Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

27 жовтня 2014 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що [INFO] року померла його баба [PERSON] Він прийняв спадщину як спадкоємець за законом. Його мати [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини на його користь. До складу спадщини входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 4,4000 га, яка розташована на територій Згурівської селищної ради Київської області, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 007022, виданого на підставі рішення Згурівської райдержадміністрації Київської області від 13.09.2004 року. Кадастровий номер земельної ділянки 3221955100:11:002:0004. У зв'язку з тим, що даний Державний акт містить виправлення у прізвищі власника, він є недійсним. Нотаріальна контора відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку, тому просить визнати недійсним спірний Державний акт визнати за ним право власності на спірну земельну ділянку. В разі задоволення позову не застосовувати до відповідача положення ст. 88 ЦПК України. В ході розгляду справи представник позивача неодноразово змінював позовні вимоги та просить визнати за позивачем право власності на спірну земельну ділянку, в разі задоволення позову не застосовувати до відповідача положення ст. 88 ЦПК України. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали повністю, відповідач, треті особи, крім [PERSON], в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового розгляду були оповіщені у встановленому порядку, відповідач, відділ Держземагенства та [PERSON] направили суду заяви з клопотанням про розгляд справи за їхньої відсутності, третя особа сектор державної реєстрації речових прав на нерухоме майно про причини неявки суду не повідомила, відповідач позов визнає повністю. В судовому засіданні позивач, його представник та [PERSON] дали пояснення, які повністю відтворюють зміст позовних вимог. Зазначили, що [PERSON] на підставі спірного Державного акту отримувала орендну плату. Відділ Держземагенства надав Витяг із техдокументації, пославшись на спірний Державний акт, відповідно до якого спірна земельна ділянка належить [PERSON] Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті [INFO] року [PERSON] Спадкоємці першої черги [PERSON] та [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини на користь позивача (а.с.36-71 - копія спадкової справи). [PERSON] була власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 4,4000 га, кадастровий номер якої 3221955100:11:002:0004, що підтверджується Державним актом серії ЯБ № 00702, витягом з технічної документації та висновком про обмеження прав на використання земельної ділянки, показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] Належність цієї ділянки померлій підтверджується також тим, що [PERSON] проживала в [ADDRESS] та Державний акт виданий на ім»я [PERSON], місце проживання якої зазначено те ж саме (а.с.18, 72-80 - копії Державного акту та технічної документації). Згурівська районна державна нотаріальна контора Київської області відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначену земельну ділянку у зв»язку з виправленням прізвища у акті (а.с.32- відмова). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 3 Земельного Кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Ст. 152 Земельного Кодексу України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Заслухавши пояснення позивача, його представника та [PERSON], показання свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, оскільки в судовому засіданні доведено, що спадкодавиця була власником спірної земельної ділянки. Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затверджена наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року № 43, яка регулювала порядок видачі державних актів на право приватної власності на землю, втратила чинність з 23.08.2013 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved