають малолітню дитину сина [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Згідно Свідоцтва про народження серії І-ГЮ № 211286 (а.с. 6) [PERSON] народився 21 червня 2014 року, його батьком вказаний відповідач [PERSON], а матірю позивач [PERSON]. В силу вимог ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Стаття 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачає, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Під час судового розгляду справи встановлено, що позивач не бажає зберегти шлюб, наполягає на його розірванні, представник позивача в судовому засіданні заперечував проти надання сторонам строку для примирення, шлюбні відносини між сторонами припинені, а тому суд, на підставі статті 112 СК України, приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами, оскільки встановлено, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Розірвання шлюбу між сторонами по справі не буде суперечити інтересам відповідача чи інтересам дитини сторін, яка є малолітньою. Спорів між позивачем та відповідачем про поділ майна чи визначення місця проживання їх дитини, на час розгляду справи, немає. Ст. 113 СК України передбачає, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача [PERSON] про розірвання шлюбу. В силу вимог ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Як встановлено згідно довідки № 708, виданої Вовковиївською сільською радою Демидівського району Рівненської області 15 червня 2017 року (а.с. 11), [PERSON] проживає в [INFO] та разом з нею проживає малолітній син [PERSON], [INFO]. П. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачає, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Беручи до уваги ту обставину, що відповідач [PERSON] працює вчителем трудового навчання Ярославицької [PERSON] ступенів (а.с. 25), має постійний заробіток (дохід) (а.с. 26, 27), суд приходить до висновку про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON], на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. При цьому, суд вважає, що вказаний розмір аліментів, з урахуванням майнового стану відповідача, не буде завищеним в нинішніх умовах проживання, а також з урахуванням віку дитини сторін по справі, її потреб та не буде таким, що створить відповідачеві додаткові труднощі матеріального характеру. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судовий збір в розмірі 640,00 гривень, що був сплачений позивачем [PERSON] за подання до суду позовної заяви в частині вимог про розірвання шлюбу, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON], оскільки понесення таких витрат позивачем підтверджено документально (а.с. 1). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір, за розгляд спору в частині позовних вимог про стягнення аліментів, в розмірі 640,00 гривень, з урахуванням положень Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року щодо встановленого мінімального розміру судового збору за подання до суду позовів майнового характеру та того, що на час подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів позивач [PERSON] була звільнена від сплати судового збору. Підстав для звільнення відповідача [PERSON] від сплати судового збору не встановлено. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України понесені позивачем витрати на надання правової допомоги в розмірі 800,00 гривень, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON], оскільки понесення таких витрат позивачем [PERSON] підтверджено документально (а.с. 15,16). На підставі ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів, в межах суми платежу за один місяць, суд допускає до негайного виконання. На підставі викладеного та відповідно до ст.ст. 105, 109, 112-114, 180-184 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 88, 214, 215, 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: approved