Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

28 серпня 2017 року до суду із позовною заявою звернулася [PERSON], відповідно до вимог якої, просить встановити факт, що вона спільно проживала з батьком [PERSON] до дня його смерті, тобто до 24 грудня 2003 року. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається, на те що 06 липня 2003 року в с. Нестаничі Радехівського району Львівської області померла її мати [PERSON]. 24 грудня 2003 року в с. Нестаничі Радехівського району помер батько позивача [PERSON]. Після смерті батька відкрилася спадщина. Позивач вказує, що вона є єдиним спадкоємцем першої черги по закону після його смерті. Спадкове майно складається із будинковолодіння №6 по вулиці Шевченка в с. Нестаничі Радехівського району Львівської області, земельної ділянки площею 1,66 га на території [PERSON] сільської ради та майнового паю в розмірі 6417 грн., який знаходиться в приватній агрофірмі «Нестаничі» , а також майна, яке він успадкував після смерті своєї дружини [PERSON], яка померла 06 липня 2003 року. Зокрема, земельної ділянки площею 2,81 га на території [PERSON] сільської ради Радехівського району Львівської області та майнового паю в розмірі 3086 грн., який знаходиться в приватній агрофірмі «Нестаничі». В передбачений законом шестимісячний строк позивач не звернулася із заявою про прийняття спадщини і тому не може оформити своїх спадкових прав. Також позивач вказує, що на час відкриття спадщини спільно проживала із спадкодавцем без реєстрації. Органи нотаріату відмовили їй ф оформленні спадкових прав в звязку із тим, що їй необхідно встановити факт спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Тому з метою вирішення цього питання позивач звернулася з позовом до суду. У судовому засіданні позивач вимоги підтримала у повній мірі та надала пояснення аналогічні, викладеним у заявах (а.с.2-3). Позов просить задоволити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Радехівського району Львівської області, надавши до суду заяву, клопотав про розгляд справи за його відсутності (а.с.25). Вислухавши пояснення позивача та покази свідків, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до положень ст.ст.11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. [PERSON] та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. На підставі ст.ст.10,60,61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У контексті вимог статті 256 ЦПК України та рекомендацій, викладених у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», розгляд справи №451/1142/17 про встановлення факту спільного проживання спадкодавця із спадкоємцем проведено у позовному провадження. Так, судом встановлено, що 24.12.2003 року помер [PERSON] (а.с.7), спадщину якого має намір успадкувати [PERSON] - позивач у справі. Із даних, викладених у довідці №1626 [PERSON] сільської ради Радехівського району Львівської області від 15.08.2017 року вбачається, що [PERSON] дійсно до дня смерті проживала та була зареєстрована [INFO] спільно з чоловіком [PERSON] (а.с.16). З довідки [PERSON] сільської ради Радехівського району від 15.08.2017 року №1610 та Акта від 17.08.2017 року, складеного депутатами сільської ради, встановлено, що [PERSON] дійсно до дня смерті проживав [INFO] спільно з дочкою [PERSON], яка проживала за вказаною адресою без реєстрації (а.с.18-19). Крім цього, ту обставину, що позивач [PERSON] на момент смерті [PERSON] проживала із спадкодавцем, у судовому засіданні ствердили свідки [PERSON] та [PERSON], не довіряти показам яких у суду підстав не має. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення факту про встановлення спільного проживання спадкоємця із спадкодавцем є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України із відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved