Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

28.07.2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому, уточнивши вимоги просить: - визнати за [PERSON] право власності на 48/100 частини земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 16.09.2004 року загальною площею 0,0665 га, кадастровий номер [NUMBER], згідно свідоцтва про право на спадщину; - виділити 48/100 частин земельної ділянки в порядку розподілу у власність або встановити порядок користування земельної ділянки. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона є спадкоємцем померлого батька [PERSON], який помер [INFO] року. 09.10.2013 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом і спадщина складається з 54/100 частин житлового будинку літ. «А-1», що знаходиться по [ADDRESS] з відповідною частиною надвірних будівель. Також, до спадкової маси входить частина земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 16.09.2004 року загальною площею 0,0665 га, кадастровий номер [NUMBER], оскільки дана земельна ділянка належала [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Відповідно до відповіді нотаріуса отримати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку неможливо, оскільки частки співвласників земельної ділянки не виділені, у зв*язку з чим вона і звернулась з позовом до суду. Також, просить встановити порядок користування земельною ділянкою, оскільки між колишніми співвласниками 06.04.2002 року був укладений договір про порядок користування жилим будинком та прибудинковими будівлями і між ними встановлено фактичний порядок користування. Під час судового розгляду відповідач [PERSON] з позовними вимогами [PERSON] погодилась та пред*явила зустрічний позов, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування після померлого [PERSON] на частину земельної ділянки (52/100), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 16.09.2004 року загальною площею 0,0665 га, кадастровий номер [NUMBER], та в цілому з врахуванням її частки згідно державного акту на землю. Крім того, просить поділити земельну ділянку з виділом їй 52/100 частин або встановити порядок користування згідно 1 варіанту експертизи. В обґрунтування позову вказує, що їй на праві власності належить 23/100 частин житлового будинку літ. «А-1», що знаходиться по [ADDRESS] з відповідною частиною надвірних будівель. Також, після смерті [PERSON], який помер [INFO] року вона прийняла спадщину після нього і на підставі свідоцтва про право на спадщину їй належить ще 23/100 частин вищезазначеного житлового будинку. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 16.09.2004 року загальною площею 0,0665 га, кадастровий номер [NUMBER] вона, померлий [PERSON], померлий [PERSON] є співвласниками даної земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]. Вступити у спадщину після [PERSON] вона не може, оскільки частки земельної ділянки не виділені, у зв*язку з чим вона і звернулась до суду. Крім того, просить поділити земельну ділянку або встановити порядок користування по фактичному порядку, як між ними є станом на теперішній час. В судовому засіданні представник [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, з позовними вимогами [PERSON] погодився. [PERSON] в судовому засіданні зустрічні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, враховуючи її частку майна та поділити земельну ділянку, або встановити порядок користування нею. Представник третьої особи в судове засідання не з*явився, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду, подав заяву про розгляд справи у їх відсутність. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено та сторонами не заперечується, що [PERSON] є власником 54/100 частин житлового будинку літ. «А-1», що знаходиться по [ADDRESS] з відповідною частиною надвірних будівель, а [PERSON] є власником 46/100 частин житлового будинку літ. «А-1», що знаходиться по [ADDRESS] з відповідною частиною надвірних будівель. Ці обставини також підтверджені даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 191-193). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 16.09.2004 року загальною площею 0,0665 га, кадастровий номер [NUMBER] співвласниками земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] в м. Харкові є [PERSON], [PERSON], [PERSON]. (а.с. 6). За представленими до суду відомостями [PERSON] помер [INFO] року (а.с. 206), після нього прийняла спадщину [PERSON] та отримала свідоцтво про право на спадщину на 23/100 частин житлового будинку літ. «А-1», що знаходиться по [ADDRESS] (а.с. 209). Даних про інших спадкоємців після смерті [PERSON] не встановлено. Згідно відповіді нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку не є можливими у зв*язку з тим, що частки земельної ділянки не виділені. Також, згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] року і після його смерті спадщину прийняла [PERSON] та отримала свідоцтво про право на спадщину на 54/100 частин житлового будинку літ. «А-1», що знаходиться по [ADDRESS] (а.с. 8). Даних про інших спадкоємців після смерті [PERSON] не встановлено. Згідно відповіді нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку не є можливими у зв*язку з тим, що частки земельної ділянки не виділені. Згідно вимог ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст.ст. 1225-1226 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.. Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Вимогами ст. 1258 ЦК України передбачена черговість спадкування за законом. Згідно ст.ст. 1261-1262 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно встановлених судом обставин, [PERSON] є єдиною спадкоємицею після батька [PERSON], а [PERSON] єдиною спадкоємицею після брата [PERSON], дані особи - сторони по справі прийняли спадщину після своїх родичів та отримали свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрували своє право власності належним чином у відповідних частинах на житловий будинок літ. «А-1», що знаходиться по [ADDRESS]. ( [PERSON] - 46/100, [PERSON] - 54/100). Згідно ч.4 ст.120 ЗК України при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. У відповідності з п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при визначенні частки спільної земельної ділянки, право на користування якою мають особи, слід виходити з розміру їх часток у будинку, господарських будівель та споруд на час виникнення спільної сумісної власності. Відповідно до п.10 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року встановлює, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Таким чином, враховуючи, що спадкоємці [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після своїх померлих родичів та оформили своє право на спадщину на житловий будинок, який розташований на земельній ділянці, на який оформлено державний акт ділянку серії [NUMBER] від 16.09.2004 року загальною площею 0,0665 га, кадастровий номер [NUMBER], суд вважає за можливе задовольнити вимоги сторін частково та визнати за ними право власності на відповідні частини земельної ділянки пропорційно від їх часток у житловому дубинку за адресою: [ADDRESS] в м. Харкові. При цьому, суд зазначає, що станом на теперішній час будь- яких договорів щодо визначення інших розмірів часток земельної ділянки у передбаченому чинним законодавством порядку суду не надано. Посилання на укладення договору щодо визначення порядку користування житловим будинком 06.04.2002 року є безпідставним та необґрунтованим при вирішенні даного питання. Відповідно до висновків судової земельно-технічної експертизи № 1 від 24.05.2017 року виділ часток земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 16.09.2004 року загальною площею 0,0665 га, кадастровий номер [NUMBER], можливий. Розмір часток співвласників земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 16.09.2004 року загальною площею 0,0665 га, кадастровий номер [NUMBER], відповідно до варіантів виділу, вказаний в дослідницькій частині висновку. Також, вказано, що згідно 1 варіанту (згідно фактичного порядку користування) співвласнику ([PERSON].) пропонується виділити в користування земельну ділянку площею 320кв.м, згідно фактичного користування та з відступом від частки (на 12,5кв.м. (332,5-320,0) менше); співвласнику ([PERSON]) пропонується виділити в користування земельну ділянку площею 345кв.м, згідно фактичного користування та з відступом від частки (на 12,5кв.м. (345,0-332,5) більше). Згідно фактичного користування частки співвласників складають:співвласник - 48/100 частини; співвласник - 52/100 частини. Згідно 2 варіанту (з урахуванням фактичного порядку користування) співвласнику ([PERSON].) пропонується виділити в користування земельну ділянку площею 332,5кв.м, з урахуванням фактичного користування та згідно часток співвласників (1/2 частка); співвласнику ([PERSON]) пропонується виділити в користування земельну ділянку площею 332,5кв.м, з урахуванням фактичного користування та згідно часток співвласників (1/2 частка).Згідно наданого варіанту частки співвласників складають:співвласник - 1/2 частини;співвласник - 1/2 частини. Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до статей 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 цього Кодексу. Аналогічне положення закріплено в частині третій статті 88 ЗК України. Частиною першою цієї статті передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Оскільки володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, то при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або жилий будинок, слід брати до уваги цю угоду. За правилом частини другої статті 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. При відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об'єкт нерухомості, як і у справі, яка переглядається, слід враховувати наступне. Частина четверта статті 120 ЗК України передбачає, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди. Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю та споруди, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України в поєднанні з нормою статті 125 цього Кодексу слід виходити з того, що в разі переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності. Разом з тим відповідно до частини першої статті 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Зазначені положення щодо користування власністю цілком повинні застосовуватись до майнових прав на майно (зокрема до права користування земельною ділянкою). Відтак, право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п'ята статті 319 ЦК України). Отже, при вирішенні даного спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд виходить з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого між власниками та зазначеним ним в судовому засіданні під час розгляду справи. Таким чином, враховуючи, що між сторонами по справі станом на теперішній час виник відповідний порядок користування земельною ділянкою і експерт врахував ці обставини в 1 варіанті порядку користування земельною ділянкою, суд враховує ці обставини та вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в цій частині та встановити порядок користування за фактичним порядком користування згідно 1 варіанту, запропонованого сторонами. Даних про порушень прав інших осіб або сторін при визначені даного порядку судом не встановлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial