Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

27 лютого 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом у якому просила визнати за нею права забудовника на обєкт незавершеного будівництва в порядку спадкування та залишити за нею судові витрати. На обґрунтування своїх вимог вказує про те, що 30 липня 2017 року помер її чоловік [PERSON] Внаслідок смерті останнього відкрилась спадщина, до складу якої входить незавершений будівництвом житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що на вул. Лісова, 16 с. Тиховиж, Зарічненського району, Рівненської області. Вона є спадкоємцем першої черги за законом та прийняла спадщину, оскільки у визначеному законом порядку звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Покликаючись на те, що вона не має можливості оформити право власності на будинок в нотаріальній конторі, у звязку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючих документів, змушена звернутися до суду. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, згідно письмової заяви від 14 березня 2018 року просить розглядати справу за її відсутності (а.с.35) Перекальська сільська рада Зарічненського району Рівненської області явку повноваженого представника для участі в судовому засіданні не забезпечила, згідно письмової заяви від 12 березня 2018 року № 556 позовні вимоги визнає, просить справу розглядати без їх участі (а.с.34). У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що 30 липня 2017 року помер чоловік позивача [PERSON] (а.с.9). Внаслідок смерті останнього відкрилась спадщина, до складу якої входить незавершений будівництвом житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що на вул. Лісова, 16 с. Тиховиж, Зарічненського району, Рівненської області. З паспорта на забудову земельної ділянки, рішення виконкому Перекальської сільської ради від 30 січня 1995 року «Про дозвіл на індивідуальне житлове будівництво», проекту забудови земельної ділянки індивідуального забудовника, акту винесення в натуру основних вісей будівель, видно, що забудовником цього обєкта нерухомості був спадкодавець [PERSON] (а.с.11-14). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обовязки входять до складу спадщини. З технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок видно, що зазначений обєкт незавершеного будівництва складається з житлового будинку «А-1», господарської будівлі «Б», надвірних споруд (вбиральня «В», огорожа №1»), інвентаризаційною вартістю 119057,00 грн. Доказів завершення будівництва та прийняття вказаного обєкту до експлуатації спадкодавцем [PERSON] матеріали справи не містять. Позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом і прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] подавши нотаріусу заяву про прийняття спадщини. З довідки Зарічненської районної державної нотаріальної контори від 01 березня 2018 року № 01-16/186 та інформаційних довідок зі Спадкового реєстру від 01 березня 2018 року видно, що після смерті [PERSON], який помер 30 липня 2017 року, до нотаріальної контори звернулась його дружина [PERSON], спадкова справа заведена 08 листопада 2017 року, свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом не видавалося (а.с.31). З витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 08 листопада 2017 року вбачається, що після смерті [PERSON] 08 листопада 2017 року заведено спадкову справу за № 61516841 у спадковому реєстрі (а.с.10). Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Постановою від 23 лютого 2018 року державний нотаріус Зарічненської районної державної нотаріальної контори відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], оскільки на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: с Тиховиж, вул. Лісова, 16 Зарічненського району, Рівненської області відсутній правовстановлюючий документ (а.с.25). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Частиною 1 ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2 ст. 328 ЦК України). Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Право позивача, як спадкоємця на спадкове майно, підлягає захисту в судовому порядку, оскільки [PERSON] при житті не оформив та не отримав правовстановлюючий документ на це майно, що є перешкодою позивачу в нотаріальному оформленні спадщини. Таким чином вимога позивача про визнання прав забудовника на обєкт незавершеного будівництва в порядку спадкування ґрунтується на законі, та підлягає до задоволення. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач просить залишити за ним понесені ним судові витрати, суд з врахуванням ч. 3 ст. 13 ЦПК України, за якою учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, не розподіляє судові витрати між сторонами. На підставі ст.ст. 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: approved