Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

27 березня 2015 року [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] з наступними вимогами: розірвати шлюб, укладений між сторонами та зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області 03 лютого 2011 року, актовий запис №12, залишивши їй на виховання малолітнього сина [PERSON], [INFO]; та стягнути з відповідача в її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (одної тисячі) грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Згідно з доводами позивачки сімейне життя з відповідачем не склалося через те, що останній зловживає алкогольними напоями, нерідко застосовує відносно неї фізичне насильство. [PERSON] вказала, що в їх сімї відбуваються постійні сварки та бійки в присутності їх малолітнього сина, що може суттєво вплинути на його психіку та світогляд. За таких обставин, з врахуванням відсутності між подружжям почуттів любові та поваги позивачка вважає неможливим збереження вказаного шлюбу. Необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] обґрунтовує неможливістю самостійного без участі [PERSON] забезпечення повноцінного та гармонійного розвитку малолітнього сина [PERSON], [INFO], сукупні витрати на якого (харчування, одяг, іграшки і ліки) на теперішній час орієнтовно складають 2000 (дві тисячі) грн. в місяць. [PERSON] стверджує, що відповідач є фінансовоспроможним надавати їй грошову допомогу для утримання малолітнього сина, оскільки декілька разів на рік їздить на заробітки в Російську Федерацію і отримує нерегулярний дохід у достатньому розмірі. У судове засідання сторони не зявилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час, дату і місце розгляду справи. 09 червня 2015 року від [PERSON] і [PERSON] в суд надійшли письмові заяви, в яких сторони просять провести розгляд даної справи без їх участі на підставі наявних в справі доказів. У письмовій заяві від 09 червня 2015 року позивачка вказала, що повністю підтримує позовні вимоги, заявлені до [PERSON] про розірвання шлюбу і стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, та просить суд їх задоволити. Відповідач повністю визнав позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітнього сина, про що вказав у письмовій заяві від 09 червня 2015 року. Зміст вказаної письмової заяви відповідача свідчить, що він дає згоду на розірвання шлюбу, не заперечує проти залишення малолітньої дитини до досягнення повноліття на вихованні її матері позивачки та погоджується із визначенням розміру аліментів, які підлягають щомісячному стягненню з нього у користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], до досягнення ним повноліття в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (одної тисячі) грн. Окрім цього, зі змісту вказаних письмових заяв [PERSON] і [PERSON] від 09 червня 2015 року слідує, що примирення сторін є неможливим. Визнання відповідачем позову [PERSON] в даному випадку не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, тому відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України підлягає прийняттю Дослідивши і оцінивши в сукупності письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини підлягає задоволенню в повному обсязі. Такий висновок суду грунтується на наступних нормах права і встановлених фактичних обставинах. Частиною 1 ст.24 СК України передбачено, що шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно ч.ч.1, 4 ст.55 СК України дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, а також зобовязані спільно дбати про матеріальне забезпечення сімї. Частинами 3, 4 ст.56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з вимогами ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Судом встановлено, що 03 лютого 2011 [PERSON] і [PERSON] уклали між собою шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції у Рівненській області, про що в книзі реєстрації шлюбів 03 лютого 2011 року зроблено актовий запис за №12. Наведений факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ГЮ №064469, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції у Рівненській області 03 лютого 2011 року. У період цього шлюбу 17 лютого 2011 року у сторін народився син [PERSON], який на момент вирішення спору є малолітньою дитиною. Про наведені обставини свідчить свідоцтво про народження серії 1-ГЮ №141199, видане Рафалівською селищною радою Володимирецького району Рівненської області, актовий запис за №19 від 16 березня 2011 року. Згідно з довідкою виконавчого комітету Рафалівської селищної ради Володимирецького району Рівненської області №759 від 19 травня 2015 року [PERSON], [INFO], проживає спільно із своєю матірю [PERSON] Зі змісту позову [PERSON] та письмових заяв сторін від 09 червня 2015 року слідує, що між подружжям [PERSON] і [PERSON] відсутні почуття любові і поваги. Їх часті сварки та бійки у присутності малолітньої дитини негативно впливають на її психіку та розвиток. На теперішній час сторони не досягли взаєморозуміння між собою. Їх примирення не відбулося. Проживати однією сімєю [PERSON] і [PERSON] обопільно не бажають. Наведені обставини свідчать, що подальше шлюбне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, так як це суперечить інтересам обох сторін [PERSON] і [PERSON] Відновити сімейно-шлюбні стосунки і спільно проживати однією сімєю сторони не бажають. За таких обставин шлюб між [PERSON] і [PERSON] не може бути збереженим. Із довідки виконавчого комітету Рафалівської селищної ради Володимирецького району Рівненської області №849 від 08 червня 2015 року судом встановлено, що позивачка не працює. Отже, самостійно утримувати малолітню дитину без участі в цьому батька останньої [PERSON] неспроможна. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини аргументовані неналежним виконанням батьківського обовязку [PERSON] щодо утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], а також наявністю у відповідача нерегулярного, мінливого доходу та його спроможністю щомісячно надавати матеріальну допомогу своїй малолітній дитині в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (одної тисячі) грн., починаючи з дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття. Зазначені обставини [PERSON] повністю визнані. Доказів, які б спростовували доводи позивачки, не здобуто. Таких даних відповідачем суду не надано. Згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Фактичні обставини свідчать про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини і наявність підстав для їх задоволення. Враховуючи викладені обставини, на підставі ч.1 ст.24, ч.ч.1, 4 ст.55, ч.ч.3, 4 ст.56, ч.2 ст.104, ч.3 ст.105, ч.1 ст.110, ст.112, ч.1 ст.180, ч.3 ст.181, ст.182, ч.1 ст.184, ч.1 ст.191 СК України,

Outcome: approved