Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

28 серпня 2020 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про застосування наслідків недійсності правочину та стягнення коштів, посилаючись на те, що 25 листопада 2013 року між сторонами було укладено договір про фінансовий лізинг №00009065. Об`єктом договору лізингу був транспортний засіб Volkswagen Touareg, 2013 року випуску, шасі № [NUMBER] , двигун [NUMBER] . Умовами договору лізингу сторонами було погоджено, що вартість об`єкту лізингу становить 66 500 доларів США, авансовий платіж 16 625 дол. США, кількість лізингових платежів 60, розмір щомісячного лізингового платежу 1 451,33 дол. США. На виконання умов договору відповідачу було передано у користування об`єкт лізингу. 07 березня 2015 року у зв`язку із несплатою щомісячних лізингових платежів об`єкт лізингу у відповідача було вилучено. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від визнано недійсним договір фінансового лізингу, а рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 24 травня 2016 року було також стягнуто з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на користь [PERSON] кошти в сумі 575 043 грн 05 коп. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 17 березня 2017 року у справі №686/17959/16-ц було стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» кошти в сумі 639 047 грн 24 коп. різницю вартості нового автомобіля та повернутого, ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 24 листопада 2017 року рішення Хмельницького міськрайонного суду від 17 березня 2017 року було залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі №686/17959/16 вищезазначені рішення суду першої та апеляційної інстанції було скасовано, а в задоволенні позову ТОВ «Порше Лізинг Україна» до [PERSON] було відмовлено. В мотивувальній частині постанови ВС зазначив, що відшкодування втраченої вартості об`єкту лізингу у зв`язку із його експлуатацією відповідачем не є тотожним відшкодуванню вартості його використання (оренди) та не узгоджується з положенням ч.1 ст.216 ЦК України щодо застосування реституції, на яку посилається позивач як на правову підставу позову. ТОВ «Порше Лізинг Україна» не позбавлено можливості звернутися до суду з позовом щодо покладення на лізингоодержувача обов`язку по сплаті коштів за користуванням предмету лізингу та доводити під час розгляду справи підстави для їх задоволення. У зв`язку із викладеним ТОВ «Порше Лізинг Україна» просить стягнути з [PERSON] кошти за час користуванням предметом лізингу в період з 23 грудня 2013 року до 07 березня 2015 року у сумі 617 354 грн 68 коп., яка обрахована з розрахунку 1 404,10 доларів США (вартість оренди аналогічного транспортного засобу в місяць відповідно до довідки) х 27,48 грн. х 16 місяців. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. В судовому засіданні представник позивача вимоги викладені у позовній заяві підтримав в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні в задоволенні позову просив відмовити, крім цього подав до суду заяву про застосування строків позовної давності до вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна». Суд, заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши наявні у справі докази, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне. Як встановлено в судовому засіданні 25 листопада 2013 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ТОВ «Престиж авто» було укладено договір купівлі-продажу автомобіля Volkswagen Touareg, 2013 року випуску, шасі № [NUMBER] . В цей же день між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та [PERSON] було укладено договір про фінансовий лізинг за умовами якого товариство зобов`язалось передати у розпорядження [PERSON] автомобіль Volkswagen Touareg 3,0 I V6 TDI, 2013 року випуску, вартістю еквівалент 66 500 доларів США, а відповідач зобов`язався у строк 60 місяців сплатити лізингові платежі відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування), придбати зазначений автомобіль за купівельною ціною, визначеною позивачем. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 05 червня 2015 року у справі №686/6355/15-ц за позовом за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості та збитків за договором фінансового лізингу та зустрічним позовом [PERSON] до ТОВ «Порше Лізинг Україна» про визнання недійсним правочину та стягнення коштів, договір фінансового лізингу від 25 листопада 2013 року укладений між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та [PERSON] було визнано недійсним, а рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 24 травня 2016 року було також стягнуто з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на користь [PERSON] кошти в сумі 575 043 грн 05 коп. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 17 березня 2017 року у справі №686/17959/16-ц стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» кошти в сумі 639 047 грн 24 коп. різницю вартості між новим автомобілем та вартістю вилученого у [PERSON] транспортного засобу. Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 24 листопада 2017 року рішення Хмельницького міськрайонного суду від 17 березня 2017 року було залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі №686/17959/16 вищезазначені рішення суду першої та апеляційної інстанції було скасовано, а в задоволенні позову ТОВ «Порше Лізинг Україна» до [PERSON] було відмовлено. В мотивувальній частині постанови ВС зазначив, що відшкодування втраченої вартості об`єкту лізингу у зв`язку із його експлуатацією відповідачем не є тотожним відшкодуванню вартості його використання (оренди) та не узгоджується з положенням ч.1 ст.216 ЦК України, щодо застосування реституції, на яку посилається позивач як на правову підставу позову. ТОВ «Порше Лізинг Україна» не позбавлено можливості звернутися до суду з позовом щодо покладення на лізингоодержувача обов`язку по сплаті коштів за користуванням предмету лізингу та доводити під час розгляду справи підстави для їх задоволення. Позивач обґрунтовуючи свої вимоги послався на ту обставину, що відповідач [PERSON] користувався предметом лізингу з 23 грудня 2013 року по 07 березня 2015 року один рік та 4 місяці. Вартість оренди аналогічного транспортного засобу на місяць відповідно до довідки ТОВ «Порше Лізинг Україна» становить 1 404,10 доларів США х 27,48 грн х 16 місяців = 617 354 грн 68 коп. Згідно з частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). За частиною другою статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства України, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно зі статтею 628 ЦК України до відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Договір фінансового лізингу є змішаним договором, який поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі-продажу, а передбачені договором лізингові платежі включають як плату за надання майна у користування, так і частину покупної плати за надання майна у власність лізингоодержувачу по закінченню дії договору. На правовідносини, що склалися між сторонами щодо одержання позивачем, як лізингодавцем, лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність відповідачу, поширюються загальні положення про купівлю-продаж. В частині положень щодо надання об`єкту лізингу у користування, на правовідносини, зокрема щодо оплати за це, поширює свою дію параграф 5 «Найм (оренда) транспортного засобу» глави 58 «Найм (оренда)» ЦК України, що узгоджується з положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг». Умовами договору про фінансовий лізинг від 25 листопада 2013 року розмір лізингового платежу становив 1 451,33 дол. США на місяць. Додатком до договору було визначено, що лізинговий платіж мав наступну структуру: відшкодування частини вартості об`єкта лізингу та проценти і комісії. Оскільки договір фінансового лізингу є змішаним, то у розмір лізингового платежу включаються і витрати за користування транспортним засобом. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Позивач, здійснюючи розрахунок розміру коштів, які [PERSON] мав сплатити за весь час користування предметом лізингу за основу взяв розмір щомісячного платежу за оренду автомобіля в сумі 1 404,10 доларів США., на підтвердження чого надав лізингову пропозицію (а.с.65), однак на думку суду це не є належним доказом у даній справі, оскільки у ній не містяться відомості про те, з якого часу вона діє, і по свої суті вона носить виключно інформативний характер. Наданий звіт про огляд цінових тенденцій на орендні ставки на транспортний засіб Volkswagen Touareg, 2013 року, що були станом на 2013-2015 роки є нічним іншим як припущенням, оскільки у його висновку так і вказано, що ймовірна вартість оренди майна за період з 1 грудня 2013 року по 31 березня 2015 року могла становити 21 775 дол. США, що станом на 13 жовтня 2020 року становить 605 990 грн 65 коп. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час підготовчого судового засідання, суд роз`яснював право представнику позивача на подання доказів на підтвердження того, який розмір плати за користування (найм, оренду) транспортним засобом було включено до розміру щомісячного лізингового платежу, який сплачував [PERSON] , однак такі докази до суду подані не були. Верховний Суд у своїй постанові від 17 червня 2020 року у справі №686/17959/16 за позовом ТОВ «Порше Лізинг Україна» до [PERSON] про застосування наслідків недійсного правочину та зустрічним позовом [PERSON] до ТОВ «Порше Лізинг Україна» про стягнення процентів за користування чужими коштами та неустойки звертав увагу ТОВ «Порше Лізинг Україна» на те, що оскільки договір фінансового лізингу є нікчемним з моменту його укладення, то фактичний користувач предмета лізингу, який без достатньої правової підстави за рахунок власника предмета лізингу зберіг у себе кошти, які мав заплатити за весь час користування предметом лізингу зобов`язаний повернути ці кошти власнику на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України. У справі, не встановлювались обставини і перевірялись підстави щодо покладення на лізингоодержувача обов`язку по сплаті лізингодавцеві коштів за користування предметом лізингу, такі позовні вимоги ТОВ «Порше Лізинг Україна» не заявлялися. Вказано, що ТОВ «Порше Лізинг Україна» не позбавлено можливості звернутися до суду з відповідним позовом щодо покладення на лізингоодержувача обов`язку по сплаті коштів за користування предметом лізингу та доводити розмір коштів, які мав заплатити відповідач за весь час користування предметом лізингу. Згідно абз.2 ч.1 ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Ст.1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Однак, враховуючи, що розрахунок коштів, які має сплатити лізингоодержувач за весь час користування (найм, оренди) предметом лізингу здійснений лізингодавцем ТОВ «Порше Лізинг Україна» на підставі припущень, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку із недоведеністю вимог. Суд, із наявних матеріалів справи позбавлений можливості самостійно обчислити суму, яка підлягає сплаті за спірний період. Судові витрати по справі становлять 10 311 грн 32 коп., які відповідно до ст..141 ЦПК України, слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed