Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

28 листопада 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області, в якому просила встановити факт родинних відносин, а саме, що позивач [PERSON] є дочкою померлої [INFO] [PERSON] та визнати за [PERSON]в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], право на земельну частку (пай), площею 5,6 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Калинівської сільської ради (в теперішній час - Воскресенської селищної ради) Вітовського району Миколаївської області, що належало померлій на підставі сертифікату [NUMBER], виданого 27 жовтня 1997 року. В обґрунтування позову вказувала, що вона є рідною донькою [PERSON], після смерті якої [INFO] залишилось спадкове майно, яке складається з земельної частки (паю), площею 5,6 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Калинівської сільської ради (в теперішній час - Воскресенської селищної ради) Вітовського району Миколаївської області. Спадщину після смерті матері вона фактично прийняла, оскільки проживала разом з матір'ю на час смерті, однак приватний нотаріус Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області Краснова С.М. відмовила позивачу в оформленні спадщини через втрату правовстановлюючого документа на спірне майно та неможливістю підтвердження факту родинних відносин між позивачем та спадкодавицею. Для отримання повторного свідоцтва про народження вона звернулася до Вітовського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, однак їй було відмовлено та роз'яснено, що відновити актовий запис про народження є неможливим. В судове засідання позивач не з'явилася, від її представника надійшла заява, в якій вона просила справу розглянути за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просила їх задовольнити. Відповідач - Воскресенська селищна рада Вітовського району Миколаївської області в судове засідання свого представника не направила, надіслала заяву про визнання позову та розгляд справи за відсутності свого представника. Згідно пункту 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні правовідносини. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 12 грудня 2011 року, виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції Миколаївської області (а.с.5). Згідно з копією паспорта громадянина України [PERSON], [INFO], місцем її народження зазначено село Панищево Н-Устріцького району Дрогобицької області (а.с.6). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, позивач змінила прізвище [PERSON] на [PERSON], в зв'язку з укладенням шлюбу 30 листопада 1963 року, зареєстрованого Калинівською сільською радою Снігурівського району Миколаївської області, актовий запис № 39 (а.с.15). З відповіді Вітовського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області № 693/15.17-7.28 від 6 липня 2017 року, надісланої на звернення позивача щодо отримання повторного свідоцтва про народження, вбачається, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян інформація про наявність актового запису відсутня, тому видати відповідне свідоцтво не є можливим. Відповідно до пункту 3.1 розділу ІІІ Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженого наказом міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, відомості про батьків при поновленні актового запису про народження зазначаються на підставі актового запису про шлюб батьків. У зв'язку з відсутністю актового запису про шлюб батьків за даними державного реєстру актів цивільного стану громадян, інформація щодо батьків в актовому записі про народження буде відсутня (а.с.10). Згідно довідки виконкому Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 14 грудня 2011 року № 2026 позивач, на момент смерті спадкодавця [PERSON] була з нею зареєстрована та проживала в [ADDRESS], у графі родинний зв'язок позивач зазначена як донька спадкодавиці [PERSON] (а.с.7). Зазначені обставини дають підстави вважати доведеним факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та [PERSON] як доньки та матері. Згідно роз'яснень, що містяться в пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство. Спадкові правовідносини виникли в 2001 році, а тому судом при вирішені справи застосовані норми ЦК УРСР від 18 липня 1963 року (далі - ЦК УРСР). Спадкоємцями першої черги за законом, у відповідності до частини 1 статті 529 ЦК УРСР є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. З урахуванням встановлених судом фактів, що мають юридичне значення, позивач є спадкоємцем померлої [PERSON] першої черги за законом. З огляду на частину 1 статті 525 ЦК УРСР день смерті спадкодавця, є часом відкриття спадщини. Згідно приписів частини 1 статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо вiн фактично вступив в управлiння або володiння спадковим майном та якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У відповідності до абзацу 1 пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мін'юсту України від 14 червня 1994 року № 18/5, зареєстрованого в Мін'юсті України 07 липня 1994 року за № 152/361, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Дослідивши копію спадкової справи №116/2017 після смерті [PERSON], судом встановлено, що 26 вересня 2017 року позивач [PERSON], яка безпосередньо перед смертю спадкодавця (на час відкриття спадщини) проживала разом з нею, звернулася до приватного нотаріуса Вітовського нотаріального округу Миколаївської області Краснової С.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] (а.с.39-55). Таким чином, в силу статей 548, 549 ЦК УРСР, позивач, як спадкоємиця першої черги за законом, прийняла спадщину після смерті [PERSON]. Зі змісту довідки Відділу Держкомзему у Жовтневому районі Миколаївської області від 26 липня 2012 року вбачається, що відповідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) [PERSON] був виданий сертифікат [NUMBER] від 27 жовтня 1997 року на земельну частку (пай), площею 5,6 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області (а.с.17). Відповідно довідки відділу Держгеокадастру у Вітовському районі Миколаївської області від 23 жовтня 2017 року № 822/109-17, вартість земельної частки (пай), площею 5,6 умовних кадастрових гектарів, право на яку посвідчено сертифікатом, виданому [PERSON], складає 14267 грн., без урахування коефіцієнтів індексації на 2017 рік - 4,796 та 1,756 (застосовується виключно до ріллі) (а.с.18). Отже, земельна частка (пай), площею 5,6 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в межах території Калинівської сільської ради (в теперішній час - Воскресенської селищної ради) Вітовського району Миколаївської області,включається до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON]. Зі змісту позовної заяви вбачається, що оригінал правовстановлюючого документу на спірне майно втрачено, що також підтверджується оголошенням в районній газеті «Вісник Жовтневщини» від 28 жовтня 2017 року № 43 (9336) (а.с.16). У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне нерухоме майно позивачу відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на вказане майно та неможливістю підтвердження факту родинних відносин, що об'єктивно підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області Краснової С.М. від 26 вересня 2017 року №603/02-14 (а.с.9). На підставі викладеного, оцінивши в сукупності докази по справі, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі, що відповідає способам судового захисту, передбаченого статтею 16 ЦК України. Судові витрати по справі віднести за рахунок позивача, оскільки спір виник не з вини відповідача. Разом з цим, з позивача необхідно стягнути на користь держави недоплачений судовий збір за вимогу немайнового характеру в розмірі 320,00 грн., оскільки нею помилково сплачено судовий збір з розрахунку подання заяви окремого провадження, що є нижчим за розмір судового збору за аналогічну вимогу в позовному провадженні.

Outcome: approved