Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

27 лютого 2019 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання незаконним та скасування наказу № 6-к від 31.01.2019 року про звільнення та поновлення на посаді начальника відділу з безпеки, режиму та охорони майна АТ «Оріана», стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди у розмірі 100\~000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 31.01.2019 року позивача звільнено з посади начальника відділу з безпеки, режиму та охорони майна АТ «Оріана» у зв`язку із відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці, згідно п. 6 ст. 36 КЗпП України, про що зроблено запис у трудовій книжці. 30.11.2018 року позивача було ознайомлено з наказом Про зміну структури управління АТ «Оріана» та запропоновано йому посаду фахівця з організації майнової безпеки відділу матеріально-технічного забезпечення та збереження майна. Позивач відмовився від запропонованої посади бо його не ознайомлено з посадовою інструкцією та посадовими обов`язками, а також посада начальника відноситься до категорії «керівники», а посада фахівця до категорії «фахівці». Також вважає, що фактично зміни істотних умов праці не було, структуру АТ «Оріана» повністю змінено та головою правління тільки 14.12.2018 року подано на затвердження наглядовій раді, а тому наказ про зміну структури управління АТ «Оріана» є передчасним. Такими діями відповідач позивачу завдано моральних страждань, які позивач оцінює в 100\~000 грн. Відповідач не погодився із позовними вимогами позивача та подав відзив в якому вказав, що відповідно до наказу № 56 від 30.11.2018 року по АТ «Оріана» проведено зміну організації виробництва і праці (зміна структури виробництва). Посаду начальника відділу з безпеки, режиму та охорони майна ліквідовано та в новому штатному розкладі з 01.02.2019 року створено посаду фахівця із організації майнової безпеки відділу матеріально-технічного забезпечення т збереження майна. Позивачу запропоновано зайняти вказану посаду, але він відмовився від посади, що підтверджується актом. В присутності в.о. голови правління Савчука О.Є., головного бухгалтера [PERSON] та фахівця з кадрової роботи [PERSON] позивачу було запропоновано інші вакантні посади, які будуть з 01.02.2019 року, а саме:заступник генерального директора з фінансів, заступник генерального директора з загальних питань, начальник господарського відділу, але позивач також відмовився від вказаних посад. 27 березня 2019 року позивач подав відповідь на відзив в якій зазначив, що твердження відповідача про те, що йому пропонувались посади заступника генерального директора, начальника господарського відділу є недостовірним. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з мотивів наведених в позовній заяві, просили позов задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити з мотивів наведених у відзиві. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. [PERSON] працював в АТ «Оріана» на посаді начальника відділу з безпеки режиму та охорони майна, що підтверджується копією трудової книжки позивача. 31 січня 2019 року позивача звільнено з роботи згідно з п. 6 ст. 36 КЗпП у зв`язку із відмовою від продовження роботи внаслідок змін істотних умов праці, що підтверджується копією наказу № 6-к від 31.01.2019 року (а.с.32). Вказаний наказ позивач вважає незаконним, просить наказ скасувати та поновити його на посаді начальника відділу з безпеки, режиму та охорони майна АТ «Оріана». Звільненню позивачу передували зміни в організації виробництва і праці АТ «Оріана» Відповідно до наказу № 56 від 30.11.2018 року в АТ «Оріана» проведено зміну організації виробництва і праці (змінено структуру виробництва). Введено з 01.02.2019 року в дію новий штатний розклад АТ «Оріана» (а.с.29). В штатному розкладі працівників АТ «Оріана» з 01.02.2019 року відсутній відділ з безпеки, режиму та охорони майна начальником якого працював позивач. Посаду начальника відділу з безпеки, режиму та охорони майна ліквідовано та в новому штатному розкладі з 01.02.2019 року створено посаду фахівець із організації майнової безпеки відділу з матеріально-технічного забезпечення та збереження майна. Позивачу було запропоновано зайняти вакантну посаду про щ він розписався в акті про ознайомлення з наказом № 56 від 30.11.2018 року та відмовився від вказаної посади (а.с.30). В судовому засіданні позивач пояснив, що вказана посада йому не підходить оскільки він працював начальником відділу, був керівником і не хоче працювати фахівцем. Крім того, його не ознайомлено з обов`язками та посадовою інструкцією. Але, вказані твердження позивача є не зовсім обґрунтовані,Ж оскільки ознайомлення з посадовою інструкцією пі розписку здійснюється вже після того як особа прийнята на посаду, а не перед тим. Щодо твердження представника відповідача про те, що позивачу також було запропоновано інші посади на підприємстві, зокрема посади заступника генерального директора, начальника господарського відділу та вказаний факт підтверджується копією акту від 30.11.2018 року, то суд вважає такі твердження не обґрунтованими, оскільки підпису позивача на акті немає (а.с.31). Але, як встановлено судом із пояснень позивача та представника відповідача позивачу було надано можливість залишитись працювати на підприємстві, але позивач погоджується працювати тільки на керівній посаді, не зважаючи на те, що заробітна плата на посаді фахівця із організації майнової безпеки відділу з матеріально-технічного забезпечення та збереження майна є більшою на 50 грн. ніж його заробітна плата на посаді начальника відділу з безпеки, режиму та охорони майна. У зв`язку з тим, що посада позивача ліквідовано у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці підприємства, позивач на іншу запропоновану посаду не погодився, його було звільнено з роботи на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до п. 6 ст. 36 КЗпП підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці. Відповідно до ст. 32 КЗпП у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за\~пунктом 6 статті 36цього Кодексу. Вказаних вимог законодавства відповідачем було дотримано, позивача повідомлено за два місяці, на продовження роботи за іншою посадою та інших умов праці позивач не погодився. В п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», зазначено, що припинення трудового договору за п.6 ст.36 КЗпП при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обгрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо). Посилання позивача на те, що структурна схема АТ «Оріана» затверджена наглядовою радою АТ «Оріана» 28.12.2018 року (а.с.55) не може бути підставою для скасування наказу про звільнення, оскільки не впливає на права позивача. Отже, при звільненні позивача відповідачем дотримано вимог законодавства про працю, а тому підстав для скасування наказу та поновлення позивача на роботі, стягнення грошових коштів за час вимушеного прогулу не має. За змістом ст. 237-1 КзПП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В ході розгляду справи судом не встановлено порушення роботодавцем законних прав позивача, тому вимога про відшкодування моральної шкоди не містить правових підстав для її задоволення. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу кожна особа має право звернутися до суду (ч. 1 ст. 16 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа\~має право\~в порядку,\~встановленому цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~законних інтересів. Справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України являється завданням цивільного судочинства. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. У судовому засіданні позивач не довів факту порушення його трудових прав відповідачем. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 32, 36, 237-1 Кодексу законів про працю України,

Outcome: dismissed