Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

28.04.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений 17.04.2010 року між сторонами та зареєстрований Київським відділом реєстрації актів цивільного стану [PERSON] міського управління юстиції, актовий запис № 212. При цьому позивач посилається на те, що шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені з 26.04.2016 року. Позивач зазначає, що від шлюбу у сторін народилася донька [PERSON], [INFO], примирення подружжя неможливе, у зв'язку із чим, позивач змушена звернутися до суду із позовом. До судового засідання позивач [PERSON] не з'явилася, повідомлялася належним чином, до суду надано заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у ході розгляду справи заперечував проти задоволення позову, так як вважав, що відсутні підстави для розірвання шлюбу, у зв'язку із чим просив надати сторонам строк для примирення. Однак, в подальшому до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 17.04.2010 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Київським відділом реєстрації актів цивільного стану [PERSON] міського управління юстиції, актовий запис № 212, що вбачається із свідоцтва про шлюб серії 1-ЖД № 122401 /а.с. 4/. 16.03.2012 року народилася [PERSON], актовий запис № 2499, що слідує із свідоцтва про народження серії І-ЖД № 301360, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті [PERSON] міського управління юстиції. Батьками у свідоцтві вказані сторони по справі /а.с. 7/. Шлюб у сторін носить формальний характер, подружні стосунки між ними не підтримуються з 26.04.2016 року, спільного господарства сторони на теперішній час не ведуть, спорів стосовно поділу спільного майна та виховання доньки на теперішній час сторони не заявляють. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім'ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. В ході розгляду справи на виконання положень п. 10 Постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, судом надавався сторонам строк на примирення протягом 5 місяців. У судовому засіданні 12.01.2017 року відповідач [PERSON] пояснив, що подружжями було вчинено спроби на примирення, однак проживати разом вони не можуть. В подальшому відповідач до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. При цьому позивач [PERSON] надала до суду заяву, в якій підтримує вимоги про розірвання шлюбу та просить їх задовольнити. За таких обставин, з урахуванням того факту, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач, повідомлений належним чином, до судового засідання не з'явився, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved