Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

28.11.2016 [PERSON] звернулась до Миргородського міськрайонного суду з позовною заявою, в якій просила визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим будинком [ADDRESS], з дня вибуття 15.06.2015 . Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовувала тим, що вона є одноособовим власником будинку [ADDRESS], на підставі договору дарування від 18.06.2016. Відповідно договору її син [PERSON] подарував їй вказаний будинок. Відповідачка, [PERSON], є колишньою дружиною її сина, [PERSON], зареєстрована та проживала в ньому з 28.03. 2003 по 15.06.2015. З 15.06.2015 відповідачка не проживає в будинку, забрала свої речі і виїхала проживати до іншого помешкання. Так як відповідачка не проживає у будинку більше одного року, посилаючись на положення ч. 2 ст. 405 ЦК України, позивач просить задовольнити її позовні вимоги. Ухвалою суду від 29.11.2016 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. 28.02.2017 [PERSON] скориставшись своїм правом до початку судового розгляду подала зустрічну позовну заяву до [PERSON] та [PERSON]. В зустрічній позовній заяві виклала прохання постановити рішення, яким визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя будинок [ADDRESS] та визнати недійсним договір дарування вказаного будинку від 18.06.2016, укладеного між [PERSON] та [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог зустрічного позову [PERSON] вказує, що вона з [PERSON] перебувала в шлюбі в період 11.09.1993 по 25.10.2014. [PERSON] [INFO] отримав в дар на підставі договору дарування житловий будинок [ADDRESS] На момент дарування будинок в цілому складався з житлового будинку А-1, загальною площею 35.9 м2, погребу , літньої кухні В, колодязя № 1, огорожі, сараю Д, сараю Г, вбиральні Е, замощення, газопроводу. Позивачка по зустрічному позову вказує, що за час шлюбу спірний будинок істотно збільшився у своїй вартості в наслідок спільних трудових та грошових затрат членів сім'ї. Здійснено добудову до будинку А-1, в складі якої тамбур 1-9 площею 1,7 м2., коридор 1-7 площею 3,9 м2., кухня 1-8 площею 14,2 м2, ванна 1-10 площею 2,6 м2, туалет1-11 площею 1,4 м2, коридор 1-12 площею 4,1 м2, весь будинок обладнано системою опалення з встановленням котла, замінені всі вікна та дах на будинку, будинок обладнано системою водопостачання та водовідведення. Тому вона претендує на визнання будинку спільним майном колишнього подружжя на підставі ст. 62 СК України. 25.10.2014 року шлюб [PERSON] та [PERSON] розірвано, однак вона залишилась проживати в спірному будинку. [PERSON] вказує на те, що лише з первісної позовної заяви вона дізналась про те, що її колишній чоловік [PERSON] подарував спірний будинок своїй матері, [PERSON] Однак укладення договору відбулося без її згоди, що на переконання позивачки є підставою для визнання його недійсним. Стверджує, що при укладенні договору дарування порушені положення ст. 65 СК України, у зв'язку з чим просить визнати недійсним зазначений договір. Ухвалою суду від 06.03.2017 відкрито провадження у справі за зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання будинку [ADDRESS] об'єктом права спільної сумісної власності та визнання недійсним договору дарування даного будинку, укладеного між відповідачами [PERSON] та [PERSON] Також прийнято зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання відповідачки такою, що втратила право на користування житловими приміщеннями будинку [ADDRESS]. За клопотання представника [PERSON], адвоката [PERSON], по справі ухвалою суду від 31.05.2017 призначено будівельно-технічну експертизу. На вирішення експертизи поставлено запитання : «Яка вартість будинковолодіння, що розташоване за адресою : [ADDRESS], на час проведення експертизи у стані, який існував до проведення добудови до будинку а1 в складі якої : тамбур 1-9 площею 1,7 м2, коридор 1-7 площею 3,9 м2, кухня 1-8 площею 14,2 м2, ванна 1-10 площею 2,6 м2, туалет 1-11 площею 1,4 м2, коридор 1-12 площею 4,1 м2, обладнання будинку системою опалення з встановленням котла, заміни всіх вікон, заміни даху, обладнання системи водопостачання та каналізації, так і в стані після проведення зазначених добудов і робіт?» У висновку експерта № 1639/1640 складеного 30.01.2018 викладено, що ринкова вартість домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] на час проведення експертизи у стані, після проведення добудови до будинку а1 в складі якої : тамбур 1-9 площею 1,7 м2, коридор 1-7 площею 3,9 м2, кухня 1-8 площею 14,2 м2, ванна 1-10 площею 2,6 м2, туалет 1-11 площею 1,4 м2, коридор 1-12 площею 4,1 м2, обладнання будинку системою опалення з встановленням котла, заміни всіх вікон, заміни даху, обладнання системи водопостачання та каналізації складає: 563790 грн. Ринкова вартість домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] на час проведення експертизи у стані, до проведення добудови до будинку а1 в складі якої : тамбур 1-9 площею 1,7 м2, коридор 1-7 площею 3,9 м2, кухня 1-8 площею 14,2 м2, ванна 1-10 площею 2,6 м2, туалет 1-11 площею 1,4 м2, коридор 1-12 площею 4,1 м2, обладнання будинку системою опалення з встановленням котла, заміни всіх вікон, заміни даху, обладнання системи водопостачання та каналізації складає: 344710 грн. В судові засідання позивачка по первісному позову [PERSON] не з'являлась. Розгляду справи проводився без її особистої участі з урахуванням заяви від 05.01.2017 (а.с. 28) Позивачка по зустрічному позову [PERSON] також особисто в судові засідання не з'являлась, посилаючись на стан здоров'я (а.с. 180). Судовий розгляд проводився за участю її представник, адвоката [PERSON] , який заперечив первісний позов [PERSON] з підстав того, що [PERSON] являється співвласником будинку, а тому не може бути визнана такою, що втратила право на його користування. В судовому засіданні інтереси відповідача по зустрічному позову, [PERSON], представляла, [PERSON], яка заперечувала вимоги [PERSON] В Своїх поясненнях та письмових запереченнях представник вказувала, що спірний будинок належав [PERSON] на підставі договору дарування, а тому являвся його особистою приватною власністю. Доказів, що він якісно збільшився саме в період шлюбу, відповідач за первісним позовом, [PERSON], суду не надала. Окрім того жодних правових підстав, які визначені ст. 203 та 215 ЦК України для визнання недійним договору дарування, відповідно до якого [PERSON] подарував спірний будинок своїй матері, у зустрічному позові не вказано. З приводу висновку експерта представник вказувала на те, що експерт не врахувала тенденції загального подорожчання нерухомого майна, а тому його результати не об'єктивно відображає ринкову вартість будинку до та після проведення добудови. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу та свідчення свідків, приходить до висновку, що первісний позов не підлягає до задоволення, а вимоги зустрічного позову підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.09.1993 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, який розірвано 25.10.2014. В період шлюбу [INFO] [PERSON] отримав в дар будинок [ADDRESS], який в цілому складався з житлового будинку А-1, загальною площею 35.9 м2, погребу , літньої кухні В, колодязя № 1, огорожі, сараю Д, сараю Г, вбиральні Е, замощення, газопроводу. В період шлюбу [PERSON] та [PERSON] за рахунок спільних коштів, особистою трудовою участю та участю їх близьких родичів проведено ремонтні роботи в спірному будинку. Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи № 1639/1640 складеного 30.01.2018 та свідчень свідків допитаних в ході судового розгляду встановлено, що у період шлюбу [PERSON] та [PERSON] відбулись зміни складу приміщень житлового будинку, їх площі, об'ємно-планувального рішення, що є підставою для ствердження того, що в будинку проводились перепланування та ремонтно-будівельні робити. За період сумісного проживання подружжям в даному будинку були проведені роботи по влаштуванню системи водопостачання, водовідведення, опалення з встановленням котла, ремонтно-будівельні роботи по заміну вікон та даху. Вартість будинку з урахуванням проведених робіт в період шлюбу збільшилась на 219080 грн., а в відсотковому виразі на 63,55 % від вартості будинку, з момент набуття права власності [PERSON] Дане збільшення, являється не наслідком загальної тенденції до збільшення вартості нерухомості або девальвації національної валюти, як то стверджує представник відповідача [PERSON] Підтвердження висновку суду являється висновок експерта, яким встановлювалась ринкова вартість будинку не на момент набуття права власності [PERSON], а в обох випадках на момент проведення експертизи, з урахуванням добудови та без неї. Відповідно до ст. 25 КпШС України, чинної на момент виникнення спірних правовідносин, якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. В частині 1 статті 62 СК України, норми якого діють з 2004 року по даний час, визначено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Для застосування передбачених зазначеною нормою правил, збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів (зокрема, тенденцій до загального подорожчання конкретного майна) і суттєвою ознакою повинно бути істотне збільшення вартості майна як об'єкта, його якісних характеристик. При цьому необхідною умовою визнання судом права спільної сумісної власності на дане майно є наявність «істотного збільшення його у вартості». Оскільки поняття «істотне збільшення вартості майна» є оціночним, конкретне рішення щодо задоволення або відхилення позову приймається судом з урахуванням усіх обставин справи. Враховуючи те, що [PERSON] та [PERSON] протягом шлюбу провели будівельні та ремонтні роботи в спірному будинку, які збільшили його вартість на 63, 55 %, а також те, що дані будівельні роботи були капітальними та призвели до збільшення якісних характеристик будинку (збільшення загальної та житлової площі), суд вважає, що відбулося істотне збільшення вартості майна спірного майна. А тому позовні вимоги [PERSON] щодо визнання спірного будинку спільною сумісною власністю підлягають до задоволення. Важливим елементом для вирішення наступної частини позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним договору дарування від 18.06.2016, укладений між [PERSON] та [PERSON] щодо спірного житлового будинку є момент виникнення права спільному сумісної власності в подружжя на підставі положень статей 25 КпШС України та статті 62 СК України. Чинним законодавством чітко не визначено в який момент особиста приватна власність одного з подружжя під час спільного проживання та спільних трудових чи грошових затрат набуває правового режиму спільної сумісної власності. Враховуючи, що подружжя може добровільно змінити правовий статус майна, що належить одному з них, подавши відповідні заяви до органів, які здійснюють державну реєстрацію прав, як під час шлюбу так і після його розірвання, а у разі спору вирішити його правовий режим в судовому порядку. Суд приходить до переконання, що момент перетворення правового режиму майна на підставі статей 25 КпШС та 62 СК України пов'язаний не з моментом прийняття рішення судом про віднесення майна до спільної сумісної власності, або її реєстрації, а з моментом істотного збільшення вартості даного майна (звершення будівельних робіт з перетворення (поліпшення) нерухомого майна). Враховуючи те, що судом встановлено, що істотне збільшення вартості спірного будинку відбулось за час шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 11.09.1993 по 25.10.2014. То на момент укладення спірного договору дарування 18.06.2016 між [PERSON] та його матір'ю [PERSON], будинок, що розташоване по [ADDRESS] мав правовий статус спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] Відповідно до статей 369, 578 ЦК України: співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не повідомили [PERSON] про укладення договору дарування спірного будинку. Отже, за встановлених судом обставин, спірний будинок є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]. Відчуження цінного майна, що є спільною сумісною власністю, одним із співвласників, без згоди на те іншого співвласника є підставою для визнання такого договору недійсним відповідно до частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України. Наразі, зазначені [PERSON], обставини, як підстави для позову в частині визнання недійсним оспорюваного договору дарування знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню. Задоволення зустрічного позову [PERSON] є підставою для відмови у задоволенні первісного позову. Відповідно до правових наслідків недійсності правочину, визначених статтею 216 ЦК України, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання правочину. Тобто [PERSON] являється співвласником будинку по [ADDRESS] а тому не може бути визнана такою, що втратила право на проживання в ньому, незалежно від часу протягом якого вона не проживала в ньому. Положення ст. 167 ЖК України та ст. 405 ЦК України на які в первісному позові посилається [PERSON] не поширюються на власника жила, а стосуються лише наймача жила, членів його сім'ї, а також членів (колишніх членів) сім'ї власника житла. Так як позовні вимоги зустрічного позовну [PERSON] задоволенні повність, та одна з них стосувалась лише одного з відповідачів, [PERSON], а саме про визнання майна спільною сумісною власністю, а друга позовна вимога стосувалась обох відповідачів, суд відповідно до положень ст. 141 ЦПК України проводи розподіл судових витрат наступним чином. З [PERSON], на користь [PERSON] підлягають стягненню понесені судові витрати в сумі 3593,6 грн., що складається з 50% вартості проведеної експертизи, 3273 грн. 60 коп., та 50 % суми судового збору за вимогу про визнання недійсним договору дарування, 320 грн.). З [PERSON], на користь [PERSON], [INFO] підлягають стягненню понесені судові витрати в сумі 4739,56 грн., що складається з 50% вартості проведеної експертизи, 3273 грн. 60 коп., 50 % суми судового збору за вимогу про визнання недійсним договору дарування, 320 грн. та 100 % судового збору сплаченого позивачем за вимогу про визнання майна спільною сумісною власністю 1145 грн. 96 коп.

Outcome: approved