Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

29.06.2016 року представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором кредиту, з тих підстав, що між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 500418220 від 02.10.2013 року. Відповідно до умов кредитного договору банк зобов'язався надати відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 51000,00 гривень на споживчі потреби на строк до 03.04.2017 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,99 % річних та комісії у розмірі 1,60 %. 30.09.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» було укладено договір факторингу (з подальшими змінами та доповненнями), відповідно до якого банк відступив ТОВ «Дата Майнінг Груп» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких зазначено у Додатку № 1 до договору, у тому числі до відповідача [PERSON] Відповідач у встановлені кредитним договором строки обов'язки по сплаті заборгованості по кредитному договору не виконав, у зв'язку з чим утворилася заборгованості за кредитом, яка станом на 31.05.2016 року становить 90234,65 гривень, а саме: заборгованість за кредитом - 50069,13 гривень, заборгованість за відсотками - 16628,49 гривень, заборгованість по комісії - 21137,03 гривень, сума штрафу - 2400,00 гривень. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 90234,65 гривень, а також витрати по сплаті судового збору. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність суду не надав. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом було встановлено, що між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 500418220 від 02.10.2013 року. Відповідно до умов кредитного договору банк зобов'язався надати відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 51000,00 гривень на споживчі потреби на строк до 03.04.2017 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,99 % річних та комісії у розмірі 1,60 %. 30.09.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» було укладено договір факторингу (з подальшими змінами та доповненнями), відповідно до якого банк відступив ТОВ «Дата Майнінг Груп» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких зазначено у Додатку № 1 до договору, у тому числі до відповідача [PERSON] Відповідач у встановлені кредитним договором строки обов'язки по сплаті заборгованості по кредитному договору не виконав, у зв'язку з чим утворилася заборгованості за кредитом, яка станом на 31.05.2016 року становить 90234,65 гривень, а саме: заборгованість за кредитом - 50069,13 гривень, заборгованість за відсотками - 16628,49 гривень, заборгованість по комісії - 21137,03 гривень, сума штрафу - 2400,00 гривень. Вказана заборгованість підтверджується наданим позивачем розрахунком. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. У відповідності до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк зобов'язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. На підставі п. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Факт виконання банком умов кредитного договору підтверджується матеріалами справи. Таким чином, у судовому засідання встановлено, що кредитор свої зобов'язання за даним кредитним договором виконав. Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Однак, згідно ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно Розпорядження КМУ № 1275-р від 02.12.2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», в переліку міст, де проводиться антитерористична операція, зазначене місто Маріуполь. Так, враховуючи, що відповідач зареєстрований та постійно проживає в місті Маріуполі, нарахування штрафу на суму заборгованості за кредитним договором, починаючи з 14.04.2014 року, є неправомірним. У зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми штрафу у розмірі 2400,00 гривень не підлягають задоволенню, оскільки, відповідно до наданого позивачем розрахунку зазначена сума штрафу була нарахована за останні 12 місяців, тобто після 14.04.2014 року. Враховуючи, що [PERSON] умови кредитного договору не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість, з відповідача слід стягнути на користь позивача: заборгованість за кредитом - 50069,13 гривень, заборгованість за відсотками - 16628,49 гривень, заборгованість по комісії - 21137,03 гривень, а всього - 87834,65 гривень, задовольнивши позов частково. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як вбачається з квитанції про сплату судового збору, розмір судових витрат складає 1392,52 гривень, а тому з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційну до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 87834,65 гривень ?100% : 90234,65 гривень ціни позову = 97 %), тобто 97 % від ціни позову (97 % ? 1392,52 гривень :100% = 1350,74 гривень), що складає 1350,74 гривень. На підставі ст.ст. 526, 610, 612, 614, 615, 651, ст. 1049, ст. 1054 ЦК України, Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»,

Outcome: partial