Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

28 січня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, в якій просить суд постановити рішення, яким позбавити відповідачів батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування своїх вимог зазначала про те, що [INFO] у відповідачів [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] - Люк. Мати [PERSON] перевезла свого сина [PERSON] - Люка в Україну. Батько жодного разу на території України не перебував. У червні 2010 року [PERSON] залишила свого сина їй, [PERSON] , на виховання та матеріальне забезпечення. З моменту виїзду весною 2011 року за межі України, відповідачі жодного разу не цікавилися сином, участі у його вихованні та догляді не беруть, його фізичним, духовним та моральним розвитком не займаються, матеріальної допомоги не надають. [PERSON] - Люк проживає разом із нею, називає її мамою і ,на жаль, не може згадати як виглядають його батьки, оскільки він був залишений на її виховання у трьох річному віці. Така поведінка відповідачів, на її думку, свідчить про те, що вони самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Відповідач [PERSON] своєю заявою від 24 травня 2011 року засвідчила, що передає на її виховання свого малолітнього сина і підтвердила, що ні вона, [PERSON] , ні батько не мають змоги займатися вихованням дитини. Розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 25 червня 2012 року №390 малолітнього [PERSON] передано їй, [PERSON] , на виховання. Враховуючи вищевикладене та те, що батьки не цікавляться життям дитини, не беруть участі в її вихованні та не виконують батьківських обов`язків, просить суд постановити рішення, яким позбавити відповідачів батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 25 лютого 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. У визначений в ухвалі від 25 лютого 2019 року строк від відповідачів відзив не надійшов. Ухвалою від 02 липня 2019 року провадження у цивільній справі №466/643/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третьої особи - Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав було зупинено на час виконання судового доручення. Ухвалою від 01 липня 2020 року поновлено провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третьої особи - Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав. В судове засідання, яке було призначено на 13 жовтня 2020 року о 15.30 год., позивач [PERSON] не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про місце, час та дату розгляду справи. Однак, позивач подала у канцелярію суду заяву, з якої вбачається, що вона позов підтримує, просить його задовольнити та розглянути справу за її відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судові засідання не з`являлися, хоча належним чином повідомлялися про місце, час та дату розгляду справи. Представник Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради Тинська Б.В. в судове засідання не з`явилася, хоч про час та місце розгляду справи повідомлялася в установленому порядку. Однак, подала у канцелярію суду заяву, з якої вбачається, що вона підтримує позов, просить його задовольнити та розглянути справу за її відсутності. Оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 280,281 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. У відповідності до положень ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України ( далі по тексту - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу 13 жовтня 2020 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Стаття 164 Сімейного кодексу України передбачає перелік підстав позбавлення батьківських прав. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо, зокрема, вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Положеннями ст. 165 цього ж Кодексу передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч.5, ч.6 ст. 19 ЦПК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Як вбачається із копії виписки акту про народження № 55 частини 1 серії А відділу цивільного стану Маріна - ді - [PERSON] у батьків [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] - Люк (а.с. 13). У заяві, яка посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лозинською І.П. 24 травня 2011 року та зареєстровано у реєстрі за №525, зазначено, що [PERSON] передає своїй сестрі [PERSON] на виховання свого сина [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що вона постійно проживає за межами України в Італії за контрактом та не має змоги особисто виховувати дитину; повідомляє, що батько дитини [PERSON] , громадянин Італії, у вихованні та утриманні дитини участі не приймає та надав дозвіл на виїзд дитини з Італії та перебування в Україні (а.с.18). Малолітній [PERSON] - Люк, [INFO] , переданий на виховання тітки [PERSON] на час відсутності матері, що підтверджується розпорядженням «Про передачу на виховання малолітнього [PERSON] » Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 25.06.2012 (а.с.23). Малолітній [PERSON] - Люк проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] з червня 2010 року по теперішній час, що підтверджується актом №267 ЛКП «Граніт» від 05.09.2018 (а.с.15). З довідки №12, яка видана завідувачем Дошкільного навчального закладу №1 [PERSON] 06 вересня 2018 року, вбачається, що [PERSON] займалася вихованням [PERSON] - Люка, протягом перебування його у дошкільному навчальному закладі №1 з 2012 року до вибуття дитини у школу; мама та батько у навчальний заклад не приходили, вихованням дитини не цікавилися, оплату за харчування не здійснювали (а.с.20). У довідці №225, яка видана директором Львівської української гуманітарної гімназії ім. Олени Степанів з поглибленим вивченням українознавства та англійської мови Василишин Л. 22 жовтня 2018 року, зазначено, що [PERSON] займалася вихованням [PERSON] - Люка протягом його навчання у Львівській українській гуманітарній гімназії ім. Олени Степанів; з 01 вересня 2018 року мама та батько у навчальний заклад не приходили, вихованням дитини не цікавилися (а.с.21). Відповідно до інформації про навчання [PERSON] - Люка у навчально - виховному комплексі школа - садок вихованням і навчанням дитини займалася [PERSON] рідна тітка учня; вона виконувала обов`язки щодо забезпечення дитини шкільним приладдям та навчальними матеріалами (навчальні зошити, підручники), брала активну участь у житті [PERSON] - Люка, допомагала в класі, приходила на виховні заходи, відвідувала батьківські збори, цікавилася життям і навчанням дитини; рідні батьки хлопчика протягом 2014 - 2018 навчальних років до школи не приходили (а.с.22). З висновку №2608-993 Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 15 листопада 2018 року вбачається, що слід надати згоду на позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.25). Вищенаведеними доказами підтверджується ставлення батьків до сина, до виконання ними батьківського обов`язку по вихованню дитини, те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] вихованням дитини не займаються, не цікавляться станом її здоров`я, не піклуються про її фізичний чи духовний розвиток. Вищенаведене свідчить про свідоме нехтування [PERSON] та [PERSON] своїми батьківськими обов`язками, які ними з їх ж вини не виконуються, про свідоме ухилення відповідачів від виховання дитини - [PERSON] . Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При вирішенні цього спору суд виходить з інтересів малолітньої дитини, положень та принципів Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Конвенції ООН про права дитини, прийнятої та відкритої для підписання, ратифікації та приєднання 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, Європейської соціальної хартії, яка вступила в силу 1 липня 1999 року, Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, Сімейного кодексу України, згідно змісту яких дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, особливої уваги, має право на особливий захист і допомогу для її благополуччя та гармонійного розвитку. Кожна дитина має право на піклування батьків. У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1059 р.( принцип 6) прописано, що «дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Суд не вбачає у діях відповідачів [PERSON] та [PERSON] почуття відповідальності за майбутнє дитини, за її долю. Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення.

Outcome: approved