Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

27.11.2018р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом на домоволодіння (а.с. № 3 - 6). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 30.11.2018р. позовну заяву залишено без руху і позивачці було надано строк для усунення недоліків позову (а.с. № 32). Після усунення представником позивачки - адвокатом Косяченком К.В. (діє на підставі ордеру від 18.12.2018р. - а.с. № 86) недоліків шляхом сплати судового збору, подання уточненої позовної заяви, у якій третьою особою без самостійних вимог на предмет спору визначено Дніпровську міську раду (а.с. № 35-38), ухвалою судді від 21.12.2018р. відкрито провадження у справі і призначено проведення підготовчого засідання (а.с. № 87). Підготовче засідання у справі відповідно до положень ст. 197, п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України проведено 19.02.2019р. (а.с. № 120). В межах підготовчого провадження за клопотанням позивачки ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 21.12.2018р. було витребувані матеріали спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], які надійшли до суду 12.02.2019р. (а.с. № 87, 101-116). В обґрунтування позовних вимог (в уточненій редакції від 19.12.2018р.) позивачка зазначила, що [INFO]. померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді нерухомого майна - домоволодіння, яке складається з літ. А-1 - житловий будинок загальною площею 49,4 кв.м., житловою площею 28,7 кв.м.; під літ. А-1 - погріб; літ. А1-1 - житлова прибудова; літ. А2-1 - прибудова; літ. а-1 - веранда; літ. а - ганок; літ. Б - сарай; літ. В - вбиральня; літ. Г - гараж; літ. Д - гараж; літ. Е - гараж з підвалом; літ. Ж - погріб з шийкою; літ. З - літній душ; літ. И - навіс; літ. К - гараж; літ. Л - літня кухня; літ. л - ганок; №1-13, літ. І - огорожа, хвіртка, колонка, вигрібна яма, вимощення, опорна стінка, сходи, розташованого за адресою: [ADDRESS] За життя [PERSON] не складала заповіт, її батьки померли, сторони у справі є єдиними спадкоємцями першої черги за законом після її смерті. Позивачка своєчасно звернулась до державного нотаріуса Першої ДДНК Заносієнко Н.М. із заявою про прийняття спадщини. Відповідач з заявою про прийняття спадщини не звертався. 15.05.2018р. вона звернулася до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але постановою нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на нерухоме майно. Домоволодіння було збудоване особисто [PERSON] у 1968 році, однак за життя вона не оформила належним чином своє право власності на зазначене домоволодіння. Звертає увагу на те, що з урахуванням роз'яснень ВССУ від 27.09.2012р. №10-1387/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992р., при набутті права власності на такі об'єкти. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992р. індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. З огляду на те, що позивачка не може отримати свідоцтво про право на спадщину, просила визнати за нею право власності на нерухоме майно - домоволодіння, яке складається з літ. А-1 - житловий будинок загальною площею 49,4 кв.м., житловою площею 28,7 кв.м.; під літ. А-1 - погріб; літ. А1-1 - житлова прибудова; літ. А2-1 - прибудова; літ. а-1 - веранда; літ. а - ганок; літ. Б - сарай; літ. В - вбиральня; літ. Г - гараж; літ. Д - гараж; літ. Е - гараж з підвалом; літ. Ж - погріб з шийкою; літ. З - літній душ; літ. И - навіс; літ. К - гараж; літ. Л - літня кухня; літ. л - ганок; №1-13, літ. І - огорожа, хвіртка, колонка, вигрібна яма, вимощення, опорна стінка, сходи, розташованого у [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Відповідач позовні вимоги не визнав. 05.02.2019р. надав відзив на уточнену позовну заяву (а.с. № 97-98), в якому не погодився з тим, що позивачка просить визнати за собою право власності на все домоволодіння, оскільки він також є спадкоємцем першої черги і має право на половину частки у спадковому майні. Просив відмовити у задоволенні вимог про визнання права власності на Ѕ частину домоволодіння. Представник позивачки - адвокат Косяченко К.В. (діє на підставі ордеру від 18.12.2018р. - а.с. № 86), 02.04.2019р. надав заяву, в якій просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, розглянути справу без його участі (а.с. № 125). Відповідач [PERSON] також 02.04.2019р. надав заяву, в якій просив в задоволенні позову відмовити з підстав, визначених у відзиві, справу розглядати без його участі (а.с. № 126). Представник третьої особи - Дніпровської міської ради - [PERSON] (діє на підставі довіреності від 21.12.2018р. - а.с. № 119) в судове засідання не з'явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с №121). 19.02.2019р. надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, у задоволенні позовних вимог відмовити, правових підстав для відмови у позові не зазначив, правом на надання відзиву не скористався (а.с. № 118). За таких обставин, на підставі ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами. Підстав для винесення по справі заочного рішення немає, оскільки відсутня сукупність умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач надав суду відзив на позов, якому буде надана належна оцінка поряд з іншими обставинами у справі, які підлягають з'ясуванню. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за правилами ст.89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Судом встановлені наступні обставини у справі і відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що [INFO]. померла [PERSON] (а.с. № 11). Позивачка [PERSON] і відповідач [PERSON] є дітьми померлої [PERSON], їх родинний зв'язок підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу матір'ю, яка мала дівоче прізвище «Залепа» з [PERSON] у 1967 році (а.с. № 13), свідоцтвом про укладення шлюбу нею ж шлюбу з [PERSON] у 1993 році, свідоцтвом про народження [PERSON] (відповідача) (а.с. № 114), свідоцтвом про народження [PERSON] (позивачки) (а.с. № 16), свідоцтвом про укладення нею шлюбу з [PERSON] у 1994 році (а.с. № 19). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння, яке складається з літ. А-1 - житловий будинок загальною площею 49,4 кв.м., житловою площею 28,7 кв.м.; під літ. А-1 - погріб; літ. А1-1 - житлова прибудова; літ. А2-1 - прибудова; літ. а-1 - веранда; літ. а - ганок; літ. Б - сарай; літ. В - вбиральня; літ. Г - гараж; літ. Д - гараж; літ. Е - гараж з підвалом; літ. Ж - погріб з шийкою; літ. З - літній душ; літ. И - навіс; літ. К - гараж; літ. Л - літня кухня; літ. л - ганок; №1-13, літ. І - огорожа, хвіртка, колонка, вигрібна яма, вимощення, опорна стінка, сходи, розташованого за адресою: м. Дніпро (м. Дніпропетровськ), вул. Писарева, буд. 28, що видно з технічного паспорта, складеного на її замовлення 15.02.2002р. КП «Дніпропетровське МБТІ». Як вбачається з технічного паспорта, виготовленого на ім'я [PERSON], будинок був збудований у 1968 році, господарські прибудови до нього збудовані у період з 1977р. по 1990р. (а.с. № 24). Отже, домоволодіння було збудоване [PERSON] у 1968 році, що підтверджується також актом обстеження індивідуального житлового будинку від 18.02.1970р. (а.с. № 26). За життя [PERSON] не оформила право власності на домоволодіння. Сторони у справі є єдиними спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, позивачка у встановлений законом шестимісячний строк, а саме 07.03.2013р., звернулась до державного нотаріуса Першої дніпровської ДНК Заносієнко Н.М. із заявою про прийняття спадщини (а.с. № 103). Того ж дня, тобто своєчасно, із заявою про прийняття спадщини звернувся і відповідач [PERSON] (а.с. № 115). Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, якщо вони за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, не змінили розмір частки у спадщині когось із них. З урахуванням приписів ч. 1, 3 ст. 1267 ЦК України, оскільки сторони не уклали письмової угоди про зміну розміру часток, обидва спадкоємця - [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON] є такими, що прийняли спадщину порівну - у вигляді Ѕ частини спірного домоволодіння кожний. 15.05.2018р. позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але постановою державного нотаріуса Першої ДДНК Заносієнко Н.М. від 15.05.2018р. їй було відмовлено у видачі свідоцтва, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на нерухоме майно, а також у зв'язку з тим, що згідно довідки КП «Дніпропетровське МБТІ» від 30.06.2017р. № 8555 в матеріалах інвентаризаційної справи станом на 31.12.2012р. відсутні відомості про право власності на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. № 55). На замовлення позивачки 14.12.2018р. інженером з інвентаризації ФОП [PERSON] було складено технічний паспорт на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. № 56-60). Також ФОП [PERSON] складено акт від 14.12.2018р., яким засвідчено, що на підставі Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001р. № 127, зареєстрованого в МЮУ 10.07.2001р. за № 582/5773, з подальшими змінами: п. 3.2. не належать до самочинного будівництва: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05.08.1992р.; зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд, навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, свердловин, криниць, люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, відкритих басейнів та басейнів із накриттям полегшеної конструкції, погребів, входів в погреби, підпірних стін, воріт, хвірток, приямків, терас, ганків. Відповідно до п. 10, матеріали конструктивних елементів та рік побудови будинків, господарських будівель і споруд вказує замовник, що відображається і абрисі (ескізі) та засвідчується його підписом. У зв'язку з чим, на теперішній час будівлі та споруди домоволодіння [ADDRESS] не є самочинно побудованими. Визначено, що в житловому будинку літ. А-1 вважається житловою площею 28,7 кв.м, загальною площею 49,4 кв.м., сарай літ. Б, вбиральня літ. В, гараж літ. Г, гараж літ. Д, гараж з підвалом літ. Е, погріб з шийкою літ. Ж, літній душ літ. З, навіс літ. И, гараж літ. К, літня кухня літ. Л, споруди № 1-13, І (а.с. № 61). Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012р. №10-1387/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування», вбачається, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004р., державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесенням відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно ч.ч.1, 2 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992р. №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто до 05.08.1992р. не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень ЦК України та нормативних актів вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватні житлові будинки, збудовані до 05.08.1992р., при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011р. №40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 05.08.1992р.»). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992р. індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012р. №40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»). Відповідно до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001р. №127, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05.08.1992р. не належать до самочинного будівництва. Відповідно до листа Міністерства юстиції України від 19.10.2007р. №19-39-827 «Щодо надання роз'яснення деяких питань законодавства, пов'язаних з державною реєстрацією прав власності на нерухоме майно», у разі визнання (у визначених випадках) права власності на нерухоме майно судом, єдиним можливим документом, що підтверджує виникнення права власності на новостворене нерухоме майно, є рішення суду. Саме таке рішення суду подається для державної реєстрації прав на нерухоме майно. При цьому документи, що підтверджують прийняття нерухомого майна до експлуатації, не вимагаються. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.ст. 1218, 1220 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, тобто на момент смерті спадкодавця, і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно зі ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно зі ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та з гідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив його державної реєстрації. У п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. З огляду на наявність у спадковій справі постанови державного нотаріуса Першої ДДНК Заносієнко Н.М. від 15.05.2018р. про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с. № 21), суд вважає, що позивачем доведені підстави звернення до суду із позовом про визнання права власності у порядку спадкування. Разом із тим, суд доходить висновку, що позовні вимоги мають бути задоволені лише частково - шляхом визнання за [PERSON] в порядку спадкування за законом права власності лише на Ѕ частку домоволодіння, оскільки відповідач [PERSON] також є спадкоємцем першої черги і є таким, що прийняв спадщину у порядку ст.ст. 1269, 1270, 1272 ЦК України, оскільки своєчасно звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і не відкликав її. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За приписами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За змістом листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування року» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Позивачка звернулася до суду через об'єктивні обставин, незалежні від її волі, які позбавляють можливості оформити спадкові права і отримати у спадщину належну їй частку домоволодіння, а тому, з урахуванням принципу верховенства права, її право підлягає захисту. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позовні вимоги задоволені частково, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеній частині позовних вимог в сумі 2 620грн. сплаченого судового збору (а.с. № 2, 35), виходячи з розрахунку (4 535грн.20коп. + 704грн.80коп. = 5 240грн. :2 = 2 620грн.). На підставі викладеного та

Outcome: partial