Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

28 лютого 2020 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що [INFO] померла її бабуся [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира [ADDRESS] , яку вона заповідала в рівних частках сину [PERSON] та онуці, [PERSON] . [PERSON] , чоловік [PERSON] , помер [INFO] . За життя [PERSON] склав заповіт, за яким все своє майно заповідав їй, позивачці. Квартира [ADDRESS] належала подружжю [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Посилаючись на вказані обставини позивач просила суд визначити, що частка померлого [PERSON] у спільній сумісній власності, а саме квартирі [ADDRESS] складає Ѕ частину вказаної квартири. В судове засідання позивач не з`явилася, направила до суду свого представника, який позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник Харківської міської ради до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив. У відзиві на позов просив в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. При цьому посилався на те, що в матеріалах цивільної справи відсутня вмотивована постанова нотаріус про відмову у вчиненні нотаріальної дії; не надано всіх доказів на підтвердження права власності на нерухоме майно. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 липня 2020 року до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача залучено [PERSON] , який до суду не з`явився, письмові пояснення на позов не подав. Третя особа приватний нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Адамова Л.А. до суду не з`явилася, письмові пояснення на позов не подала. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2013 року за [PERSON] визнано право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 14). Відповідно до Відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на зазначену квартиру зареєстровано за [PERSON] на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2013 року (а.с. 54). Встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що [INFO] померла [PERSON] (свідоцтво серії [NUMBER] від 13 грудня 2019 року, а.с. 8). Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира [ADDRESS] , яку вона заповідала в рівних частках сину [PERSON] та онуці, [PERSON] (а.с. 10). [INFO] помер [PERSON] - чоловік [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 31 січня 2020 року, а.с. 9), який заповідав все майно, що належить йому на час смерті своїй онуці [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. У частині другій та четвертій статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Згідно з частиною першою статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини першої, другої статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Таким чином, можливе розпорядження не тільки вже відомою часткою в праві спільної сумісної власності, але й тією часткою, яка буде визначена в майбутньому, після смерті спадкодавця. Тобто спадкодавець у заповіті може визначити, що він залишає свою частку в праві спільної сумісної власності визначеній особі. Конкретний розмір частки в такому разі визначається після смерті спадкодавця. За правилом частини першої статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до частини першої, другої статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави вважати, що в разі смерті співвласника майна, що перебуває в спільній сумісній власності, частки кожного з співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно з частиною третьою статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкодавець у заповіті може визначити, що він розпоряджається своєю часткою в праві спільної сумісної власності на користь визначеній особі. Конкретний розмір частки в такому разі визначається після смерті спадкодавця. За змістом статей 370, 372 ЦК України частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для отримання свідоцтва про право на спадщину на частку спадкодавця у праві спільної сумісної власності закон не вимагає визначення часток спадкодавця та іншого співвласника у судовому порядку (постанова Верховного Суду від 27 червня 2019 року в справі № 200/13839/15-ц, провадження № 61-42705св18). Ефективним способом захисту в разі існування перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку є, зокрема, визнання права на спадкове майно в судовому порядку. Крім того, [PERSON] з власної ініціативи суду залучений до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача. В той час як [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після [PERSON] , є сином спадкодавця [PERSON] , проживав та був зареєстрований за однією адресою зі спадкодавцем, а тому вказана особа мала бути відповідачем (співвідповідачем) у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Залучення до участі у справі співвідповідача або заміна неналежного відповідача за клопотання відповідача без згоди позивача процесуальным законом не передбачена. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Обсяг процесуальних прав, наданих відповідачу є більшим ніж обсяг процесуальних прав третьої особи. З врахуванням вищезазначеного підстави для задоволення позову відсутні. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed