Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

27 травня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 03 жовтня 2013 року. В судове засідання представник позивача не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує повністю, не заперечив проти заочного розгляду справи. Зазначив, що відповідно до умов договору [PERSON] отримав кредит в розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Свої зобов`язання за кредитним договором банк виконав в повному обсязі. Відповідач свої зобов`язання за фактичне використання кредиту та погашення кредиту не виконував, істотно порушивши умови договору, внаслідок чого станом на 23 квітня 2019 року заборгованість перед банком становить 12110,28 грн. Відповідач в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву в якій позов визнав частково, просить зменшити розмір пені, відмовити в позові в частині стягнення штрафів, справу розглянути без його участі. Суд, дослідивши надані докази в межах позовних вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Встановлено, що між сторонами 03 жовтня 2013 року укладено кредитний договір, за яким АТ КБ «Приватбанк» зобов`язувався надати грошовий кредит, а [PERSON] повернути отримані в кредит грошові кошти в строки, вказані в договорі та сплатити кредитору проценти, нараховані в період всього терміну використання грошових коштів. (а.с.10,11). Свої зобов`язання за договором відповідач виконував неналежним чином, порушуючи графік розрахунків, внаслідок чого станом на 24 квітня 2019 року утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку позивача, становить 12110 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту - 0,00 грн.; заборгованість за простроченим тілом кредиту - 747,09 грн., заборгованість по нарахованим відсоткам - 0,00 грн.; заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання - 7672,29 грн.; пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 2638,03 грн.; а також 500 грн. штрафу (фіксованої частини) та 552,87 грн. штрафу (процентної складової) (а.с.6-9). Розмір заборгованості позичальником на спростований. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Стаття 527 ЦК України визначає, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст. 13 та ст. 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом з тим, у задоволенні вимог про стягнення штрафу (фіксована частина) - 500 грн. та 552,87 грн. (процентна складова) слід відмовити, оскільки відповідно до ч.2 ст.549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов`язання. Оскільки умови договору передбачають різні види цивільно-правової відповідальності (пеню та штраф) за несвоєчасне погашення заборгованості (за порушення строків внесення платежів), то одночасне застосування таких заходів відповідальності свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а тому вимоги щодо стягнення штрафу задоволенню не підлягають. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15. Згідно із ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 3 ст.551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.5 ст.12 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Відповідна правова позиція Верховного Суду України з приводу даних правовідносин, викладена у постанові від 03 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14. Оскільки розмір пені ( 10310,32 грн.), значно перевищує розмір збитків( 747,09 грн.), тому суд вважає за необхідне зменшити розмір пені до 747,09 грн. Таким чином з відповідача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 1494,18 грн. а саме: заборгованість за простроченим тілом кредиту - 747,09 грн. та заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання - 747,09 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 237,02 грн.

Outcome: partial