Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

27.11.15 р. позивач звернулась до суду з заявою, в якій остаточно уточнивши свої вимоги просила суд постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] 6 614 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, 10 000 грн. моральної шкоди, завданих ДТП , витрати на правову допомогу у розмірі 1500 грн. Підставою для задоволення вказаного позову зазначає те, що 01.09.15 р. з вини відповідача [PERSON], що керував автомобілем [NUMBER] сталася ДТП, в результаті чого їй, водію автомобіля [NUMBER]» було спричинено тілесні ушкодження. Зазнав значних пошкоджень і її транспортний засіб. В результаті згаданої події вона витратила значні кошти на лікування . Неправомірними діями відповідача їй спричинена і значна моральна шкода, оскільки вона пережила фізичний біль та страждання в зв»язку з ушкодженням здоров»я, була позбавлена можливості користуватись власним транспортним засобом , який був пошкоджений. Також їй необхідно було змінювати звичний спосіб життя, оскільки її опіки та допомоги були позбавлені дитина та мати - пенсіонерка. Враховуючи наведене просила позов задовольнити. В судовому засіданні позивач підтримала згадані вимоги в повному обсязі та пояснила, що наполягає на стягненні спірних виплат саме з відповідача [PERSON] виходячи з наступного. 01.09.15 р. відповідач, перевищивши дозволену швидкість , не дотримуючись безпечної дистанції руху, здійснив зіткнення з автомобілем під її керуванням, що рухався попереду нього. Потім, у вже нерухомий автомобіль відповідача [PERSON] в»їхав водій [PERSON], проте цей удар жодним чином не відобразився на ній та на її транспортному засобі, оскільки від першого удару автомобіля під керуванням [PERSON] її автомобіль відкинуло на 28 м. Тому вона не має жодних претензій до водія [PERSON] Враховуючи наведені в заяві мотиви просила позов задовольнити та стягнути з відповідача також судові витрати. Відповідач [PERSON] та його представник, що були допитані в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв»язку, заперечили проти позову . Зазначають, що як вбачається з постанови Пустомитівського райсуду Львівської області саме водій [PERSON] визнаний винуватим у порушенні правил дорожнього руху 01.09.15 р. Винуватість [PERSON] не доведена, відтак він не має нести відповідальність за шкоду, спричинену позивачу. Представник [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги [PERSON] з підстав. наведених у письмових поясненнях , що долучені до матеріалів справи. Від представника третьої особи ПАТ» Страхова група ТАС» поступило клопотання про розгляд справи у його відсутності. Заслухавши думку учасників процесу , дослідивши зібрані по справі докази, з»ясувавши дійсні обставини справи ,суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.09.15 р. о 08 год. 30 хв. у м. Львові на вул. Б.Хмельницького сталася ДТП . Зокрема [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою , відповідно не реагував на її зміни , своїми діями створив загрозу безпеці руху , не дотримався безпечної дистанції, що призвело до зіткнення з автомобілем[NUMBER] під керуванням позивачки. В подальшому, з уже нерухомим автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Згідно висновку судово-медичної експертизи від 302/2015 від 21.09.15 р. в результаті зіткнення з автомобілем під керуванням [PERSON] позивач отримала легкі тілесні ушкодження . Вказані обставини були встановлені в ході проведення досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12015140030000635 від 02.09.15 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, зокрема постановою від 25.09.15 р., якою кримінальне провадження було закрите у зв»зку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Відтак, в силу дії ст.ст.59,64 ЦПК України вказана постанова є належним та допустимим доказом у цивільній справі. Голослівними, на думку суду , є твердження відповідача [PERSON] та його представника в судовому засіданні про те, що шкода позивачу спричинена внаслідок неправомірних дій водія [PERSON] Так, як вбачається з пояснень позивача, обставин, викладених у постанові слідчого СВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області від 25.09.15 р. ( а.с. 45), постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 03.11.15 р. про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП , копії власноручних пояснень [PERSON], відібраних на місці ДТП 01.09.15 р. , водій [PERSON] був притягнений до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху та здійснення зіткнення лише з транспортним засобом «Mitsubishi Galant» р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який на момент такого зіткнення перебував у нерухомому стані. Крім того, як вбачається з тексту постанови Корольовського районного суду м.Житомира від 29.12.15 р. справу про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито не в зв»язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, а в зв»язку з закінченням строків притягнення до відповідальності. Покази ж відповідача [PERSON] в судовому засіданні , в яких він зазначає про те, що винуватцем первинної ДТП був водій [PERSON], і внаслідок удару саме з його транспортним засобом [PERSON] здійснив зіткнення з транспортним засобом під керуванням позивачки суд не приймає до уваги, оскільки такі суперечать наявним в матеріалах справи доказам . Дані пояснення суд розцінює як обрану відповідачем форму захисту своїх прав з метою уникнення матеріальної відповідальності. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, що беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано ст. 10 ЦПК України. Виходячи з положень ч. І ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як вбачається з долучених до матеріалів справи письмових пояснень на позов АТ» СГ»ТАС», копії страхового акту від 18.02.16 р. , розрахунку до страхового випадку, позивачу згідно наданих нею квитанції про придбання лікарських засобів з врахуванням переліку медикаментів, призначених лікарем, було виплачено у відшкодування матеріальної 5722 грн. 89 коп. Вказані кошти виплачені на виконання умов договору страхування ( Поліс № АІ 8065305) , що був укладений між страховою компанією та відповідачем [PERSON] , що теж свідчить про винуватість [PERSON] у ДТП, що мала місце 01.09.15 р. Позивачем на підтвердження суми матеріальної шкоди в розпорядження суду надані ті ж квитанції на придбання ліків, що послужили підставою для страхового відшкодування. Голослівними, на думку суду є посилання позивача в судовому засіданні на ту обставину, що в зв»язку з спричиненими їй тілесними ушкодженнями вона змушена була придбавати і інші ліки, не призначені лікарем та дотримуватись певного режиму харчування, оскільки такі не доведені жодними належними доказами. Відтак, вимоги позивача в частині стягнення матеріальної шкоди не підлягають до задоволення. Відповідно до норми ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Згідно із п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати,зокрема : у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв»язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як вбачається з розрахунку до страхового акту від 18.02.16 р. та квитанції про проведення страхової виплати, у відшкодування моральної шкоди [PERSON] було виплачено АТ « СГ»ТАС» 286 грн. 14 коп. що , на думку суду не може відповідати розміру спричиненої їй моральної шкоди. Проте характер та обсяг емоційно-вольових переживань позивача, котрими мотивується моральна шкода, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості є недостатнім, щоб задовольнити її в заявленому позивачем розмірі. А тому суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у сумі 6 000 грн. В силу дії вимог ст. 88 ЦПК України до стягнення з відповідача підлягають також судові витрати, понесені позивачем. До часткового задоволення, з врахуванням вимог Закону України « Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» , 40 % розміру встановленої законом мінімальної заробітної плати та двох годин , затрачених захисником на підготовку справи та участі у судовому засіданні, з відповідача слід стягнути з користь позивача 1 160 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу . Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial