Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

27 січня 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу, у якому зазначив, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 26 липня 1981 року. Сини [PERSON] та [PERSON], народжені від спільного шлюбу, вже повнолітні. [PERSON] просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що між ними впродовж подружнього життя різко змінювались відносини, внаслідок чого виникали сварки, конфлікти та суперечки. З вини відповідача їхня сім'я розпалася ще в 2007 році. Понад 8 років вони разом не проживають та не ведуть спільного господарства. На примирення з відповідачем він не згоден. У судове засідання позивач не з'явився, проте від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причину неявки суду не повідомила, заяву про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у її відсутність суду не надала. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ураховуючи викладене вище, суд вважає, що вжив усіх, передбачених законом заходів для повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, а тому, з огляду на згоду позивача, слід провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із такого. Суд встановив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 липня 1981 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] (а.с. 4). Діти, народжені від спільного шлюбу, є повнолітніми. Позивач наполягає на розлученні, миритися не бажає. Причиною його рішення розірвати шлюб з відповідачем стало те, що між ними впродовж подружнього життя різко змінювались відносини, внаслідок чого виникали сварки, конфлікти та суперечки. З вини відповідача їхня сім'я розпалася ще в 2007 році. Понад 8 років вони разом не проживають та не ведуть спільного господарства. На примирення з відповідачем він не згоден. Отже, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Установленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються статтями 105, 110, 112 СК України, відповідно до яких шлюб розривається судом за позовом одного із подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам неповнолітньої дитини. Отже, з огляду на те, що судом установлено, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 551,20 грн відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved