Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

28 жовтня 2015 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулося до суду з вказаним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22 лютого 2008 року з [PERSON] укладено кредитний договір, згідно якого йому надано кредит в сумі 20000 грн. на споживчі цілі, строком на 36 місяців, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 21% річних. Посилаючись на те, що [PERSON] зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконує, просить стягнути заборгованість по кредитному договору у розмірі 21967 грн. 39 коп. з позичальника [PERSON] та з поручителів за даним кредитним договором [PERSON] і [PERSON] Представник позивача - ПАТ «Державний ощадний банк України» [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, пояснивши, що позичальник неодноразово з січня 2010 року по грудень 2010 року, та у січні 2011 року здійснював платежі в рахунок погашення кредитної заборгованості через касу банку, що є підтвердженням визнання ним свого боргу. Цими діями переривався строк позовної давності по всіх належних по кредитному договору платежах, а тому строк позовної давності для звернення до суду банком не пропущено. Також зазначила, що строк позовної давності по вимогах про стягнення пені та строк позовної давності за договорами поруки збільшено до трьох років. Хоча рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 січня 2010 року сума кредиту стягнута достроково, на теперішній час заборгованість за кредитним договором не погашена у повному обсязі, тому договір своєї дії не припинив і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань по договору. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали. Пояснили, що згідно рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 січня 2010 року з них та з позичальника [PERSON] була стягнута в солідарному порядку заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 23739 грн. 42 коп. За виконавчими документами з їх заробітної плати проведені утримання, а саме: з [PERSON] 13223 грн. 29 коп., з [PERSON] 9461 грн. 61 коп. Оскільки вони виконали обовязок по сплаті заборгованості, покладений на них судом, повторне предявлення вимоги до них вважають безпідставним. Крім того, позивач пропустив шестимісячний строк від дня настання строку виконання основного зобовязання для предявлення вимоги до них, як до поручителів, а тому договори поруки вважають припиненими. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином повісткою. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. З пункту 1.1 копії кредитного договору від 22 лютого 2008 року № 63 вбачається, що відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (після реорганізації - ПАТ «Державний ощадний банк України»), надав [PERSON] кредит в сумі 20000 грн. на споживчі цілі на строк 36 місяців до 21 лютого 2011 року, в обмін на його зобовязання по поверненню кредиту та сплаті процентів у розмірі 21% річних. Погашення кредиту та сплата відсотків повинні були проводитися шляхом здійснення щомісячних платежів згідно графіка в рахунок сплати основного боргу, відсотків та комісійної винагороди. Відповідно до пункту 5.2 договору, при порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, він зобовязаний сплатити на користь банку пеню у розмірі 0,06% від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення. Як спосіб забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором, 22 лютого 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] і [PERSON] були укладені договори поруки, згідно яких останні зобовязалися відповідати перед кредитором за своєчасне та повне виконання [PERSON] зобовязання за кредитним договором, погасити банку заборгованість позичальника за цим договором, в тому числі, заборгованість по кредиту, відсоткам, комісії, неустойку і нанесені збитки. Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 січня 2010 року з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] стягнуто солідарно на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» 23739 грн. 42 коп. в рахунок заборгованості за кредитним договором від 22 лютого 2008 року № 63, з яких: 9683 грн. 31 коп. - заборгованість по основному платежу, 3625 грн. 05 коп. - відсотки, 96 грн. 90 коп. - плата за супроводження кредиту, 1844 грн. 94 коп. - пеня, 8489 грн. 40 коп. - достроково стягнута сума кредиту. Згідно розрахунку, кошти на погашення заборгованості по кредиту, стягнутої за вищевказаним рішенням суду, не надходили своєчасно у повному обсязі, внаслідок чого станом на 01 жовтня 2015 року нарахована заборгованість за відсотками в розмірі 3844 грн. 00 коп. та пеня за період з 01 лютого 2010 року по 01 жовтня 2015 року у розмірі 18123 грн. 39 коп., а всього - 21967 грн. 39 коп. Відповідно до ст. 1054 Цивільного Кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Грошові зобовязання відповідно до вимог ст. 526 ЦК України мають виконуватися належним чином. В разі порушення зобовязання наступають наслідки, визначені ст. 611 ЦК України та умовами договору. Зокрема, кредитор має право вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору, а тому вимоги про стягнення з нього заборгованості за відсотками та пені за цим договором є обґрунтованими. Разом з тим, вимоги про стягнення заборгованості за відсотками та пені з поручителів [PERSON] і [PERSON] суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, і при цьому виходить з наступного. Статтями 553, 554 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку та відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. В договорах поруки зазначено, що вони діють до припинення забезпеченого порукою зобовязання за кредитним договором. Однак така умова не може розглядатися як встановлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Посилання представника позивача на встановлення в договорах поруки строку позовної давності тривалістю три роки суд не приймає до уваги, оскільки строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а є строком існування самого зобовязання поруки, тому і право кредитора, і обовязок поручителя по його закінченню припиняється. Вказане означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, у тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Кредитним договором встановлено його дію до 21 лютого 2011 року. Предявивши позов про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, позивач відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до поручителів протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним в Постанові судової палати у цивільних та господарських справах від 21 січня 2015 р. у справі № 6-190цс14. Оскільки в шестимісячний строк після закінчення цього строку банк не предявив вимоги до поручителів [PERSON] і [PERSON], то договори поруки, укладені з ними, припинили свою дію. З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в частині вимог про стягнення заборгованості за відсотками та пені з позичальника [PERSON] Позовні вимоги до поручителів [PERSON] та [PERSON] суд вважає безпідставними і в їх задоволенні слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved