Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

27 лютого 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому зазначив, що 11 грудня 2010 року вона позичила у нього кошти - 2000 грн., зі сплатою 20% щомісяця, за користування грошима. Кошти зобов'язалась повернути до 11 травня 2011 року, про що склала власноручно написану розписку. Але оскільки відповідач повернула борг частково, 800 грн. боргу не повернула, позивач просив стягнути з неї несплачений борг з нарахованими відсотками в сумі 6080 грн. та сплачений ним судовий збір в сумі 244 грн. Позивач в судове засідання подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі. Оскільки позивач та відповідач надали заяви про розгляд справи за їх відсутності відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд доходить наступного. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно з ч.2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник, відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. З матеріалів справи вбачається, що 11 грудня 2010 року між сторонами у письмовій формі було укладено договір позики, та складено розписку, згідно яких відповідач отримала від позивача в борг 2000 грн. до 11 травня 2011 року. Вказані кошти вона зобов'язалась повернути разом з 20% за кожен місяць користування коштами. У вказаних договорі та розписці зазначені: позичальник та позикодавець; грошова сума, яка передавалась і отримувалась; дата повернення коштів, розмір щомісячних відсотків, та особисті підписи позичальника і позикодавця. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов указаних договорів позики, а зазначені розписки свідчить про їх укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України. Відповідач протягом 2011 року частково повернула борг сплативши позивачеві 1200 грн. без сплати визначених ними щомісячних відсотків, 800 грн. боргу залишились несплаченими, що визнається відповідачем, крім цього наявність боргового документа у кредитора засвідчує факт невиконання боржником зобов'язання у повному обсязі. Таким чином, суд доходить висновку про задоволення вимог позивача у повному обсязі та стягнення на його користь з відповідачки суми боргу та процентів за користування грошима у розмірі визначеному сторонами у договорі від 11.12.2010 року (800 грн. х 20% х 38 місяців = 6080 грн. - відсотки за користування грошима + 800 грн. борг = 6880 грн.). Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача обов'язок по відшкодуванню позивачу витрат на оплату судового збору.

Outcome: approved