Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

28.01.2014р. до суду надійшла позовна заява [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування жилим приміщенням та зобов'язання не чинити перешкод в користуванні. 17.03.2014р. позивачі [PERSON], [PERSON] уточнили свої позовні вимоги до відповідача [PERSON], просили визнати за ними право користування жилим приміщенням квартирою [ADDRESS], встановити порядок користування цією квартирою, виділивши їм в користування кімнату №2-а, площею 11,3 кв.м., відповідачеві житлову кімнату площею 18,3кв.м, підсобні приміщення квартири, кухню, ванну кімнату залишити в загальному користуванні, зобов'язавши відповідача не чинити їм перешкод в користуванні цією квартирою, вселити [PERSON] до зазначеної квартири. В обґрунтування уточненого позову позивачі зазначили, що з відповідачем [PERSON], [PERSON] перебувала в шлюбі з 30 листопада 1985 року по 17 листопада 2000 року. 3а період шлюбу ними була придбана квартира [ADDRESS]. Ця квартира належить їм(позивачам [PERSON], [PERSON]) та відповідачу [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності, виданого відділом по приватизації Треста «Красноармійськшахтобуд» від 15.05.1995 року. Квартира складається з 2-кімнат у тому числі: №1 житлова-зала, №2 житлова-відпочивальня (спальня), кухня-№3, санвузол (ванна, туалет) №4, коридор-№5 балкон-№6. Вони постійно мешкали в цій квартирі. З липня 2009 року відповідач, став чинити їм перешкоди в проживанні та користуванні їх власністю, між ними ( позивачами) та відповідачем склалися неприязні відносини. Відповідач замінив замки на вхідних дверях вищевказаного житлового приміщення (квартири), не дає ключі, та чинить перешкоди, в користуванні квартирою. Не бажає добровільно виділити їм для проживання житлову площу (кімнату). Відповідач позбавив їх права користування, та мешкання в даному житловому приміщені. Іншого жилого приміщення у позивача [PERSON] немає і він вимушений тимчасово мешкати за іншою адресою. Згідно Конституції України та відповідно до Житлового кодексу України і Цивільного кодексу України, вони, як громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, та не можуть бути позбавлені права користування жилим приміщенням крім випадків, передбачених законодавством України. Враховуючи викладене позивачі просять визнати за [PERSON], [PERSON] право користування, жилим приміщенням квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Встановити порядок користування жилим приміщенням квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], виділивши [PERSON], [PERSON] житлову кімнату житлову №2-а, площею 11,3 кв.м, а кімнату житлову №1, площею 18,3кв.м - відповідачу [PERSON]. Підсобні приміщення квартири, кухню, ванну кімнату, коридор, балкон залишити в загальному користуванні. Зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити [PERSON], [PERSON], перешкод у користуванні, жилим приміщенням (квартирою), виділеною кімнатою та підсобними приміщеннями квартири. Вселити [PERSON] до квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] підтримали уточнені позовні вимоги і просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні від 16.04.2014 року змінені позовні вимоги визнав в повному обсязі . Суд, заслухавши пояснення сторін, свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що квартира [ADDRESS], загальною площею 43,3 кв.м., є спільною сумісною власністю та належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом по приватизації Тресту «Красноармійськшахтобуд» від 15.05.1995 року.(а.с.41) Згідно технічного паспорту на спірну квартиру, вона складається з 2- х житлових кімнат площею 11,3 кв. м. та 18,3 кв.м, кухні площею 6,0 кв. м., ванної кімнати - 2,9 кв.м, передпокою-2,2 кв.м, вбудованої шафи -1,7 кв. м..(а.с. 43-44). Згідно довідки, наданої КП «КЦЄЗ» від 26.11.2013р. в зазначеній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON].(а.с.4). Із пояснень позивачів, Акту обстеження спірної квартири від 26.11.2013р., наданого суду КП КЦЕЗ (а.с.7), вбачається, що відповідач [PERSON] на надає доступ до квартири [ADDRESS] власникам [PERSON] та [PERSON] , що підтвердила в судовому засіданні і свідок [PERSON] Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок ( частину будинку), квартиру , користуються ним(нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.155 ЖК України жилі будинки(квартири), що є у власності громадян, не можу бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком( квартирою), крім випадків, установлених законодавством України. Статтею 316 ЦК України визначено поняття права власності, зокрема правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до вимог закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.317 ЖК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 355 ЦК України визначено поняття спільної сумісної власності, зокрема майно, що є у власності двох або більше осіб( співвласників), належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно). Оскільки судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить позивачам [PERSON], [PERSON] та відповідачеві [PERSON], а відповідач [PERSON] чинить перешкоди позивачам в користуванні квартирою, змінивши замки на вхідних дверях, суд вважає, що вимоги позивачів в частині зобов'язання відповідача [PERSON] не чинити перешкод в користуванні спірним житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], надавши ключі від спірної квартири, є законними на обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Крім того, суд вважає за необхідне вселити позивача [PERSON] до спірної квартири, оскільки відповідач чинить перепони позивачеві, щодо користування квартирою, не надавши йому ключі від вхідних дверей квартири, що є їх спільною сумісною власністю . Щодо вимог позивача про визнання за позивачами права користування спірною квартирою та встановлення порядку користування спірною квартирою, то з врахуванням вимог закону, пояснень сторін, даних в судовому засіданні,суд вважає, що вони не підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивачі є співвласниками спірної квартири, права користування цією квартирою їх ніхто не позбавляв(рішення суду з цього питання не виносилось), отже вимоги їх в цій частині є такими, що суперечать нормам цивільного та житлового законодавства, а тому в їх задоволенні слід відмовити. Не відповідають вимогам закону вимоги позивачів про встановлення порядку користування спірною квартирою, зокрема про виділ [PERSON], [PERSON] житлову кімнати площею 11,3кв.м, відповідачеві [PERSON] - житлової кімнати площею 18,3кв.м.; підсобних приміщень квартири, кухні, ванної кімнати, коридору та балкону залишити в загальному користуванні. Постановою Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської Ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року №470 Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР( Із змінами, внесеними згідно з Постановами РМ N 241 від 03.07.86 N 24 від 28.01.88 N 69 від 25.03.91 Постановами КМ N 41 від 14.06.91 N 114 від 06.03.92 N 848 від 11.10.93 N 467 від 08.07.94 N 897 від 09.11.95 N 238 від 11.03.2011 N 365 від 06.04.2011 N 955 від 25.12.2013) зокрема п 52 передбачено: при наданні жилих приміщень в користування не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі старшими за 9 років, крім подружжя, а також особами, які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв'язку з чим вони не можуть проживати в одній кімнаті з членами своєї сім'ї. Оскільки позивачі не є подружжям, а є матір'ю та дорослим сином, суд вважає недопустимим виділення їм в користування житлової кімнати площею 11,3 кв. м. При цьому судом також враховується розмір житлової кімнати, який є значно меншим ніж передбачено санітарними нормами для кожного позивача.

Outcome: partial