Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

27.03.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] про визнання недійсними: договору купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] , з кадастровим номером 1412947700:00:005:0549, укладеного 28.09.2016 року між [PERSON] , від імені якого діяла [PERSON] , та [PERSON] ; договору купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , укладеного 01.09.2016 року між [PERSON] , від імені якого діяла [PERSON] , та [PERSON] ; договору дарування земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] , з кадастровим номером 1412947700:00:005:0549, укладеного 12.03.2019 року між [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , від імені якого діяла [PERSON] ; договору дарування житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , укладеного 12.03.2019 року між [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , від імені якого діяла [PERSON] .. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтував тим, що на підставі договору дарування від 23.03.2005 року (реєстровий №1-2533) він отримав в дар житловий будинок [ADDRESS] (літ. А-1аА1-1), загальною площею 55,3 кв.м, житловою площею 30,4 кв.м, разом із сараями: Б,Е,Ж, гаражем В, літньою кухнею Д, підвалом п/д, огорожею №1-6, замощенням І, а також на підставі договору дарування від 23.03.2005 року (реєстровий номер 1-2538) він отримав в дар земельну ділянку, площею 0,1266 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1412947700:00:005:0549. У період часу з 2005 року по 2016 рік ним було добудовано гараж, навіс, кухню, душ та туалет, у будинку зведено другий поверх, встановлені металопластикові вікна та нова система опалювання, укомплектовано будинок всіма сучасними меблями та технікою. Всі будівельні роботи здійснювалися ним самовільно, без відповідних дозволів та узгоджень. 23.08.2016 року, перебуваючи на заробітках в РФ, він видав відповідачці [PERSON] нотаріально посвідчене доручення для оформлення технічної документації на належний йому житловий будинок та переоформлення будинку разом із земельною ділянкою. За усною домовленістю між ними відповідачка [PERSON] повинна була переоформить будинок та земельну ділянку на його доньку від попереднього шлюбу [PERSON] , 2014 року народження, однак повернувшись у листопаді 2018 року до м. Краматорська він дізнався, що вона скориставшись наданим їй дорученням, 01.09.2016 року продала будинок своїй матері - відповідачці [PERSON] , а 28.09.2016 року продала їй земельну ділянку, не передавши йому жодних коштів від відчуженого майна. В подальшому, 12.03.2019 року відповідачка [PERSON] спірні будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: [ADDRESS] , подарувала малолітньому онуку [PERSON] , сину відповідачки [PERSON] .. На думку позивача, дії [PERSON] були спрямовані на отримання власної вигоди, а не на виконання його доручення. Він не отримав грошей за продаж свого майна та залишився без житла та майна, що змушує його звернутися з даним позовом до суду. Всі договори відчуження будинку та земельної ділянки за участю відповідачів є недійсними, оскільки на все його майно постановою державного виконавця від 17.06.2016 року, на виконання рішення Краматорського міського суду по справі №2/234/260/16, було накладено арешт. Також, під час укладення в 2016 році договору купівлі-продажу будинку його характеристики, а саме загальна площа - 55,3 кв.м та житлова - 30,4 кв.м співпадають з тими, які він мав під час отримання його в дар позивачем 23.03.2005 року, що свідчить про не виготовлення відповідачкою [PERSON] нової технічної документації на перебудований будинок, який вона перебуваючи в умисному зговорі та злочинній домовленості зі своєю матір`ю - відповідачкою [PERSON] , продала їй менший будинок, ніж він був станом на 2016 рік. З свого боку, відповідач [PERSON] , перебуваючи в умисному зговорі та злочинній домовленості зі своєю донькою - відповідачкою [PERSON] , подарувала будинок та земельну ділянку своєму онуку, без врахування перебудови будинку та зміни його характеристик. 04.07.2019 року відповідачами [PERSON] та [PERSON] до суду надані відзиви на позовну заяву, згідно яких вони з позовними вимогами [PERSON] не погоджуються з огляду на наступне. 23.08.2016 року дійсно позивачем була видана довіреність, якою [PERSON] була уповноважена представляти його інтереси в органах, які здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно щодо державної реєстрації права власності на земельну ділянку і житловий будинок та їх продажу, а не на оформлення технічної документації та переоформлення нерухомості. Будь-яких усних домовленостей про переоформлення будинку, в якому [PERSON] з лютого 2016 року проживала разом із сином, та земельної ділянки на малолітню доньку позивача не було. На підставі довіреності, 01.09.2016 року приватним нотаріусом Соловйовою С.С. були посвідчені договір купівлі-продажу жилого будинку та попередній договір на земельну ділянку, а 28.09.2016 року нотаріусом посвідчено і договір купівлі-продажу земельної ділянки, які на думку відповідачів є укладеними, дійсними, а їх форма та порядок укладення відповідає нормам законодавства. Позивач [PERSON] , зазначивши в позовній заяві, що ним не отримано від відповідачки [PERSON] грошових коштів від укладених правочинів, не надав до суду доказів на доведення фактів порушення його майнових прав та інтересів. Так само, на думку відповідачів, безпідставними є і вимоги позивача [PERSON] про визнання недійсними укладених 12.03.2019 року договорів дарування спірних жилого будинку та земельної ділянки, оскільки ним обрано неналежний спосіб захисту своїх прав та інтересів. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила задовольнити їх у повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнала повністю та пояснила, що з позивачем проживала однією сім`єю як чоловік та жінка з 2008 року по 2013 рік. [INFO] у них народився спільний син [PERSON] . З 2014 року позивач почав проживати разом із [PERSON] та в тому ж році у них народилася спільна донька. Позивач завдав тілесних ушкоджень [PERSON] , відносно нього порушили кримінальну справу, у зв`язку з чим він виїхав до РФ де знайшов роботу та вирішив там залишитись жити. З [PERSON] , за рішенням суду на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON] , по сплаті яких виникла заборгованість та на його майно було накладено арешт. Так як позивач вирішив залишитись в РФ, то запропонував їй продати спірний будинок разом із землею, погасити борг по аліментам [PERSON] , а решту грошей залишити сину [PERSON] . Її мама [PERSON] , дізнавшись про рішення [PERSON] , виявила бажання придбати його будинок та землю. Із отриманих грошей за договорами купівлі-продажу будинку та землі вона сплатила борг по аліментам, а решту залишила сину, згідно домовленості з [PERSON] .. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні також позов [PERSON] не визнала, та пояснила, що вона на підставі договорів купівлі-продажу придбала будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , сплатила відповідну суму та отримала документи на них. З часом вирішила подарувати будинок та земельну ділянку онуку, що і зробила в березні 2019 року. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити, з огляду на його безпідставність. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] , на підставі договору дарування жилого будинку, посвідченого 23.03.2005 року нотаріусом Першої Краматорської державної нотаріальної контори Уваровою Г.І. (реєстраційний №1-2533), належав жилий будинок з господарськими спорудами та будівлями, розташований у [ADDRESS] , з наступними характеристиками: шлакоблоковий жилий будинок А-1аА-1, загальною площею 55,3 кв.м, житловою площею 30,4 кв.м та такі споруди: сараї Б,Е,Ж, гараж В, літня кухня Д, підвал п/д, огорожа №1-6, замощення І. Право власності за [PERSON] на жилий будинок зареєстровано 01.09.2016 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 16171457. Крім того, на підставі договору дарування земельної ділянки, посвідченого 23.03.2005 року нотаріусом Першої Краматорської державної нотаріальної контори Уваровою Г.І. (реєстраційний №1-2538), позивачу належала земельна ділянка площею 0,1266 га, надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності за [PERSON] на земельну ділянку зареєстровано 28.09.2016 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 16619269. 23.08.2016 року [PERSON] , т.в.о. нотаріуса нотаріального округу Санкт-Петербург Лебедєвої Н.М., посвідчена довіреність Мірошниченко Р.Ю., якою він уповноважив [PERSON] бути його представником в органах, які здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно і угод з ним у м. Краматорську Донецької області, з питання державної реєстрації переходу права власності на земельну ділянку і розташованого на ньому жилого будинку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , в тому числі крім іншого, продати за ціною і на умовах на свій розсуд належну йому земельну ділянку і розташований на ній жилий будинок. 01.09.2016 року [PERSON] , на підставі довіреності від 23.08.2016 року, уклала нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу жилого будинку [ADDRESS] , з наступними характеристиками: шлакоблочний жилий будинок А-1-аА1-1 загальною площею 55,3 кв.м, жилою площею 30,4 кв.м, сараї Б,Е,Ж, гараж В, літня кухня Д, підвал п/д, огорожа №1-6, замощення І. При цьому покупцем цього будинку виступила її мати [PERSON] , згідно п.2 договору продаж вчинено за 80000,00 грн., які повністю отримані продавцем від покупця до підписання договору, та за домовленістю сторін технічна інвентаризація жилого будинку не проводилася (п.7 договору). Право власності за [PERSON] на жилий будинок зареєстровано 01.09.2016 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 16240845. Також, 01.09.2016 року між [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності від 23.08.2016 року, та [PERSON] укладено попередній нотаріально посвідчений договір, щодо продажу у майбутньому, до 01.10.2016 року, земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . 28.09.2016 року [PERSON] , на підставі довіреності від 23.08.2016 року, уклала нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1266 га, із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться на території Краматорської міської ради за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1412947700:00:005:0549. Право власності за [PERSON] на земельну ділянку зареєстровано 19.12.2016 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 18129562. 12.03.2019 року [PERSON] , на підставі нотаріально посвідченого договору подарувала [PERSON] , [INFO] , жилий будинок [ADDRESS] , з наступними характеристиками: шлакоблочний жилий будинок А-1-аА1-1 загальною площею 55,3 кв.м, жилою площею 30,4 кв.м, сараї Б,Е,Ж, гараж В, літня кухня Д, підвал п/д, огорожа №1-6, замощення І. При цьому, від імені обдарованого діяла законний представник [PERSON] .. Право власності за [PERSON] на жилий будинок зареєстровано 12.03.2019 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 30644328. Також, 12.03.2019 року [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору подарувала [PERSON] , [INFO] , земельну ділянку площею 0,1266 га, із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться на території Краматорської міської ради за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1412947700:00:005:0549. Право власності за [PERSON] на земельну ділянку зареєстровано 12.03.2019 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 30644813. Позивач [PERSON] просить визнати договори купівлі продажу та дарування спірного житлового будинку та земельної ділянки з тих підстав, що відчужуване майно, на підставі постанови державного виконавця від 17.06.2016 року, знаходилося під арештом та правочини вчинені внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною. Так, пунктом 1 ч. 2\~ст. 11 ЦК України\~визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1\~ст. 202 ЦК України,\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а ч.ч. 3, 5\~ст.\~203\~ЦК України визначено, що\~волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 626, 627, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до статей\~16,\~203,\~215 ЦК України\~для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Відповідно до частини першої\~статті 232 ЦК України\~правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 522/15095/15-ц (провадження № 61-11797св18) зроблено висновок по застосуванню\~статті 232 ЦК України\~та вказано, що «під зловмисною домовленістю необхідно розуміти умисну змову однієї сторони із представником іншої, проти інтересів особи, яку представляють. Зловмисна домовленість представника з контрагентом особи, що представляють, створює правову ситуацію, коли дійсна воля довірителя, яку повинен утілювати представник, замінюється його власною волею, що суперечить волі довірителя. Саме підміна волі довірителя волею представника і слугує підставою для визнання такого правочину недійсним. Тобто в основу зловмисної домовленості покладено умисні дії представника, який усвідомлював, що вчиняє правочин усупереч інтересам довірителя та бажав (або свідомо допускав) їх настання. При цьому не має значення, від кого виходила ініціатива здійснити змову - від представника чи від другої сторони правочину. Головне, що характеризує цей правочин - наявність усвідомленості і волі другої сторони правочину та представника на здійснення дій усупереч інтересам особи, яку він представляє. Кваліфікація правочину, як вчиненого внаслідок зловмисної домовленості, зумовлює встановлення, що: від імені однієї із сторін правочину виступав представник, хоча й не виключаються випадки, коли від імені обох сторін виступають представники; зловмисна домовленість і вчинення правочину з іншою стороною відбулася на підставі наявних повноважень представника; існував умисел в діях представника щодо зловмисної домовленості; настали несприятливі наслідки для особи, яку представляють; існує причинний зв`язок поміж зловмисною домовленістю і несприятливими наслідками для особи, яку представляють». Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Під час судового розгляду не встановлено обставин, які б свідчили про існування усної домовленості між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] про переоформлення спірного будинку та земельної ділянки на ім`я доньки - [PERSON] . Згідно нотаріально посвідченої довіреності від 23.08.2016 року позивач уповноважив відповідачку продати за ціною і на умовах на свій розсуд належну йому земельну ділянку та жилий будинок, тому відсутні підстави стверджувати, що дійсна воля [PERSON] , яку повинна була втілювати [PERSON] , була замінена її власною волею, що суперечить волі довірителя. Укладення договору купівлі-продажу, в ситуації коли від імені продавця діє представник (донька покупця), сама по собі не може свідчити, що мала зловмисна домовленість\~\~представника із іншою стороною - покупцем. Також під час розгляду справи не було доведено, що настали несприятливі наслідки для позивача та існування причинного зв`язку поміж зловмисною домовленістю і несприятливими наслідками для особи, яку представляють. Не обґрунтоване і посилання позивача на те, що під час продажу відповідачкою [PERSON] житлового будинку не були враховані його самовільні переобладнання та добудови, оскільки під час розгляду справи судом встановлено, що будинок було продано за ціною, яка була визначена на підставі оцінки житлового будинку на час його відчуження, тобто з урахуванням всіх змін станом на 01.09.2016 року, а від проведення технічної інвентаризації сторони відмовилися відповідно до умов договору, що не суперечить діючому на той час законодавству. Також не є слушною підстава щодо визнання недійсними договорів купівлі-продажу житлового будинку від 01.09.2016 року та земельної ділянки від 28.09.2016 року, на яку посилається позивач, а саме знаходження спірного майна під арештом, на підставі постанови державного виконавця від 17.06.2016 року, оскільки цією постановою арешт було накладено на все майно боржника [PERSON] та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна лише в межах суми боргу та з моменту надходження постанови. Згідно ж актуальної інформації про державну реєстрацію обтяжень, номер запису про обтяження 16692939, підставою арешту нерухомого майна, яке належить [PERSON] є постанова серія та номер: 51022002, видана 03.10.2016 року Краматорським міським ВДВС, тобто арешт на нерухоме майно позивача [PERSON] було накладено після відчуження спірного жилого будинку та земельної ділянки. Крім того, до матеріалів справи долучено копію заяви [PERSON] від 18.04.2018 року до Краматорського міського суду, згідно якої остання просила закрити провадження по цивільній справі за її позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи приватний нотаріус Соловйова С.С., відділ ДВС Краматорського МУЮ Донецької області про визнання недійсними договору купівлі-продажу жилого будинку [ADDRESS] та земельної ділянки, у зв`язку з повною виплатою грошових коштів за виконавчими листами №6/234/215/16 від 21.12.2015 року, 2/234/260/16 від 11.01.2016 року та по іншим виконавчим листам стосовно стягнення пені (неустойки) у зв`язку з несплатою аліментів. Дана заява підтверджує обставини, на які посилалася відповідач [PERSON] , що продаж спірного будинку та земельної ділянки було здійснено [PERSON] з метою погашення заборгованості по аліментними зобов`язаннями перед [PERSON] .. За таких обставин, не встановивши, що мала місце зловмисна домовленість представника [PERSON] - відповідачки [PERSON] та відповідачки [PERSON] або існування інших підстав , суд вважає, що відсутні підстави для визнання недійсними договору купівлі-продажу житлового будинку від 01.09.2016 року та земельної ділянки від 28.09.2016 року. В частині позовних вимог щодо визнання недійсними договорів дарування спірного будинку та земельної ділянки від 12.03.2019 року укладених між [PERSON] та [PERSON] , від імені якого діяла як законний представник [PERSON] , суд вважає за необхідне відмовити з наступних підстав. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 10 постанови від 6 листопада 2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», норма частини 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною 1 ст. 388 ЦК України. Відповідно до частини 5 статті 12 ЦК, добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Таким чином, оскільки позивач [PERSON] , просить визнати недійсними наступні правочини щодо відчуження майна, яке йому належало на праві власності, то оскільки данні вимоги не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства, суд вважає, що в їх задоволенні також необхідно відмовити.

Outcome: dismissed