overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

28 жовтня 2014 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що проживала з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1 лютого 2007 року по 1 липня 2014 року. Від сумісного проживання вони мають малолітню дочку, [PERSON], [INFO]. Відповідач з родиною не проживає, на утримання дитини матеріально не допомагає, тому просила стягнути з нього на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісяця до повноліття дочки. У судовому засіданні позивачка підтримала заявлені вимоги, посилаючись на ті ж обставини, що й у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не явився, подав заяву, в якій позов визнав повністю та не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дочки в розмірі 1/4 частини його доходу. З'ясувавши у попередньому судовому засіданні вказану позицію сторін, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявністю для того законних підстав, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1 лютого 2007 року по 1 липня 2014 року, і мають малолітню дочку, [PERSON], [INFO]. Відповідач з родиною не проживає, та не виконує своїх обов'язків по утриманню дитини, передбачених ст.180 Сімейного кодексу України. Тому, з нього повинні бути стягнені аліменти в судовому порядку у відповідності зі ст.181 ч.3 Сімейного кодексу України. Суд вважає, що розмір стягуваних з нього аліментів повинен складати 1/4 частину від його доходу. Визначаючи такий розмір аліментів, суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини, відповідача. На підставі ст.ст.180-183,191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

28 жовтня 2014 року [PERSON]. звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], в звязку з його навчанням у Тернопільському національному університеті імені Івана Пулюя в розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і по 30 червня 2016 року.. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що син перебуває на її утриманні, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідач працює і спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини. В судове засідання позивачка не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. В судове засідання відповідач не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому ст. 174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

28 жовтня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, вказуючи, що [INFO] померла її мати, [PERSON], після її смерті відкрилась спадщина у виді Сертифікату на право на земельну частку (пай), яку вона має намір успадкувати за законом, проте не має можливості оформити спадщину через пропуск строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивачка в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, проте голова Очеретнянської сільської ради - Кулик В.І. телефонограмою суд повідомив, що не має можливості з'явитися в судове засідання, просив розглянути справу у відсутності представника, не заперечував проти задоволення позовних вимог. З'ясувавши обставини справи та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Дані правовідносини у системному зв'язку регулюються: - ч.1 ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка передбачає право на ефективне мирне володіння майном; - ст.328 ЦК України, за змістом якої фізична або юридична особа може набути право власності на підставах, що не заборонені законом; - ст.1218 ЦК України, відповідно до якої до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 333, 548, 549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) в передбачений шестимісячний строк позивачка успадкувала предмети домашнього вжитку, вступила в управління (володіння) спадковим майном. Провела ремонт житлового будинку, господарських будівель, взяла в своє володіння сертифікат на право на земельну частку (пай). Оскільки в судовому засіданні беззаперечно доведено, що [PERSON], яка померла [INFO], після смерті залишилась спадщина у виді Сертифікату на право на земельну частку (пай), яку [PERSON] має намір успадкувати за законом, інших спадкоємців не має, то з метою захисту майнових прав позивачки, необхідно визнати за нею право власності на Сертифікат на право на земельну частку (пай).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

28 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який обґрунтовує тим, що 14 лютого 2009 року в відділі реєстрації актів цивільного стану Камінь-Каширського районного управління юстиції Волинської області зареєструвала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу 11 серпня 2009 року в них народилася дочка [PERSON]. Подружнє життя не склалося через несумісність характерів сторін, різних поглядів на життя, відсутність взаєморозуміння та довіри. Відповідач час від часу зловживає спиртними напоями, через що постійно виникають сварки. Шлюбні відносини припинилися близько трьох років тому і відновлені бути не можуть, через що дальше збереження сім’ї стало неможливим. Посилаючись на зазначені обставини, просить шлюб з відповідачем розірвати та залишити їй шлюбне прізвище [PERSON]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги з мотивів, викладених в заяві, підтримала повністю. Вважає, що дальше збереження сім’ї з відповідачем є неможливим, шлюб носить формальний характер, а тому просить його розірвати та залишити їй шлюбне прізвище. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з’явився і не повідомив суд про причини неявки, хоча у встановленому законом порядку був повідомлений про час і місце слухання справи, заперечень проти позову не подав. Враховуючи наведене, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підставним і таким, що підлягає до задоволення. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що сторони не бажають зберегти сім’ю і для цього не приймають ніяких заходів, що тривалий час вони не підтримують сімейних відносин, позивач наполягає на розірванні шлюбу, вважаючи, що сім’я розпалась, відповідач в судове засідання не з’явився і не подав будь-яких заперечень проти позову, що свідчить про його байдужість та небажання зберегти сім’ю, а тому суд вважає, що дальше збереження подружжям шлюбу є недоцільним, оскільки стосунки між ними істотно суперечать їх інтересам та інтересам дитини, а тому є всі підстави шлюб розірвати. Згідно зі ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За вибором позивача суд залишає їй шлюбне прізвище [PERSON]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

28 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб зареєстрований між нею та [PERSON] В своїй заяві зазначила, що 03 грудня 2010 року було зареєстровано їх з відповідачем шлюб. [INFO] року народилась їх донька - [PERSON]. Проте шлюбні стосунки між нею та відповідачем не склалися та були припинені. Вважає, що сумісне життя і збереження шлюбу неможливе, тому звернулася до суду із цим позовом. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але в поданій нею до суду заяві позовні вимоги підтримала, вважала що примирення між ними неможливе, та просила справу розглянути у її відсутність. У разі розірвання шлюбу, просила залишити прізвище, обране під час державної реєстрації шлюбу «[PERSON]». Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належно за зареєстрованим місцем проживання, у зв'язку з чим суд вважає можливим розгляд справи у йог відсутність. Відповідно до свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, сторони зареєстрували шлюб 03 грудня 2010 року, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було здійснено актовий запис про шлюб за №676. Під час державної реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Проте шлюбні стосунки між ними не склалися та сторони фактично припинили шлюбні відносини, і мешкають окремо один від одного. Згідно копії свідоцтва про народження, сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з матір'ю (а.с. 6, 8). Спір між сторонами про розподіл спільного майна на час розгляду справи та місця проживання їх дитини відсутній. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. За встановлених обставин суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, що має істотне значення і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, має бути розірвано. Відповідно до ст. 88 ЦПК країни, з відповідача належить стягнути на користь позивачки понесені нею та документально підтверджені судові витрати по справі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

28 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини - [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини усіх його видів доходу, посилаючись на те, що син знаходиться на її утриманні, а відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на його утримання не надає. В судовому засіданні позивач наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом оголошення в пресі. Тому відповідно до вимог ст.ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України суд проводить заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення учасника процесу, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження батьком малолітнього [PERSON], [INFO] є відповідач, який матеріальної допомоги сину не надає. Вказані обставини підтверджуються: свідоцтвом про народження дитини; поясненнями позивача. Розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на утримання малолітньої дитини суд, відповідно до вимог ст.ст. 182, 184 СК України, визначає в твердій грошовій сумі - 500 грн. щомісячно. При цьому враховується стан здоров'я, матеріальне, сімейне становище дитини, відповідача та позивачки. Зокрема судом враховано, що відповідач є працездатним, але відомостей про його регулярний дохід в матеріалах справи немає. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судові витрати становлять 483,60 грн. (243,60 грн. судового збору та 240 грн. вартість оголошення в пресі про виклик відповідача) та відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягають до стягнення з відповідача.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

28 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу із нарахованих, але не сплачених аліментів на утримання неповнолітніх дітей, та пені за несплату аліментів. За заявою позивачки ухвалою судді від 02 грудня 2014 року тимчасово обмежено [PERSON] у праві виїзду за межі України до сплати боргу з аліментів на користь [PERSON] 19 січня 2015 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про скасування ухвали про забезпечення позову. Адвокат відповідача в суді заяву підтримує. Позивачка та її представник проти задоволення заяви заперечують, представник третьої особи покладається на розсуд суду. Відповідно до ч.3 ст.154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом види забезпечення позову. Перелік останніх визначено ст..152 ЦПК України. Серед видів такого забезпечення у ст.152 ЦПК не передбачено вжиття судом тимчасового обмеження особи в праві виїзду за межі України. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України суди не можуть застосовувати зазначений спосіб забезпечення позову на стадії розгляду цивільної справи про стягнення заборгованості та виконання інших зобов'язань, оскільки це порушує норми ЦПК та свідчить про вихід суду за межі своїх процесуальних повноважень, порушення принципу верховенства права, а вирішення судами питання про обмеження у виїзді за межі України можливе тільки в порядку, визначеному ст..377-1 ЦПК України та за поданням державного виконавця у зв'язку з ухиленням боржника від виконання судового рішення. З огляду на встановлені обставини та правові положення заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

28 жовтня 2014 року до Іллічівського міського суду Одеської області звернулась [PERSON] з зазначеним позовом (а.с.2). Свій позов позивач аргументує тим, що вона знаходиться в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 2007 року. В шлюбі у них народилась донька, [INFO]. На теперішній час дитина проживає разом з позивачкою, знаходиться на повному її утриманні, відповідач добровільно своєї допомоги не надає. [PERSON] працює, зобов'язань по аліментах не має. Просить суд стягнути з [PERSON], [INFO] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], щомісячно, у розмірі ? з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову, тобто 28 жовтня 2014 року та до досягнення повноліття донькою [PERSON], а саме до [INFO]. Позивач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи була сповіщена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала (а.с.10). Відповідач в судове засідання не явився про слухання справи сповіщений належним чином, про причини неявки не сповістив (а.с.9,12). Так як відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи та від нього не надійшло заперечень проти позову, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечувала проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши та перевіривши докази встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER], [PERSON], [INFO], батьком приходиться [PERSON] та матір'ю [PERSON] (а.с.6). Нормою ст.180 СК України передбачається «що батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття». У відповідності зі ст.182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище й стан здоров'я дітей та платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків, дружини. Згідно ч.1 ст.183 СК України передбачає, що судом визначається частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дітей. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

28 жовтня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1968р.н., який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 27.10.2014р. о 21 год. 30 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, 27.10.2014р. о 21 год. 30 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Лотаковим міської лікарні № 14. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий хворим себе не вважає, скарг не виказує, емоційно неадекватний, без почуття дистанції, напружений, збентежений, злобний, до чогось прислуховується, погрожує. Не критичний до свого стану. Мислення паралогічне. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма, галюцінаторно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

28 жовтня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 27.10.2014р. о 12 год. 35 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 27.10.2014р. о 12 год. 35 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Онацькою Т.С. ЦМЛ м. Тернівка. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий знаходиться в стані психомоторного збудження. Виказує маячні ідеї переслідування, впливу на адресу матері, брата, батька. Погрожує матері і брату расправою. Психічно хворим себе не вважає. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма, галюцінаторно-маячний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

28 жовтня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 27.10.2014р. о 9 год. 44 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 27.10.2014р. о 9 год. 44 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Всеславська О.М. міської лікарні №14. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворого виражений когнітивний дефіцит, агресивний, відмовляється від їжі. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - судинна деменція. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved