Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

27.10.2020 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про поновлення батьківських прав та повернення дитини, у якому просить поновити його у батьківських правах відносно дитини [PERSON] , [INFO] та повернути позивачу малолітню дитину. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що заочним рішенням Дніпровського районного Києва у справі №755/18078/18 позов Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, передання дитини органу опіки та піклування для подальшого влаштування, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - задоволено частково. Позбавлено [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Тернівка Дніпропетровської області, громадянина України, батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Києва, громадянина України. Передано Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації малолітню дитину [PERSON] для його подальшого влаштування. Проте, на сьогоднішній день, існують підстави для поновлення батьківських позивача відносно сина [PERSON] , оскільки на сьогоднішній день змінилися умови життя позивача. Позивач веде добропорядний спосіб життя, має постійне місце проживання. На сьогоднішній день, позивач працює у ТОВ «І.С.М. ХОЛДИНГ» на посаді ливарника пластмас з 01.09.2020 року та має бажання і можливість виконувати батьківські обов`язки відносно дитини, сприяти гармонійному розвитку дитини та піклуватися про нього. Прагнути своє життя та життя сина зробити щасливим та реалізувати мрію про повноцінне сімейне життя, що максимально відповідатиме інтересам дитини. У відповідності до ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Дружина позивача, матір дитини, померла [INFO] . Таким чином, єдиним з батьків для сина є лише позивач як батько. Згідно з ч. 4 ст. 169 СК України суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення. Розглядаючи такі справи, суди зобов`язані перевіряти, наскільки змінилися поведінка особи та обставини, що були підставою для позбавлення її батьківських прав. При вирішенні питання про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з них та інших осіб, із якими проживає дитина, враховує її інтереси, а також думку дитини, якщо вона її може висловити. Сам факт звернення позивача до суду з позовом варто розцінювати, як критичне ставлення позивача до своєї поведінки в минулому стосовно дитини, наявні зміни обставин та ставлення до дитини, фактичне поновлення сім`ї та досягнення порозуміння з дитиною, зміну матеріально-побутових умов життя. Так, дані факти підтверджують наступні докази. У рішенні Дніпровського районного суду міста Києва від 25 січня 2019 року про позбавлення батьківських прав зазначено, що у відповідності до наданих 28 грудня 2017 року Головою правління ЖБК «Конструктор-2» письмових пояснень з посиланням на те, що жильці квартири [ADDRESS] постійно вживають алкогольні напої, не виконують батьківських обов`язків. Проте, на сьогоднішній день, зазначене спростовується. Зокрема, позивач не вживає та не має наміру в подальшому вживати алкогольних напоїв. Зазначене підтверджується Довідкою виданою позивачу КНП «Тернівська центральна міська лікарня» Тернівської міської ради» від 15.09.2020 року про те, що він під наглядом лікаря-психіатра не перебуває. Та довідкою від 15.09.2020 року виданою КНП «Тернівська центральна міська лікарня» Тернівської міської ради» про те, що позивач під наглядом лікаря-нарколога не перебуває. Також у відповідності до листа від 06.10.2020 року за вих. №84-2020 Українського центру Обслуговування Анонімних Алкоголіків, повідомлено, що позивач регулярно відвідує збори груп «Анонімних Алкоголіків» міста Києва протягом 2 років і 8 місяців. Весь цей час позивач перебуває в стійкій ремісії (тверезості). Позивач працює на посаді ливарника пластмас з 01.09.2020 року по теперішній час в ТОВ «І.С.М. Холдинг» згідно наказу №48-к від 31.08.2020 року, що підтверджується довідкою за вих. №220 від 16.09.2020р. У відповідності до характеристики від 30.09.2020 року виданої за місцем роботи ТОВ «І.С.М. ХОЛДИНГ» зазначено, що позивач за період праці показав себе вдумливим фахівцем, ініціативним працівником, успішно справляється зі своїми посадовими обов`язками. У спілкуванні з колегами доброзичливий і привітний, зі співробітниками - ввічливий, в скрутних ситуаціях завжди націлений на знаходження компромісних рішень. За характером миролюбний, уникає конфліктних ситуацій, зовні охайний. До того ж, у відповідності до характеристики від 23 жовтня 2019 року за попереднім місцем роботи у відділі воєнізованої охорони Департаменту поліції охорони, позивач зарекомендував себе позитивно. Трудову дисципліну не порушував. За складом характеру спокійний. На критику та зауваження у свою адресу реагував правильно. У стройовому відношенні підтягнутий. Спиртними напоями не зловживає. За період роботи в підрозділі стягнень не мав. Стосовно житлових умов, то на сьогоднішній день позивач проживає в квартирі належним чином облаштованій. Так, у відповідності до Договору оренди квартири у приватної особи від 05 жовтня 2020 року, позивач орендує квартиру розташовану по [ADDRESS] . Крім наведених доказів, що позитивно характеризують позивача, підтвердити факт докорінної зміни способу життя, наявності постійного місця роботи, прагнення в повній мірі виконувати свої батьківські обов`язки та реалізовувати права, прагнення піклуватися про свого сина та любов до нього може підтвердити бабуся дитини і мати позивача - [PERSON] . За таких обставин, враховуючи все вищезазначене, позивач вважає, що здатний виконувати свої обов`язки по вихованню та утриманню дитини. Взагалі необхідність повернення дитини позивачу обґрунтовуються тим, що своїм вихованням тато показує дитині зовнішній світ. Це його приклад - вчить активності, творчості, ризику, вміння подолати труднощі, іти проти течії, змінювати навколишній світ та захищати найменших. Дитина пильно придивляється до поведінки батька. Тому виховання батьком є вкрай важливе для гармонійного розвитку дитини. Зазначене узгоджується з положеннями ст. 151 СК України, відповідно до якої, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Ухвалою суду від 28.10.2020 року відкрите провадження у справі та призначений розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 22.12.2020 року задоволене клопотання позивача про виклик свідка. Ухвалою суду від 22.12.2020 року задоволене клопотання відповідача про витребування письмового висновку щодо доцільності поновлення батьківських прав. Ухвалою суду від 03.02.2021 року задоволене клопотання третьої особи про виклик свідка. Ухвалою суду від 28.04.2021 року закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 26.11.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає заявлених позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що 13.12.2018р. орган опіки та піклування звернувся до суду із позовом, в інтересах малолітнього [PERSON] , до [PERSON] , про позбавлення його батьківських прав та стягнення аліментів. 25.01.2019 заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва по справі №755/18078/18 позов органу опіки та піклування задоволено частково, позбавлено [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , передано Органу опіки та піклування малолітню дитину [PERSON] для його подальшого влаштування. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Орган опіки та піклування вважає зазначене рішення суду законним, об`єктивним і неупередженим та таким, яке відповідає перш за все інтересам самої дитини. Мати малолітньої дитини [PERSON] померла [INFO] , тобто ще до ухвалення рішення суду про позбавлення батьківських прав [PERSON] . У малолітнього [PERSON] є рідна сестра: [PERSON] , [INFO] , яка також має статус дитини-сироти. Так, під час розгляду зазначеної цивільної справи (про позбавлення батьківських прав №755/18078/18), було з`ясовано та підтверджено наданими до суду доказами, що досвід взаємодії з біологічними батьками для малолітнього [PERSON] носив травматичний характер і витіснявся свідомістю як болісний. Про це свідчить відсутність згадок про батьків протягом всього періоду перебування у Центрі , навіть після візиту матері. Під час діагностичного обстеження також не було виявлено емоційної прихильності до батьків, що вказує на відсутність виявлено емоційної прихильності до батьків, на відсутність значущих людей у житті дитини. За винятком його старшої сестри, яка була єдиною важливою особою у житті. Саме сестра [PERSON] виконувала батьківську роль для хлопчика піклуючись про нього в межах своїх вікових можливостей. По відношенню до неї [PERSON] має високий рівень прихильності та діти мають високий рівень прив`язаності між собою. За результатами проведеної роботи зустрічей у службі з [PERSON] , аналізу отриманої інформації, стосовно ризику для батька щодо повернення дитини у родину, встановлено: свідоме ігнорування вірогідних наслідків після повернення дитини у сім`ю; недостатність особистісних та соціальних ресурсів; відсутність навичок виховання дитини; неможливість об`єктивно оцінити та відсутність на даний час розуміння в забезпеченні базової потреби дитини; ігнорування наявності минулого травматичного досвіду у дитини; наявність спотвореного бачення свого майбутнього; незрілість батьківської функції та позиції. Малолітній [PERSON] разом з сестрою [PERSON] перебували в Центрі допомоги дітям «Місто щасливих дітей». Над ними встановлено опіку відповідно до вимог чинного законодавства України. Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації «Про надання статусу малолітній дитині» від 07.05.2019 №357 малолітньому [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування на підставі свідоцтва про смерть його матері та рішення суду про позбавлення його батька батьківських прав. Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації «Про призначення опіки над малолітньою дитиною» від 14.06.2019 №480 призначено [PERSON] опікуном над малолітнім [PERSON] . На вказаного опікуна покладено обов`язки і по збереженню житла дитини. Контроль за дотриманням житлових та майнових прав здійснює Служба у справах дітей та сім`ї. Загальний контроль за виконанням розпорядження покладено на Дніпровську районну в місті Києві державну адміністрацію. При розгляді справи про поновлення батьківських прав, у багатьох випадках, прохання батьків, позбавлених батьківських прав, про поновлення батьківських прав є поважними, і в їх поведінці та способі життя відбуваються істотні зміни. Оскільки позбавити батьківських прав може лише суд, поновлення батьківських можливо тільки в судовому порядку. Звертатися до суду про поновлення батьківських прав має той з батьків, хто був позбавлений батьківських прав особисто (ч.1 ст.169 СК України). Такого права не надано ні органам опіки та піклування, ні представникам батьків, ні діду, ні бабі, ні закладам охорони здоров`я, ні дитячим закладам. Заява про поновлення батьківських прав приймається судом до розгляду незалежно від часу постановлення рішення про позбавлення батьківських прав. Це може бути місяць, декілька місяців, рік тощо, бо законом конкретно не встановлено мінімального строку звернення до суду після позбавлення батьківських прав. Законом, зокрема, ст. 121 ЦПК України не надається суду право відмовити з цього приводу у прийнятті позову. Суд може відмовити в позові про поновлення батьківських прав не на підставі того, що було обмаль часу для виправлення матері, батька після позбавлення їх батьківських прав, а на тих підставах, що вони не надали доказів, що за такий короткий час, вони могли виправитися. Позивачем виступає особа, яка була позбавлена батьківських прав, відповідачем другий із батьків, з яким проживає дитина, або орган опіки та піклування, якщо дитину виховує інша особа, третіми особами можуть бути залучені ті особи, з якими проживають діти, а також орган опіки та піклування для дачі висновку за справою. При поновленні батьківських прав перш за все слід суворо дотримуватися принципу охорони інтересів дитини, оскільки позбавлення батьківських прав проводилося в інтересах дитини, які заслуговують на увагу. Так, частиною другою ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно зі ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 169 СК України передбачено поновлення батьківських прав, але лише у випадку, коли суд перевірить, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Поновлення батьківських прав і повернення дитини батькам допускається тільки у тому випадку, якщо це відповідає інтересам дитини. Якщо поновлення в батьківських правах суперечить інтересам дитини, то суд має право з урахуванням думки дитини відмовити в задоволенні позову батьків про поновлення в батьківських правах. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3 особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення. Розглядаючи такі справи, суди зобов`язані перевіряти, наскільки змінилися поведінка особи та обставини, що були підставою для позбавлення її батьківських прав. При вирішенні питання про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з них та інших осіб, із якими проживає дитина, враховує її інтереси, а також думку дитини, якщо вона її може висловити. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття або була усиновлена і усиновлення не скасоване чи не визнане недійсним. У разі відмови в задоволенні позову про поновлення батьківських прав повторно звернутися до суду з таким позовом можна лише через один рік із часу набрання відповідним рішенням суду законної сили. На підставі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду як джерело права. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, але це право не є абсолютним. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати, дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100 рішення Європейського суду з прав людини «Мамчур проти України», Заява №10383/09, 16 липня 2015 року, остаточне - 16 жовтня 2015 року). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини ва рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Частиною 7 ст. 7 СК України гарантовано: «дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України». Статтею 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Також згідно із ч. 4, 5, 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до постанови КМУ «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» від 24.09.2008 №866 спірні питання щодо інтересів дитини вирішуються колегіально на Комісії з питань захисту прав дитини та за її рекомендацією виноситься висновок органом опіки та піклування за місцем проживання дитини. З огляду на все вище зазначене відповідач вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. 06.01.2021 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи у справі Центру допомоги дітям «Місто щасливих дітей» зі змісту яких вбачається, що третя особа не підтримує позовних вимог та зазначає, що малолітній [PERSON] , [INFO] , був влаштований до Центру 10.01.2018 разом з малолітньою сестрою [PERSON] , [INFO] за клопотанням служби у справах дітей від 02.01.2018. У клопотанні зазначалось, що спеціалістами Служби за участі фахівців соціальних служб неодноразово здійснювались обстеження житлово-побутових умов проживання малолітніх дітей. Під час цих відвідувань було з`ясовано, що санітарний стан у квартирі незадовільний, постільна білизна брудна, квартира потребувала косметичного ремонту, за несплату комунальних послуг відключені: газ, водопостачання (холодна та гаряча вода), електроенергія. Батьки малолітніх, за зовнішніми спостереженнями, мали ознаки вживання алкогольних напоїв. У відповідності до п. 4 ст. 169 СК України суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав. В рамках проведення соціально-психологічної реабілітації дітей було вивчено соціальну історію сім`ї та ті обставини, за яких [PERSON] та [PERSON] вилучені з родини. Під час спілкування з батьками було з`ясовано, що їх зловживання спиртними напоями тривало близько останніх трьох років до вилучення дітей. В цей період відбувались постійні сварки, бійки, голодні і недоглянуті [PERSON] і [PERSON] в постійному страху за життя мами, виклики поліції. В період зловживання спиртними напоями продавалось і пропивалось все, що купувалось до цього батьками. Страждали [PERSON] і [PERSON] і від постійної агресії батьків, побоїв. [PERSON] , при цьому, несла основну відповідальність за братика, мусила піклуватись про його харчування, прогулянки на вулиці, безпеку. Мама інколи працювала, в цей час саме [PERSON] мала виконувати жіночу функцію в сім`ї: приготувати їсти, помити посуд, прибрати в квартирі, погуляти з [PERSON] . Позивач же не працював, хворів. Його функція полягала в тому, щоб контролювати виконання [PERSON] всіх дорослих материнських функцій родини. Якщо діти гуляючи на вулиці пропадали з поля зору батька, який сидячи на балконі спостерігав за ними, фізичне покарання було неминучим. В таких умовах діти жили останні роки до вилучення з родини. При цьому [PERSON] на відмінно навчалась в школі, залюбки відвідувала бібліотеку, багато читала. Дорослі родичі цієї родини спокійно спостерігали за таким станом речей. Мати позивача, яка проживає в Тернівці Дніпропетровської області, періодично провідувала сина (хоча, як розповідала покійна мати дітей, під час таких приїздів подарунки привозились лише [PERSON] , на прогулянки до парку брали також лише рідного онука. [PERSON] залишалась осторонь такої уваги). У Києві, на Троєщині , проживає сестра позивача, [PERSON] . Однак, доля племінника її також зовсім не цікавила. Про це свідчить навіть той факт, що за період перебування у Центрі їх ніхто з родичів так і не навідав. Місцева служба у справах дітей, дізнавшись про таку ситуацію в родині, три місяці намагалась потрапити в квартиру, але двері ніхто не відкривав. Під час одного з рейдів зовсім випадково натрапили на відчинені двері та побачили, що вода, газ і електроенергія відключені, їжі немає зовсім, електрична плита з кухні продана, діти голодні і перелякані, батьки в запої. Це було напередодні Нового 2018 року, 28 грудня. Коли забирали дітей, [PERSON] запитала «а ви ж мене не віддасте назад мамі?». Мати без заперечень написала заяву про влаштування дітей до реабілітаційного Центру. [PERSON] та [PERSON] спочатку привезли до лікарні, а 10 січня 2018 року перевели до Центру. За період перебування дітей в лікарні батьки жодного разу їх не провідали, продовжували вживати спиртне. Отямились і схаменулись лише в другій половині січня. Під час влаштування до Центру діти були дуже худі, залякані, тривожні. Соціально-психологічна реабілітація, яку проходять діти у Центрі, передбачає систематичні заняття з психологом. Так, в своєму висновку психологічного обстеження від 20.05.2019 психолог зазначає, що на момент влаштування до центру емоційно-вольова сфера [PERSON] характеризувалася високим рівнем тривоги, напруги. Це проявлялось в тому, що [PERSON] змінював одну гру на іншу, тримався окремо від інших дітей та намагався бути непомітним. [PERSON] не диференціював своїх потреб, йому важко було розповісти щось про себе (що подобається, що не подобається, в що я люблю грати, який у мене настрій, тощо). Такі психологічні особливості сформувалися через те, що в біологічному середовищі потребами дитини нехтували, їх було проявляти небезпечно. Також у хлопця спостерігався високий рівень незадоволеної потреби в емоційному теплі, прийнятті, захисті та спілкуванні з дорослими: як тільки хлопець відчув себе трохи у безпеці - став використовувати будь-яку можливість, щоб пообійматися, посидіти на руках у вихователів, займаючи при цьому позу «ембріона». З часом емоційний стан хлопця став більш стабільним, але наслідки жорстокого відношення до [PERSON] в біологічній сім`ї продовжували відображатись у стосунках хлопця з іншими дітьми: він міг проявляти вербальну і невербальну агресію. За результатами психологічної роботи стало відомо, що найбільш значущою людиною в житті [PERSON] є його старша сестра [PERSON] . Саме вона виконувала батьківську роль для хлопця, піклувалась про нього в межах своїх вікових можливостей. До неї хлопець мав високий рівень прихильності: постійно просив погратися з нею, провести спільно час, питав за неї у вихователів. Дефіцит емоційно близького спілкування у біологічній сім`ї компенсувався сексуалізованою поведінкою хлопця. В результаті психологічної роботи [PERSON] розповідав про фізичні покарання зі сторони батька по відношенню до себе. Зі слів дитини: «Він мене бив, а я казав, що мені не боляче - тоді він ще сильніше бив, а я все одно казав, що мені не боляче - тоді він ще сильніше бив, а я все одно казав, що мені не боляче». У психологічному сприйнятті дитиною було відчуття, що коли він народився, то батьки його любили, але потім чомусь розлюбили і стали ображати. Також хлопчик розповідав про те, що батьки дуже часто сварилися і він бачив, як батько ображав та штовхав матір. На той час рівень травматизації [PERSON] , його психологічні особливості та спогади, які стали актуальними у зв`язку з пропрацюванням травматичного досвіду, були високого рівня деструктивності біологічного оточення та умов проживання дитини в минулому, а також емоційного і фізичного насилля по відношенню до хлопця. Між [PERSON] та [PERSON] існує тісний взаємозв`язок, як між братом та сестрою. Більше того, [PERSON] , в період перебування в родині, виконувала роль «мами» [PERSON] , адже вона дбала про нього, забезпечуючи базові потреби в харчуванні, чистоті, безпеці, дозвіллі, тощо. Це підтверджували під час спілкування, як мати дітей [PERSON] , так і батько [PERSON] , вітчим [PERSON] [PERSON] . Спочатку діти категорично відмовлялись від візитів до них, як матері так і позивача. При цьому, це супроводжувалось істериками [PERSON] , яка дуже боялась зустрічей з ними, особливо категорично вона відгукувалась про вітчима. [PERSON] це питання проігнорував, він взагалі не цікавився батьками. Після першого візиту до центру матері, діти, а особливо [PERSON] , почала проговорювати, що чекає на маму, вона хвилювалась чи відбудуться наступні зустрічі. [PERSON], в свою чергу, не акцентував на цьому увагу, не запитував вихователів про маму та батька. При цьому дівчинка знову була категоричною щодо візитів позивача, заявляючи про те, що не хоче його бачити, називаючи різними лайливими словами. [INFO] мати дітей померла. Новину про те, що мама померла, діти зустріли досить хвилююче: [PERSON] плакала, а [PERSON] був стривожений. Обоє дітей щиро хотіли попрощатись з мамою до її поховання. Працівниками центру було обговорено з позивачем організацію прощання дітей з мамою, чоловік повідомив, що воно відбудеться о 13.30 в морзі по вулиці Петра Запорожця . В подальшому, позивач декілька раз передзвонював з претензіями не привозити дітей на прощання, називаючи причиною своє небажання бути присутнім на такій зустрічі та категоричною забороною своєї матері - бабусі [PERSON] . Будь-які прохання про те, що такий момент прощання дуже необхідний дітям, що їм дуже важливо востаннє побачити і попрощатись з мамою повністю нівелювався. Як результат, діти разом з працівниками Центру приїхали на означений час до моргу, однак, вдалося вияснити, що тіло [PERSON] було забране ще об 11 годині, а позивач повідомив, що зробив це ще о 9 годині ранку і тіло вже кремували. Таке нехтування потребами дітей з боку позивача може свідчити не тільки про байдужість до першочергового задоволення інтересів дітей, а й про категоричне нехтування ними. Як наслідок, діти були вкрай стривожені цим, плакали, проговорюючи, що дуже хотіли попрощатись з мамою. [PERSON] продовжувала категорично заперечувати проти побачень з вітчимом, при цьому дівчинка неодноразово проговорювала, що ні в якому разі не готова повернутись до вітчима на проживання. [PERSON] , в свою чергу, зовсім не згадував про батька. Позивач, в свою чергу, наполягав на зустрічах з сином. Саме для повного з`ясування ситуації, вивчення можливих позитивних змін в усвідомленні батьком повноцінного виконання своїх батьківських обов`язків Центр ініціював спільну зустріч, яка відбулась 18.10.2018 року. Основною метою при ініціюванні такої зустрічі центр вбачив спільне оцінювання ресурсу та батьківського потенціалу позивача. Однак, позивач при спілкуванні озвучував лише власні потреби і бажання: «я хочу», «мені це потрібно», «я доведу всім, що я змінився», «нехай діти побачать мене новим» і т.д. При цьому, потреби та інтереси дітей його зовсім не цікавили. Більше того, він їх навіть не усвідомлював, абсолютно не орієнтуючись ні в вікових особливостях дітей, ні в їх базових потребах, ні у виховному чи розвиваючому процесі. Таким чином, позивач мав вкрай низький рівень батьківського потенціалу, у нього була абсолютно відсутня доросла позиція - вміння брати відповідальність за життя та виховання дітей, що унеможливлювало відновлення взаємозв`язку батька, як з [PERSON] , так і з [PERSON] . Ключовим залишилося те, що батько вголос підтверджував факти фізичного та психологічного насилля, яке він вчиняв відносно дітей у період проживання в сім`ї. Позивач абсолютно спокійно розповідав, що бив паском дітей. Причиною таких покарань чоловік називав небажання дітей виконувати всі його вказівки. При цьому, батьки експлуатували дівчинку, заставляючи нести повну відповідальність за догляд братика. Інформація, отримана у ході зустрічі, ще раз підтвердила припущення Центру образу позивача у якості сімейного насильника. Його поява у житті дітей могла актуалізувати їх травматичні переживання, і тому позивачу було відмовлено у візитах до Центру. Викладені обставини та факти спонукали до підготовки, подачі до суду та підтримки позову про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] . Подальші обставини лише підтвердили правильність дій Центру . Після визначеності в соціальній ситуації дітей, коли [PERSON] набув статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, психо-емоційний стан дітей значно стабілізувався. [PERSON] повірила в те, що ніхто і ніколи не розлучить її з братом, що ті жахи, в яких вони жили в біологічній родині, на кінець-то закінчились, що вони більше ніколи не постраждають від насилля вітчима. У [PERSON] сформувався високий рівень потреби мати поруч фігуру значущого дорослого для вибудовування емоційно близьких стосунків. Для реалізації потреб дітей вони були влаштованими в нову родину. 30.05.2019 на території Центру відбулось знайомство [PERSON] і [PERSON] з опікуном [PERSON] . За весь період знайомства, з [PERSON] та [PERSON] , опікун крок за кроком вселяла дітям віру в дорослих. Показувала, що їй можна довіряти, що вона безпечна, стабільна, надійна. У зв`язку з тим, що діти влітку їздили відпочивати на море, передача [PERSON] і [PERSON] в родину [PERSON] відбулась 02.08.2019. Опікун підтримувала їх там, систематично спілкувалась по телефону і, навіть, їздила до дітей на декілька днів в Лазурне. Третя особа зазначає, що від моменту укладання договору оренди квартири, яким позивач підтверджує наявність у нього житла, до подачі позовної заяви пройшло 18 днів. Тому третя особа ставить під сумнів, що факт проживання в орендовану житлі такий короткий термін можна вважати наявністю постійного місця проживання і створенням у даній квартирі умов для повернення сина. Не відомо чи відбулись якісь позитивні зміни в квартирі в якій до вилучення [PERSON] і [PERSON] проживали ( [ADDRESS] ) та чи оплачені в цій квартирі борги за комунальні послуги. Адже батько, який хоче повернути сина в свою родину, уже мав би подбати про майбутнє житло [PERSON] . За відсутності відповідних даних жодним чином не можна говорити про створення для [PERSON] необхідного постійного місця проживання. Також третя особа ставить під сумнів подані позивачем докази на підтвердження факту не вживання позивачем алкогольних напоїв, адже довідки отримані за місцем реєстрації позивача в Дніпропетровській області, натомість позивач постійно проживає в м. Києві, а інформація Українського центру «Анонімних Алкоголіків» варто розглядати лише після детального вивчення положення про їх діяльність. Згідно наданих позивачем довідок він влаштувався на останнє місце роботи лише за два місяці до подання позовної заяви і розмір заробітної не вказано. Зі змісту трудової книжки позивача вбачається, що до влаштування на останню посаду він не працював 10 місяців. Чоловік часто змінював місце роботи, мав тривалі перерви в працевлаштуванні, тому, на думку третьої особи, робити висновок про стабільний дохід позивача, що дозволить утримувати дитину, в разі повернення, є передчасним. Третя особа вважає, що наведені позивачем докази не дають йому права роз`єднувати брата і сестру [PERSON] і [PERSON] . Стабільним, надійним, безпечним та дорослим для дітей є їх опікун [PERSON] . Саме вона змогла створити для [PERSON] і [PERSON] сімейний затишок, дати їм справжню люблячу родину, якої діти були позбавлені з біологічними батьками. Враховуючи викладене третя особа категорично заперечує щодо вимог позовної заяви. 11.05.2021 року до суду надійшла відповідь сторони позивача на відзив відповідача на позовну заяву зі змісту якої вбачається, що позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та додатково зазначає, що він не ставить під сумнів законність рішення Дніпровського районного суду міста Києва по цивільній справі №755/18078/18. Адже, у відповідності до вимог норм законодавства, саме зміна обставин, які були підставою для позбавлення батьківських прав є підставою для звернення до суду осіб позбавлених батьківських прав з позовом про поновлення батьківських прав. Стосовно житлових умов (матеріально-побутових умов життя) то на сьогоднішній день позивач проживає в квартирі належним чином облаштованій. Так, у відповідності до Договору оренди квартири у приватної особи від 05 жовтня 2020 року позивач орендує квартиру розташовану по [ADDRESS] . В матеріалах справи наявний акт обстеження житлово-побутових умов позивача проведеного за адресою: [ADDRESS] , складеного спеціалістами служби в справах дітей Деснянської РДА в м. Києві від 10.12.2020 року. В даному акті зазначено про те, що для виховання та розвитку дитини створено такі умови: для дитини відведено окреме спальне місце, місце у шафі для одягу, комод для речей, є письмовий стіл. Щодо умов проживання то в зазначеному акті відмічено, що в квартирі чисто, зроблений ремонт, є всі необхідні меблі та побутова техніка для ведення домашнього господарства. Встановлено, що за адресою: [ADDRESS] проживає позивач - батько дитини. Як висновок, спеціалісти Служби у справах дітей Деснянської РДА в м. Києві в акті обстеження умов проживання від 10.12.2020 року зазначили, що для проживання малолітнього умови створені. На сьогоднішній день (після 2019 року) змінилися умови життя позивача. Позивач веде добропорядний спосіб життя, має постійне належним чином облаштоване місце проживання. Позивач працює у ТОВ «І.С.М. ХОЛДИНГ» на посаді ливарника пластмас та має бажання і можливість виконувати батьківські обов`язки відносно дитини, сприяти гармонійному розвитку дитини та піклуватися про сина. Позивач прагне своє життя та життя сина зробити щасливим та реалізувати мрію про повноцінне сімейне життя, що максимально відповідатиме інтересам розвитку дитини. Органом опіки та піклування складено висновок від 19.02.2021 року №103/1402/41/3 щодо недоцільності поновлення батьківських прав, проте всі судження наведені у висновку щодо негативної характеристики позивача відносяться до минулого періоду (2017р., 2018р.). В той же час, жодних посилань на те, що обставини, які були підставою для позбавлення батьківських прав на сьогоднішній день (2020, 2021 рік) вказаний висновок не містить. Так, зокрема, у висновку зазначено, що стосовно позивача було складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 184 КУпАП. Водночас у висновку не зазначено про те, що притягнення до адміністративної відповідальності позивача за ч. 1 ст. 184 КУпАП мало місце у 2017 році, що підтверджується листом Дніпровського управління поліції від 13 січня 2021 року № 272/125/50-2021. У відповідності до ст. 39 КУпАП якщо особа, піддана адміністративному стягненню, протягом року з дня закінчення виконання стягнення не вчинила нового адміністративного правопорушення, то ця особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню. У висновку зазначене посилання на висновок психолога щодо психічного обстеження дітей. Проте, зазначений висновок жодним чином не відноситься до обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав у відповідності до заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25.01.2019 у цивільній справі №755/18078/18. Зазначений висновок психолога складений без присутності позивача і без можливості дитини бачити та спілкуватись з батьком. Також позивач повідомляє, що звертався до Служби, проте Служба не забезпечила побачення з дитиною. Так, зокрема, листом від 14.02.2019 за вих. № 103008-608, Служба не надала позивачу дозвіл на відвідування в Центрі малолітнього сина, посилаючись на інформацію Центру допомоги дітям «Місто щасливих дітей» та аргументуючи відмову інтересами дитини. Таким чином відповідачем та третьою особою не вчинялись жодні дії направлені поновлення реалізації позивачем батьківського виховання дитини. За таких обставин, висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності поновлення батьківських прав відносно дитини не є достатньо обґрунтованим. На переконання позивача, саме суд має забезпечити возз`єднання сім`ї, що сприятиме повноцінному виховання та гармонійному розвитку хлопчика, для якого вкрай важливим є батьківське виховання. Адже, в процесі виховання хлопчика надзвичайно важлива участь батька, що сприяє формуванню у дитини здатності до самокритики та конструктивного мислення у майбутньому дорослому житті, а також сприяє формуванню сміливості, мужності та вмінню адекватно реагувати на виклики, що ставить перед чоловіком доросле життя. 13.05.2021 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи у справі [PERSON] , зі змісту яких вбачається, що третя особа підтримує позицію відповідача та інших третіх осіб і категорично заперечує проти задоволення позовних вимог. Третя особа зазначає, що з малолітніми [PERSON] та [PERSON] , які є рідними братом та сестрою по мамі [PERSON] , вона познайомилась у Центрі допомоги дітям «Місто щасливих дітей» в травні 2019 року. На той час діти вже мали відповідні статуси: [PERSON] - дитина-сирота, а [PERSON] - дитина позбавлена батьківського піклування. Третя особа вказує, що була повністю готова до того, щоб всиновити чи взяти під опіку дитину, пройшла комплексний медичний огляд, закінчила спеціалізований курс підготовки в опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі на базі Київського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді. Базуючись на повному пакеті документів, Служба у справах дітей надала третій особі в квітні 2019 року висновок про можливість виконувати обов`язки опікуна/піклувальника. При знайомстві з дітьми третя особа відчула, що вони можуть стати сім`єю. З самого початку спілкування з дітьми було зрозуміло, наскільки вони потребували сімейного затишку та любові. Коли після двотижневого спілкування дітям оголосили, що третя особа може стати їх мамою, вони проявляли величезну радість, про що свідчили спеціалісти Центру. [PERSON] одразу вчепився опікуну за одяг і не хотів відпускати, віддавав свої улюблені іграшки, аби тільки опікун не пішла після зустрічей. [PERSON] з хвилюванням сипала запитаннями, аби впевнитись, що в майбутньому вони з братиком будуть в безпеці. На час знайомства (травень 2019 р.) діти перебували в Центрі майже півтора року і психологами та педагогами була проведена колосальна робота, щоб вивести їх з жахливого психологічного стану, що був наслідком перебування у неблагополучній біологічній сім`ї. Третя особа отримана право опіки над дітьми у червні 2019 р. і після їх літнього відпочинку 02.08.2019 р. діти переїхали до опікуна, тобто на даний час проживають однією сім`єю з опікуном майже два роки. Психологічні травми, отримані дітьми при проживанні з біологічними батьками, до сих пір даються взнаки. [PERSON] періодично виясняє, чи вистачить грошей на харчування, на життя. Вона розповідала, як з мамою та вітчимом їздили харчуватись в якусь церкву, бо вдома не було ніякої їжі. Якось за обідом вона розповіла як з`їла повну солонку солі, оскільки вдома нічого було їсти. [PERSON] дуже погано засинала, говорила, що батьки з обіду просинались після споживання спиртних напоїв і за звичай на ніч починались нові випивання. Дівчинка дуже хвилювалась, щоб ненароком зробити щось не так, бо ж в біологічній сім`ї за найменшу провину вона отримувала стусанів, або в неї кидали різні предмети. [PERSON] намагається контролювати ситуацію, як доросла, відчувається її відповідальність за братика. [PERSON] швидко адаптувався до нових обставин. Назвавши опікуна відразу мамою, він постійно намагається бути поряд. Хоча на момент вилучення з неблагополучної сім`ї [PERSON] було не повних 5 років, тяжкі згадки також мають місце. Коли купували продукти харчування в магазинах, він казав аби тільки не купували пиво. Зустрівши по дорозі чоловіків напідпитку, хлопчик казав, що його тато теж був поганий, і очі наливались сльозами. [PERSON] дуже здригався при навіть не сильних звуках, як то падіння ложки на підлогу. Розповідав хлопчик, що якось його батько надумав битися, побив маму, яка впала і лежала біля дивану, а вони з сестрою хотіли її підняти та побачили, що з голови ллється кров, потім приїхала швидка допомога і по поверненні вона довго не могла розмовляти. Такий спогад [PERSON] про жорстоке поводження батька є непоодиноким. Якось в літку 2020 року [PERSON] з серйозними очима сказав, що він знає, що це тато вбив маму. Опікун зазначає, що працює разом із психологом над тим, щоб такі відчуття у дитини не зашкодили йому у майбутньому. Ці спогади виникають у нього у випадках тривоги, що може бути спровокована зовнішніми чинниками, як, наприклад, випадкові перехожі напідпитку. Перебуваючи в спокійній домашній обстановці чи в дружній шкільній, [PERSON] жодного разу не згадував батька. Коли згадували покійну маму дітей у її день народження, [PERSON] хотів швидше перейти на іншу тему, ніби намагався відсторонитися від минулого. З цього можна зробити висновок, наскільки болісними є спогади малолітньої дитини, що він уникає будь-яких розмов про біологічну сім`ю. Опікун стверджує, що майже за два роки спільного проживання з дітьми вони стали справжньою родиною. Опікун особисто сприймає, турбується і любить дітей, як рідних. Маючи кілька дипломів про вищу освіту, опікун організовує життя дітей з метою їх всебічного розвитку, створені всі необхідні умови для їх навчання. Опікун відвела [PERSON] до першого класу, постійно підтримує його в навчанні. Разом вчили перші букви, займаються математикою, вивчають іноземні мови. Хлопчик із задоволення займався в басейні до карантину, на секції боротьби, захопився музикою і відвідує приватну музичну школу. Саме відчуття безпеки і спокою дозволяє [PERSON] досягти успіхів у навчанні, розвиватись. У сім`ї опікуна хлопчик вперше відчув багато позитивних емоцій, які були заблоковані в неблагополучних обставинах. Опікуна та дітей активно підтримує вся багаточисельна родина опікуна, яка сприймає дітей як рідних. Особливо сприяють родині тітки-лікарі опікуна, які проживають поряд, та допомагають контролювати здоров`я дітей. Дядьки опікуна є інженерами та один офіцер вищого складу, а брати опікуна є гідним прикладом справжніх чоловіків для [PERSON] . Із задоволенням намагаються допомагати подруги та друзі опікуна. [PERSON] є однією з кращих учениць в класі, а також з захопленням займається на ІТ курсах та з репетитором-художницею. Діти разом грають на комп`ютері, катаються на роликах чи велосипеді, грають в настільні ігри чи шахи. Діти є спорідненими душами, і їх роз`єднання може призвести не лише до негативних наслідків у формуванні їх характерів, ще однієї психологічної травми, але й втраті відчуття стабільності, бо ж їх постійне перебування разом було єдиним стабілізуючим фактором у неблагополучній родині. Роз`єднання на стільки близьких брата і сестри не відповідає ні їх особистим інтересам, ні інтересам суспільства. Опікун вважає, що спроможність позивача бути батьком викликає великі сумніви. Протиправна поведінка позивача підтверджується судовими справами про адміністративні правопорушення №755/1405/18 від 25.01.2018 та №755/3887/18 від 15.03.2018. Неодноразовий прояв агресії свідчить про нестійкий психоемоційний стан позивача. Перебування дитини поряд з такою особою вкрай негативно відобразиться на її психіці. Позивач неодноразово демонстрував агресивність у разі незадоволення своїх бажань, проявляв недопустиму інтимну поведінку. Довідка «Українського центру обслуговування анонімних алкоголіків» від 06.10.2020 свідчить про те, що позивач перебуває в стійкій ремісії (тверезості), однак вказаний центр є громадською організацією і не може надавати медичний висновок. Позивач надав довідки лікаря-нарколога з місця реєстрації у Дніпропетровській області, однак згідно трудової книжки і листа ЖБК «Конструктор-2», він з 2012 року постійно проживає в м. Києві, отже було б доцільно отримати медичні довідки за місцем проживання позивача у спеціалізованих медичних закладах. У цивільній справі №194/2360/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] (його перша дружина) про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, позивач надав довідку з КЗ «Тернівська центральна міська лікарня» Дніпропетровської обласної ради від 20.08.2014 року про те, що він знаходився на обліку у міському центрі профілактики ВІЛ/СНІДу КЗ «ЦМЛ м. Тернівка» та потребує лікування. Цей факт підсилює загрозу здоров`ю дитини у випадку його сумісного проживання з біологічним батьком. Позивач надав Договір оренди квартири, однак слід звернути увагу чи є родинний зв`язок між орендарем та орендодавцем, а договір оренди оформлений напередодні подачі даного позову і згідно договору орендар сплачує лише комунальні послуги, тому такий договір оренди викликає сумнів у своїй правдивості. Крім того, згідно листа та витягу з протоколу засідання правління ЖБК «Конструктор-2» від 01.12.2020р., позивач проживає в кв. [ADDRESS] , яка належить його покійній дружині та матері дітей. За останні роки позивач часто змінював місце роботи, або взагалі протягом тривалого часу не був працевлаштованим. Відсутність бажання працювати підтверджує і його тривалий період перебування на обліку в Дніпровському центрі зайнятості, а зі слід дітей працювала саме їх мати, а позивач сидів весь час на балконі та забирав у неї гроші. Про нездатність позивача забезпечити родину фінансово свідчать позови першої дружини позивача про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів (№194/1833/14-ц), про несплату аліментів (№194/576/19). Позивач не виконував батьківських обов`язків щодо матеріального забезпечення сина від першого шлюбу протягом років та звертався із позовом про зменшення розміру аліментів. Нездатність позивача забезпечити сім`ю фінансово підтверджується також величезними боргами за комунальні послуги по кв. [ADDRESS] . Позивач ніяким чином не вирішував це питання ні за життя дружини, ні після її смерті, хоча продовжує користуватись її майном. Матір покійної дружини - пенсіонерку [PERSON] він не допускає в помешкання, хоча це єдине для неї житло і вона змушена поневірятись. Опікун вважає, що саме майно - кв. [ADDRESS] , стало тим фактором, що змусило позивача через три роки згадати про сина, а маму позивача про її онука. Опікун вказує, що розібравшись зі значною кількістю документів, переданих їй після встановлення опіки над дітьми, 15.05.2020р. опікун подана заяву нотаріусу про те, що діти є спадкоємцями померлої матері. Оскільки документи на квартиру потребували доопрацювання, спадщина не була оформлена. Через навантаження поточними сімейними справами та карантином, лише 15.06.2020 року опікун подала нотаріусу заяву про невчинення нотаріальних дій, оскільки потрібен час для вивчення справи стосовно спадщини дітей та відчуваючи ті страждання, які зазнали діти від позивача, опікун мала намір подавати судовий позов про визнання його негідним спадкоємцем, турбуючись виключно про майбутнє підопічних, адже позивач наніс тяжкі психологічні травми дітям та сприяв значному погіршенню стану здоров`я їх мами. Коли мати позивача приблизно у вересні 2020 року повторно звернулась до нотаріуса, то виявила, що опікуном від імені дітей подана заява про прийняття спадщини. Зі слів знайомих, матір позивача жахливо обурилась та казала, що опікун хоче забрати житло у її сина. При цьому згідно чинного законодавства, опікун ніяким чином не може заволодіти майном підопічних. Квартира була придбана у шлюбі померлої матері дітей із першим чоловіком [PERSON] , проте, ні цей факт, ні доля дитини-сироти [PERSON] ніяк не бентежать позивача та його матір. Захищаючи інтереси підопічної та у відповідності до вимог законодавства опікун подала позов про визначення часток у праві спільної сумісної власності та визнання права власності у порядку спадкування. На думку опікуна, позивач та його матір знайшли єдиний вихід для заволодіння квартирою - поновлення батьківських прав. В іншому випадку виникає логічне запитання, чому ж відновленням батьківських прав зайнялись саме зараз, через майже три роки після вилучення дітей з сім`ї і два роки після позбавлення батьківських прав. Доволі активна бабуся, приватний підприємець, до жовтня 2020 року не намагалась відвідати дітей, не взялась оформляти ні опіку над [PERSON] , ні хоч якось потурбуватись про нього. Не переймалась долею хлопчика і рідна тітка [PERSON] , сестра позивача, яка проживає в м. Києві, але жодного разу не провідала його в Центрі, не зверталась до служб для отримання інформації за ці роки. Не цікавився долею сина за два роки і сам батько, який навіть не з`явився до суду при позбавленні батьківських прав. Опікун вважає, що причиною звернення до суду із цим позовом є корисливий мотив щодо заволодіння квартирою за рахунок часток дітей. 20.05.2021 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи Центру допомоги дітям «Місто щасливих дітей» щодо відзиву на позовну заяву у яких зазначено, що [PERSON] був влаштований до Центру 10.01.2018 разом з сестрою [PERSON] за клопотанням служби у справах дітей від 02.01.2018. У відзиві вказано, що орган опіки та піклування 13.12.2018 звернувся до суду із позовом, в інтересах малолітнього [PERSON] про позбавлення його батька батьківських прав та стягнення аліментів. Таким чином, у батька був майже рік щоб вирішити усі свої проблеми, що спонукали до вилучення сина з родини. Натомість, позивач не вжив жодних дієвих заходів, які б дозволили повернути [PERSON] до батька. Саме Центр, діючи виключно в інтересах малолітнього ініціював перед службою у справах дітей підготовку до суду позовної заяви про позбавлення позивача батьківських прав. Корім того, як зазначалось, у [PERSON] є старша рідна сестра [PERSON] , яка фактично замінила маму в житті братика. [PERSON] несла основну відповідальність за братика, мусила піклуватись про його харчування, прогулянки на вулиці, безпеку. Обоє дітей висловлювали і демонстрували своє бажання не розлучатись і проживати тільки в одній родині. Не прийшла на допомогу позивачу і його родина: мама, сестра. Вони жодного разу не відвідали дітей в Центрі, не виявляли бажання взяти дітей в свою родину. 25.01.2019 заочним рішенням суду позивача було позбавлено батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] . Центр, як третя особа, в повній мірі підтримали заявлені в позовній заяві вимоги, а позивач не був присутній на жодному судовому засіданні, чим продемонстрував свою байдужість до цієї вкрай важливої справи. Жодних звернень чи заяв до Центру від позивача за період від дати винесення рішення про позбавлення його батьківських прав (25.01.2019) до влаштування [PERSON] і [PERSON] в нову родину ( 02.08.2019 ) не надходило. Ніхто з родичів дітьми також не цікавився, бажання влаштувати дітей в свою родину не проявляли. Таким чином, рік і сім місяців долею [PERSON] та [PERSON] займались виключно працівники Центру та служби у справах дітей. Уже рік і майже десять місяців за життя і здоров`я дітей несе відповідальність їх опікун [PERSON] . Всього за межами біологічної родини [PERSON] перебуває майже три з половиною роки. За цей час вдалося в значній мірі реабілітувати [PERSON] , адже в своїй біологічній родині хлопчик зазнав насилля та нехтувань своїми базовими потребами. Поновлення батьківських прав і повернення дитини батькам допускається тільки в тому випадку, якщо це відповідає інтересам дитини. Якщо поновлення в правах суперечить інтересам дитини, то суд має право з урахуванням думки дитини відмовити в задоволенні позову батьків про поновлення в батьківських правах. Третя особа вважає, що поновлення позивача в батьківських правах відносно малолітнього сина [PERSON] та повернення дитини батькові суперечить інтересам малолітнього [PERSON] : дитина майже половину свого життя живе не з батьком і це сталося виключно з вини позивача; в період проживання з батьком хлопчик зазнав значних поневірянь та насилля зі сторони батька; неприпустиме роз`єднання [PERSON] із старшою сестрою; на сьогодні є доросла та відповідальна людина, з якою у [PERSON] сформувались прив`язаність та довірливі стосунки, це його опікун [PERSON] . Саме тому третя особа підтримує відзив відповідача на позовну заяву та просить відмовити повністю у задоволення позовних вимог. На виконання вимог ст. 171 СК України в судовому засіданні була заслухана думка дитини при вирішення спору про поновлення батьківських прав і в судовому засіданні [PERSON] зазначив, що не хоче бути разом зі своїм батьком, оскільки він бив його матір, вона падала вночі, втрачала голос, він рвав їй волосся і мама відправилась на той світ. Також [PERSON] сказав, що батько і його бив, якось вдарив у живіт. Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити та пояснив суду, що він мав бажання бачитись із сином, звертався до голови служби у справах дітей, але відчув лише сарказм та знущання. Виходить служба батькам не сприяє, а позивач змінився, відійшов від алкоголю, все обдумав та критично ставиться до своєї минулої поведінки. Позивач стверджує, що ніколи не бив сина і не може сказати звідки дитина таке взяла. Позивач вказує, що любить свого сина та зробить його самим щасливим і шкодує, що оступився, тому просить повернути йому дитину та права на неї. На теперішній час дитина смисл його життя, позивач живе заради дитини і зробить усе необхідне. Позивач вказує, що не мав досвіду позбавлення батьківських прав, але до служби у справах дітей звертався та куди ще можна було звернутись не знав. Після вилучення дітей з родини позивач став відвідувати групу анонімних алкоголіків, потім померла дружина, позивач пішов працювати і на теперішній час матеріально забезпечений та може утримувати дитину. Позивач звертався із листом стосовно побачень з сином, але йому навіть не відповіли. Представники служби як сніг на голову прийшли до квартири на [ADDRESS] , але позивач робить у цій квартирі ремонт, а проживає у орендованій квартирі на [ADDRESS] , при цьому представники служби у своєму акті все перекрутили, понаписували обставини, які не відповідають дійсній ситуації. Позивач зазначив, що фактично проживає у квартирі по [ADDRESS] з жінкою. Мати позивача зверталась з питання оформлення опіки, але щось не вийшло, можливо у неї були проблеми. Духовне та матеріальне забезпечення сина є ціллю позивача і на його думку, своє відношення до батька дитина змінить за один день. Позивач буде займатись з сином спортом, футболом і цей позов жодним чином не пов`язаний із тим, що опікун почала оформлювати спадщину після смерті матері дітей. Із-за алкоголю, безладу в квартирі, відсутності працевлаштування дітей вилучили, але, за твердженням позивача, всі ці обставини відпали. Квартира, яку винаймає позивач на [ADDRESS] належить його сестрі, борги по комунальних платежах по квартирі на [ADDRESS] дійсно є, але стосовно цієї квартири відбувається спір із опікуном і коли все вирішиться позивач оплатить борги. Позивач зазначає, що дійсно не допомагав матеріально, оскільки не мав такої можливості. Стосовно поховання матері дітей, позивач вказує, що її тіло довелось кремувати раніше, тому не дочекались дітей щоб вони попрощались і позивач вважає, що це травма для дітей бачити матір мертвою. Старший син позивача від першого шлюбу проживає у м. Дніпро, йому вже 18 років, останній раз позивач бачив свого сина, коли йому було 15 років. Позивач зазначає, що звертався з проханнями щодо побачень з дитиною, але йому відмовляли або ж взагалі не реагували. Позивач вказує, що часто буває в квартирі на [ADDRESS] , оскільки робить там ремонт, але з дитиною буде жити в квартирі на [ADDRESS] , а в подальшому погасить всю заборгованість по комунальним платежам. Позивач шкодує, що пив та його позбавили батьківських прав, але він змінився, любить свого сина, він є його душею та зробить сина щасливою людиною. На думку позивача, хлопчик зараз запрограмований на негатив до батька, але тепер все зовсім інакше в житті позивача, і чужа жінка не може замінити матері та батька. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснив суду, що поведінка позивача змінилась. До 30 років людина як пластилін і все що завгодно можна змінити, а позивач не мав можливості бачитись з дитиною, оскільки йому відмовили. З ким із дорослих дитина знаходиться, так вона і думає, а на тепер хлопчик знаходиться під впливом. Тільки чоловік може виховати хлопця. До адміністративної відповідальності позивач притягувався ще у 2017 році, тож згідно вимог чинного законодавства на теперішній час він не вважається таким, що притягувався до адміністративної відповідальності. За зовнішнім виглядом позивача видно, що він не вживає спиртних напоїв і є документи, які це підтверджують. Зі змісту трудової книжки вбачається, що позивач працює, наявний позитивний акт обстеження умов проживання, а відповідач при цьому надає негативний висновок щодо можливості поновлення батьківських прав. Батько рідній дитині нічого поганого ніколи не зробить, вони разом трохи пограються і все налагодиться та все буде добре. Висновок психолога складений без участі позивача і дитина не має іншої картини, не розуміє, що він виправився, а інша сторона поливає батька брудом, тож так дитина і думає, тому позов слід задовольнити щоб рідний батько, а не чужа жінка виховувала, ще й хлопчика. У дитини прізвище та по батькові тата, а виховують жінки і для хлопчика це неприйнятно, він не виросте чоловіком, виховання хлопчика жінкою це протиприродно. Позивачу із дитиною є де проживати, наявний договір оренди квартири на [ADDRESS] та є акт обстеження умов проживання у цій квартирі. До адміністративної відповідальності позивач притягувався ще у 2018 році, тож вважається таким, що не піддавався адміністративному покаранню. Сторона відповідача запевняє, що позивач не цікався своєю дитиною, а при цьому наявні дані, що йому відмовляли у побаченнях з дитиною. Чинним законодавством не заборонено проживати із дитиною в орендованій квартирі. Представник зазначає, що стороною позивача доведено зміни в поведінці, алкогольної залежності немає, обстеження побутових умов задовільне, а протилежна сторона просто безпідставно негативно ставиться до позивача. Хлопчик ще малий, до кінця не сформований і згадує негатив, але він просто ще не бачив хорошого батька і якщо дитину батьку не віддати у хлопчика буде травма на все життя. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав викладених у відзиві, просить відмовити у задоволенні позову та додатково пояснила суду, що [PERSON] з вересня 2017 року перебуває на обліку, про жахливі умови проживання повідомила школа, у квартирі були відключені всі комунальні послуги, а [PERSON] не ходив до садочка. Після вилучення дітей із родини їх передали до Центру допомоги дітям, а звідти вже передали під опіку. Позивач за дозволом на побачення ні до відповідача, ні до суду не звертався, при позбавленні батьківських прав до суду не ходив. Наявний негативний висновок психолога, при цьому на теперішній час діти проживають з опікуном, [PERSON] називає її мамою, опікун робить все необхідне для дітей і [PERSON] не хоче повертатись до батька, адже має погані спогади про нього. Крім того, представник вказує, що дітей не можна роз`єднувати. Представник вважає, що позивач не довів зміни своєї поведінки, не довів, що психологічно готовий виконувати права та обов`язки батька, дитина не хоче до нього повертатись та холодно до нього відноситься. Хлопчик прив`язаний до опікуна та своєї сестри і їх неможна роз`єднувати. Пройшло три роки, а дитина досі пам`ятає весь негатив та не хоче до батька. В судовому засіданні, яке відбулось 18.06.2021 року, представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації зазначив, що служба проти задоволення цього позову на підставі всіх наданих доказів і крім того, сама дитина не хоче повертатись до батька, при цьому опікуна називає мамою. У [PERSON] дуже тісний зв`язок з сестрою і їх неможна роз`єднувати. Представник вказувала, що доводи сторони позивача є незрозумілими, зокрема не зрозуміло чому це жінка не може виховувати хлопчика, а має виховувати саме чоловік. На думку представника, у позивача інші цілі, мабуть пов`язані з квартирою. У квартирі по [ADDRESS] зареєстрована бабуся дітей, однак позивач до квартири її не пускає і вона вимушена поневірятись. Дивним, на думку представника, є той факт, що позов про поновлення батьківських прав поданий саме після того як почався процес оформлення спадщини на цю квартиру. Представник третьої особи Центру допомоги дітям «Місто щасливих дітей» в судовому засіданні заперечує проти задоволення позову та суду пояснила, що пам`ятає як привезли дітей худих, наляканих та у синцях. До потрапляння до центру діти ще два тижні знаходились в лікарні. Після влаштування дітей до центру представники центру зустрілись з батьками дітей, вони вже наче не пили, мати дітей розповіла, що з позивачем пили три роки постійно і що вдома дійсно нічого було їсти. [PERSON] розповідала, що позивач бив її та матір, а [PERSON] про батьків взагалі не згадував. За час перебування у Центрі мати дітей відвідувала їх лише один раз, а потім померла. Мати дітей казала представникам центру, що позивач карав дітей, бив їх і про це казав також сам [PERSON] . Позивач звертався до служби у справах дітей стосовно побачень, але діти були проти і центр також був проти бо в батька немає розуміння потреб дітей та їх інтересів. В 2019 році [PERSON] стала опікуном дітей, між ними добрий контакт, в родині все добре, а рішення суду має бути прийняте виключно в інтересах дітей, тому третя особа заперечує проти позову. Мова йде про долі одразу двох дітей, бо вісім років діти були разом і саме [PERSON] піклувалась про свого брата. Працівники центру надавали дітям психологічну допомогу, виводили з травматичного стану і саме працівники центру дали рекомендацію не дозволяти зустрічі з батьком, тому що дослідження показало відсутність дорослої позиції позивача відносно дитини і таке рішення було прийняте виключно в інтересах дитини. Саме працівники центру ініціювали позов про позбавлення батьківських прав, оскільки діти потребували родини. Після співбесід з опікуном стало зрозуміло, що вона саме та людина, яка потрібна дітям. Немає підстав не вірити дітям, а вони казали про побиття та аморальну поведінку позивача. Якщо дитина розповідає три рази одне й те саме різним людям, то це правда. Не можна експериментувати над дітьми, а позивач не розуміє що треба дитині, лише власні потреби про те що любить сина, але так не можна. Задоволення позову не відповідатиме інтересам дітей, тому третя особа категорично проти його задоволення. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заперечує проти задоволення позову та суду пояснила, що із дітьми вона познайомилась в травні 2019 року, попередньо пройшла всі необхідні курси, була повністю морально та матеріально готова стати мамою і дати дітям щастя родини. Діти потребували сімейного затишку та мали жахливі спогади про батька щодо морального відношення, фізичного насильства та голоду. В серпні 2019 роки діти переїхали проживати до опікуна, між ними встановився контакт та діти повністю адаптувались. [PERSON] і на теперішній час лякається коли бачить у магазині пляшки з алкоголем. За два роки спільного проживання з дітьми опікун повністю забезпечила дітей матеріально, морально та психологічно. У [PERSON] на теперішній час багато захоплень, опікун їх підтримує та фінансує. Діти дуже сильно розуміють свою обопільну приналежність як брата та сестри. Опікун має величезний сумнів, що позивач може бути відповідальним батьком. Опікун зазначає, що не можна ставити експерименти над дитиною - може вийде, а може не вийде у позивача бути батьком. Наявний висновок психолога, який показує психологічні травми дітей. В інших справах позивач надавав довідку про те, що він є ВІЛ інфікованим і це показує його стан здоров`я, а тому дитину слід уберегти від можливого інфікування. Договір оренди квартири позивач уклав зі своєю сестрою та й на передодні подання позовної заяви. Опікун зазначає, що захищаючи майнові права підопічних вона подала заяву про прийняття дітьми спадщини після померлої матері, а також вислухавши спогади дітей мала намір подати позов про усунення позивача від спадщини, однак цьому завадила пандемія та запроваджені у зв`язку із цим заходи. За твердження опікуна, саме квартира на [ADDRESS] змусила позивача згадати про свого сина і позивач та його мати мають виключно майновий інтерес у зв`язку із поділом квартири. Акт обстеження умов проживання проведений у квартирі по [ADDRESS] , але ж позивач там не проживає, живе у квартирі на [ADDRESS] , отже говорить неправду. [PERSON] навіть не впізнав ні свого батька, ні бабусі. Минуло три роки від дня смерті матері дітей, а на її могилі досі стоїть лише облущене фото, пам`ятника своїй дружині позивач так і не поставив. Мова не лише про поновлення прав, мають бути і обов`язки, а в позивача один мотив - змінились обставини його життя. Але позивачу 45 років, це чоловік з негативним життєвим досвідом, при цьому головним мають бути інтереси дитини. Те що позивач знайшов роботу не є великим досягненням, а також те що робить ремонт у квартиру, яку самі ж довели до такого стану. Опікун вказує, що слід було спочатку з нею поспілкуватись з приводу того яким чином можна приймати йому участь в житті дитини, але позивач одразу звернувся до суду. Позивач та його мати скрізь кажуть, що опікун хоче забрати квартиру, але це обов`язок опікуна захищати майнові права дітей. Опікун вказує, що в одному із судових засідань, яке відбулось напередодні дня народження [PERSON] , вона думала, що може батько передасть сину подарунок, однак цього не сталось. Розвалити сім`ю не можна, всі взаємозв`язки побудовані, багато зусиль прикладено, не можна руйнувати долі дітей. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що позивач є її сином, на теперішній час він повністю змінив своє життя та має бажання повернути сина і свідок його в цьому підтримує. Позивач працює, на теперішній час все добре, він має можливість забезпечувати дитину, а також позивачу буде допомагати сама свідок. Свідок вказує, що має намір жити в м. Києві та допомагати позивачу. У позивача відбулись стійкі зміни у життя в позитивний бік, а те, що з ним трапилось раніше пов`язано із тим, що позивач потрапив до поганої сім`ї. Свідок та інші родичі позивача не змогли раніше допомогти позивачу із дитиною, оскільки у всіх були власні проблеми. Свідок вказує, що проживає далеко, в іншому місті, тому до родини сина приїжджала не часто і спочатку все було добре, а в подальшому подружжя стало зловживати спиртними напоями. Час від часу свідок спілкувалась з родиною телефоном і діти ні на що не жалілись. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона є головою правління ЖБК будинку [ADDRESS] і там у квартирі [ADDRESS] проживає позивач з жовтня 2012 року. Родина позивача свідку відома, адже вони проживали всі разом у будинку в якому свідок є головою ЖБК. У свідка та позивача якось одразу склалась конфліктна ситуація, через яку після смерті дружини позивача, останній навіть вибачався. Особисто свідок бачила як дітей вилучали з родини, була поліція та дітей оглядав лікар. Після смерті матері дітей позивач звернувся до свідка з метою отримання позитивної характеристики та акту обстеження, у якому прохав зазначити, що вода в квартирі підключена. Для цього свідок попрохала позивача надати документи, які позивач надіслав. Після цього свідок повідомила позивача, що характеристика буде надана лише після сплати боргу по комунальним платежам або ж на запит суду, таким є рішення правління ЖБК. Почувши таке рішення правління позивач почав погрожувати свідку. Свідок вказує, що позивач проживає у квартирі по [ADDRESS] разом із якоюсь жінкою та робить в квартирі ремонт. Після отримання від позивача погроз свідок більше з позивачем не спілкується. До вилучення дітей із родини, вони фактично проживали на вулиці, сусіди їх підгодовували та час від часу викликали поліцію. Коли дітей вилучили з родини позивач за будь-якою допомогою до свідка не звертався, а із проханням щодо характеристики та акту обстеження звернувся лише 05.10.2020 року. На теперішній час борг по комунальним платежам складає 89997,00 грн. Свідок вказує, що позивач є людиною нестриманою, якщо щось суперечить його думці виявляє агресію. У квартирі зареєстрована мати померлої дружини позивача, але вона там не проживає, оскільки її фактично виставили з квартири, вона жили в під`їзді, сусіди її підгодовували, а тепер бабуся живе у чужих людей. На теперішній час скарг від людей не поступає, в стані алкогольного сп`яніння свідок позивача не бачить, хоча й близько до нього не підходить, всі комунальні послуги в квартирі є. Свідок зазначає, що між нею та позивачем відбувались сутички, на зауваження позивач реагував агресивно. Старша дитина [PERSON] нормально спілкувалась з дітьми лише в школі, а в інший час діти одним за одним завжди ходили і саме [PERSON] піклувалась про [PERSON] . Свідок ніколи не бачила щоб позивач гуляв зі своїм сином. Вірним було рішення забрати дітей, бо в родині їм було погано. Позивач сплачує лише за електрику, у квартирі не зареєстрований, права власності на неї не має, але у квартирі проживає. Ще коли родина проживала разом, їм відключили газ і його не поновлювали, користується електричною плиткою. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду та покази свідків, заслухавши думку дитини, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] померла [PERSON] у віці 33 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 16). Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25.01.2019 року у справі №755/18078/18, [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , передано дитину органу опіки та піклування для подальшого влаштування (а.с. 18-25). Відповідно до висновку психологічного дослідження від 20.05.2019 року, [PERSON] , [INFO] , був влаштований у Центр допомоги дітям «Місто щасливих дітей» з 10.012018. На момент влаштування загальний рівень розвитку дитини частково відповідав віковим нормам. При достатньому рівні розвитку пам`яті та мислення, рівень концентрації уваги був низьким. Хлопець не здатен був тривалий час утримувати увагу на одному завданні чи занятті, що було пов`язано з його емоційним станом. Гра дитини, частіше, носила простий сюжет (приготування їжі, гра на інструментах) або розглядання, маніпулювання з різними іграшками, що є типовим для дітей молодшого віку. На сьогодні рівень розвитку когнітивних процесів хлопця повністю відповідають віковим нормам, а активний словниковий запас є на стадії формування. На момент влаштування емоційно-вольова сфера хлопця характеризувалася високим рівнем тривоги, напруги, що проявлялося в тому, що [PERSON] змінював одну гру на іншу, тримався окремо від інших дітей та намагався бути непомітним. [PERSON] не диференціював своїх потреб, йому важко було розповісти щось про себе (що подобається, що не подобається, в що він любить грати, який у нього настрій, тощо). Такі психологічні особливості сформувалися через те, що в біологічному середовищі потребами дитини нехтували, їх було проявляти небезпечно. Також у хлопця спостерігався високий рівень незадоволення потреби в емоційному теплі, прийнятті, захисті та спілкуванні з дорослими: як тільки хлопець відчув себе трохи у безпеці - став використовувати будь-яку можливість, щоб пообійматися, посидіти на руках у вихователів, займаючи при цьому позу «ембріона». І хоча на сьогодні емоційний стан хлопця є більш стабільним, та наслідки жорстокого відношення до [PERSON] у біологічній сім`ї все ще відображаються у стосунках хлопця з іншими дітьми: може проявляти вербальну та фізичну агресію. По цій же причині для нього є дуже важливими його особистісні кордони: іграшки, речі, при цьому він може порушувати особистісні кордони інших дітей. За результатами психологічної роботи стало відомо, що найбільш значущою людиною в житті [PERSON] є його старша сестра [PERSON] . Саме вона виконувала батьківську роль для хлопця, піклуючись про нього в межах своїх вікових можливостей. До неї хлопець має високий рівень прихильності: постійно просить погратися з нею, провести спільно час, питає про неї у вихователів. Дефіцит емоційно близького спілкування у біологічній сім`ї компенсувався сексуалізованою поведінкою хлопця……. На сьогодні сексуалізованої поведінки у хлопця не спостерігається, але складності зі сном все ще є: він важко засинає, може прокидатися серед ночі. Про наслідки впливу травматичного середовища в умовах біологічної родини також підтверджують і відсутність у [PERSON] навичок вибудовувати стосунки з оточуючими, як дорослими, так і дітьми. Але на сьогодні хлопчик намагається вибудовувати дружні стосунки з іншими дітьми, намагається проявляти лідерські якості та допомагати дорослим. Важливо відмітити, що на сьогодні у [PERSON] рівень потреби мати поруч фігуру значущого дорослого для вибудовування емоційно близьких стосунків. У нього також сформована потреба у влаштуванні в нову сім`ю (а.с. 71). Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №357 від 07.05.2019 року, [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 78). Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №461 від 07.08.2018 року, [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини-сироти (а.с. 8о). Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №480 від 14.06.2019 року [PERSON] призначено опікуном над малолітнім [PERSON] , [INFO] (а.с. 79). Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №479 від 14.06.2019 року [PERSON] призначено опікуном над малолітньою [PERSON] , [INFO] (а.с. 81). Згідно листа Голосіївського районного в місті Києві Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 25.11.2020 року, соціальна підтримка опікунської родини [PERSON] здійснюється з 31.10.2019 за соціальною карткою сім`ї (особи). Відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 06.11.2019 року Центр здійснював роботу у форматі соціальної послуги соціального супроводу з метою соціальної підтримки новоствореної опікунської сім`ї щодо адаптації дітей в нове середовище. За результатами роботи відповідно до рішення Комісії з питань захисту прав дитини Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 20.07.2020 послугу соціального супроводу припинено з позитивним результатом. У форматі соціальної послуги соціального супроводу з родиною проводилась робота спрямована на всебічний та гармонійний розвиток дітей, надавались консультації щодо методів виховання дітей, враховуючи їх вік, вподобання та захоплення, дотримування режиму дня, відвідування спортивних секцій. Під час роботи [PERSON] зарекомендувала себе, як опікун з високим батьківським потенціалом, має навички самостійно вирішувати повсякденні питання побутового характеру та забезпечувати різноманітні потреби дітей. Підопічні забезпечені шкільним приладдям, гаджетами для навчання та повноцінного розвитку. У вільний час діти відвідують спортклуб та басейн. Зі спостережень фахівця із соціальної роботи [PERSON] повноцінно відповідає за здоров`я, виховання та розвиток дітей, вчасно проводить медичні огляди. Наразі соціальна робота з родиною [PERSON] продовжується у форматі соціального обслуговування опікунської родини за карткою обліку роботи із сім`єю (особою) (а.с. 82). За наявними в матеріалах справи даними, відносно позивача складався протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 02.04.2018 року провадження у справі було закрите в зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с. 83-87). Як вбачається з матеріалів справи, померла [PERSON] є власницею кв. [ADDRESS] (а.с. 88). Згідно постанови державного нотаріуса Тернівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 18.09.2020 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті його дружини [PERSON] (а.с. 89-91). За змістом наявної в матеріалах справи копії паспорту позивача, він зареєстрований у [ADDRESS] (а.с. 7). Відповідно до довідок КНП «Тернівська центральна міська лікарня» Тернівської міської ради» від 15.09.2020 року, позивач під наглядом лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за медичною допомогою до лікаря-нарколога не звертався, за медичною допомогою до лікарі-психіатра останні 5 років не звертався (а.с. 9). Згідно характеристики за підписом начальника Відділу воєнізованої охорони Департаменту поліції охорони від 23.10.2019 року, позивач працює охоронником у Відділі воєнізованої охорони Департаменту поліції охорони з 01.03.2019 року. За цей час він зарекомендував себе позитивно. Трудову дисципліну не порушував. За складом характеру спокійний. На критику та зауваження у свою адресу реагував правильно. У стройовому відношення підтягнутий. Спиртними напоями не зловживає. За період роботи в підрозділі стягнень не мав (а.с. 11). За змістом довідки №220 від 16.09.2020 року, позивач працює в ТОВ «І.С.М. ХОЛДИНГ» згідно наказу №48-к від 31.08.2020р. на посаді ливарника пластмас з 01.09.2020 року по теперішній час (а.с. 12). Згідно характеристики виданої генеральним директором ТОВ «І.С.М. ХОЛДИНГ», позивач працює на фірмі як ливарник з 01.09.2020 року по теперішній час. За період праці показав себе вдумливим фахівцем, ініціативним працівником, успішно справляється зі своїми посадовими обов`язками. У спілкуванні з колегами рівний, доброзичливий і привітний, зі співробітниками фірми - ввічливий, в скрутних ситуаціях завжди націлений на знаходження компромісних рішень. За характером миролюбний, уникає конфліктних ситуацій. Неодружений. Зовні охайний (а.с. 10). На підтвердження наявності працевлаштування та періодів роботи позивачем додано до своєї позовної заяви копію трудової книжки (а.