Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

27.09.2019 року [PERSON] звернувся до Краматорського міського суду із заявою, в якій просив встановити факт належності йому правовстановлюючого документа - Свідоцтва про право власності на приміщення магазину від 20.12.2002 року, виданого на підставі рішення Виконавчого комітету Краматорської міської ради від 18.12.2002 року №507. Свою заяву [PERSON] обґрунтував тим, що 18.12.2001 року, на підставі Договору купівлі-продажу №794Н, він придбав двокімнатну квартиру [ADDRESS] площею 50,10 кв.м, яку на підставі ордеру №48, виданого відділом комунального господарства Виконавчого комітету Краматорської міської ради з 01.07.2002 року по 01.10.2002 року було реконструйовано в магазин. 20.12.2002 року, на підставі рішення Виконавчого комітету Краматорської міської ради №507 від 18.12.2002 року, йому було видано Свідоцтво про право власності на приміщення магазину, в якому допустили помилку в написанні його прізвища, замість правильного - « [PERSON] », вказано - « [PERSON] ». Крім того, за його позовом Краматорський міський суд, рішенням від 12.11.2004 року, визнав Договір купівлі-продажу квартири дійсним та визнав за ним право власності на квартиру, та в рішенні, яке викладено російською мовою його прізвище зазначено як « [PERSON] », що відповідає перекладу прізвища російською мовою у паспорті заявника. Отже, спір про право власності на майно заявника відсутній, але через неможливість виготовлення заінтересованою особою дублікату Свідоцтва із зазначенням його правильного прізвища, він вимушений звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності йому правовстановлюючого документа для забезпечення майбутньої безперешкодної реалізації свого права власності. В судове засідання заявник не з`явився, надав заяву про розгляд справи про встановлення факту, що має юридичне значення у його відсутності. Заінтересована особа - Виконавчий комітет Краматорської міської ради, про дату, час і місце розгляду цієї справи повідомлена належним чином, однак в судове засідання свого представника не направила, про причини не повідомила, що відповідно до ст.223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.12.2001 року заявник [PERSON] , на підставі Договору купівлі-продажу №794 Н укладеного на Краматорській філії Донецької товарної біржі, придбав двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 50,10 кв.м. Договір купівлі-продажу укладено на російській мові та дані про покупця зазначені як: « [PERSON] (паспорт [NUMBER] выдан Краматорским ОВД 25.07.1997 г., проживающий по адресу [ADDRESS] )». Згідно Ордеру №48 виданого відділом комунального господарства виконавчого комітету Краматорської міської ради, який оформлено на російській мові, «ПП [PERSON] » надано дозвіл на реконструкцію квартири №63 під магазин автозапчастин із організацією окремого входу і благоустроєм прилеглої території по [ADDRESS] . Як видно із Свідоцтва про право власності на приміщення магазину, що було видано 20.12.2002 року виконавчим комітетом Краматорської міської ради, приміщення магазину, яке складає 7/1000 ідеальних часток від усього житлового будинку, що розташований у [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON]. Проте, відповідно до паспорту громадянина України серії [NUMBER] виданого Краматорським МВ УМВС України в Донецькій області 25.07.1997 року, прізвище, ім`я та по батькові заявника на державній мові зазначено як « [PERSON] ». Крім того, із штампу в даному паспорті видно, що заявник був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 15.03.1999 року по 16.04.2004 року, який і заначено в Договорі купівлі-продажу №794 Н від 18.12.2001 року. Також, рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 12.11.2004 року, яке викладено на російській мові, визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та визнано за « [PERSON] » право власності на дану квартиру. Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. Як встановлено судом, факт належності правовстановлюючого документу має для заявника [PERSON] юридичне значення, оскільки від встановлення цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, від яких залежить забезпечення ним безперешкодної реалізації свого права власності. Відповідно до статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, за змістом якого суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод неодноразово зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості. Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. На даний час виправити описку та отримати належним чином оформлене Свідоцтво про право власності на приміщення магазину виданого виконавчим комітетом Краматорської міської ради 20.12.2002 року не можливо, що підтверджується інформацією КП «БТІ» Краматорської місцевої ради від 27.09.2019 року. Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (п.45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини. По справі встановлено, що правильне написання прізвища заявника як « [PERSON] » підтверджується копіями його паспортів громадянина України: серії [NUMBER] виданого Краматорським МВ УМВС України в Донецькій області 25.07.1997 року та серії [NUMBER] виданого Краматорським МВ ГУМВС України в Донецькій області, копія ідентифікаційного номера, а при видачі Свідоцтва про право власності на приміщення магазину виконавчим комітетом Краматорської місцевої ради допущено описку в прізвищі заявника, та помилково прізвище зазначено як « [PERSON] ». Враховуючи викладене, суд, на підставі встановлених по справі обставин та надання належної правової оцінки зібраним доказам, приходить до висновку, що правовстановлюючий документ - Свідоцтво про право власності на приміщення магазину, видане виконавчим комітетом Краматорської міської ради 20.12.2002 року, в якому при написанні прізвища заявника на українській мові невірно зазначено « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] », дійсно належить заявнику [PERSON] , у зв`язку з чим його заява підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved