Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

28 листопада 2017 року позивач звернулась до суду з позовом про визнання права особистої власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 6325185000:03:001:0062, площею 0,3433га., 6325185000:03:001:0063, площею 0,5963га., 6325185000:03:001:0064, 0,5804га., що розташовані на території Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області, для ведення особистого селянського господарства; з кадастровим номером 6310136600:16:017:0031, що розташована в м. Харкові, пров. Лейпунського, № 8, площею 0,1512га. для будівництва та обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд; та житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 144,30кв.м., житловою площею 75,10кв.м. з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Циркуни, вул. Садова, б. 11/1, як майно набуте у шлюбі за особисті кошти. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24.07.2017р. розірвано шлюб між нею та відповідачем. Сторони досягли згоди про те, що майно, яке дружиною було придбано до шлюбу, та яке було придбане під час шлюбу за особисті кошти позивача, після розірвання шлюбу залишиться у її приватній власності, оскільки воно було придбане за грошові кошти, які належали позивачу до реєстрації шлюбу та отримані у шлюбі у дарунок від рідних, чоловік не приймав участі в придбанні нерухомості, грошових коштів не витрачав. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2017 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2017 року було задоволено заяву позивача про зменшення розміру судового збору та відкрито провадження у справі, судовий розгляд призначено на 29 січня 2018 р. о 10год. 00хв. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 29 січня 2018 року у звязку із зясуванням подання позову з порушенням правил територіальної підсудності, справу направлено за підсудністю до Харківського районного суду Харківської області. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26 березня 2018 року призначено підготовче судове засідання на 08 травня 2018 року о 09 год. 00 хв. Позивач [PERSON] подала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, за результатом розгляду судові витрати залишити за її рахунок. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Суд, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступне. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24 липня 2017 року у справі № 640/8834/17 шлюб, укладений 19 липня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від шлюбу сторони мають двох синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13.09.2007р. реєстр.№ 5154, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу [PERSON], позивач набула право власності на земельну ділянку 6325185000:03:001:0004, що розташована на території Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області, площею 0,3433га. для ведення особистого селянського господарства. На підставі цього договору позивач отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 060387, виданий Харківським районним відділом земельних ресурсів 09.10.2007р. Згідно довідки приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу [PERSON] від 24.11.2017р. № 1302/01-16 вказаний договір купівлі-продажу земельної ділянки був посвідчений нотаріусом та встановлено, що на момент укладення договору позивач у зареєстрованому шлюбі не перебувала. Земельна ділянка 6325185000:03:001:0004, що розташована на території Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області, площею 0,3433га. для ведення особистого селянського господарства, за заявою позивача була поділена на три земельні ділянки, яким присвоєно нові кадастрові номери: 6325185000:03:001:0062, площею 0,3433га., 6325185000:03:001:0063, площею 0,5963га., 6325185000:03:001:0064, площею 0,5804га. Позивачу видані Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19 січня 2015 року, від 26 січня 2015 року, право власності на земельні ділянки, з кадастровими номерами: 6325185000:03:001:0062, площею 0,3433га., 6325185000:03:001:0063, площею 0,5963га.ю, 6325185000:03:001:0064, площею 0,5804га., зареєстровано в Державному реєстрі речових прав, про що свідчать витяги з нього. На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03 червня 2016 року, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 2574, позивач набула право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6310136600:16:017:0031, що розташована в м. Харкові по пров. Лейпунського, № 8, площею 0,1512га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. В селі Циркуни по вулулиці Садовій, № 11/1, Харківського району, Харківської області, позивач побудувала житловий будинок, загальною площею 144,30кв.м., житловою площею 75,10кв.м., допоміжна площа 69,20квм., та господарські будівлі і споруди. Житловий будинок був прийнятий в експлуатацію, позивачу було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 25.04.2014р. Відповідно до заяви від 24 листопада 2017 р. відповідач підтвердив, що житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Циркуни, вул. Садова, б. 11/1, є обєктом особистої приватної власності [PERSON], справжність підпису засвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, при цьому відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). При цьому відповідно до ст. 66 цього Кодексу дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 69 Сімейного Кодексу України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 Сімейного Кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, але при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 57 Сімейного Кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Тож при вирішенні питання щодо визнання право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-1568цс16 від 07.12.2016 р. належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За ст. 328, ст. 373 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до вимог ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно ст. ст. 11, 12, 15, 20 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст.ст. 76-77, 80, 83 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 та ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо до сто вірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що між сторонами відсутній спір щодо поділу майна, яке придбавалось за час шлюбу, що [PERSON] було придбано нерухоме майно до реєстрації шлюбу та в період шлюбу за особисті кошти, що також визнано і відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України та залишає за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved