Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

28.02.2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовною до відповідача про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, у якій просить стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що з відповідачем перебувала у фактичних шлюбних відносинах в період з 2013 року по 28.06.2016 року, під час яких у них народився син [PERSON], 16.09.2014 року. Відповідно до власної заяви відповідача в свідоцтві про народження дитини батьком зазначений [PERSON] У липні 2016 року вони припинили фактичні подружні відносини та проживають окремо. Син знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно допомогу на утримання сина не надає, їй тяжко утримувати одній неповнолітнього сина, тому вона вважає за необхідне, щоб стягнення проводилось в примусовому порядку. Відповідач здорова та працездатна людина, постійно виїжджає на заробітки за межі України, має нерегулярний мінливий дохід, який дозволяє надавати грошову допомогу на утримання їх сина. В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та згідний сплачувати аліменти в розмірі 500 грн., оскільки має на утриманні матір, яка є інвалідом ІІ-ї грипу з дитинства, але підтверджуючих документів про перебування матері на його утриманні, не має можливості надати. Заслухавши у судовому засіданні пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження № 222301 від 23.09.2014 року [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.3). Малолітній син [PERSON], [INFO] знаходиться на утриманні позивача та проживає разом з нею (а.с.4). Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, відповідач - є працездатною особою молодого віку та має нерегулярний, мінливий дохід інших дітей окрім сина [PERSON] та непрацездатних осіб на утриманні - не має. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Зміст глави 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачає обовязок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обовязку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, розяснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст. 182 СК України). За змістом статей 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За змістом ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Під час розгляду справи судом встановлено всі обставини, що мають істотне значення, в тому числі: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; відсутність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина та наявність інших обставини, що мають істотне значення у даній справі. Відповідачем не надано суду належних доказів на підтвердження того, що на його утриманні перебуває матір [PERSON]. Оскільки вказані обставини не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, вони відкидаються судом при прийнятті рішення у даній справі. Враховуючи вищевикладене, а також обставини, передбачені ст. 182 СК України, та приймаючи до уваги матеріальне становище відповідача, матеріальне становище дитини - суд приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в розмірі 1000 грн. щомісяця, а тому, задовольняє позовні вимоги в повному обсязі. Як відповідач, так і позивачка, в рівних частках повинні утримувати свого сина до досягнення ним повноліття, що разом із присудженим розміром аліментів забезпечить належне утримання дитини. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved