Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

28 січня 2015 року представник позивача звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про виселення. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що 19.04.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №DNK0GK00000023. Відповідно до п.7.1 кредитного договору Банк зобовязався надати відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 38000,00 доларів США строком до 18.04.2022 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами та в порядку встановленому кредитним договором. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором сторони уклали договір іпотеки №DNK0GK00000023, згідно якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 32,8 кв.м., житловою площею 16,90 кв.м., яка належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири. Однак у порушення умов договору відповідач зобовязань за кредитним договором не виконала. Представник позивача звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та 19.03.2014 року суд виніс рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме вищезазначену квартиру, шляхом її продажу позивачем. Таким чином, відповідачі та усі інші мешканці підлягають виселенню з квартири, розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Семафорна, 34Д/9. Після неодноразових уточнень позовних вимог представник позивача просив суд ухвалити рішення, яким виселити відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані та проживають у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій підтримав позов у повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями, у звязку з чим суд вважає можливим застосувати положення ст.224 ЦПК України та розглянути справу заочно. Третя особа - Управління-служба у справах дітей Самарської районної в м. Дніпропетровську ради в судове засідання не зявилась, надіслала на адресу суду заяву в якій просили розглядати справу за їх відсутності та заперечували проти задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19.03.2014 року було звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру площею 32,80 кв.м., житловою площею 16.90 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом її продажу ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем. Рішення набрало законної сили 29.07.2014 року(а.с. 9-11). Як вбачається з довідки КП «Житлове господарство Самарського району» ДМР від 19.02.2015 року у спірній квартирі проживають відповідачі [PERSON], [PERSON] та малолітній [PERSON] (а.с.30). Проживання відповідачів у спірній квартирі є перешкодою для реалізації позивачем вказаної квартири. Частиною 3 статті 109 ЖК УРСР встановлено, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічні положення містяться також у положенні статті 40 Закону України «Про іпотеку». 10 вересня 2014 року позивачем було направлено відповідачам письмову вимогу про добровільне звільнення з приміщення, однак останніми законні вимоги позивача виконані не були (а.с. 13-13). Враховуючи той факт, що позивачем була дотримана процедура досудового врегулювання спору, передбачена статтею 109 ЖК УРСР та статтею 40 Закону України «Про іпотеку», суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Крім того, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України з відповідачів необхідно стягнути судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved