Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

28.03.2019 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Прокуратури Одеської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, в якій просять суд стягнути у солідарному порядку з рахунків відповідачів - Головного управління Національної поліції в Одеській області та Прокуратури Одеської області на їх - [PERSON] та [PERSON] користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 1\~000\~000,00грн. в рівних частках кожному. В обґрунтування заявленого позову позивачі посилаються на те, що СВ Київського ВП у місті Одесі ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування за матеріалами кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР №12016160480000122 від 12.01.2016 року, за ознаками ч. 1. ст. 366 КК України «Службове підроблення», та Одеською місцевою прокуратурою № 1 у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до ЄРДР №12016160480000122, здійснюється процесуальне керівництво. Позивачі вказують, що за фактом скоєного злочину, в.о. голови Київської районної адміністрації Одеської міської ради Рогачко Л.О. зловживаючи службовим становищем, 19 листопада 2013 року винесла розпорядження № 522, яким змінила частку власності спільного часткового домоволодіння. Факт скоєного кримінального правопорушення доведено, документально підтверджено, особу яка скоїла кримінальна правопорушення вставлено. Злочин носить тривалий характер та має свій вираз в тривалих наслідках, якими унеможливлено вільне користування власністю, а сааме: реалізації права спільної часткової власності. Висновком почеркознавчої експертизи, як зазначають позивачі, доведено, що текст та підпис від імені [PERSON] в заяві до Київської районної адміністрації ОМР виконано не [PERSON] , а іншою особою. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 14.09.2017 по справі №520/1305/16-ц визнано незаконним та скасовано розпорядження від 19.11.2013 № 522. Вказане рішення додано до кримінального провадження. Позивачі вказують, що 32/100 часток домоволодіння, за адресою: [ADDRESS] , вони вважають спільним майном подружжя, тому як втрачене 06.06.2007 року право на 25/100 часток було поновлене спільним зусиллям подружжя [INFO] року у шлюбі. Окрім того, на думку позивачів, скоєним злочином та триваючими наслідками від нього всім членам їх родини наноситься моральна шкода. Так, позивачі зазначають, що ухвалами слідчих суддів Київського районного суду міста Одеси за їх скаргами на незаконність рішення та бездіяльність посадових осіб Київського ВП у місті Одесі ГУНП в Одеській області, по кримінальному провадженню ЄРДР № 12016160480000122: від 05.01.2016 року по справі № 520/36/16-к провадження № 1-кс/520/19/16 задоволено скаргу на бездіяльність із зобов`язанням вчинити певні дії; від 01.06.2016 року по справі № 520/6241/16-к провадження №1-кс/520/1245/16 задоволено скаргу на бездіяльність із зобов`язанням вчинити певні дії; від 20.12.2016 року по справі №520/16050/16-к провадження № 1-кс/520/2899/16 задоволено частково скаргу, визнано бездіяльність із зобов`язанням вчинити певні дії; від 21.02.2017 року по справі №520/1984/17 провадження № 1-кс/520/369/17 задоволено скаргу на бездіяльність, визнано дії незаконними; від \~ \~ \~ \~21.03.2017 року по справі \~ \~ \~ \~№520/3197/17 провадження №1-кс/520/632/17 задоволено скаргу на бездіяльність та скасовано постанову про закриття кримінального провадження; від 22.06.2017 року по справі № 520/7155/17 провадження №1-кс/520/1482/17 задоволено частково скаргу, визнано бездіяльність із зобов`язанням вчинити певні дії; від 30.01.2018 року \~ \~ \~ \~по справі №520/7155/17 провадження №1-кс/520/339/18 задоволено скаргу на бездіяльність із зобов`язанням вчинити певні дії; від 06.02.2018 року та 15.02.2018 року по справі № 520/7155/17 провадження №1- кс/520/431/18 задоволено скаргу на бездіяльність із зобов`язанням вчинити певні дії; від 15.02.2018року по справі №520/7155/17 провадження №1-кс/520/530/18 задоволено скаргу на бездіяльність із зобов`язанням вчинити певні дії. Позивачі вказують,\~що численність\~судових справ\~не впливає\~на бездіяльність\~слідчого та\~прокурора,\~законне рішення\~по справі\~не прийнято,\~а строк\~досудового розслідування\~складає 27\~місяці (2\~роки), рішення по справі не прийнято, права їх родини від скоєного кримінального правопорушення не захищені та не поновлені, особи, які на думку позивачів, скоїли кримінальне правопорушення до відповідальності не притягнути. Таким чином, порушення своїх прав позивачі вбачають у наслідках, які спричинені тривалою бездіяльністю органів державної влади, яка, на їх думку, є неправомірною, і ці триваючи наслідки призвели до зміни цивільних правовідносин, які мають майновий характер та пов`язані з реалізацією майнових та особистих немайнових інтересів членів їх родини, та вважають, що визнання незаконною (протиправною) такої бездіяльності є способом захисту цивільних прав та інтересів. Обґрунтовуючи ціну\~позову у\~розмірі 1\~000\~000,00\~грн.,\~позивачі посилаються\~на зневіру\~в правоохоронну\~систему Держави,\~неможливість законного\~захисту порушених злочином\~прав,\~що має\~свій вираз\~в тривалій\~бездіяльності на\~протязі 27\~місяців, а з\~урахуванням викладеного,\~взагалі протидії\~захисту прав\~людини з боку посадових осіб СВ Київського ВП у місті Одесі ГУНП в Одеській області та посадових осіб Одеської місцевої прокуратури №1, у ході проведення досудового розслідування та здійснення процесуального керівництва, якими їх родині завдано моральної шкоди, яка виражається у душевних стражданнях, нервових стресах, які вони переносять у зв`язку із не захищеністю та не поновленням прав від скоєного злочину, порушенням життєво важливих сімейних зв`язків, неможливістю жити повною родиною, не притягненням до відповідальності осіб, які скоїли кримінальні правопорушення та не відшкодування шкоди завданої внаслідок злочину, а також у зв`язку з тривалою участю в судових засіданнях, на що вони витрачають свій особистий час, призначений для виховання немовля, роботи та відпочинку. З урахуванням викладеного, [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000\~000,00грн. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С. Ухвалою судді\~Київського районного\~суду м.\~Одеси Петренка\~В.С.\~від 29.03.2019року\~було прийнято\~позовну заяву\~до розгляду\~та відкрито\~провадження по\~цивільній справі\~за позовною\~заявою[PERSON] , [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Прокуратури Одеської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів державної влади. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. 24.05.2019 року на електронну адресу суду та 28.05.2019 року до канцелярії суду від представника Прокуратури Одеської області надійшов відзив на позов, в якому представник Прокуратури Одеської області просить суд відмовити [PERSON] та [PERSON] у задоволенні позову в частині вимог до Прокуратури Одеської області. Так, в обґрунтування наданого відзиву представник відповідача посилається на те, що прокуратура області у цих правовідносинах процесуальних дій, які б порушували конституційні права [PERSON] та [PERSON] , відносно них не вчиняла, а тому вона є неналежним відповідачем у цій справі. Представник відповідача вказує, що позивачами не надано доказів, які б підтверджували, що прокуратурою області у цій справі вчинено дію, або допущено бездіяльність, яка може слугувати підставою для відшкодування моральної шкоди. Водночас, на думку представника відповідача, позивачами не наведено обґрунтованих розрахунків, з яких вони виходили, визначаючи розмір моральної шкоди саме у сумі 1\~000\~000,00 гривень. Також представник відповідача стверджує, що не заслуговують на увагу посилання позивачів на ухвали судів у справах № 520/36/16-к від 05.01.2016; № 520/6241/16-к від 01.06.2016; № 520/16050/16-к від 20.12.2016; № 520/1984/17 від 21.02.2017; № 520/3197/17 від 21.03.2017; № 520/7155/17 від 22.06.2017; № 520/7155/17 від 30.01.2018; № 520/7155/17 від 06.02.2018 та від 15.02.2018; № 520/7155/17 від 15.02.2018, як на підставу заподіяння моральної шкоди. Оскільки відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, рішення суду, на які посилаються позивачі, не є вироком суду, а тому не може бути застосовано як судове рішення, обставини якого, не підлягають доказуванню з урахуванням ст. 82 ЦПК України. На думку представника відповідача, не заслуговують на увагу твердження позивачів, з посиланням на ухвали слідчих суддів, щодо завдання їм моральної шкоди через бездіяльність посадових осіб правоохоронних органів, оскільки, як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Гарнага проти України», суд вважає, що констатація порушення сама по собі становить достатню справедливу сатисфакцію за будь-яку моральну шкоду, якої зазнала заявниця. Таким чином, оскільки ухвалами слідчих суддів заяви позивачів задоволено та зобов`язано посадових осіб відділу поліції вчинити певні процесуальні дії в порядку КПК України, тому, з урахуванням рішення Європейського суду, задоволення судом їх заяв є достатньою справедливою сатисфакцією, через що, відсутні підстави для відшкодування на їх користь моральної шкоди. Представник відповідача стверджує, що позивачами не підтверджено доказами наявність протиправної поведінки з боку прокуратури області, моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини відповідача в її заподіянні, через що, відсутні підстави для задоволення позову. Не підтверджено позивачами, якими діями або чим саме були спричинені їм моральні страждання, з яких вони виходили при встановленні компенсації у відшкодуванні моральної шкоди з рахунків прокуратури області. Таким чином, представник відповідача вважає, що позивачами не доведено належними та допустимими доказами протиправної поведінки посадових осіб прокуратури області та не наведено обґрунтованих розрахунків, з яких вони виходили, визначаючи розмір моральної шкоди саме в сумі 1\~000\~000,00грн., а тому доводи [PERSON] та [PERSON] є необґрунтованими та безпідставними, через що, їх позовні вимоги задоволенню не підлягають. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 29.05.2019 року було відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про зупинення провадження у справі. У підготовчому засіданні 17.10.2019 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання 27.11.2019 року позивачі не з`явились, однак 12.09.2019 року надали до канцелярії суду заяву, в якій просили розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити. У судовому засіданні 27.11.2019 року представник відповідача Прокуратури Одеської області просив відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача - Головного управління Національної поліції в Одеській області про час та місце підготовчих та судових засідань повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, які наявні у матеріалах справи, у підготовчі та судові засідання не з`явився, про поважність причин відсутності не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Представник третьої особи - Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про час та місце підготовчих та судових засідань також повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, які наявні у матеріалах справи, у підготовчі та судові засідання не з`явився, про поважність причин відсутності не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з такого. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 12.01.2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР), на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 05.01.2016 року, під № 12016160480000122 внесена заява [PERSON] про видачу 19.11.2013 року завідомо неправдивого документу, а саме: розпорядження Київської районної адміністрації м. Одеси №522 «Про поділ об`єкта нерухомого майна по [ADDRESS] , за ч.1\~ст. 366 КК України. В ухвалі слідчого судді від 05.01.2016 року зазначено, що заява [PERSON] від 29.12.2015 року незаконно не була внесена до ЄРДР та посадові особи Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області зобов`язані внести відповідні відомості до реєстру досудових розслідувань та всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку, підтвердити або спростувати факт кримінального правопорушення та забезпечити прийняття законних обґрунтованих процесуальних рішень (а.с. 20). Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 01.06.2016 року було встановлено невиконання вимог\~ст.\~220\~КПК України щодо розгляду слідчим клопотань потерпілої, та зобов`язано уповноваженого слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі розглянути клопотання потерпілої від 24.05.2016 року про проведення слідчих дій з винесенням вмотивованої постанови у випадку повної або часткової відмови в задоволенні клопотання (а.с. 24). Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 20.12.2016 року було визнано бездіяльність слідчого СВ Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області, яким здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016160480000122 та зобов`язано слідчого розглянути клопотання [PERSON] \~від 12.12.2016 року, у встановленому законом порядку, про що повідомити останню, у відповідності до вимог ст.220 КПК України (а.с. 27). Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21.02.2017 року було визнано незаконними дії відповідної посадової особи СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеський області щодо не розгляду клопотання [PERSON] № Е-169 від 30.01.2017 року в строки, передбачені ст. 220 КПК України, та зобов`язано слідчій СВ Київського ВП в м. Одесі розглянути зазначене клопотання (а.с. 30). Також до суду позивачами подано декілька інших скарг на бездіяльність посадових осіб (слідчих) по кримінальному провадженню № 12016160480000122, та відповідні ухвали слідчих суддів Київського районного суду м. Одеси (а.с. 29-48). Відповідно до положень частини першої\~статті 2 ЦПК України\~завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною третьою\~статті 3 ЦПК України\~провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду та вирішення справи. Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 56 Конституції України\~кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосувати Конвенцію про захист прав і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. У справі «Bellet v. France» («Белле проти Франції», рішення від 04 грудня 1995 року)\~ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей\~1166,\~1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка\~її\~завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої\~статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами, діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті\~1173,\~1174\~цього\~Кодексу). Судом встановлено, що позивачі доводять наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, встановлених ухвалами Київського районного суду м. Одеси щодо бездіяльності посадових осіб слідчого відділу Київського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області. Відповідно до\~статті 1174 ЦК України\~обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 4\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~в позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Оскільки з позовної заяви [PERSON] та [PERSON] не вбачається, кому з позивачів та якою саме бездіяльністю і яких посадових осіб Київського відділу поліції спричинена моральна шкода, в чому полягає моральна шкода для кожного позивача, яким чином визначено розмір моральної шкоди, у тому числі щодо кожного з позивачів, а також не надано належних доказів на підтвердження розміру моральної шкоди, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 21 лютого 2019 року у справі № 520/1665/18, провадження № 61-46894св18. Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845\~(в редакції постанови від 30 січня 2013 року № 45) казначейство здійснює безспірне списання коштів з державного бюджету для відшкодування (компенсації): 1) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що проводить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду (пункт 35); у разі здійснення безспірного списання коштів державного бюджету стягувачі подають документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконного прийняття рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду (пункт 36). Згідно Положення про головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого\~Наказом Міністерства фінансів України 12 жовтня 2011 року № 1280\~(в редакції\~наказу Міністерства фінансів України 17 серпня 2015 року № 716), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 жовтня 2011 року за № 1236/19974, ГУ ДКС України в області є територіальним органом ДКС України, підпорядкованим ДКС України, яке відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Даний порядок також зазначений Верховним Судом у постанові від 08.08.2019 року у справі №5208/2316/17. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексах випадках. Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Разом з тим, Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, яке в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів з державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що проводить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду, визначене не в якості відповідача, а в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право лише за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Відповідного клопотання позивачами під час розгляду справи заявлено не було. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] також не підлягають задоволенню з підстав того, що Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області визначене в якості третьої особи, а тому суд не може вирішувати питання про стягнення коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, через Державну казначейську службу України, а саме: моральної шкоди, спричиненої бездіяльністю посадових осіб Головного управління Національної поліції Одеської області. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Крім того, суд зазначає, що Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України ( ч.1 ст. 1 Кримінального процесуального кодексу (КПК) України ). У відповідності до ч.1\~ст. 24 КПК України,\~кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Згідно ч.1\~ст. 130 КПК України\~шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом. Частиною першою\~статті 214 КПК України\~визначене наступне: Слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування. На досудовому провадженні, у відповідності до вимог п.1 ч.1\~ст. 303 КПК України, можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування. Таким чином,\~Кримінальним процесуальним кодексом України\~встановлена певна процедура подання заяви про скоєння злочину в рамках якої встановлена можливість оскарження бездіяльності, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне пав порушення до ЄРДР. [PERSON] скористалась вищевизначеною процедурою та оскаржила бездіяльність посадових осіб Національної поліції, та у відповідності до\~КПК України\~поновила своє право на звернення із заявою про скоєння злочину та внесення даних відомостей до ЄРДР, що згідно вимог ч. 2\~ст. 214 КПК України\~відповідає початку досудового розслідування. Отже,\~сам факт\~зобов`язання посадових\~осіб Національної\~поліціїухвалою суду внести відповідні відомості до ЄРДР не свідчить про протиправність дій посадових осіб Прокуратури Одеської області та Головного управління Національної поліції в Одеській області, та завдання моральної шкоди позивачам. Лише незгода\~позивачів з\~прийнятими працівниками Національної\~поліціїпроцесуальними рішеннями і діями, які були ними оскаржені в передбаченому\~КПК України\~порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування Прокуратурою Одеської області та Головного управління Національної поліції в Одеській області моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження. Таким чином, судом не встановлено дій з боку Прокуратури Одеської області та Головного управління Національної поліції в Одеській області, які давали б правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про відшкодування їм моральної шкоди на підставі статей\~1173,\~1174,\~1176 ЦК України. Крім того, суд зазначає, що відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання. Враховуючи те, що ні договором, ні законом не встановлено солідарного обов`язку відповідачів по відшкодуванню моральної шкоди, суд вважає за необхідне також відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з відповідачів моральної шкоди в солідарному порядку. Відповідно до п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. \~Відповідно до\~\~ ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.\~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.\~При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду\~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документ, що стосуються прав\~\~ та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного, після дослідження та оцінки доказів у справі в їх сукупності, а також надаючи оцінку кожному доказу окремо, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Прокуратури Одеської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів державної влади, задоволенню не підлягають. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, оскільки позивачів звільнено від сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed