Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

27.01.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що на протязі останніх 2 років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті привело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сімю. На даний час спільне господарство не ведеться. Подальше збереження шлюбу є неможливим так як це суперечить інтересам сторін. Вказані вище обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] до судового засідання не зявилася, суду надала заяву про слухання справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно належним чином, причин неявки суду не повідомив. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 05.11.2010 року Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ФП № 068720 від 05.11.2010 року, актовий запис № 615. Від шлюбу подружжя має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ФП № 136265 від 01.12.2010 року, виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Вище викладені вимоги законодавства регламентовані також ст.112 СК України. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. На протязі останніх 2 років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сімю. Шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, так як це суперечить інтересам сторін. За такого, суд вважає, що їх сімя розпалася остаточно і зберегти її неможливо, тому згідно зі ст.ст. 110, 112 СК України позов підлягає задоволенню. Майнових спорів та спорів стосовно місця проживання дитини немає. За рішенням сторін, дитина після розірвання шлюбу буде проживати з позивачем. Позивачка виявила бажання після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище «Шеіна». Відповідно до ст. 88 ЦПК з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved