Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

27.03.2017 року до суду звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON] про поділ квартири у житловому будинку, що знаходиться у спільній власності, який 02.02.2018 року уточнила та зменшила зміст позовних вимог. В уточненому позові [PERSON] послалася не те, що з 30.06.2007 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON], від якого 28.07.2009 року народилась дитина [PERSON]. Під час шлюбу сторонами було набуто нерухоме майно трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами, що підтверджено договором купівлі-продажу від 28.10.2011 року. У грудні 2016 року шлюб розірвано, а спільна донька на цей час мешкає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Добровільно поділити спільно придбане майно сторони не можуть. Відповідач мешкає у спірному будинку, де знаходиться майно і постійно ним користується, тому позивач просить суд поділити квартиру у житловому будинку , яка знаходиться у спільній сумісній власності шляхом виділення у власність [PERSON] та [PERSON] окремими обєктом нерухомості 1/2 частку квартири № 2 житлового будинку № 8, житловою площею 52,2 кв.м, загальною площею 91,9 кв.м та 1/2 частину господарських будівель та споруд цієї квартири кожному, що розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Антарктична, 8 з відступом від рівності часток і можливим збільшенням частини [PERSON] на користь неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], та припинити право спільної сумісної власності з [PERSON] на вказану квартиру. 21.06.2017 року до суду від [PERSON] надійшов зустрічний позов до [PERSON], третя особа: [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Зустрічна вимога обґрунтована тим, що з 30.07.2007 року по грудень 2016 року він знаходився у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], з якою вони мешкали разом і вели спільне господарство до кінця 2015 року. У період шлюбу була придбана трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS]. Згідно п. 3 договору купівлі-продажу квартири від 28.10.2011 року продаж квартири було вчинено за 352\~000 грн., що еквівалентна 44\~000 доларів США. В липні 2009 року народилась донька [PERSON], тому позивач по первісному позову у період з моменту народження дитини та до купівлі житла знаходилась у відпустці по догляду дитиною до досягнення нею 3-х років, не працювала і не мала жодних джерел доходів. Він працював приватним підприємцем та повністю дбав про задоволення фінансових та матеріальних потреб сімї, але необхідних коштів для придбання житла не було. Тому, 25.10.2011 року матір відповідача по первісному позову [PERSON] продала належну їй трикімнатну квартиру № 82 в будинку № 124 А по вул. Космічній в м. Запоріжжі за 287\~125, 50 грн., з яких 24 000 доларів США вона дала для придбання спірного житла квартири [ADDRESS]. Інші 20\~000 доларів США [PERSON] взяв у боргу у свого друга [PERSON], про що свідчить оформлений договір позики від 26.10.2011 року, за яким борг необхідно було повернути через 5 років. Отже, після продажу квартири [PERSON] та оформлення договору позики з [PERSON], було за еквівалент 44\~000 доларів США придбано у власність спірну квартиру. [PERSON] було відомо, що у 2016 році [PERSON] звертався із вимогою про повернення боргу, у звязку з чим сторонами було прийнято рішення про продаж спірної квартири для погашення боргу. Позивач по первісному позову взагалі не приділяла належної уваги матеріально-побутовому забезпеченню сімї, не вносила своєї частки до спільного сімейного бюджету, а всі зароблені [PERSON] кошти витрачала на власний розсуд. Звернення із позовом це намагання уникнути відповідальності перед [PERSON] [PERSON] просить суд визнати за ним, право особистої приватної власності на трикімнатну квартиру, загальною площею 91,9 кв.м. та житловою площею 52,2 кв. м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] 21.06.2017 року [PERSON] до суду надав заперечення проти позову [PERSON], в яких зазначено, що позовні вимоги останньої не визнає у повному обсязі та повідомив про обставини, аналогічні викладеним у зустрічному позові. 19.09.2017 року до суду [PERSON] подала заперечення на зустрічний позов. Вважає, що вимоги [PERSON] за зустрічним позовом є безпідставними і задоволенню не підлягають, виходячи з такого. Шлюб між сторонами укладено 30.06.2007 року, а спірна квартира придбана 28.10.2011 року, тобто більше ніж через 4 роки шлюбу і за цей час було накопичено достатньо коштів для купівлі житла. У спірній квартирі зареєстровані [PERSON], вона і неповнолітня донька [PERSON], [INFO]. Це підтверджує, що квартира куплена сімєю за спільні кошти та для спільного проживання, де вона особисто зробила євроремонт. Незважаючи на те, що вона перебувала у декретній відпустці по догляду за дитиною, але продовжувала займатись підприємницькою діяльністю та її дохід за 07.2010 11.2012 роки склав 429\~886 грн. 46 коп., що підтверджується розрахунком по картці. [PERSON] займався сумнівними справами, що навпаки завдавало їх сімї збитки. Їй особисто приходилося розраховуватись за борги чоловіка. Так, у 2009 році партнерство [PERSON] з ОООО «Мобізвязок» завдало збитків їх сімї на суму 49\~250 грн., що еквівалентно 6 150 доларів США. Продаж квартири матірю [PERSON] [PERSON] 25.10.2011 року не доводить того, що саме за ці кошти було придбано квартиру. Тим більше у квартирі [PERSON], в якій вони з відповідачем по первісному позову мешкали декілька років, було зроблено за її особисті кошти євроремонт, в результаті чого ринкова вартість квартири збільшилась вдвічі. Оформлення договору позики між [PERSON] та [PERSON] 26.10.2011 року є особистою справою [PERSON], повязаною з сумнівними операціями, що завдавало сімї тільки збитки. Факт того, що 28.10.2011 року спірна квартира придбана сімєю доводить договір купівлі-продажу квартири, підписаний особисто [PERSON] за письмовою згодою [PERSON], у тексті якого приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] розяснила продавцю [PERSON] та покупцю [PERSON] зміст ст.ст. 59,64,74 Сімейного кодексу України, тобто, що спірна квартира є обєктом права спільної сумісної власності. На момент купівлі квартири [PERSON] був юридично обізнаний, що спірна квартира набувається для сімї і останній діяв саме в інтересах сімї. У звязку з викладеними обставинами, [PERSON] просить у задоволенні зустрічного позову відмовити. З 27.03.2017 року справа на розгляді перебувала у провадженні судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя Герасименко С.Г. У звязку з прийняттям 21.08.2018 року Вищою радою правосуддя рішення про звільнення [PERSON] з посади судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя у відставку, відбулася заміна головуючого у складі суду. 03.09.2018 року під час повторного автоматичного розподілу між суддями вказаної цивільної справи головуючого було обрано суддю Холода Р.С. 06.09.2018 року в провадження судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя Холода Р.С. передано цивільну справу № 333/1674/17. Ухвалою суду від 06.09.2018 року позовну заяву [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] було прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання. У підготовчому засіданні 02.10.2018 року зустрічну позовну заяву [PERSON] було прийнято до спільного розгляду із позовом [PERSON]\~про поділ квартири\~у житловому\~будинку,\~що знаходиться\~у спільній\~власностіта обєднано в одне провадження з первісним позовом, закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні [PERSON] підтримала свої уточнені позовні вимоги і заперечувала проти задоволення зустрічного позову. Додатково суду пояснила, що з 30.06.2007 року по грудень 2016 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON] У 2009 році у них народилась донька [PERSON]. У 2011 році вони набули у власність спірне житло квартиру за адресою: [ADDRESS]. До цього вони сімєю мешкали у трикімнатній квартирі свекрухи [PERSON] за адресою: м. Запоріжжя, вул. Космічна, буд. 124 а, кв. 81, де вона за власні кошти зробила євроремонт. До декретної відпустки вона працювала комерційним директором ПП Ракова, отримувала заробітну плату в розмірі 4000 грн., а у декретній відпустці працювала в Інтернеті і отримувала дохід від 5000 до 20 000 грн. Працювала тому, що хотіла купити будинок. Знайшла оголошення про продаж половини будинку котеджного типу, який має окремий вхід, три роздільні кімнати та почала займатися її придбанням. Спільно з [PERSON] було прийнято рішення продати квартиру за адресою: м. Запоріжжя, вул. Космічна, буд.124 а, кв.81, вартість якої значно збільшилась після зробленого нею євроремонту. Від продажу квартири були взяті кошти в розмірі 15\~000 доларів США для купівлі спірної квартири, інші кошти це збереження їх сімї. Розрахунок по договору проводився у гривнях. Вартість квартири за адресою: [ADDRESS] склала 352\~000 грн. Квартиру та усі документи було оформлено на чоловіка [PERSON], так як вона була на той момент годувала дитину і не мала можливості постійно відлучатись. Безпосередньо при укладенні договору купівлі-продажу вона була присутньою, надавала письмову згоду на укладення договору. У подальшому, коли квартиру вже придбали, ремонт у житлі проводили за гроші її батьків: замінили усі вікна, каналізацію, електрику. Багато розрахунків за матеріали було проведено з її картки. [PERSON] був приватним підприємцем і працював на ринку по вул. Анголенко торгував промисловим товаром. У них був кредит у сумі 6000 доларів США, який вони віддавали разом. На цей час у спірному будинку зареєстровані вона з дитиною і [PERSON] На теперішній час у будинку мешкає [PERSON] і користується усіма речами, які вони придбали під час шлюбу. Вона з дитиною мешкає в орендованій квартирі з грудня 2016 року. По справі було проведено експертизу і експертом запропоновано варіант розподілу будинку із збільшенням частки одного із співвласників. У звязку з тим, що з нею мешкає неповнолітня дитина і знаходиться на її утриманні, просить суд здійснити розподіл майна подружжя, відступивши від рівних часток і збільшивши їй частину, і виділити їй варіант розподілу для співвласника 2 - позначено у додатку №1 до висновків експерта зеленим кольором. Представник позивача по первісному позову [PERSON] у судовому засіданні підтримав позов [PERSON], пояснивши, що остання має право на 1/2 частину спільно набутого під час шлюбу майна. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Також, звертає увагу, що на утриманні у [PERSON] знаходиться неповнолітня дитина, тому її частку необхідно збільшити з метою недопустимості порушення прав дитини. Просить виділити в натурі [PERSON] частину квартири по запропонованому варіанту експерта, а саме кімнати: 2, 2-1, 2-3, 2-4, 2-5, 2-8, 2-9, позначеній в додатку № 1 до висновку експерта зеленим кольором. Враховуючи вказані обставини, просить суд відмовити у зустрічній позовній заяві. [PERSON] у судовому засіданні первісний позов не визнав, підтримав зустрічний позов і просив його задовольнити. Додатково пояснив, що знаходився з [PERSON] у шлюбі, від якого народилася донька [PERSON]. Деякий час вони мешкали у квартирі його матері, але потім вирішили купити власне житло, проте на будинок не було коштів. [PERSON] до декретної відпустки працювала директором «[PERSON] природи», отримувала заробіток в розмірі 5000 грн., а після народження дитини, здійснювала за нею догляд. Він працював приватним підприємцем, на ринку по вул. Анголенко, торгував промисловими товарами, отримував дохід близько 8\~000 грн. на місяць. Цього заробітку вистачало лише на харчування та утримання дитини, тому відкладати певну суму не було можливим. Для того, щоб купити спірне житло його матір - [PERSON] продала свою власну квартиру по вул. Космічній у м. Запоріжжі, а решту він отримав у борг у [PERSON]В та зобовязався повернути ці гроші протягом 5 років. Спірну квартиру купили за 352\~000 грн., розрахунок проводився у гривнях, розраховувалась [PERSON], так як кошти були у неї. Матір дала на купівлю квартири 24\~000 доларів США, а 20 000 доларів США це позика [PERSON] Договір позики був оформлений у присутності його матері та ще одного знайомого, який на даний час виїхав за межі країни, без відсотків. На теперішній час вже повернуто 8\~000 доларів США. У спірній квартирі мешкає лише він, так як позивач по первісному позову з дитиною виїхали. Те, що будинок є лише його власністю свідчить той факт, що нерухомість оформлена на нього. Спірний будинок також купляв для себе особисто. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що товаришує з [PERSON] з 1994 року, був у нього на весіллі, часто спілкується, навіть спільний бізнес був. Знає, що [PERSON] завжди хотів мати власне житло. Так як грошей у останнього не було, тому [PERSON] продала квартиру по вул. Космічній в м. Запоріжжя та дала кошти від продажу для купівлі житла, але їх не вистачало. У звязку з цим, [PERSON] звернувся з проханням дати йому позику в розмірі 20\~000 доларів США. При укладенні договору була присутня матір [PERSON] та спільний з [PERSON] друг, які були свідками передачі грошей. [PERSON] зобовязався повернути гроші через 5 років, але не виконав свої обовязки і лише після звернення з позовом про стягнення боргу за договором позики, останній повернув суму у розмірі 8\~000 доларів США. Повернення грошей було частинами у період з 2016 року по 2018 рік. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є матірю [PERSON], який знаходився у шлюбі з [PERSON] Деякий час вони мешкали у неї в квартирі по вул. Космічній у м. Запоріжжі. У 2009 році народилася її онука. У подальшому, вин та невістка вирішили придбати житло, більше за квартиру, тобто розширитися. Так як грошей на придбання спірної квартири не хватало, вона продала свою квартиру за 36\~000 доларів США, з яких 24\~000 доларів США віддала сину. Проте, будинок, який [PERSON] хотів купити, коштував 45\~000 доларів США, тому син вимушений був взяти позику у друга. У квартирі по вул. Космічній в м. Запоріжжі син з [PERSON] зробили ремонт, матеріальної участі у ремонті вона не приймала, тому квартиру вдалося продати дорожче. Не памятає, щоб вона приймала участь під час передачі грошей [PERSON] її сину і при оформленні з цього приводу якихось документів. Суд, заслухавши сторони, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Згідно вимог ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Відповідно п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені\~такі факти\~та відповідні\~їм правовідносини. 30.06.2007 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб (т. 1, а.с. 9). 28.07.2009\~року народилась\~[PERSON],\~батьками якої\~є [PERSON]\~та [PERSON],\~про що\~свідчить свідоцтво\~про народження,\~видане Комунарським\~відділом реєстрації\~актів цивільного\~стану Запорізького\~міського управління\~юстиції (актовий\~запис №\~840)\~(т.\~1,\~а.с. 10). 28.10.2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], житловою площею 52,2 кв.м., загальною площею 91,9 кв.м. Дружина покупця [PERSON] знає про купівлю квартири по договірній ціні, та не заперечує проти укладення відповідного договору купівлі-продажу на умовах, ним визначених, про що є заява, підпис по якій нотаріально засвідчений та зберігається з іншими документами у цій справі. Продаж квартири здійснено за 352\~000 гривень, що еквівалентно 44\~000 доларів США (т.1 а.с., 17). Право власності на спірну квартира за згодою [PERSON] оформлено на [PERSON], що підтверджено Витягом про державну реєстрацію прав № 31889333 від 02.11.2011 року (т. 1 а.с. 19). Відповідно до\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч.1\~ст.69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1\~ст.70 СК України\~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За положеннями\~ст.71 СК України\~майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі; присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~\~ЦК України; присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. 26.10.2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за яким сума позики складає 20 000 доларів США, що еквівалентно 159\~540 грн. Згідно п. 3.1 зазначеного договору строк надання позики становить 5 років з моменту підписання його сторонами, тобто до 26.10.2016 року (т.1 а.с. 68-69). Свідками у даному договорі зазначені [PERSON] та [PERSON] Під час допиту у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що вона не памятає, що була присутня при передачі грошей та оформленні документів, тому підтвердити даний факт не може. Свідок [PERSON] до суду не прибув. За вказаних обставин, враховуючи, що сума позики була дуже значною, отримана [PERSON] під час перебування у шлюбі з [PERSON], з якою вони на той час спільно мешкали, вели спільне господарство, і яка про цей факт належним чином повідомлена не була, та не давала на це свою згоду, суд не може прийняти показання [PERSON] і свідка [PERSON] як належні та достовірні докази для встановлення факту укладення договору позики між останніми. До показань [PERSON] суд ставиться критично, так як зазначена особа, на думку суду є зацікавленою. Як позивач по первісному позову, так і свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснили, що причиною придбання спірного будинку була необхідність розширення житлової для сімї [PERSON]. Відповідно до ч. 3\~ст. 61 СК України\~якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина 4\~ст. 65\~СК України\~передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то цивільні права та обов'язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Наявність боргових зобов'язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов'язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя. 25.10.2011 року [PERSON] здійснила продаж квартири за адресою: м. Запоріжжя, вул. Космічна, буд. 124 а, кв. 81, яка належала їй на праві приватної власності за 287\~125 гривень, що еквівалентно 36\~000 доларів США. Її вартість її була збільшена за рахунок євроремонту, який зробила [PERSON], даний факт у суді підтвердила сама [PERSON] Факт продажу квартири, розташованої по вул. Космічній підтверджується відповідним договором, проте сума, яку [PERSON] дала для купівлі квартири з показань обох сторін зазначена різна. Позивачем по первісному позову зазначено, що [PERSON] від продажу своєї квартири дала 15\~000 доларів США, а інші кошти це були їх спільні збереженні. [PERSON] зазначив, що його матір дала гроші на купівлю квартири в розмірі 24\~000 доларів США. Враховуючи пояснення [PERSON] та свідка [PERSON], суд дійшов висновку, що кошти, отримані від останньої, були використані в інтересах сім'ї, а відтак придбана за ці кошти квартира є спільним сумісним майном подружжя. Заперечення [PERSON] відносно того, що позивач за зустрічним позовом не приймала участі в утриманні сімї, а накопичень взагалі не могло бути, спростовується доказами наданим [PERSON], а саме: копією трудової книжки серії АХ № 401337 від 08.06.2001 року, де зазначено, що з 02.06.2008 року по 30.07.2012 рік [PERSON] працювала на посаді комерційного директора в ПП Ракова (т.1 а.с.92-94), випискою по картці/рахунку 4405885014906280 і додатковим рахункам договору за період 01.01.2000 року по 22.06.2017 року, де зазначено суму надходжень 429\~886,46 грн. (т.1 а.с. 95-198). На підставі вказаних даних суд дійшов до висновку, що решта грошових коштів, витрачених для купівлі спірної квартири, були спільним майном подружжя [PERSON]. Відповідно до ч. 4\~ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини 3\~статті 368 Цивільного кодексу України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Положенням\~статті 370 Цивільного кодексу України\~визначено право співвласників на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або судом. Цивільний кодекс України\~регулює відносини, що складаються між співвласниками стосовно майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, визначаючи порядок володіння, користування та розпорядження таким майном, що визначає зміст права спільної сумісної власності. Хоча при праві спільної сумісної власності розмір частки кожного з співвласників не визначений, це не позбавляє можливості кожного з них права на виділ частки з майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, у натурі. Частиною першою\~статті 372 Цивільного кодексу України\~визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. За клопотанням позивача по справі проведено судову будівельно-технічну експертизу. Висновком експерта № 2368 [PERSON] від 10.04.2018 року встановлено, що площа та розташування приміщень у квартирі № 2 житлового будинку № 8 по вул. Антарктична в м. Запоріжжя, вимоги нормативних документів, що діють в області будівництва на території України, не дозволяють з технічної точки зору, розробити та надати на розгляд суду варіанти поділу квартири № 2 у житловому будинку № 8 з господарськими будівлями та спорудами по вул. Антарктична в м. Запоріжжі між [PERSON] та [PERSON] з дотриманням рівних часток. На розгляд суду пропонується варіант розподілу квартири № 2 у житловому будинку № 8 з господарськими будівлями та спорудами по вул. Антарктична в м. Запоріжжі, при якому співвласнику 1 пропонується будівель та споруд вартістю 37752,00 грн., а співвласнику 2 вартістю 63949,00 грн. (т.2 а.с. 24-40). Відповідно до ч. 2\~ст. 372 Цивільного кодексу України\~у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення Відповідно до положення даної статті поділ майна може бути здійснений за домовленістю між співвласниками, у зв'язку з чим діє презумпція рівності часток. Водночас, чинне законодавство передбачає можливість відступу від рівності часток у випадку поділу майна, що знаходиться в спільній сумісній власності. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. (ч. 1\~ст. 69 Сімейного кодексу України) Так, за вимог ч. 1\~ст. 70 Сімейного кодексу України\~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене за домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною другою зазначеної статті встановлено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. Частиною третьою зазначеної статті встановлено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею/з ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, не достатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. При поділі майно, що знаходиться в спільній сумісній власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної власності припиняються, оскільки кожному з співвласників буде належати його частина вже на праві приватної власності. Отже, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 4\~ст. 372 Цивільного кодексу України). Як визначено у\~Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК України, частина третя\~статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої\~статті 325\~ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Загальні засади цивільного законодавства, зокрема засади справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини першої\~статті 3 Цивільного кодексу України), спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати також інтереси обох сторін та встановлювати: чи дійсно є неможливим виділ частки в натурі; чи допускається такий виділ згідно із законодавством; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на усе спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар тощо. Так, як судовим експертом не надано варіанту рівного поділу нерухомого майна, а [PERSON] категорично заперечує проти запропонованих варіантів. [PERSON] та її представником у суді не надано жодного доказу спільного проживання неповнолітньої доньки з нею, що [PERSON] сплачує не в достатньому розмірі аліменти або взагалі їх не сплачує, матеріальний стан по первісному позову не дозволяє забезпечити достатній рівень фізичного, духовного розвитку дитини та забезпечити лікування, якщо дитина хворіє, тому суд вважає за доцільне відмовити позивачу у частині збільшення частки в спільно набутому майні. Під час розгляду зустрічного позову [PERSON] суд дійшов до такого. Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у\~статті 57 СК України. Відповідно до п.п.1-3 ч. 1\~статті 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Особистою власністю дружини, чоловіка є речі (майно), придбані нею (ним) за кошти, які належали їй (йому) особисто. Законодавець має на увазі кошти, які були набуті до шлюбу, або одержані під час шлюбу за реалізоване майно, яке належало подружжю до шлюбу, одержані за договором дарування, одержані в порядку спадкування. Таким чином, якщо один із подружжя під час шлюбу набуває певне майно за рахунок особистих коштів, то таке майно не може визнаватися спільним майном подружжя. В цьому випадку об'єкт роздільної власності подружжя лише змінює свою форму, тому що кошти, за рахунок яких майно було набуто, і сама річ мають однаковий правовий режим - режим роздільності. Це правило стосується як грошей, які були набуті одним із подружжя до шлюбу, так і тих, які були отримані одним із подружжя під час шлюбу - за договором дарування, внаслідок спадкування тощо. Тобто у цьому разі виникає право роздільної приватної власності подружжя, тобто має місце трансформація одного об'єкта цієї власності в інший. Однак, оскільки така трансформація сталася за час шлюбу, то відповідно до ч. 2\~ст. 60 Сімейного кодексу України\~тягар доказування відсутності спільного майна подружжя лягає на того, хто оспорює це. Така особа має довести, що спірну річ вона придбала за кошти, що належать їй особисто. Згідно положень\~статті 65 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до\~п.\~2 договору купівлі-продажу спірної квартири від 28.10.2011 року, [PERSON] вчинив данийдоговір за письмовою згодою [PERSON], тобто своїм власноручним підписом під цим договором підтвердив спільність коштів, за які було придбано спірну квартиру. В самому договорі відсутній пункт, про те, що дана квартира придбалась за особисті кошти покупця. Обов'язок доведення належності майна набутого під час шлюбу одному з подружжя на праві особистої власності покладається саме на цю особу, в даному конкретному випадку на відповідача по первісному позову та позивача по зустрічному позову [PERSON] Одним із принципів, на підставі якого здійснюється цивільне судочинство є принцип змагальності, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Враховуючи попередні висновки суду щодо використання коштів, отриманих від [PERSON] в інтересах сімї [PERSON] для купівлі спірного житла, а також встановлення факту використання спільних коштів сімї для придбання зазначеної квартири, на думку суду, у задоволенні зустрічної позовної заяви необхідно відмовити. Відповідно до вимог ст.141 КК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно розяснень до п.36 Пленуму ВССУ від 17.10.2014 року якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. У звязку з тим, що суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову [PERSON], вважаю за необхідне стягнути судові витрати з [PERSON] на користь [PERSON], але у розмірі ? частини від сплачених судових витрат, так як неможливо визначити точну пропорційність задоволених вимог. Судові витрати [PERSON] складають: 2949, 15 грн. та 640 грн. судовий збір; 5\~000 грн. вартість експертизи, а всього на суму 8589,15 грн. Половина вказаної суми складає 4294 грн. 57 коп., яку і необхідно стягнути з [PERSON]

Outcome: partial