Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

28.05.2021р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] з позовними вимогами до ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ» про стягнення заборгованості за недопоставлений товар (а.с. № 3 - 5). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 02.06.2021р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. № 22). Оскільки до суду не надійшов відзив від представника ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ», ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 02.08.2021р. було здійснено перехід до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. № 25). В обґрунтування позовних вимог представник позивача - адвокат Іванюк І.В. (діє за ордером від 14.05.2021р. - а.с. № 6) зазначив, що 08.04.2020р. між ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ» та [PERSON] було укладено Договір поставки №163, згідно якого відповідач зобов`язався передати у власність покупця товар (бензин А-92, А-95, А-95 евро, дизельне пальне, газ, Е-95S) на загальну суму 56 400 грн., а позивач зобов`язався сплатити і прийняти вказаний товар. Свої зобов`язання за договором поставки позивач виконав, а відповідач виконав умови договору не в повній мірі, а саме з 240 шт., оплачених позивачем скретч-карток купюрами по 10 літрів, активними (тобто такими, що спрацювали були лише 120 шт.), а інші 120 шт. скретч-карток (на суму 28 200грн.) при намаганні на АЗС їх використати, виявилися заблокованими. При цьому причини блокування скретч-карток покупцеві не повідомлено, незважаючи на направлену претензію. На підставі викладеного, посилаючись на норми ст.ст. 11, 509, 510, 526, 530, 610, 611 ЦК України, просив стягнути з відповідача суму боргу за недопоставлений товар згідно Договору поставки № 163 від 08.04.2020р. у розмірі 28 200грн., а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. Позивач або його представник в судове засідання 07.12.2021р. не з,явилися, про дату були обидва повідомлені належним чином (а.с. № 36, 37). Представник позивача - адвокат Іванюк І.В. на е/пошту суду 13.10.2021р. надіслав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав (а.с. № 32). Представник відповідача - ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ» у судові засідання по справі, які були призначені на 13.10.2021р. та 07.12.2021р. повторно не з`явився, про дату розгляду справи був повідомлений належним чином, а саме за адресою реєстрації юридичної особи (а.с. № 21), у справі наявні поштові повідомлення про отримання відповідачем копії позовної заяви з додатками та судової повістки (а.с. № 24, 35). Крім того, про дату судового засідання 07.12.2021р. представник відповідача - ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ» повідомлявся шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті «Судова влада України», на яке відповідач також не відреагував, відзив на позов не направив (а.с. № 38). За вищезазначеного та у відповідності до ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглянув справу в судовому засіданні 07.12.2021р. за відсутності обох сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами. Підстав для ухвалення у справі заочного рішення суду немає, оскільки відсутня сукупність умов, яка передбачена ч.1 ст.280 ЦПК України, в нашому випадку представник позивача ні по тексту позовної заяви,ні по тексту заяви до суду від 13.10.2021р. не дав згоду на заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази відповідно до положень ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 08.04.2020р. між ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ» (постачальник) та [PERSON] (покупець) укладено Договір поставки №163, згідно якого постачальник зобов`язався передати у власність покупця товар (бензин А-92, А-95, А-95 евро, дизельне пальне, газ, Е-95S), а покупець зобов`язався сплатити і прийняти вказаний товар (а.с. № 9-10). [PERSON] свої зобов`язання за Договором поставки № 163 виконав у повному обсязі, оплатив згідно наданого постачальником рахунку-фактури № 0120/0000431 від 16.02.2021р. товар на суму 56 400 грн., що підтверджується квитанцією № 39 від 19.02.2021р. (а.с. № 12, 13). В свою чергу продавцем було надано покупцю скретч-карти /Укр9510л./ на паливо -бензин А-95, номіналом 10 літрів, що підтверджується Специфікацією № 0120/0000559-С відпущених скретч-карток на нафтопродукти по купюрах до видаткової накладної № 0120/0000559від 19.02.2021р. Відповідно до п. 5.2. Договору поставки передача товару покупцю здійснюється на АЗС постачальника шляхом заправки автомобілів покупця при пред`явленні довіреними особами покупця скретч-картки. Скретч-картка є підставою для видачі /заправки/ з АЗС вказаного у карті об`єму і марки товару, після чого всі обов`язки сторін по погашених скретч-картках вважаються виконаними, при цьому постачальник не може передати покупцю товар іншої марки чи в кількості меншій, ніж зазначено в скретч-картці. Представник позивача по тексту позову стверджує, що ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ» свої зобов`язання в частині поставки товару в повному обсязі не виконав, фактично поставив товар (бензин А-95) у кількості тільки 120 шт. скретч-карток купюрами по 10 літрів замість 240 шт. скретч-карток купюрами по 10 літрів, в подальшому операторами АЗС при намаганні отримати покупцем товари за скретч-картками повідомляється про те, що скретч-картки є заблоковані, в зв`язку із чим відмовляють у поставці товару /заправленні автомобілів. При цьому причини блокування скретч-карток покупцеві не повідомлені. Також, представник позивача зазначає, що надані постачальником скретч-картки (за номерами, які вказані в реєстрі невикористаних скретч-карток) у кількості 120 штук купюрами по 10 літрів, з невідомих покупцю причин заблоковані. Постачальником заміна чи розблокування вказаних скретч-карток не здійснювалась, таким чином постачальник не поставив оплачений покупцем товар в повному обсязі, чим порушив, на думку адвоката, умови договору. Пунктом 6.3 Договору поставки № 163 встановлено, що постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим Договором. Покупцем було надіслано на адресу постачальника повідомлення про розірвання Договору поставки № 163 від 08.04.2020р. із вимогою повернути кошти за непоставлений товар у розмірі 28 200 грн. (а.с. № 8) , однак на вказане повідомлення постачальник жодним чином не відреагував та кошти не повернув. Згідно з положеннями ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Статтею 655 ЦК України визначено, що у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Відповідно до ч. 1 ст. 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми. Дійсно, як стверджує по тексту позову представник позивача, то у відповідності зі статтями 526, 530 ЦК України зобов`язання має бути виконане належним чином і в установлений строк, а у зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язань є неприйнятним. Втім, розглядаючи цивільно- правовий спір, суд не може зробити висновки про те, що ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ» порушив вимоги зазначених правових норм. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 80 ЦПК України визначено поняття достатності доказів, а саме достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять в предмет доказування. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд зазначає, що представником позивача до позовної заяви не долучено жодного доказу, що 120 скретч-карток (з оплачених позивачем 19.02.2021р. 240 штук - а.с. № 14) купюрами по 10 літрів не спрацювали на АЗС або, як вважає представник позивача, є заблокованими. Реєстр номерів невикористаних 120 скретч-карток складено самим позивачем (а.с. № 15), отже у розумінні ст.ст. 77, 80 ЦПК України ц ей доказ не може вважатися належним та достатнім. Враховуючи викладене, в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, то судові витрати по оплаті судового збору (а.с. № 21) та витрат на професійну правничу допомогу (а.с. № 19) відносяться на рахунок позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed