Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

26 травня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Ободівської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON]. Після смерті останньої відкрилася спадщина на земельну ділянку, яка знаходиться на території Ободівської сільської ради Білопільського району Сумської області. За життя мати склала заповітна користь свого сина, а її рідного брата - [PERSON]. Останній не має наміру приймати спадщину після матері. Фактично спадщину після смерті матері прийняла вона, розпорядилася речами, зберігала документи, однак юридично не оформила у зв'язку з втратою сертифіката на право на земельну частку (пай). Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після матері, [PERSON], яка померла [INFO], право власності на земельну частку (пай) площею 4,08 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташовану на території Ободівської сільської ради, посвідчену сертифікатом серії [NUMBER] від 10 грудня 1996 року. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, представник останньої за довіреністю [PERSON] подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує (а. с. 28). Представник відповідача - Ободівської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не з'явився. Сільський голова надіслав листа про розгляд справи у відсутність їх представника, позовні вимоги визнають (а. с. 27). Представник третьої особи - Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області в судове засідання не з'явився. Завідувач держнотконтори Ковальова Л. Б. надіслала листа про розгляд справи без участі їх представника, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду (а. с. 23). Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомив. У зв'язку з неявкою сторін, третьої особи, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Суд вважає, що згідно з п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року до правовідносин щодо прийняття спадщини після [PERSON], яка померла [INFO], слід застосовувати і норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, і норми нині діючого Цивільного кодексу України, так як спірні правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року та продовжують існувати на даний час. Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті (ст. 527 ЦК УРСР). При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 1216 ЦК України 2003 року визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину. Судом встановлено, що матір'ю позивачки [PERSON] була [PERSON] (а. с. 4-5, 12, 30). Згідно з свідоцтвом про смерть [NUMBER] остання померла [INFO] в с. Ободи Білопільського району Сумської області (а. с. 6). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала в колективній власності сільськогосподарського акціонерно - пайового товариства закритого типу «Ободівське», розміром 4,08 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), посвідчене сертифікатом серії [NUMBER], виданим на підставі рішення Білопільської районної державної адміністрації від 06 грудня 1996 року №348, зареєстрованим у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №29 (а. с. 7). Згідно з заповітом, посвідченим секретарем Ободівської сільської ради Білопільського району 28 грудня 1992 року, за реєстровим номером 108 [PERSON] все своє майно заповіла сину - [PERSON] (а. с. 9). У відповідності до довідки Ободівської сільської ради Білопільського району Сумської області від 20 квітня 2016 року [PERSON] постійно до дня смерті, [INFO], була зареєстрована та проживала за адресою: Білопільський район, с. Макіївка одна. Заповіт від імені останньої посвідчено виконкомом Ободівської сільської ради Білопільського району Сумської області 28 грудня 1992 року за реєстровим номером 108. Реєстраційний номер у Спадковому реєстрі 43909809. Вказаний заповіт не змінювався та не відмінявся. Спадкоємцем майна [PERSON] є її донька, [PERSON], яка поховала матір, розпорядилася речами та зберігала документи, тобто фактично прийняла спадщину (а. с. 11). Відповідно до заяви від 29 березня 2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Глушковського нотаріального округу Курської області Росії, [PERSON] повідомив, що спадщину матері, [PERSON], яка померла [INFO], не приймав, на неї не претендує, оформляти свої спадкові права не бажає, до суду для поновлення строку для прийняття спадщини і розподілу спадкового майна звертатися не має наміру (а. с. 10). Садкова справа після [PERSON], яка померла [INFO] не заведена (а. с. 24). Таким чином, у судовому засіданні доведено, що позивачка як спадкоємиця першої черги за законом прийняла спадщину після смерті матері в порядку, встановленому ст. 549 ЦК УРСР. Спадкоємець за заповітом, [PERSON], який залучений до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, спадщину після померлої матері в установленому законом порядку не прийняв. Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). У відповідності до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини (п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України). Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Аналогічні положення закріплені і в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зі змінами і доповненнями. Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови «Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачка має право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала в колективній власності САПТЗТ «Ободівське», розміром 4,08 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], зареєстрованим в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №29 в порядку спадкування за законом після матері [PERSON], яка померла [INFO]. Однак, вона позбавлена можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину і вільно розпоряджатися спадковим майном у зв'язку з втратою оригіналу сертифіката на право на земельну частку (пай), що об'єктивно підтверджується матеріалами справи (а. с. 29). З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved