Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

28 квітня 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання за нею права власності на земельну ділянку площею 3,84 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Українківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] В обґрунтування цих вимог вказувала, що після смерті матері залишилося спадкове майно, в тому числі у виді вищевказаної земельної ділянки. Позивачка є такою, яка фактично вступила у володіння спадковим майно, та є такою, що прийняла спадщину. На час відкриття спадщини із померлою мешкала донька спадкодавця, а її рідна сестра [PERSON] Однак остання не мала та не має нині наміру приймати спадщину, але від неї в нотаріальному порядку не відмовилася. Крім того, було втрачено оригінал правовстановлюючого документу на вищевказану земельну ділянку. Через вказані обставини нотаріус відмовила їй у вчиненні нотаріальних дій з оформлення спадкових прав на спадкове майно в цілому, через що за захистом свого спадково права вона була змушена звернутися до суду із цим позовом. Позивач [PERSON] в адресованій суду заяві позовні вимоги підтримала та просив справу розглянути у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але в адресованій суду заяві просила справу розглянути у її відсутність, проти задоволення цього позову не заперечувала. Дослідивши письмові докази по справі, в межах заявлених позовних вимог, судом встановлено, що за даними свідоцтва про смерть [NUMBER], [PERSON] померла [INFO], про що Українківською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області здійснено актовий запис про смерть за № 7 від 18.03.2003 року (а.с. 5). Згідно копії Державного акту серії Р2 № 572878, що виданий 20.04.2002 року на підставі рішення 19 сесії 3 скликання Українківської сільської ради народних депутатів, на час смерті [PERSON] мала у власності земельну ділянку площею 3,84 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Українківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області (а.с. 6). Відомості щодо належності [PERSON] вищевказаної земельної ділянки також підтверджуються даними відділу Держземагентства у Жовтневому районі Миколаївської області (а.с. 12). Родинні відносини позивачки та спадкодавця [PERSON] відповідно як доньки та матері підтверджуються копією свідоцтва про народження [PERSON] (а.с. 9). За даними Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області від 05.05.2014 року, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася (а.с. 21-22). За відомостями Українківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, на час смерті [PERSON] із спадкоємців першої черги із нею проживала донька [PERSON] (а.с. 10). Згідно довідки цієї ж сільської ради, поховання [PERSON] провела її донька [PERSON], та здійснює дії щодо оброблення належної спадкодавцю земельної ділянки (а.с. 11). За вказаного, відповідно до приписів ст. 549 ЦК України 1963 року, [PERSON] та [PERSON] є такими, що фактично прийняли спадщину. Підстави, з яких позивачка була змушена звернутися до суду із цим позовом підтверджуються постановою нотаріуса Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 21.03.2014 року, згідно якої позивачці відмовлено у вчиненні нотаріальних дій з приводу видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері у зв'язку з пропуском передбаченого законом строку за зверненням із заявою про прийняття спадщини, ненаданням правовстановлюючого документу щодо спадкового майна, а також наявністю інших спадкоємців, що прийняли спадщину, доньки померлої (а.с. 16-17). Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, що була чинною на час відкриття спадщини - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. З поданих документів слідує про права [PERSON] як спадкоємця, який фактично вступив у володіння спадковим майном. Відповідно до п.4.15. Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як вказує позивач, оригінал правовстановлюючого документу - Державного акту було втрачено, однак належність спадкодавцю вищевказаної земельної ділянки підтверджується даними відділу Держземагентства у Жовтневому районі Миколаївської області, отже вказане майно належить до спадкової маси. Щодо наявності іншого спадкоємця, то положення ст. 549 ЦК України 1963 року, що діяв на час відкриття спадщини, вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом фактичного прийняття спадщини, до чого прирівнюється проживання спадкоємця із спадкодавцем на час смерті останнього. Відповідно до ст. 553 ЦК України (1963 року) спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 549 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Однак відповідачка, не маючи наміру приймати спадщину, належним чином від неї не відмовилася, що на даний час також перешкоджає [PERSON] нотаріально оформити свої спадкові права. Поновлення в судовому порядку строку на подання заяви про відмову від спадщини закон не передбачає. Положення ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. До складу спадщини відповідно до ЦК України входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємець іншої можливості захистити своє право на майно не має через неподання вчасно іншим спадкоємцем до нотаріальної заяви про відмову від спадщини. Враховуючи наведене, та встановивши, що відповідно до вимог ст. ст. 541, 549 Цивільного кодексу України 1963 року, [PERSON] як спадкоємець першої черги прийняла спадщину після смерті матері [PERSON], а відповідачка [PERSON] не маючи наміру прийняти спадщину від неї у встановленому законом порядку не відмовилася, а також встановивши належність спадкодавцю на час смерті права власності на вищевказану земельну ділянку, проте втратою оригіналу правовстановлюючого документу на неї, що перешкоджає позивачу нотаріально оформити її спадкові права, то суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, цивільне право позивачки підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на вищевказане спадкове майно.

Outcome: approved