Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

28 лютого 2020 року [PERSON] , в інтересах [PERSON] , звернувся до суду із позовом до Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області про встановлення юридичного факту та визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що [INFO] в с. Нестаничі Радехівського району Львівської області померла мама Позивача - [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження, серія [NUMBER] видане Радехівським ЗАГС 17 лютого 1959 року вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] . Батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . З свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] виданого Вузлівською сільською радою народних депутатів 23 січня 1986 року вбачається, що [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] уклали шлюб 23.01.1986 року. Після укладення шлюбу [PERSON] присвоїла собі прізвище [PERSON] . Згідно Заповіту від 30.08.2000 року посвідченого Антонюк Н.В., секретарем виконкому Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області та зареєстрованого в реєстрі за №155, [PERSON] заповіла усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і все те, що їй належатиме на день смерті, і на що вона за законом матиме право своїй дочці [PERSON] . Після смерті Спадкодавця, окрім іншого майна, залишилося спадкове майно, що складається із земельних ділянок на території Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області. Як вбачається із Сертифіката на право на земельну частку (пай) виданий після смерті спадкодавця, а саме 06.09.2013 року, що завадило Позивачу відповідно до чинного законодавства переоформити спадщину. Маючи намір оформити спадщину після смерті мами, позивач звернулася до приватного нотаріуса Луців І.П., однак, нотаріусом усно було відмовлено у оформленні спадщини у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельні ділянки (оригіналу державного акту на право приватної власності на землю), неможливістю встановити факт спільного проживання Позивача із Спадкодавцем на час смерті, оскільки в паспорті Заявника наявна відмітка про реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] та, як наслідок, пропущеним терміном прийняття спадщини. Позивач після смерті Спадкодавця, фактично прийняла спадщину і надалі продовжує користуватись та розпоряджається майном, а саме городом, садом, земельною ділянкою площею 2,25 умовних гектарів, яка відповідно до Сертифікат на право на земельну частку (пай), серії ЛВ № 0189937 від 06.09.2013 року належить Спадкодавцю. Проте, на даний час отримати свідоцтво про право на спадщину в установленому законом порядку позивач не має змоги у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на землю, оскільки Сертифікат на право на земельну частку (пай) виданий після смерті Спадкодавця. Відсутність правовстановлюючих документів, унеможливлює реалізацію майнових прав Позивача, як спадкоємця, у позасудовому порядку, а тому Позивач вимушений звернутися з позовом до суду. Просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт постійного проживання [PERSON] на час відкриття спадщини із Спадкодавцем - [PERSON] , яка померла [INFO] . Визнати за [PERSON] право власності на земельні ділянки в порядку спадкування після смерті її мами [PERSON] , яка померла [INFO] , що належали Спадкодавцю на праві на земельну частку відповідно до Сертифіката на право на земельну частку (пай), серії ЛВ № 0189937 від 06.09.2013 року, який виданий на підставі рішення Радехівської райдержадміністрації від 17.04.1997 року № 187 розміром - 2,25 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі. Судові витрати просить віднести на сторону позивача (а.с.4-7). У судове засідання представник позивача з`явився, позов підтримує повністю та просить задоволити. Представник відповідача Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області, скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розгляд справи проводити без участі представника Вузлівської сільської ради (а.с.22). За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] в с. Нестаничі Радехівського району Львівської області померла [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 29 березня 2005 року (а.с.8). Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , видане Радехівським ЗАГС 17 лютого 1959 року, [PERSON] народилася [INFO] . Батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.9). З свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого Вузлівською сільською радою народних депутатів 23 січня 1986 року, вбачається, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] уклали шлюб 23.01.1986 року. Після укладення шлюбу [PERSON] присвоїла собі прізвище « [PERSON] » (а.с.10). Згідно Заповіту від 30.08.2000 року, посвідченого Антонюк Н.В. секретарем виконкому Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області та зареєстрованого в реєстрі за №155, [PERSON] заповіла усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і все те, що їй належатиме на день смерті, і на що вона за законом матиме право, своїй дочці [PERSON] (а.с.11). Відповідно до довідки № 29 від 16.01.2020 року, виданої виконкомом Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області, на день смерті [PERSON] (померла [INFO] ), в житловому будинку [ADDRESS] спільно з нею проживала без реєстрації дочка [PERSON] (а.с12). Із Сертифіката на право на земельну частку (пай), серії ЛВ № 0189937, вбачається, що [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ім. М.Шашкевича, розміром - 2,25 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.13). Окрім цього, факт, що [PERSON] постійно проживала з спадкодавцем - [PERSON] , на час смерті останньої, тобто до [INFO] , підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON] , не довірити показам якої в суду підстав немає (а.с.25). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved