overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

28 вересня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем, що зареєстрований відділом реєстрації актів громадського стану Корабельного районного управління юстиції м. Миколаєва від 01 квітня 2003 року, актовий запис № 95. В обґрунтування позову вказує що сімейне життя із відповідачем не склалося, вони припинили шлюбні стосунки і мешкають окремо протягом тривалого часу. Позивач вважає, що подальше сумісне життя та збереження їх шлюбу неможливе, через що звернулася до суду із цим позовом та просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивач [PERSON] в адресованій суду заяві просила справу розглянути за її відсутності та позовні вимоги підтримала. У разі задоволення позову, просила залишити їй прізвище, обране під час реєстрації шлюбу «[PERSON]. Відповідач [PERSON] в адресованій суду заяві позовні вимоги визнав та просив розглянути справу за його відсутності. За вказаного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Корабельного районного управління юстиції м.Миколаєва, сторони зареєстрували шлюб 01 квітня 2003 року, про що в Книзі реєстрації актів цивільного стану про укладення шлюбу було здійснено актовий запис за №95. Під час державної реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с. 11). Проте шлюбні стосунки між сторонами не склались та вони фактично припинили шлюбні відносини і мешкають окремо один від одного протягом тривалого часу. Про спір між сторонами щодо місця проживання їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], чи розподілу спільного майна на час розгляду справи не заявлено. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. За встановлених обставин суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, а також приймаючи до уваги, що шлюб є вільним союзом чоловіка та жінки, тому, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб між сторонами має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

28 вересня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який було зареєстровано 27 квітня 1996 року Нововолинським відділом реєстрації актів громадянського стану Волинської області, актовий запис №63. Від спільного проживання в подружжя неповнолітніх дітей немає. Вимоги позивач обгрунтовує тим, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалось через протилежні погляди щодо обов'язків кожного із подружжя, а також непорозуміння, сварки та скандали. На теперішній час сім'я фактично розпалась, близько чотирьох років не підтримують подружніх стосунків та не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Подальше перебування в шлюбі з відповідачем суперечить її інтересам. Вважає, що примирення і збереження сім'ї є неможливим, оскільки сім'я існує формально, а тому просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала до суду письмову заяву, просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду письмову заяву, просить справу слухати у його відсутності, позов визнає повністю, не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачем [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючи визнання позову відповідачем, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, із врахуванням засад добровільності шлюбу, встановлених ст.24 Сімейного кодексу України, а також того, що сторони згідні на розірванні шлюбу, суд дійшов висновку про неможливість збереження шлюбу і спільного життя подружжя, збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, а тому шлюб слід розірвати. До стягнення з відповідача в користь позивача підлягають понесені нею витрати по оплаті судового збору в розмірі 640,00 грн., що підтверджується документально (а.с.1).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

28 вересня 2017 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 13 вересня 2016 року Очаківським міськрайонним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. Від шлюбу мають неповнолітнього сина, який проживає з нею. Посилаючись на те, що сімейні стосунки припинені, через відсутність взаєморозуміння сумісне життя є неможливим, просила розірвати їхній з відповідачем шлюб та виявила бажання після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем, на яке змінила своє у звязку з реєстрацією шлюбу. Сторони в судове засідання не зявилися, надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу за їхньої відсутності, позивачка, крім цього, зазначила, що підтримує заявлені вимоги; відповідач вказав, що позов визнає повністю. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 13 вересня 2016 року Очаківським міськрайонним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, про що складено відповідний актовий запис № 105 (а. с. 4), від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а. с. 5), який проживає з позивачкою. Фактичні шлюбні стосунки між сторонами припинилися та сумісне господарство не ведеться. Причинами розпаду сімї стали несумісність характерів, а також те, що сторони втратили почуття взаємної поваги та любові. Враховуючи викладене, суд вважає, що за зазначених обставин подальше сумісне життя подружжя і збереження сімї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, вимоги позивачки про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судові витрати суд відносить на рахунок позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

28 вересня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] На обґрунтування позову зазначила, що перебувають з відповідачем у зареєстрованому шлюбу, проте шлюбні відносини між ними припинено з причин небажання збереження сімї внаслідок погіршення сімейних відносин. Позивач у судове засідання не зявилася, але надала суду письмову заяву, в якій позов підтримала та просила його задовольнити, а справу розглянути за її відсутності. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявився. До канцелярії суду надійшла письмова заява від відповідача з визнанням позовних вимог позивача і з проханням слухати справу у його відсутності. Судом ухвалено про слухання справи за відсутності сторін. Вивчивши доводи позовної заяви і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності зі статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених особами вимог і на підставі наданих сторонами доказів, а статті 10, 60 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вбачається з досліджених матеріалів справи, 07 листопада 2005 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про шлюб І-ФП № 006657, видане Костянтинівською сільською радою Новоодеського району Миколаївської області.) Після реєстрації шлюбу подружжю було присвоєно прізвище [PERSON]. Сторони мають спільних неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвами про народження дітей. Під час перебування у шлюбі, а саме 21.11.2014 року, відповідач змінив прізвище з «Ротар» на «Глєбов», що підтверджено свідоцтвом про зміну імені І-ФП № 005696, виданим ВДРАЦС РС Новоодеського РУЮ у Миколаївській області. Подружнє життя між сторонами не склалося, шлюбні відносини між ними припинено з травня 2017 року. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104,110,112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим і суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, у зв'язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню. В силу ст. 88 ЦПК України, \~з відповідача підлягає стягненню сплачений під час звернення до суду із позовом судовий збір на користь позивача у розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

28 вересня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту її народження 11 квітня 1941 року. В заяві зазначає, що вона народилась 11 квітня 1941 року в с. Гута-Боровенська Камінь-Каширського району Волинської області. Її дошлюбне прізвище Войчук. 10 травня 1974 року вона уклала шлюбу із [PERSON], у звязку з чим змінила прізвище на [PERSON]. Після одруження заявник переїхала проживати в місто Санкт-Петербург Російської Федерації, де проживала до недавнього часу. В даний час заявник проживає в [INFO] та виявила бажання переїхати сюди на постійне місце проживання. Для отримання посвідки на проживання міграційна служба вимагає в неї відомості про місце та час її народження. Однак свідоцтва про народження в неї немає, оскільки на момент її народження такий документ не видавався, а метричні книги, які зберігались в Церкві с. Гута-Боровенська Камінь-Каширського району згоріли під час пожежі. На сьогоднішній день єдиним документом, яким вона може підтвердити дату свого народження є свідоцтво про укладення шлюбу, де вказано число, місяць та рік її народження. Коли заявник звернулась до Камінь-Каширського районного відділу ДРАЦС із заявою про видачу дубліката свідоцтва про народження, їй відмовили, посилаючись на відсутність відповідних підтверджуючих документів. Також немає відомостей про її народження і в Державному архіві Волинської області. Посилаючи на викладене вище, просить суд постановити рішення, котрим встановити факт її народження 11 квітня 1941 року. Представник заявника [PERSON] у судове засідання не зявилася, подала заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності, заявлені вимоги підтримала повністю. Представник заінтересованої особи [PERSON] в судове засідання також не зявилася, в поданій заяві просить заяву розглянути без її участі, відносно задоволення заяви не заперечує. Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги є підставними та підлягають до задоволення. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Судом встановлено, що [PERSON] народилася в с. Гута-Боровенська Камінь-Каширського району Волинської області. Дана обставина підтверджується даними її паспорта (а.с. 3). Як вбачається зі свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЕГ № 256487 від 10 травня 1974 року (а.с. 4) дата народження заявника 11 квітня 1941 року. Камінь-Каширський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області відмовив заявнику у видачі свідоцтва про її народження. Встановлення факту народження заявниці в певний час необхідно їй для отримання дозволу на проживання на території України, а тому даний факт має юридичне значення. Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що є всі підстави для встановлення факту народження [PERSON] 11 квітня 1941 року.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

28 вересня 2017 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, мотивуючи його тим, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 05.08.2008 року. Від даного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Син проживає разом з нею. [PERSON] матеріальної допомоги на утримання сина не надає, в зв'язку з чим просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував. Суд, заслухавши думку позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони 05.07.2008 року зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER], актовий запис №74 (а.с.3). [INFO] в них народився син [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.11.2008 року, актовий запис № 481 (а.с.2). В судовому засіданні встановлено, що малолітній [PERSON] проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні. Крім того, судом встановлено, що відповідач [PERSON] щомісячно надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Також в судовому засіданні даний факт не заперечувала позивач. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.ст. 141, 155 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, розірвання шлюбу між батьками, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обов'язків щодо дитини. Згідно ч.1 вищевказаної статті при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. А тому, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів з [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Рішення суду в частині стягнення аліментів необхідно допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 640 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

28 вересня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 27.09.2017р. о 25 год. 03 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 27.09.2017р. о 25 год. 03 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Моісеєць лікарні КЗ «ДКПЛ» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора висловлює маячні ідеї переслідування, збитку, отруєння на адресу рідних, неадекватна. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - органічний маячний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

28 вересня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 28.09.2017 р. о 00 год. 23 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 28.09.2017 р. о 00 год. 23 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий не спить, агресивний, погрожує доньці ножем. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

28 вересня 2017 року заявники звернулись до суду зі спільною заявою в порядку окремого провадження та просять розірвати шлюб, посилаючись на те, що з 28 квітня 2012 року перебувають у шлюбі зареєстрованому у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайський реєстраційної служби Первомайського міськрайонного управління юстиції Харківської області, за актовим записом № 32, мотивуючи свою заяву тим, що життя між ними не склалося, подружжя втратило почуття любові та поваги один до одного, в сімї постійно виникали сварки. Подружжя припинило шлюбні стосунки та ведення спільного господарства, сімя розпалась остаточно, подальше сумісне життя і збереження сімї вважають неможливим. Від шлюбу подружжя має неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. У судове засідання заявники не зявилися, хоча про час, місце та дату розгляду справи повідомлені належним чином, проте надали заяви про розгляд справи без їх участі наполягають на задоволенні заявлених вимог, посилаючись на обставини, викладені у заяві. Враховуючи неявку у судове засідання сторін, наявність заяв про розгляд справи без їх участі суд приймає рішення за наявними у справі доказами, без фіксування судового засідання технічним засобом з підстав визначених ч.2 ст.197 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 234 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя. Відповідно до ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. Як вбачається, заявники звернулись до суду зі спільною заявою про розірвання шлюбу 28.09.2017 року. Протягом визначеного законом місячного строку, подали до суду письмові заяви в яких просять суд розглянути справу без їх участі на задоволенні заяви наполягають. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки причини розпаду сімї на які посилаються заявники, є поважними і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення та відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. На підставі викладеного і

Outcome: approved