с. 13-15). За змістом листа Українського Центру Обслуговування АА від 06.10.2020 року, позивач регулярно відвідує збори груп «Анонімних Алкоголіків» міста Києва протягом 2 років і 8 місяців. Весь цей час він перебуває в стійкій ремісії (тверезості). Активно працює за програмою одужання «12 кроків Анонімних Алкоголіків», приймає участь у забезпеченні функціонування групи АА (займається служінням), допомагає одужувати іншим алкоголікам (а.с. 17). Відповідно до договору оренди у приватної особи від 05.10.2020 року, позивач, як орендар, уклав з [PERSON] , як орендодавцем, відповідний договір стосовно однокімнатної квартири [ADDRESS] строком на три роки, без сплати орендних патежів та оплатою лише комунальних послуг (а.с. 26-29). Згідно Акту обстеження умов проживання від 10.12.2020 року складеного представниками Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, проведено обстеження умов проживання в квартирі [ADDRESS] та встановлено, що в квартирі чисто, зроблений косметичний ремонт, є всі необхідні меблі та побутова техніка для ведення домашнього господарства. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: для дитини виділено окреме спальне місце, місце у шафі для одягу, комод для речей, є письмовий стіл . За вказаною адресою проживає позивач без реєстрації. Для проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , умови створені (а.с. 124-125). За змістом листа Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 14.02.2019 року позивачу було повідомлено, що служба не надає йому дозвіл на відвідування в Центрі допомоги дітям малолітнього [PERSON] , відповідно до інформації Центру та діючи виключно в інтересах дитини (а.с. 161). Відповідно до висновку психологічного обстеження дітей №16 від 29.01.2021 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які на даний час проживають з опікуном [PERSON] , в запиті зі Служби не були вказані контакти батька. Практичний психолог зателефонувала до опікуна, опікун надала номер телефону батька, який був вказаний в документах з суду. В зв`язку з тим, що батько не відповідав за вказаним номером телефону, йому було надіслано повідомлення шляхом додатку viber. Повідомлення було ним прочитане, але батько так і не зателефонував до Центру та не відповів на повідомлення, відповідно консультації з батьком, [PERSON] , не було проведено. В результаті проведення психологічного обстеження з`ясовано, що у [PERSON] сформована надійна форма прив`язаності до опікуна, яку він називає «мама». Діагностовано надійний тип прив`язаності по відношенню до сестри [PERSON] . У [PERSON] діагностується негативне ставлення по відношенню до батька. [PERSON] - веселий, цілеспрямований, схильний до активних дій хлопчик, він має прагнення до спокою, розуміння з боку оточуючих. В методиці «Моя сім`я» хлопчик зобразив опікуна та сестру [PERSON] . По відношенню до опікуна він має почуття любові та інтересу, до сестри [PERSON] має почуття нудьги, інтересу, радості та любові. Дитина не зображала в методиках батька та не дуже хоче пригадувати час, коли вони проживали разом. У [PERSON] та [PERSON] визначено надійну форму емоційної прихильності до опікуна [PERSON] , яка на даний момент забезпечує потребу дітей у наявності сім`ї, безпеці та комфорті. У [PERSON] та [PERSON] визначено негативне ставлення по відношенню до [PERSON] через травматичний досвід спільного проживання (а.с. 133-136). За змістом Висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №103/1402/41/3 від 19.02.2021 року, до позбавлення батьківських прав [PERSON] не займався вихованням та утриманням дитини, санітарний стан квартири був незадовільний. Стосовно [PERSON] було складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 184 КУпАП (ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей). Згідно висновку психолога Міського центру дитини Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 29.01.2021 року №16 щодо психічного обстеження дітей було з`ясовано наступне: [PERSON] має надійний тип прив`язаності до опікуна, яку називає «мамою» та сестри [PERSON] . У хлопчика діагностується негативне ставлення до батька. Дитина не зображала в методиках батька та не дуже хоче пригадувати час, коли вони проживали разом. Приймаючи до уваги зазначене, враховуючи інтереси малолітньої дитини, рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування вважає недоцільним поновлювати батьківські права (а.с. 127-130). Згідно повідомлення Київського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 12.02.2021 року, [PERSON] не звертався до КМЦСССДМ за допомогою щодо повернення йому дитини на виховання та проходження курсів «Розвиток батьківського потенціалу» (а.с. 137). За повідомленням Дніпровського управління поліції від 13.01.2021 року, [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП у 2017 році, а також ч. 1 ст. 178, ч. 1, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП у 2018 році (а.с. 138). За повідомленнями ЖБК «Конструктор-2» від 01.12.2020 року, [PERSON] не зареєстрований, але постійно проживає з жовтня 2012 року по теперішній час у кв. [ADDRESS] , яка належать [PERSON] . [PERSON] користується комунальними послугами, заборгованість по яким складає 68815,64 грн. 05.10.2020 року [PERSON] звернувся до ЖБК «Конструктор-2» за позитивною характеристикою з місця проживання. На прохання голови правління [PERSON] , він надав необхідні документи і йому було роз`яснено, що за рішенням правління ЖБК характеристика буде надана за умови повного погашення заборгованості або на запит суду. [PERSON] повів себе неадекватно і в смс-повідомленнях почав погрожувати голові правління (а.с. 139-142). За змістом характеристики на [PERSON] , [INFO] , учня 2-Г класу СШ І-ІІ ступенів з поглибленим вивченням іноземних мов №220 м. Києва, [PERSON] навчається в школі з першого класу. Володіє навчальним матеріалом на середньому та достатньому рівнях. Пам`ять добре розвинена. Мова виразна, думки висловлює чітко. Виявляє логічне та образне мислення. Навчальний матеріал засвоює легко, але не завжди концентрується на виконанні завдань, інколи відволікається, допускає помилки через неуважність, потребує контролю з боку вчителя. Письмові роботи виконує повільно, не досить акуратно та каліграфічно. Фізично гарно розвинений. У позаурочний час відвідує секцію КЕМПО та плавання. Доброзичливий, уважний, витриманий у спілкуванні як з ровесниками, так і зі старшими. У колективі має багато друзів, не конфліктує. Правильно реагує на критику. Виявляє небайдужість до чужих справ і турбот. До доручень ставиться відповідально. Емоційний стан задовільний. Простежується психологічна прив`язаність до сестри, прагнення наслідувати її у всьому. Вплив сестри має позитивну динаміку, яка виражається у прояві інтересу до пізнання навколишнього світу. Зовнішній вигляд дитини охайний. Без поважної причини заняття в школі не пропускає. Опікун [PERSON] приділяє багато уваги вихованню дитини, постійно цікавиться її успіхами і відносинами у колективі (а.с. 143). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18). Статтею 169 СК України визначено, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. При вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина. Позбавлення батьківських прав має безстроковий характер. Хоча сімейні правовідносини в цьому випадку припиняються, закон дозволяє можливість поновлення батьківських прав. Особа, позбавлена батьківських прав, спонукається тим самим до виправлення. Зв`язки її з дитиною не припиняються, вона може прохати про побачення з дитиною, зобов`язана утримувати її. Прохання батьків, позбавлених батьківських прав, про поновлення батьківських прав має бути підтверджено такою їх поведінкою та способу життя, які б свідчили про те, що відбуваються істотні зміни, щоб суд міг особисто упевнитися, що той з батьків, якого він позбавляв батьківських прав, став іншою людиною, з іншими поглядами на батьківські права та обов`язки, що він може стати або став взірцем для своєї дитини. При поновленні батьківських прав перш за все слід суворо дотримуватися принципу охорони інтересів дитини, оскільки позбавлення батьківських прав проводилося в інтересах дитини, які заслуговують на увагу. Вирішуючи спір по суті суд приходить до висновку, що позов про поновлення батьківських прав є передчасним і поновлення позивача у батьківських правах щодо його малолітнього сина на теперішній час не відповідає інтересам дитини. Позивач на підтвердження відсутності зловживання ним алкогольними напоями надав медичні довідки про не перебування його на обліку лікаря-нарколога та лікаря-психіатра і довідку про відвідування групи анонімних алкоголіків щодо стану тверезості. Однак суд вважає, що такі докази не є достатніми, адже для підтвердження виправлення своєї поведінки в цьому питанні суду має бути надано сертифікат про проходження профілактичного наркологічного огляду встановленого зразку, а довідка не медичної установи про стан стійкої ремісії не може бути належним, допустимим та достатнім доказом відсутності обставини зловживання позивачем спиртними напоями, яка була однією з підстав позбавлення позивача батьківських прав. Пояснення та посилання позивача в основному стосуються намірів на майбутнє та власних прав і потреб у поновленні батьківських прав, натомість жодних даних яким є місячний дохід позивача та як він виконує на теперішній час свій обов`язок по утриманню дитини матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді спорів щодо поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому, орган опіки та піклування надав суду негативний висновок щодо можливості поновлення батьківських прав і хоча він не має для суду заздалегідь встановленої сили, проте цей висновок узгоджується з поясненнями як опікуна дитини, так і самої дитини, та з іншими доказами, наявними у матеріалах справи. Суд оцінивши докази у їх сукупності дійшов думки про те, що поновлення у батьківських правах на даному етапі не відповідає інтересам малолітньої дитини, при цьому суд врахував думку самої дитини, ставлення хлопчика до біологічного батька на час розгляду справи, та думку опікуна, зважає, що роз`єднання брата та сестри не матиме жодного позитиву для хлопчика, як і передача хлопчика з сім`ї опікуна батьку, у якій на теперішній час для дитини створені всі належні умови і [PERSON] почуває себе у безпеці та затишку. На переконання суду, позивач має вчиняти належні дії для налагодження стосунків з опікуном та сином, що з часом надасть можливість хлопчику дійсно пересилити у своїй свідомості негатив до батька та побудувати з батьком довірливі відносини. Позивач не позбавлений можливості реалізувати свої наміри щодо матеріального забезпечення, участі у вихованні дитини погодивши це питання з опікуном та, відповідно до ч. 7 ст. 169 СК України, через рік повторно звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав, надавши відповідні докази реалізації таких своїх намірів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed