Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

26 серпня 2015 року комунальне підприємство «Бахмут-Вода» звернулось до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за водопостачання (водовідведення) за період з 1 червня 2013 року по 31 травня 2015 року у розмірі 3 263 гривні 08 копійок. В обґрунтування позовних вимог комунальне підприємство «Бахмут-Вода» посилалось на те, що відповідачі не оплачують комунальні послуги, через що виникла заборгованість. Позивач просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість і судові витрати по 121 гривні 80 копійок. Відповідачі у своїх письмових запереченнях пояснили, що позивачем не наведені норми споживання водопостачання та водовідведення для населення за період з 1 січня 2014 року по 31 травня 2015 року, для нарахування плати за водопостачання позивачем застосовуються тарифи, які він не обґрунтовує, договір про надання послуг від 1 січня 2006 року втратив чинність, а новий договір із споживачами укладений не був. Крім того, відповідачі звернули увагу суду на те, що власником квартири є [PERSON], а його дружина [PERSON] не може бути відповідачем по справі у відповідності до статей 160 і 162 ЖК України (а.с. 25-29). Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 лютого 2016 року, із урахуванням ухвали про виправлення описки від 24 лютого 2016 року, задоволено позов комунального підприємства «Бахмут-Вода» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за водопостачання (водовідведення), а саме: з відповідачів було стягнуто солідарно заборгованість за водопостачання (водовідведення) за період з 1 червня 2013 року по 31 травня 2015 року у розмірі 3 263 гривні 08 копійок та судові витрати по 121 гривні 80 копійок. Не погодившись із рішенням суду, відповідачі принесли апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову з таких підстав: - суд першої інстанції не врахував, що між сторонами по справі не був укладений договір про надання послуг по водопостачанню та водовідведенню, а тому відповідачі не повинні нести витрати по сплаті комунальних послуг, - поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що розрахунки заборгованості надані позивачем, містять розбіжності щодо показань засобу обліку, - висновок суду першої інстанції про солідарне стягнення заборгованості з двох відповідачів не ґрунтується на законі, оскільки власником квартири є лише [PERSON], а тому його дружина [PERSON], яка має у власності іншу квартиру, не повинна нести витрати по утриманню цієї квартири. Під час розгляду справи в апеляційній інстанції відповідачі підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити. Під час розгляду справи в апеляційній інстанції представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги і просив її відхилити. Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення з відповідачів заборгованості по водопостачанню та водовідведенню скасуванню з наступних підстав. Із матеріалів цивільної справи вбачається, що відповідачі зареєстровані у [ADDRESS] В квартирі встановлений прилад обліку (а.с. 7 - оборотна сторона). Згідно із розрахунком наданим позивачем, заборгованість за водопостачання (водовідведення) за період з 1 червня 2013 року по 31 травня 2015 року складає 3 263 гривні 08 копійок. Із цього розрахунку вбачається, що у травні 2013 року згідно із засобом обліку було спожито 12 м3 води, нараховано 131 гривня 04 копійки (12 х 10.92 = 131.04), у серпні 2013 року - спожито 22 м3 води, нараховано 240 гривень 24 копійки (22 х 10.92 = 240.24), у березні 2015 року - спожито 247 м3 води, нараховано 2 697 гривень 24 копійки (247 х 10.92 = 2 697.24), у травні 2015 року - спожито 8 м3 води, нараховано 87 гривень 36 копійок. Під час розгляду справи у суді першої інстанції позивачем були надані обґрунтування цих розрахунків, враховуючи неузгодження в них, на які звертав увагу під час розгляду справи відповідач [PERSON] Вказаний розрахунок був прийнятий судом першої інстанції. Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції в цій частині, оскільки розрахунки були зроблені відповідно до показників лічильника, встановленого у квартирі та за тарифами відповідно до рішення виконкому Артемівської міської ради №593 від 16 грудня 2010 року, згідно із яким вартість за водопостачання складає 5 гривень 64 копійки за 1 метр кубічний та за водовідведення - 5 гривень 28 гривень за 1 метр кубічний, що складає 10 гривень 92 копійки. Відповідач [PERSON] письмово не відмовився від отримання ним послуг по водопостачанню та водовідведенню від комунального підприємства «Бахмут-Вода». Наявні в матеріалах справи документи, а саме: листи-звернення на адресу органів місцевої влади, комунального підприємства «Бахмут-Вода», звернення на телефонну урядову «гарячу лінію» щодо укладення договору про надання послуг з водопостачання свідчить про бажання [PERSON] в подальшому отримувати вказані послуги саме від цього підприємства. Виходячи із встановлених фактів, наданих сторонами доказів та вимог закону, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку по те, що заборгованість по водопостачанню і водовідведенню повинна бути стягнута на користь позивача. Відсутність між сторонами договору про надання послуг не є підставою для звільнення від оплати наданих послуг, оскільки споживачі отримували послуги з водопостачання (водовідведення) та не відмовились від них. Однак, задовольняючи позовні вимоги в цій частині і стягуючи солідарно з відповідачів заборгованість за водопостачання (водовідведення), суд першої інстанції виходив із того, відповідачем [PERSON] не доведено суду, що квартира є лише його приватною власністю, а тому при вирішенні спору суд керувався статтею 156 ЖК України. При цьому суд першої інстанції виходив із вимог статей 10 і 11 ЦК України, відповідно до яких суд розглядає цивільні справи на засадах змагальності сторін за зверненням юридичних і фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог, та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Але, застосовуючи вказані статті ЦПК України суд першої інстанції не врахував вимоги частини 4 статті 10 ЦПК України, відповідно до якої суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та вирішує питання про забезпечення доказів відповідно до статей 133 - 135 ЦПК України. Згідно із частинами 1 і 2 статті 133 ЦПК України особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Оскільки позивач звернувся до суду з позовом до двох відповідачів [PERSON] та [PERSON], то саме позивач повинен за сприянням суду довести, що відповідачі залучені до участі у справі позивачем є відповідальними за порушення права позивача на отримання оплати за комунальні послуги. Відповідач [PERSON] неодноразово звертав увагу суду першої інстанції на те, що він є єдиним власником квартири, а його дружина не є відповідачем по висунутим вимогам про стягнення боргу (а.с. 27, 33). Згідно із статтею 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Із документів, долучених до апеляційної скарги вбачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі Договору дарування від 17 квітня 2003 року, а його дружина [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 166, 165). Оскільки згідно із статтею 322 ЦК України тягар утримання майна лежить на власникові, то стягнення з [PERSON] заборгованості за водопостачання та водовідведення в квартиру, де вона не є власником, не ґрунтується на законі. Таким чином, висновок суду першої інстанції про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги свідчить про неповне з'ясування фактичних обставин по справі, і як слідство судом першої інстанції був неправильно застосований матеріальний закон. Відповідно до пунктів 1 і 4 частини 1 статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи і неправильне застосування норм матеріального права. Виходячи із встановлених обставин (фактів), наданих сторонами доказів, вимог матеріального закону, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення з відповідачів заборгованості із ухваленням нового рішення про стягнення з [PERSON] на користь комунального підприємства «Бахмут-Вода» заборгованості за водопостачання (водовідведення) за період 1 червня 2013 року по 31 травня 2015 року у сумі 3 263 (три тисячі двісті шістдесят три) гривні 08 копійок за показниками приладу обліку 1718 кубічних метрів станом на 31 травня 2015 року, судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три гривні) 60 копійок, а у задоволенні позову до [PERSON] відмовити.

Outcome: partial