Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

27 січня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що з відповідачем по справі вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 28.11.2008 року, від якого мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та знаходяться на її утриманні. Сімейні стосунки не підтримують з жовтня 2013 року. Відповідач працює на ТОВ «ШБК «Донецькшахтопроходка», має стабільний дохід, але від утримання неповнолітньої дитини ухиляється, добровільної матеріальної допомоги не надає, а тому позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, зазначивши, що він не має можливості сплачувати на утримання дитини 1/4 частини усіх видів заробітку, т.я. відповідач сплачує кредит, який був отриманий в період спільного проживання з позивачкою, згоден сплачувати аліменти на користь позивача на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, з'ясувавши обставини справи та дослідивши докази у їх сукупності , суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у шлюбі з 28.11.2008 року, зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області (а.с. 5). Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні (а.с. 6). Сімейні стосунки не підтримують з жовтня 2013 року. Відповідач працює на ТОВ «ШБК «Донецькшахтопроходка», має стабільний дохід, але добровільної матеріальної допомоги не надає (а.с. 16). Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна з сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами, які беруть участь по справі. Відповідно до ст.213 ЦПУ України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні . Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вжити таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст.1 ч.2,3 глави 1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (учинено у м. Страсбург 25 січня 1996 р., реєстраційний код 37216/2006 ) предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей -підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосується. Для цілей цієї Конвенції розгляд судовим органом справ, що стосується дітей , визначається розглядом сімейних справ , зокрема тих , що пов'язані зі здійсненням батьками своєї відповідальності, наприклад стосовно місця проживання дітей та доступу до них. Статтею 2 глави 1 зазначеної Конвенції визначено термін «суб'єкти батьківської відповідальності » - батьки та інші особи чи органи , які мають здійснювати частково або повністю батьківську відповідальність . Відповідно до ст.ст.3,7,8,18,19 Конвенції про права дитини (ратифіковано Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.91 )в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Дитина з моменту народження має право на піклування своїх батьків. мала громадянства. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини, докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства » батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину , піклуватися про її здоров'я , фізичний, духовний і моральний розвиток . У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та від вказаного обов'язку не звільняються особи, позбавлені батьківських прав, що передбачено ч.2 ст.166 СК України. В судовому засіданні встановлено, що відповідач добровільно матеріальної допомоги, передбаченої ст.180 СК України, на утримання дитини не надає. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В судовому позивач [PERSON] погодилась на отримання аліментів на свою користь на утримання сина [PERSON], [INFO] , в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку, у зв'язку з тим, що відповідач дійсно сплачує кредит, який був отриманий в період спільного проживання у шлюбі. Суд вважає, що той факт, що між позивачем та відповідачем є невирішені питання по сплаті кредиту, який був отриманий в шлюбу, а також того, що позивач погодилась на отримання аліментів на свою користь на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/6 частини всіх видів доходу , є підставою для часткового задоволення позовних вимог позивача. З урахуванням вимог ст. ст. 180-183 Сімейного Кодексу України, а також того, що відповідачем до суду не надано доказів неможливості виплати аліментів на утримання дитини , ураховуючи матеріальне становище та стан здоров'я відповідача- працює, має стабільний дохід, відсутності на утриманні відповідача іншої дитини, ураховуючи матеріальне становище позивача та відповідача , стан здоров'я дитини, суд вважає, що відповідач може виплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня подання заяви до досягнення дитиною повноліття, внаслідок чого будуть гарантовані права дитини на належне утримання з боку відповідача.

Outcome: partial