Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

27 лютого 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26.01.2002 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Позивач та відповідач разом проживали до 23.06.2014 року. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Протягом останніх двох років сімейне життя між ними поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до припинення шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю. З 01 липня 2014 року він мешкає окремо наймаючи квартиру. Щодо утримання дитини сторонами досягнуто згоди. Позивач просить розірвати шлюб. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив шлюб розірвати посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнала, не заперечувала проти розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши доводи та пояснення учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.01.2002 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], актовий запис № 26 виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Смілянського міського управління юстиції Черкаської області (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають доньку: [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.02.2004 року, актовий запис № 92 (а.с. 5). Дані правовідносини регулюються СК України. Так, відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідало б інтересам одного із них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Шлюбні стосунки між сторонами припинені. Спільне господарство вони не ведуть. Заходів до примирення сторони не бажають приймати. Між сторонами досягнуто згоди про утримання дитини. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що дублює ст. 51 Конституції України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені та більше не відновлювалися, суд дійшов висновку про те, що сім'я сторін розпалася остаточно, примирення бути не може і шлюб підлягає розірванню. На підставі викладеного та

Outcome: approved