Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

28.11.2017 року позивач звернулася до суду з даним позовом та просила визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя та в порядку поділу майна визнати за нею та за відповідачем право власності на ? частку у праві власності на спільну квартиру. Свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем з 2001 року проживали однією сімєю і 09.09.2006 року зареєстрували шлюб. Сторони збирали кошти на купівлю житла і 03.01.2006 року придбали квартиру [ADDRESS]. Хоча покупцем у вказаному договорі зазначений відповідач, однак при купівлі будинку сторони подали письмові заяви, посвідчені нотаріусом, згідно яких [PERSON] визнав, що кошти, на які була придбана квартира є спільними і квартира набуває статусу спільної сумісної, а позивач давала згоду саме на таке використання спільних коштів. Після придбання квартири сторони зробили ремонт, обоє проживали та були зареєстровані за вказаною адресою. Однак з жовтня 2017 року вони припинили подружні стосунки і виникла необхідність у поділі квартири. Досягти згоди щодо способу поділу спільного майна в позасудовому порядку їм не вдалось. Оскільки у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається що частки співвласників є рівними, тому просила визнати за кожним право на ? ідеальну частину спільної квартири. За захистом своїх прав змушена звернутись до суду. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти задоволення позову. Надав письмову заяву з цього приводу. Суд, розяснивши відповідачу наслідки такої процесуальної дії, та встановивши, що вказане не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, приймає визнання позову відповідачем. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, суд прийшов до наступного висновку. Сторони, відповідно до копії свідоцтва про шлюб, копій паспортів перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09.09.2006 року (а.с. 4-5, 10). Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 03.01.2006 року відповідач [PERSON] придбав у [PERSON], інтереси якого представляла матір [PERSON], квартиру [ADDRESS]. Квартира складається з двох житлових кімнат, кухні, коридору та комори, житловою площею 24,6 кв.м., загальною площею 35,9 кв.м. До квартири відноситься сарай. Також надано нотаріально посвідчену письмову згоду [PERSON] на укладання договору про купівлю [PERSON] квартири [ADDRESS], яка підтвердила, що гроші, які витрачаються на придбання обєкта нерухомості, є їх спільною сумісною власністю та придбана квартира також буде обєктом права спільної сумісної власності (а.с. 13). Відповідно до положень ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Також майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, є їхньою спільною сумісною власністю. Аналогічні положення закріплені і в ст. 74 СК України: якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України щодо права спільної сумісної власності подружжя. Також відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, відповідно до положень ст. 70 СК України, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, тому обґрунтованими є вимоги позивача про визнання за кожним з них права власності на ? ідеальну частку обєкта нерухомого майна. При постановленні рішення суд приймає до уваги положення Постанови ПВСУ від 21.12.2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», де вказано, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Шлюбний договір між сторонами також не укладався. Таким чином, суд вважає доведеним в судовому засіданні факт перебування квартири [ADDRESS] у спільній сумісній власності сторін та вважає можливим визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved