Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

26 травня 2017 року [PERSON] звернулась до суду із позовом в якому просить, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подання позову до суду і до досягнення ним повноліття. Обгрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що з 26 вересня 2013 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, від шлюбу сторони мають спільну дитину: [PERSON], [INFO]. Спільне життя із відповідачем не склалося. Відповідач з травня 2016 року проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Угоди про добровільну сплату аліментів, між сторонами не досягнуто, дитина проживає разом з нею та перебувають на її утриманні. Враховуючи що відповідач офіційно працевлаштований та має можливість надавати допомогу на утримання сина, а досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивач змушена звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Дніпровського районного суду від 10 жовтня 2017 року прийнято зустрічний позов [PERSON], поданого в особі представника [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Представник позивача за зустрічним позовом просить розірвати шлюб укладений між сторонами 26 вересня 2013 року та зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис № 1377. Посилаючись на те, що сімейні відносини з відповідачем не склалися, вони не підтримують сімейних стосунків та не ведуть спільне господарство. У судовому засіданні позивач за первісним позовом підтримала позовні вимоги про стягнення аліментів в повному обсязі. Проти зустрічного позову про розірвання шлюбу не заперечувала. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] визнала позов про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку [PERSON] щомісячно. Позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримала та просила їх задовольнити. Суд заслухавши пояснення позивача та представника відповідача за первісним позовом, дослідивши матеріали справи прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони з 26 вересня 2013 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис № 1377 (а.с. 8). Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 22 жовтня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 9). Спільна дитина сторін проживає разом із матір'ю - [PERSON] Дана обставина визнається сторонами та доказуванню не підлягає. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. За положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись із максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За положеннями ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно із ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач позов визнає, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, офіційно працевлаштований, за станом здоров'я та матеріальним становищем [PERSON] спроможний сплачувати аліменти, інших осіб які перебувають на утриманні відповідача судом не встановлено, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання малолітнього [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26 травня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі п.1 ч.1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюб суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Між сторонами не склалися нормальні сімейні відносини з різних причин, а тому вони сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Позивач і відповідач впевнені, що їх сім'я розпалася і її збереження та примирення неможливе. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки відповідач за зустрічним позовом позов визнає, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони впевнені, що збереження сім'ї є неможливим, суд приходить до висновку, що їх шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача за первісним позовом [PERSON] в дохід держави підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору за позовною вимогою про стягнення аліментів в розмірі 640,00 грн. Крім того, з відповідача за зустрічним позовом [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню понесені ним судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved