Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

27.07.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» (далі ТОВ «ФК «Фангарант Груп») звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Фангарант Груп» заборгованості за договором, в сумі 30605,33 грн. та витрат по сплаті судового збору, в сумі 2102 грн., обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 31.01.2018 року між ФОП [PERSON] та відповідачем було укладено договір № 60094540083 про отримання товарів в системі ПлатиПізніше. Згідно умов даного договору, відповідачу передано в оренду на умовах лізингу мобільний телефон «HTS U Ultra 64 Gb Blak», встановленою вартістю 13587,06 грн. Передача товару відповідачу засвідчена підписом відповідача на Договорі. Адреса експлуатації Товару визначена у договорі: [ADDRESS] . Умовами пакету фінансування визначеними у Договорі встановлено розмір та порядок оплати місячних платежів - щомісяця рівними частинами до 20 числа кожного місяця, платіж щомісяця становить 2265 грн., кількість місячних платежів (крім першого) 5, вид договору: прямий лізинг. Перехід права власності до Клієнта - виплата всіх зобов`язань за договором. Станом на 24 липня 2020 року відповідач не виконав прийнятих на себе відповідно до положень умов пакету фінансування та п. 10.4.2 договору зобов`язань щодо своєчасної, повної та належної оплати вартості отриманого товару. Так, за весь період дії договору відповідачем в якості оплати вартості отриманого товару було сплачено: 30.01.2018 року - 2265 грн.; 23.03.2018 року - 2265 грн.; 02.08.2018 року-2000 грн. Приймаючи до уваги викладене заборгованість відповідача перед позивачем складає 30605,33 грн., у тому числі : 9057,06 грн. - сума заборгованості за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару; -21548,27 грн. сума штрафних санкцій, нарахованих відповідно до положень п.п. 12.2-12.3 Договору,в зв`язку з чим позивач звернувся до суду із вказаним позовом. На підставі ст.ст. 274, 276 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою судді від 03.08.2020 року було відкрито провадження у даній справі, розгляд справи було призначено на 25.08.2020 року на 08.30 год., в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Ухвалою суду від 25.08.2020 року розгляд справи було відкладено на 16.09.2020 року на 08.30 год., для надання позивачеві можливості подання відповіді на відзив відповідача. Відповідачу вручені копія позовної заяви і додатків. 21.08.2020 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив у якому останній вказав, що дійсно 30.01.2018 року уклав з позивачем Договір про отримання товарів в системі ПлатиПізніше. Дійсно він не здійснив оплату і заборгував позивачу 9057,06 грн. Проте, він не згоден із нарахуванням штрафних санкцій (неустойки), в розмірі 21548,27 грн., оскільки їх розмір майже у два рази перевищує саму заборгованість, до того ж вважає, що позивачем не надано доказів понесення збитків у зв`язку із таким простроченням, тому на його думку у суду є підстави для зменшення розміру неустойки. Крім того, подав суду заяву про застосування строків позовної давності в частині стягнення з нього неустойки. У відповідь на відзив, яка надійшла до суду від представника позивача Гаврилюка О.С. 04.09.2020 року останній вказав, що відповідач був ознайомлений з умовами Договору, чітко усвідомлював умови Договору, вважав їх прийнятими для себе та своїм підписом погодився з викладеними у Договорі положеннями. З приводу пропуску строку позовної давності, щодо стягнення неустойки зауважив, що п. 14.2 Правил передбачено те, що сторони погодили, що на підставі ст. 259 ЦК України, позовна давність за всіма зобов`язаннями, що виникають з умов Договору, в тому числі щодо сплати неустойки та відшкодування збитків, збільшується і становить 20 років. Згідно вимог ст. 526 ЦК України та п. 10.4.2 Договору, відповідач зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі сплачувати платежі передбачені Пакетом фінансування, проте з моменту укладення Договору відповідачем платежі на його виконання не здійснювались. З врахуванням вищевикладеного, просив задовольнити позов у повному обсязі та стягнути судові витрати. Вирішуючи справу на підставі наявних у ній письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 31.01.2018 року між ФОП [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір № 60094540083 про отримання товарів в системі ПлатиПізніше. Згідно договору відповідач отримує товар від постачальника на умовах договору та згідно обраного клієнтом пакету фінансування, а постачальник забезпечує надання товарів клієнту. В момент підписання договору всі існуючи та майбутні права постачальника за договором відступаються на користь Процесинг-центру (ТОВ ФК «Фангарант груп» ). Таким чином, судом встановлено, що в момент підписання договору № 60094540083 всі існуючі та майбутні права постачальника за даним договором відступаються на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп». Згідно умов даного Договору, відповідачу [PERSON] передано в оренду на умовах лізингу мобільний телефон «HTS U Ultra 64 Gb Blak», встановленою вартістю 13587,06 грн. Передача товару [PERSON] засвідчена підписом відповідача на Договорі. Адреса експлуатації Товару визначена у договорі: [ADDRESS] . Умовами пакету фінансування визначеними у Договорі встановлено розмір та порядок оплати місячних платежів - щомісяця рівними частинами до 20 числа кожного місяця, платіж щомісяця становить 2265 грн., кількість місячних платежів (крім першого) 5, вид договору: прямий лізинг. Перехід права власності до Клієнта - виплата всіх зобов`язань за договором. Згідно з ч. 1ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до принципу свободи договору. Сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Звичаїв ділового обороту. Вимог розумності та справедливості (ст. 6 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст.1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Частиною другою зазначеної вище статті визначено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Відповідач прийнятих на себе зобов`язань не виконав, в зв`язку з чим утворилась заборгованість. Згідно з наданим суду розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним договором станом на 24.07.2020 року складає 30605,33 грн. ТОВ ФК «Фангарант груп», пред`являючи вимоги про погашення заборгованості, просить стягнути також суму штрафних санкцій, нарахованих відповідно до положень п. 12.2-12.3 Договору. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування посилався на Правила отримання товарів в системі ПлатиПізніше, в редакції згідно Наказу № 1 від 13.03.2015 року, як невід`ємну частину Договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила зрозумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи Договір, а також те, що вказані документи на момент підписання Договору взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки. Крім того, роздруківка Правил належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин надані позивачем Правила отримання товарів в системі ПлатиПізніше, в редакції згідно Наказу № 1 від 13.03.2015 року не можуть розцінюватися судом як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем договору, оскільки вони достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до п.1 ч.2 ст.258ЦК України, спеціальна позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно доч.1ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] неналежним чином виконував взяті на себе зобов`язання за договором про отримання товарів в системі ПлатиПізніше в частині сплати платежів, передбачених Пакетом фінансування та договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість за зазначеним договором. Останній платіж в якості оплати вартості отриманого товару ним було здійснено 02.08.2018 року, а із позовною заявою позивач звернувся до суду лише 27.07.2020 року, тобто поза межами однорічного строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якої заявив відповідач. Строк позовної давності за домовленістю сторін не збільшувався, оскільки відповідачем не підписувались Правила отримання товарів (послуг) в системі ПлатиПізніше, тому посилання позивача на п. 14.2 цих Правил є безпідставними. Тож, враховуючи вищевикладене, а також те, що розмір неустойки в межах строку позовної давності в один рік перевищує розмір встановленого боргу, а ч.3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тому розмір неустойки слід зменшити до розміру основного боргу та з відповідача на користь позивача слід стягнути в рахунок погашення заборгованості за договором № 60094540083 від 30.01.2018 року, 9057 грн. 06 коп. заборгованості за основним зобов`язанням та 9057 грн. 06 коп. неустойки. На підставі ч.10 ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеній частині вимог, тобто в розмірі 59,2 % від сплаченої суми судового збору.

Outcome: partial