Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

28.09.2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ «КІЙЖИТЛО» про стягнення коштів. У позовній заяві позивач посилається на те, що між сторонами було укладено попередній договір від 13.02.2017 року, відповідно до умов якого сторони погодили укласти у майбутньому Договір купівлі-продажу квартири (Основний договір). Термін укладення Основного договору - протягом 2 кварталу 2018 року. В якості забезпечення виконання взятих на себе зобов`язань, 13.02.2017 між сторонами було також укладено Договір про забезпечення виконання зобов`язань № СС/Д1/150-296/Н, відповідно до якого позивач сплачує відповідачу грошову суму в розмірі 384 818,40 грн. Відповідне зобов`язання було виконано. За умовами попереднього договору сторони погодили, що сторона-1 (відповідач) направляє на адресу сторони-2 (позивача) повідомлення з пропозицією укласти Основний договір. Однак станом на день звернення до суду з позовом зобов`язань щодо направлення повідомлення про укладення Основного договору відповідач прострочив, зобов`язання щодо укладення Основного договору не виконав. У зв`язку з цим, сторона позивача просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 451 966,75 грн., з яких: 384 818,40 грн. - перераховані позивачем в якості виконання зобов`язань по договору № СС/Д1/150-296/Н; 41 393,78 грн. - інфляційні витрати за безпідставне користування грошовими коштами; 25 754,57 - 3 % річних за безпідставне користування грошовими коштами. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05.10.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16.01.2021 року призначено справу до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. В ухвалі про відкриття провадження сторонам було визначено строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. Відповідач відзив у встановлені судом строки не подав. У судове засідання сторона позивача не з`явилася, 08.02.2021 року представником позивача через канцелярію суду було подано заяву, з якої вбачається, що він просить розглядати справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в порядку, передбаченому процесуальним законом. Суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 13.02.2017 року між ТОВ «Кійжитло» та [PERSON] було укладено попередній договір договору купівлі-продажу квартири, а також 13.02.2017 року договір про забезпечення виконання зобов`язання № СС/Д1/150-296/Н. Відповідно до п. 1.1. Попереднього договору Сторони зобов`язуються в строки, встановлені в підпункті 1.4.1. пункту 1.4. розділу 1 Попереднього договору, укласти Договір купівлі-продажу квартири (далі «Основний договір»), відповідно до якого Сторона-1 (в основному договорі - Продавець) зобов`язується передати у власність (продати) окрему квартиру, характеристики якої вказані в підпункті 1.4.2. пункту 1.4. Розділу 1 Попереднього договору (далі - «Об`єкт»), яка знаходиться в житловому будинку [ADDRESS] , а Сторона-2 (в основному договорі - Покупець) зобов`язується прийняти у власність (купити) Об`єкт та належним чином сплатити його вартість в обсязі згідно з Розділом 2 Попереднього договору. За п. 1.4. Попереднього договору плановий строк введення в експлуатацію Будинку 1 (перший) квартал 2018 року. Згідно з п. 1.2. Попереднього договору Сторони встановили, що виконання зобов`язання щодо укладення та нотаріального посвідчення Основного договору, яке встановлене пунктом 1.1. Розділу 1 Попереднього договору, повинне бути забезпечене. Вид та порядок забезпечення виконання вказаного зобов`язання Сторони визначають в окремому Договорі про забезпечення виконання зобов`язання. Зазначений Договір про забезпечення виконання зобов`язання (Договір про забезпечення) Сторони укладають у простій письмовій формі та підписують одразу після укладення та нотаріального посвідчення Попереднього договору. Предметом договору про забезпечення виконання зобов`язань № СС/Д1/150-296/Н від 13.02.2017 року є виконання [PERSON] зобов`язання по сплаті суми грошових коштів, розмір, порядок та умови сплати якої встановлюється розділом 2 Договору. Вказана сума коштів після її належної сплати зараховується до платежів за Основним договором. Відповідно до п. 2.1. та 2.2. цього договору розмір грошових коштів, які сплачуються відповідно до умов Договору як забезпечення виконання зобов`язань, згідно з п. 1.1. розділу 1 договору становить: 384 818,40 грн., в т.ч. ПДВ 20 % - 64 136,40 грн., які [PERSON] сплачує ТОВ «КІЙЖИТЛО» у строк до 16.02.2017 року. Позивач перерахувала 384 818,40 грн. на рахунок ТОВ «КІЙЖИТЛО», що підтверджується квитанціями № 90 від 13.02.2017 року (сума - 149 000,00 грн.), № 0.0.705040238.1 від 13.02.2017 року (сума - 229 600,00 грн.), № 7641520023 від 15.02.2017 року (сума - 6 220,00 грн.). Пунктом 1.4.1. попереднього договору визначеного, що сторони зобов`язуються укласти основний договір протягом 2 кварталу 2018 року, але в будь-якому разі не раніше отримання Стороною-1 правовстановлюючих документів на Об`єкт та надання органом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та/або відповідними державними органами документів, що є необхідними для належного укладення та нотаріального посвідчення основного договору та з урахуванням вимог п. 5.2. розділу 5 Попереднього договору. Сторони встановили, що Основний договір укладається протягом 30 календарних днів з моменту отримання Стороною-2 відповідного повідомлення Сторони-1, яке надсилається поштою рекомендованим листом або іншим способом, який Сторони оберуть за взаємним погодженням. Відповідно до п. 5.2 попереднього договору сторони погодили, що основний договір може бути укладений виключно у разі оплати позивачем повної суми грошових коштів, що передбачена п. 2.2, 2.3 розділу 2 Попереднього договору. Підтвердженням виконання позивачем зобов`язань за договором № СС/Д1/150-296/Н від 13.02.2017 року є довідка про сплату грошових коштів, видана ТОВ «КІЙЖИТЛО». Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. За положеннями ст. 635 цього Кодексу попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За положеннями ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. ТОВ «КІЙЖИТЛО», не уклавши у визначений попереднім договором строк основний договір та не направивши жодних пропозицій щодо його укладення, порушив вимоги ст. 530 ЦК України, тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Пунктом 4.3 розділу 4 договору про забезпечення виконання зобов`язань визначено, що у разі настання обставин, викладених у п. 7.9., 7.10. розділу 7 Попереднього Договору, сума грошових коштів, що фактично була сплачена Стороною-2 на рахунок Сторони-1 згідно розділу 2 Договору, повертається Стороні-2 у повному обсязі. Відповідно до п. 7.9. розділу 7 попереднього договору зобов`язання, встановлене Попереднім договором припиняється у разі порушення сторонами строку укладення основного договору. З матеріалів справи вбачається, що основний договір між сторонами станом на день звернення позивачем до суду з позовом не укладений. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплачених останньою грошових коштів за договором у розмірі 384 818,40 грн. Сторона позивача також просить стягнути з відповідача інфляційні втрати за безпідставне користування грошовими коштами у розмірі 41 393,78 грн. та 3 % річних - 25 754,57 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Згідно ст. 536 цього Кодексу за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи те, що відповідно до п. 1.4.1 попереднього договору сторони зобов`язувалися укласти основний договір протягом 2 кварталу 2018 року, то терміном початку безпідставного користування є 3 квартал 2018 року. За змістом ст. 635 боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду за безпідставне користування грошовими коштами стягується 3 % річних та інфляційні витрати за весь період такого безпідставного користування (справа № 910/10156/17). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги щодо стягнення інфляційних втрат за безпідставне користування грошовими коштами у розмірі 41 393,78 грн. та 3 % річних - 25 754,57 грн. є правомірними. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача також підлягає судовий збір у розмірі 4519,67 грн.

Outcome: approved