Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

28.12.2017 р. позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO] року та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В позові посилається на те, що [INFO] року у відповідача, яка є дочкою позивача, народилася дитина - [PERSON]. Останні чотири роки онучка періодично подовгу проживала у позивача, а з вересня 2017 року постійно проживає у неї та перебуває на її утриманні. Вказує, що мати дитини життям дочки не цікавиться, не спілкується з дитиною, турботу не проявляє, участі в утриманні дитини не приймає, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями та наркотичними речовинами, у відношенні неї відкрито кримінальну справу за ст. 309 КК України. Зазначає, що спосіб життя відповідача не є гідним прикладом для дитини та в подальшому може негативно вплинути на долю онучки. Вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, однак це не позбавляє її обов'язку щодо утримання дитини. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила позов задовольнити. Суду додатково пояснила, що онука [PERSON] постійно проживає з нею та її чоловіком з вересня 2017 року та по теперішній час, а до цього, час від часу відповідач [PERSON] забрила дочку [PERSON] до свого місця проживання, де вона проживає зі всоїм співмешканцем, які обидва ведуть аморальний спосіб життя - зловживають спиртними напоями та вживають наркотичні засоби, та все це відбувається в присутності малолітньої [PERSON], що відповідно негативно впливає на неї. Утриманням та вихаванням дочки матір не займається. Питання щодо навчання, лікування та утримання дитини вирішує позивач з чоловіком та батько онуки [PERSON]. Відповідач по справі взагалі дочкою не опікується та життям своєї дочки не цікавиться. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, із позовними вимогами згодна (а.с. 49). Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради в сьогоднішнє судове засідання не з'явився, просив розглянути справу за його відсутності, підтримавши висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав (а.с. 65). Вислухавши пояснення учасників процесу, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є дочкою [PERSON], що підтверджується копіє свідоцтва про народження (а.с. 12). [PERSON] уклала шлюб із [PERSON], який розірвано рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16.09.2010 року № 2-5073-10р. (а.с.13, 14). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 7). Згідно довідки № 334 від 20.12.2017 року, виданої Бердянською гімназією № 3 «Сузір'я», [PERSON], мати учениці 4-Б класу [PERSON] не приділяла достатньої уваги навчанню та вихованню своєї неповнолітньої доньки, не відвідувала батьківські збори, на телефонні дзвінки відповідала, однак ніколи не цікавилася успіхами дитини, у численних класних і гімназійних заходах (із залученням батьків) участі не приймала. На запрошення адміністрації гімназії відвідати засідання Ради Профілактики з питання виконання батьківських обов'язків, порушення прав дитини, не з'явилася (а.с. 16). Згідно довідки Комунальної установи «Бердянський психоневрологічний диспансер» Запорізької обласної ради № 447 від 15.02.2018 року [PERSON], [INFO], перебуває на диспансерному обліку у лікаря-нарколога КУ «БПНД» ЗОР з 2016 року з діагнозом: Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю (а.с. 47). Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради № 01-1496/47 від 02.03.2018 року [PERSON] свідомо усунулася від виконання батьківських обов'язків по відношенню до доньки, не піклується про її виховання, матеріально не утримує, не турбується про всебічний розвиток, здоров'я, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, а тому орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до малолітньої доньки [PERSON], [INFO] (а.с. 52-54). Судом також встановлено, що відповідача [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальносьті за ч. 1 ст. 184 КУпАП, так як відповідач ухилилася від виконання своїх батьківських обовязків відносно дочки [PERSON], що підтверджується копією постанови про притягнення відповідача до адміністратвної відповідальності від 12.02.2108 р., яка набрала законної сили (а.с. 63). Свідок [PERSON], який є батьком малолітньої [PERSON], пояснив, що від доньки йому відомо, що мати не телефонує та не приходить до дитини. На вихідних донька приходить до нього. До переїзду до бабусі дитина проживала разом із матір'ю на квартирі в середовищі алкоголізму та наркоманії. Із позивачем вони домовилися, що донька буде проживати у бабусі - позивача по справі, а по вихідним приходити до батька. Батьківські збори у гімназії відвідує він, вихідні дні проводить з донькою, між ними існує порозуміння та добрі відносини. Свідок [PERSON], яка є бабусею малолітньої [PERSON], пояснила суду, що онучка проживає разом із [PERSON] з вересня 2017 року. До цього часу дитина жила сама по собі, мати нею не піклувалася. При бесідах дитина про матір нічого не каже, ухиляється від розмови. Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Згідно ч.ч.1-5 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки стосовно дитини та є крайнім заходом. За таких обставин, суд приходить до висновку, що є всі правові підстави для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відностно дочки [PERSON], оскільки вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, не забезпечує харчування та лікування дитини, що відповідно негативно впливатиме на фізичний розвиток дитини, не спілкуються з дитиною в необхідному обсязі для нормального розвитку дитини, не виявляють інтересу до внутрішнього світу дитини; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, тоді як навпаки подає негативний та аморальний приклад, що підтвержується показаннями свідків та письмовими доказами, зокрема довідкою Комунальної установи «Бердянський психоневрологічний диспансер» Запорізької обласної ради № 447 від 15.02.2018 року та копією постанови про притягнення до адміністратвної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП від 12.02.2108 р., яка набрала законної сили та копією заяви відповідача від 04.01.2016 р. (а.с.8) та заявою від 20.02.2018 (а.с.49). Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved