Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

27 лютого 2017 року [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом [PERSON] , третя особа: управління-служба у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпрі ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. Посилаючись на викладені обставини та обґрунтування своїх вимог у позові, просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , із матір`ю - [PERSON] , за місцем її проживання за адресою: [ADDRESS] ; стягнути із відповідача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 5 000,00 грн. щомісяця, які підлягають індексації відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 28 лютого 2017 року відкрито провадження у справі (том І а.с.21), яку відповідачем було оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області (том І а.с.63-67). Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2017 року ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.02.2017 року залишено без змін (том І а.с.100-101), яку у свою чергу постановою Верховного Суду від 05 червня 2019 року залишено без змін (том ІІ а.с.214-217). В січні 2018 року [PERSON] подав до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська зустрічний позов до [PERSON] , третя особа: управління-служба у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпрі ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною (том І а.с.132-137), в якому посилаючись на викладені обставини та уточнивши свої вимоги (том ІІ а.с.93-94) просить суд встановити дні побачень [PERSON] , [INFO] , з його малолітньою донькою - [PERSON] , [INFO] , щомісячно з 9:00 годин кожного 24 числа місяця до 20:00 годин кожного 30 числа місяця за місцем знаходження [PERSON] , [INFO] , Україні шляхом можливості бачитися та спілкуватися з дитиною; зобов`язати [PERSON] , [INFO] , ІПН: [NUMBER] : - не перешкоджати [PERSON] , [INFO] , в можливості бачитися та спілкуватися з його малолітньою донькою, [PERSON] , [INFO] ; - не перешкоджати [PERSON] , [INFO] , у відвідинах його доньки, [PERSON] , [INFO] , за місцем її проживання в будь-який день з 10-00 до 22-00 години (а за відсутності матері пізніше 22- 00 години, при такій необхідності, на розсуд батька) - не більше 7 днів в місяць і тільки в разі неможливості в силу непереборних обставин бачитися та спілкуватися з його малолітньою донькою, [PERSON] , [INFO] , в період з 9:00 годин 24 числа до 20:00 годин 30 числа будь-якого місяця в році за місцем його перебування в Україні, а також в разі хвороби, порушення (переривання) навчального процесу в школі і т.д. [PERSON] , [INFO] , і в тому числі в період з 24 числа до 30 числа будь-якого місяця в році за відсутності можливості приїзду в силу непереборних обставин в місто Дніпро, Україна; - не перешкоджати відвідинам [PERSON] , [INFO] , з [PERSON] , [INFO] , будь-яких лікарів та спеціалістів при захворюванні або підозру на захворювання дитини; - не перешкоджати [PERSON] , [INFO] , і бабусі [PERSON] , [PERSON] , щоденному зв`язку з [PERSON] , [INFO] , за допомогою засобів інтернет-зв`язку ( [PERSON] / [PERSON] /WhatsАрр і ін.) і телефону в інтервалі часу з 18-00 до 20-00 годин; - інформувати [PERSON] , [INFO] , у письмовій формі (цінним листом) про цілі та терміни вивозу / виїзду дитини у випадку вивозу / виїзду [PERSON] , [INFO] , з м. Дніпро - за 14 календарних днів до лати такого вивозу / виїзду. Стягнути із [PERSON] на його користь судові витрати, які понесені в процесі розгляду справи. Учасники справи про розгляд справи повідомлялись належним чином, у відповідності до положень ст.ст.128-129 ЦПК України. [PERSON] до суду надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї участі. Вимоги первісного позову підтримує та просить задовольнити. Проти вимог зустрічного позову заперечує у повному обсязі. [PERSON] у судове засідання надав письмову заяву, в якій зазначає, що у зв`язку зі зміною його довірених осіб, вимушений відкликати довіреності видані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на представництво його інтересів. Просить повідомити йому дату наступного судового засідання. Третя особа - управління-служба у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпрі ради в особі свого представника за довіреністю - Лошкарьової В.Ю., у судове засідання надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з`явились. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із положеннями ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Сімейного кодексу України, практику Верховного Суду України, тому що підставою звернення позивачів як за первісним так із зустрічним позовом до суду є захист гарантованих ст.51 Конституції України особистих немайнових прав на батьківське виховання дитини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі із 19 жовтня 2011 року (том І а.с.7), який розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.02.2015 року (том І а.с.13). [INFO] у сторін народилась дитина - [PERSON] (том І а.с.12). [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (том І а.с.8), разом із нею зареєстрована та проживає малолітня - [PERSON] , [INFO] , та мати - [PERSON] , 1950 року народження. Згідно акту обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] (том І з.а.с.19), санітарний стан квартири задовільний, в квартирі чисто, просторо, затишно, в наявності необхідна побутова техніка та меблі. Дитина має окрему кімнату з необхідними меблями, одяг взуття у необхідній кількості, також є книги, іграшки. [PERSON] працює в КЗ «ДОПЦ зі старціонаром» ДОР на посаді санітарки. За місцем роботи характеризується як добра та порядна людина (том ІІ а.с.30,32). 26 липня 2017 року виконавчим комітетом Новокодацької районної у м.Дніпрі ради прийнято рішення №338 , яким встановлено дні побачень [PERSON] з малолітньою [PERSON] , [INFO] , щомісячно з 09-00 год. кожного 24 числа по 20-00 год. кожного 30 числа місяця; зобов`язано [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] перешкоди у спілкуванні з дитиною; зобов`язано батька за тиждень до днів побачень з дитиною надавати до управління-служби у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпрі ради акт обстеження умов проживання за місцем свого перебування (том І а.с.249-250) Висновком органу опіки та піклування Новокодацької районної у м. Дніпрі ради від 09.08.2017 року №1/14-178 комісія дійшла висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] (том ІІ а.с.46). Батько дитини - [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Працює [PERSON] в СПАТ «РЕСО-Гарантия» (мовою оригіналу) в підрозділі «Управління медичного страхування» з 22.03.1999 року, що вбачається із довідки від 10.01.2018 року (том ІІ а.с.9) [PERSON] перебуває на обліку ГУ Пенсійного фонду Росії №5 по м. Москві та Московської області отримує страхову пенсію по інвалідності (том ІІ а.с.10). Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами дійсно є конфлікт, в ході якого сторони звертались із відповідними заявами до органів поліції, управління-служби у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпрі ради, який так і не врегульовано. [PERSON] перераховував грошові кошти на утримання дитини на користь [PERSON] , що не заперечувалось сторонами, але надані [PERSON] копії квитанцій грошових переказів суд не приймає до уваги, так як з них неможливо достовірно встановити коли саме перераховувались кошти та їх призначення (том І а.с.155-209). Відповідно до положень сімейного законодавства України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визнаними в Україні. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням, зокрема, інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.1-2 ст. 155 СК України). Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. У частині першій статті 3 цієї Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25.03.2019 року у справі № 61-10448св18. У відповідності до ст. 3 ЦПК України, статті 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, зважаючи вищевикладене та за своїм власним переконанням, суд виходячи із пріоритету інтересів дитини, дійшов висновку про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю - [PERSON] , оскільки вважає, що це відповідатиме інтересам дитини та сприятиме належним умовам її проживання, гармонійному розвитку, вихованню та матеріальному забезпеченню. Щодо вимог первісного позову про стягнення аліментів на утримання дитини суд виходить із наступного. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України). Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із положеннями частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У силу положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. Згідно із ч.2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. [PERSON] надано довідки про доходи зі СПАТ «РЕСО-Гарантия» (мовою оригіналу) де він працює в підрозділі «Управління медичного страхування» з 22.03.1999 року та про те, що він перебуває на обліку в ГУ Пенсійного фонду Росії №5 по м. Москві та Московської області (том ІІ а.с.9,10). Таким чином, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача, на утримання дитини аліменти в розмірі 5 000,00 гривень щомісячно, із подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи із 27.02.2017 року, і до досягнення дитиною повноліття чи змін у майновому становищі сторін. На підставі ст..430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Щодо вимог зустрічного позову про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною суд виходить із наступного. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, Прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.. 153 Сімейного кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. У відповідності до ст.. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно із ст. 158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. У відповідності до ст.159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участь одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо) місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. За таких обставин, дослідивши усі докази у справі, з урахуванням всього вищевказаного в сукупності, в тому числі врахувавши інтереси дитини, її вік, суд дійшов висновку задовольнити частково позовні вимоги [PERSON] та визначити такі способи участі його у вихованні і спілкуванні з дитиною: дозволити [PERSON] спілкування із дитиною [PERSON] , [INFO] , без присутності матері [PERSON] , [INFO] , встановивши дні побачень у першу та третю суботу кожного місяця із 10.00 до 16.00 год.; кожного непарного року на новорічні свята з 18.00 год. до 18.00 год. 1-го січня; зобов`язати [PERSON] , [INFO] , не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні із дитиною [PERSON] , [INFO] . Таким чином, зважаючи на вищевикладене, за своїм власним переконанням виходячи із засад розумності. Справедливості, законності суд приходить до висновку про те, що первісний позов відлягає задоволенню у повному обсязі, а вимогу зустрічного позову підлягають частковому задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що із [PERSON] слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн. та на користь [PERSON] судові витрати в сумі 640,00 грн., а із [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати в сумі 352,40 грн. З урахуванням вищенаведеного,

Outcome: partial