Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-03 00:00:00

27 листопада 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Свої вимоги мотивував тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 26 червня 2015 року. Від подружнього життя сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя між сторонами не склалося. Основою розпаду сім'ї стало те, що між сторонами втрачено взаємні почуття, повагу та порозуміння, протилежні погляди на сімейне життя. На даний час однією сім'єю сторони не проживають та спільного господарства не ведуть. Дитина на даний час проживає разом з позивачем. Відповідач ухиляється від обов'язку по утриманню дитини. Позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, суперечить його інтересам та інтересам дитини, тому він звернувся до суду з даним позовом і просить розірвати шлюб між ним та відповідачем та стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надавши письмову заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги до відповідача про розірвання шлюбу підтримує, на розірванні шлюбу наполягає. Позовні вимоги щодо стягнення аліментів просить залишити без розгляду (а. с. 19). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги про розірвання шлюбу із позивачем визнає (а. с. 20). У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. В силу ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідності до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 26 червеня 2015 року у Ковпаківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за № 489. Після реєстрації шлюбу відповідачу присвоєно прізвище чоловіка - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 6). Від подружнього життя сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а. с. 7). Як вбачається з позовної заяви причиною розпаду сім'ї стала втрата взаємних почуттів, поваги та порозуміння, що робить неможливою подальшу побудову сімейних відносин. Суд зазначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з даним позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а, як встановлено при дослідженні матеріалів справи та заяви позивача, він не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї, поновлення шлюбних відносин та подальше спільне проживання неможливе, так як суперечить інтересам сторін, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права, а тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, якою визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до заяви відповідача, суд вважає за необхідне залишити їй прізвище, присвоєне при одруженні - [PERSON] ( а.с. 20). Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 640 грн., сплачений при зверненні із позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved