Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

28.04.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій посилається на те, що 10 червня 2013 року на прохання свого знайомого [PERSON] позичив останньому кошти в сумі 2000 доларів США, що на день складання позовної заяви складало по офіційному курсу Національного Банку України (за 1 долар США - 25,55 грн.) 51.100 (пятдесят одна тисяча сто) гривень. При отриманні грошей [PERSON] 10.06.2013 року власноручно написав розписку, згідно з якою зобовязався повернути йому 2000 доларів США 30.06.2013 року. Однак до теперішнього часу гроші не повернув, під різними умовами ухиляється від сплати боргу. В судовому засіданні позивач, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідача на свою користь борг в сумі 49850 грн., оскільки 50 доларів США [PERSON] повернув йому під час судового розгляду, гроші з урахуванням рівня інфляції за час прострочення сплати боргу з червня 2013 року 35874 грн., три проценти річних від суми боргу 51.100 грн., що становить 4599 грн., судовий збір у розмірі 956 грн. за звернення до суду з позовною заявою. У нього відсутні документи, підтверджуючі сплату 4000 грн. за надання правової допомоги адвокатом, тому цю суму він просить не стягувати. Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 вересня 2016 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 91297 гривень, що складається із основного боргу у сумі 49850 гривень, 35874 гривні суми з урахуванням індексу інфляції, 4599 гривень три проценти річних. Також судом було вирішено питання щодо розподілу судових витрат по справі. В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду частковому скасуванню, з ухваленням в скасованій частині нового рішення, відповідно до вимог п.3,4 ст.309 ЦПК України. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає не в повній мірі. Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції 10 червня 2013 року [PERSON] позичив своєму знайомому [PERSON] 2000 доларів США. Відповідач [PERSON] отримав гроші, чого не заперечував в судовому засіданні, і зобовязався повернути позивачу грошові кошти у розмірі 2100 доларів США 30.06.2013 року, написавши розписку, копія якої залучена до матеріалів справи. [PERSON] підтвердив, що власноручно написав розписку про отримання в борг від [PERSON] 2000 доларів США і зобовязання до 30 червня 2013 року повернути 2100 доларів США. Пояснив, що грошових коштів для повернення боргу у нього немає. Сплатив 31.08.2016 року 50 доларів США, ухиляється від сплати повної суми боргу. Вирішуючи спір, місцевий суд керувався ст.ст. 625, 1046, 1047, 1050 ЦК України та виходив з того, що, оскільки відповідач свої грошові зобовязання з повернення отриманої позики не виконав, спірна сума підлягає стягненню в судовому порядку з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, а тому задовольнив позов, у звязку з його доведеністю та обґрунтованістю. Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо обґрунтованості позовних вимог [PERSON] в частині стягнення боргу та трьох процентів річних від простроченої суми, як з таким, що відповідає вимогам закону, та встановлений матеріалами справи. Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановленими договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). Якщо інше не встановлено договором або законом (наприклад, якщо договір позики відповідає ознакам безпроцентного договору), позикодавець має право на одержання ще і процентів від суми позики. У разі коли договором не встановлено їх розмір, розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ст.1048 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Пленум Верховного Суду України у постанові Про судове рішення у цивільній справі від 18 грудня 2009 року №14 розяснив, що у разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід в мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Офіційний курс долара США Національним банком України було визначено 2555 грн. за 100 доларів США. З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з Відповідача боргу в розмірі 49850 грн. (за вирахуванням сплачених Відповідачем 50 доларів США в процесу судового розгляду) є таким, що відповідає матеріалам справи та вимогам закону. Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, також є обґрунтованим є висновок місцевого суду, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми обґрунтовані і підлягають задоволенню. Доводи апеляційної скарги [PERSON] щодо тих обставин, що у розписці сторонами було передбачено розмір процентів у розмірі 100 доларів США не можуть бути прийняті до уваги, оскільки передбачене нормами ЦК (ст.1048) право сторін на встановлення умов оплати за користування позикою з урахуванням норм ст.6, ч. 1 ст.627 ЦК України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів та порядку їх сплати, а не обрання ними іншого способу оплати (наприклад, у твердій грошовій сумі безвідносно до суми боргу), оскільки закон ст. ст. 536, 1048 ЦК України визначає, що плата за користування чужими грішми встановлюється і нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу. Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВСУ у справі № 6-79цс14, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України, є обовязковою для всіх судів України. Щодо стосується рішення суду в частині задоволення позовних вимог [PERSON] щодо стягнення суми інфляційних збитків, апеляційний суд зазначає наступне. З розписки вбачається, що [PERSON] отримав в борг 2.000 доларів США і ці кошти зобовязався повернути. Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає оплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Інфляція це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п. 2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року №519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періодів порівнянні з базовим. Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, то норми ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобовязання, яке визначене договором у гривні, а не в іноземній валюті. Враховуючи наведене, рішення суду в частині стягнення індексу інфляції в сумі 35874 грн. підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні цих позовних вимог [PERSON]. Щодо посилання апелянта на те, що він повернув борг в обсязі 1800 доларів США позивачу, то у відповідності до вимог ст.ст.57,59,60 ЦПК України та ст.545 ЦК України [PERSON] не надав суду доказів, які б свідчили про виконання ним свого обовязку. Зясувавши обставини справи та давши належну правову оцінку зібраним доказам, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції необхідно скасувати в частині стягненні індексу інфляції, постановити нове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог відмовити, відповідно зменшивши загальну суму стягнутих коштів та судових витрат до 55423 грн. та 554,23 грн. відповідно. Відповідно до ст.88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути 606,95 грн. в рахунок відшкодування судових витрат за подання апеляційної скарги, пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial