overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

27 березня 2015 року Публічне акціонерне товариство Банк Демарк звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 12266 грн. 33 коп. У судове засідання представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи сповіщена завчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомила. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 16 вересня 2009 року між Відкритим акціонерним товариством Банк Демарк, яке змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство Банк Демарк та [PERSON] було укладено кредитний договір № 4012-2009, відповідно до якого відповідач отримала кредит на споживчі цілі в сумі 4900 грн. зі сплатою 25% річних за користування ним з кінцевим строком повернення до 15 вересня 2011 року (а/с 3-4). Відповідач свої зобовязання по кредитному договору належним чином не виконувала у звязку з чим станом на 24 березня 2015 року утворилася заборгованість в сумі 12266 грн. 33 коп., з якої 4612 грн. 23 коп. - заборгованість по кредиту, 4913 грн. 31 коп. заборгованість по процентам, 1221 грн. 80 коп. пеня за порушення строку сплати кредиту, 1519 грн. несплачена щомісячна комісія, що підтверджується розрахунком (а/с 7). Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

27 березня 2017 р. Банк звернувся до суду з вказаними вимогами до відповідача. Обґрунтовував їх тим, що 29.08.2011 р. між ним та [PERSON] укладено кредитний договір без номера, відповідно до якого відповідачу надано кредит у розмірі 8 000 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою 20,40 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зазначили, що боржник свої зобовязання по Договору не виконує. Станом на 28.02.2017 р. загальна заборгованість за кредитним договором склала 16\~789,42 грн. З посиланням на статті 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050 і 1054 ЦК України просили стягнути заборгованість по кредиту та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не зявився, але надав суду письмову заяву, в якій просив вимоги задовольнити, а позов розглянути за його відсутності. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим за місцем реєстрації про час і місце розгляду справи у судове засідання не зявився, проте надав суду письмову заяву, в якій вимоги Банку визнав, але не має змоги сплатити борг у звязку з тяжким матеріальним становищем. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, а в силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту положень ст. 1054 ЦК випливає, що банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 29 серпня 2011 р. між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір без номера, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у сумі 8 000 грн, у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В день укладення договору боржником була отримана кредитна картка, на рахунку якої знаходились грошові кошти. Боржник ознайомився і погодився з Умовами і правилами надання банківських послуг. Судом встановлено, що боржник свої зобовязання по договору не виконує, внаслідок чого загальна заборгованість за кредитним договором станом на 28 лютого 2017 року склала 16\~789,42 грн, з яких: - заборгованість за кредитом 7\~916,72 грн; -заборгованість по процентам за користування кредитом 6\~897,01 грн; -заборгованість за пенею по комісією 700,00 грн; -штраф (фіксована частина) 500 грн; -штраф (процентна складова) 775,69 грн. Виходячи з того, що відповідач не спростовує вимоги позивача, то суд вважає нарахований борг безспірним, а відтак, то наявні правові підстави щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

27 березня 2017 року [PERSON] (далі - заявник) звернувся до суду з указаною заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Зазначив, що народився [INFO] у с. Хоменки Шаргородського району Вінницької області. Свою трудову діяльність він розпочав у 1985 році в КСГП імені І. Франка в с. Івашківці Шаргородського району Вінницької області, яке з часом було реорганізовано в СВК «Івашковецький». Зараз заявник оформляється на пенсію і при подачі документів на призначення пенсії встановлено, що у виданих йому Шаргородським районним Трудовим архівом Шаргородської районної ради Вінницької області архівних довідках він значиться «[PERSON]» У зв'язку з ліквідацією СВК «Івашковецький» с. Івашківці, зміни до документів-довідок внести не можливо. Просить установити юридичний факт належності заявнику архівної довідки № 01-13-482 від 7 грудня 2016 року та довідок № 01-13-483 від 7 грудня 2016 року щодо нарахування заробітної плати за період 1985-2004 роки. У судовому засіданні представник заявника заяву підтримала, посилаючись на обставини викладені у ній, просила її задовольнити. Представник Шаргородського об'єднаного УПФУ Вінницької області у судове засідання не з'явився, проте, до суду надійшла заява, у якій начальник управління [PERSON] просить справу розглянути за відсутності представника управління, заперечень проти задоволення заяви не має. Заслухавши пояснення представника заявника, показання свідків [PERSON] та [PERSON], які в сукупності показали, що добре знають заявника, так як разом із ним працювали, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази у справі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи із наступного. При оформленні заявником пенсії у Шаргородському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Вінницької областіз'ясувалося, що згідно з архівною довідкою від 7 грудня 2016 року № 01-13-482, архівними довідками від 7 грудня 2016 року № 01-13-483 заявник значиться як «[PERSON]», тоді як у трудовій книжці заявник значиться як «[PERSON]». Дослідивши у судовому засіданні докази, а саме: паспорт заявника [NUMBER] (а.с.3), свідоцтво про народження Серія [NUMBER] (а.с. 4), трудову книжку заявника (а.с. 9), суд доходить висновку, що [PERSON] працював у КСГП ім. І.Франка, с. Івашківці Шаргородського району Вінницької області, згодом реформоване в СВК «Івашковецький», с. Івашківці, і архівна довідка від 7 грудня 2016 року № 01-13-482, архівні довідки від 7 грудня 2016 року № 01-13-483 належать [PERSON]. Частиною 2 ст. 256 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Установлення цього факту має для заявника юридичне значення, оскільки дозволяє йому реалізувати своє право на отримання пенсії.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

27 березня 2017 року [PERSON](далі - позивач) звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні стосунки припинені з 2016 року, спільне господарство не ведеться. Посилаючись на неможливість подальшого спільного проживання, позивач просить розірвати шлюб. У судове засідання позивач [PERSON]не з`явився, при цьому 12.05.2017 подав до суду заяву, в якій повідомив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просив розглядати справу без його участі. Відповідач [PERSON] всудове засідання не зявилася, при цьому 31.05.2017 також подала суду заяву, в якій позовні вимоги про розірвання шлюбу визнала, заперечувала проти стягнення з неї на користь позивача судового збору, посилаючись на те, що вона ніде не працює, так як знаходиться у декретній відпустці. Також відповідач просила розглядати справу без її участі, після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище Білик. Дослідивши в судовому засіданні наявні у справі письмові докази, суд дійшов такого. 29 грудня 2011 року сторони уклали шлюб (а. с. 3). У подружжя є малолітня дитина - дочка [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Через розбіжності у поглядах на характер сімейних стосунків і життя в цілому сторони шлюбні стосунки фактично припинили у 2016 році. Спільне господарство ними не ведеться. Примирення та поновлення сімейних стосунків між сторонами не можливе, а подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам,інтересам їхньої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України (далі - СК України) позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на викладене, суд вважає, що примирення сторін та поновлення сімейних стосунків між ними не можливе, а подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, інтересам їх дитини, отже за таких обставин шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Статтею 5 Закону України Про судовий збір визначено коло осіб, які звільненні від сплати судового збору під час розгляду справ в усіх судових інстанціях. Даний перелік осіб є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, і відповідно до вказаного переліку, відповідач [PERSON] до таких осіб не належить. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп., сплачений позивачем за квитанцією № 10 від 27 березня 2017 року.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

27 березня 2017 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що 16 травня 2014 року вона уклала шлюб з відповідачем, від якого у них народилася дочка [PERSON], [INFO]. Позивач просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалось, оскільки відповідач ніде не працює, не дбає про сім'ю, застосовує до неї фізичну силу. Однією сім'єю вони не проживають. Подальше спільне сімейне життя і збереження шлюбу, на думку позивача, є неможливим, оскільки шлюб носить лише формальний характер. У судове засідання позивач не з'явилася, проте від неї надійшла заява, у якій вона просить справу розглянути у її відсутність, наполягає на розлученні, на примирення не згодна. У судове засідання відповідач не з'явився, проте від нього надійшла заява, у якій він просить справу розглянути у його відсутність. Позовні вимоги визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із такого. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 травня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] (а.с. 4). Від спільного шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] Позивач наполягає на розлученні, миритися не бажає. Причиною її рішення розірвати шлюб з відповідачем стало те, що спільне життя з відповідачем не склалось, оскільки відповідач ніде не працює, не дбає про сім'ю, застосовує до неї фізичну силу. Разом сторони не проживають, подружніх стосунків не підтримують. Отже, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Установленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються статтями 105, 110, 112 СК України, відповідно до яких шлюб розривається судом за позовом одного із подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам неповнолітньої дитини. Отже, з огляду на те, що судом установлено, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 640,00 грн відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

27 березня 2017 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду із позовом до квітня 2015 2014 року вона уклала шлюб з відповідачем. Позивач просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалось, оскільки вони спільно майже не жили та відповідач покинув її. Однією сім'єю вони не проживають. Подальше спільне сімейне життя і збереження шлюбу, на думку позивача, є неможливим, оскільки шлюб носить лише формальний характер. У судове засідання позивач не з'явилася, проте від неї надійшла заява, у якій вона просить справу розглянути у її відсутність, наполягає на розлученні, на примирення не згодна. У судове засідання відповідач не з'явився, проте від нього надійшла заява, у якій він просить справу розглянути у його відсутність. Позовні вимоги визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із такого. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 3 квітня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] Позивач наполягає на розлученні, миритися не бажає. Причиною її рішення розірвати шлюб з відповідачем стало те, що спільне життя з відповідачем не склалось, оскільки відповідач її покинув. Разом сторони не проживають, подружніх стосунків не підтримують. Отже, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Установленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються статтями 105, 110, 112 СК України, відповідно до яких шлюб розривається судом за позовом одного із подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам неповнолітньої дитини. Отже, з огляду на те, що судом установлено, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 640,00 грн відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

27 березня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з даною заявою, вказуючи, що [INFO] померла його мати [PERSON]. В теперішній час заявник не може реалізувати своє право на спадщину, оскільки в свідоцтві про його народження мати по батькові зазначена як «[PERSON]», а сертифікат на право на земельну частку (пай) [NUMBER], виданий 20.05.1997р. Погребищенською районною державною адміністрацією на ім'я [PERSON]. В судове засіданні заявник [PERSON] не з'явився, подав заяву у якій справу просив розглянути у його відсутності, вимоги підтримав в повному обсязі, просив встановити факт, що він являється рідним сином [PERSON], яка померла [INFO]. Представник Білашківської сільської ради до суду не з'явився також, у телефонному режимі повідомив, що заявлені вимоги визнає в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує. З'ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з таких міркувань. В судовому засіданні, зокрема свідоцтвом про народження [PERSON] (а. с. 6), письмовими поясненнями [PERSON] та [PERSON] від 20.02.2017р., посвідченими секретарем Білашківської сільської ради Погребищенського району Вінницької області [PERSON] (а. с. 7), сертифікатом на право на земельну частку (пай) [NUMBER], виданого Погребищенською районною державною адміністрацією 20.05.1997р. (а. с. 9) та свідоцтвом про смерть (а. с. 10), беззаперечно доведено, що [PERSON], який народився [INFO], є рідним сином [PERSON], яка померла [INFO]. Дані правовідносини регулюються п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України, згідно з якими суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Оскільки в судовому засіданні беззаперечно доведено, що [PERSON], який народився [INFO], є рідним сином [PERSON], яка померла [INFO], іншого порядку встановлення цього факту немає, то його необхідно встановити на підставі п.1 ч.1 ст. 256 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

27 березня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В заяві зазначив, що 16 серпня 2003 року в Новосанжарському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 34, зареєстрував шлюб з [PERSON]. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. В даний час вони припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Їх подружнє життя не склалося. Причиною розпаду сімї стало те, що між ними склалися неприязні стосунки один до одного, а тому просить суд шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, в якій прохає справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву, якою прохає розглянути справу за її відсутності, позов визнає повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у звязку з наступним. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується лише на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявленим одним із подружжя. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 16 серпня 2003 року в Новосанжарському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 34 (а.с. 3). Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Вбачається, що між сторонами існують конфліктні стосунки. Шлюб зберегти наміру не мають. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, так як сімя розпалась, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням цього суд вважає, що судові витрати по справі (судовий збір) в розмірі 640 грн. 00 коп. належить стягнути з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

27 березня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 16 березня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області, за актовим записом № 32, згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЖД № 185804. У позові він зазначив, що у них з відповідачем не склалось спільне життя у звязку з несумісністю характерів, різними інтересами та поглядами на життя, втратою взаємопорозуміння та почуттів один до одного. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Позивач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив справу розглянути без його участі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву в якій позовні вимоги позивача підтримав у повному обсязі, просив справу розглянути без його участі. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги щодо розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. На підставі викладеного й

Outcome: approved