Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

28.02.2020 позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до Тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо №3 Комунального підприємства «Київпастранс» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просить: стягнути з відповідача на її користь суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, у розмірі 7023,71 грн. та 1500 грн. за проведення оцінки вартості збитку, а всього стягнути 8523,71 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 02.03.2020 зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до Тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо №3 Комунального підприємства «Київпастранс» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивач посилається на наступне. Так, 12.09.2019 о 14 год. 14 хв. в м. Київ на Солом`янській площі 1 сталася дорожньо-транспортна пригода. Учасниками ДТП були автомобіль «Volkswagen Golf», державний номерний знак [NUMBER] , під її керуванням та який належить їй на праві приватної власності та тролейбус № 9 д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія тролейбуса [PERSON] , який на момент ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі. Доказом та підтвердженням цих обставин є постанова Солом`янського районного суду від 20.12.2019 року якою [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП. Внаслідок ДТП автомобілю «Volkswagen Golf», який належить позивачу на праві власності, завдано пошкодження. Матеріальний збиток завданий позивачу, як власнику автомобіля складає 7023,71 грн., що підтверджується письмовий звітом суб`єкта оціночної діяльності від 23.09.2019, витрати на проведення оцінки вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу становлять 1500 грн. У зв`язку із вищевикладеним просить задовольнити позов у повному обсязі. Ухвалою суду від 21.04.2020 відкрито спрощене позовне провадження в даній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Визначено відповідачу строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України, - 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Позивачу роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив у порядку, передбаченому ст. 179 ЦПК України, протягом 15 днів з дня отримання відзиву відповідача на позов. 28.09.2020 ухвалою суду, замінено первісного відповідача - тролейбусне ремонтно-експлуатаційне депо №3 Комунального підприємства «Київпастранс», на належного відповідача - Комунальне підприємство «Київпастранс» (код за ЄДРПОУ 31725604, місцезнаходження: місто Київ, вулиця Набережне Шосе, 2). В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав та обставин, викладених у позовні заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло. Третя особа - [PERSON] , в судовому засідання проти задоволення позову заперечував. При цьому підтвердив, що він станом на 12.09.2019 працював на посаді водія тролейбусу КП «Київпастранс». 12.09.2019 в. в м. Київ на Солом`янській площі 1 сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Volkswagen Golf», державний номерний знак [NUMBER] , та тролейбусу № 9 д.н.з. [NUMBER] під його керуванням. Постановою Солом`янського районного суду від 20.12.2019 року його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП. Вважає, що також з вини позивача сталася ДТП. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів, проти чого не заперечував позивач. Заслухавши пояснення представників сторін, врахувавши їх доводи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 12.09.2019 в м. Києві на Солом`янській площі, 1, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: тролейбусу №9 д.н.з. [NUMBER] та автомобіля марки «Volkswagen Golf», д.н.з. [NUMBER] . Так, вбачається, що 12.09.2019 [PERSON] о 14 год. 14 хв. керуючи тролейбусом №9 д.н.з. [NUMBER] в м. Києві на Солом`янській площі, 1, не врахував дорожньої обстановки, недотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв наїзд на автомобіль марки «Volkswagen Golf», д.н.з. [NUMBER] , що стояв на світлофорі. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.12.2019 встановлено винність водія тролейбусу №9 д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , який працює в КП «Київпастранс», у вчиненні вказаної ДТП, та закрито провадження у справі на підставі ч. 4 ст. 38 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення. Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина водія транспортного засобу тролейбусу №9 д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] , у вчиненні ДТП, що мала місце 12.09.2019 в м. Києві на Солом`янській площі, 1, за участю транспортних засобів: тролейбусу №9, д.н.з. [NUMBER] та автомобіля марки «Volkswagen Golf», д.н.з. [NUMBER] , встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль «Volkswagen Golf», д.н.з. [NUMBER] , який належить на праві власності позивачу [PERSON] , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Судом встановлено, що водій транспортного засобу - тролейбусу №9 д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] , на момент ДТП, перебував у трудових відносинах з тролейбусним ремонтно-експлуатаційним депо №3 Комунального підприємства «Київпастранс», що в судовому засіданні підтвердив [PERSON] . Крім того, факт перебування [PERSON] у трудових відносинах з КП «Київпастранс» станом на момент ДТП також вбачається з постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 20.12.2019. З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що тролейбусне ремонтно-експлуатаційне депо № 3 (ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 03328824, місцезнаходження м. Київ, вулиця Народного Ополчення, 14) є відокремленим підрозділом - філією Комунального підприємства «Київпастранс» (код за ЄДРПОУ 31725604, місцезнаходження: місто Київ, вулиця Набережне Шосе, 2). Таким чином, КП «Київпастранс», як юридична особа є належним відповідачем у даній справі. Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (частина перша статті 1188 ЦК України). Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не безпосередньо на особу, яка заподіяла таку шкоду, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини особи, яка завдала шкоди. Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Зазначений висновок узгоджується і з нормою частини першої статті 1172 ЦК України та частини другої статті 1187 ЦК України. Встановлено, що на момент ДТП [PERSON] працював водієм тролейбуса КП «Київпастранс», та виконував свої трудові обов`язки на службовому транспорті. Таким чином, відповідач, як роботодавець винної в ДТП особи, зобов`язаний відшкодувати позивачу завдану його працівником шкоду, завдану під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно Звіту № 61/09/19 від 23.09.2019, складеного суб`єктом оціночної діяльності Гавриловим В.О. на замовлення позивача, вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ «Volkswagen Golf», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок пошкодження транспортного засобу у ДТП становить 7023,71 грн. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що звіт № 61/09/19 від 23.09.2019 суб`єкта оціночної діяльності Гаврилова В.О. , містить докладний опис проведених дій, відповідає Методиці автотоварознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, є обґрунтованим, та є таким, що може бути взятим судом до уваги при вирішенні даної справи по суті, та покладений в основу рішення. Отже, загальний розмір матеріальних збитків в результаті пошкодження транспортного засобу - автомобіля «Volkswagen Golf», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок ДТП, становить 7023,71 грн. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з КП «Київпастранс», як роботодавця винуватця ДТП, на користь позивача необхідно стягнути шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 7023,71 грн. Щодо позовних вимог про стягнення з КП «Київпастранс» на користь позивача 1500,00 грн. витрат на проведення оцінки вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу, то такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано доказів проведення оплати таких послуг. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial