Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

26 травня 2014 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що [PERSON], перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] і від цього шлюбу в них є дочка [PERSON], яка є другим відповідачем по справі. Також вказує на те, що вони були членами колишнього «колгоспного двору», в [ADDRESS], головою якого був батько відповідача [PERSON] - [PERSON], який помер [INFO] року. 08.10.2012 року Хотинський районний суд постановив рішення, яким визнав право власності на вказане будинковолодіння за [PERSON] 06.11.2012 року [PERSON] зареєстрував на себе право власності в Хотинському КР БТІ. 07.11.2012 року [PERSON] відчужив вищевказане будинковолодіння відповідачу [PERSON]. Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 26 листопада 2013 року вищевказане рішення суду було скасовано, визнано за [PERSON] право власності на 14 частку вказаного житлового будинку, та вказано, що виходячи із рівності часток усіх членів двору, [PERSON], як голові двору, [PERSON] - сину, [PERSON] - невістці, [PERSON] - онучці належало 14 частці спірного будинку. Справа розглядалась у їхній відсутності у зв'язку з тим, що позивач [PERSON] перебуваючи на заробітках в Італії захворіла на важку хворобу і у 2008 та в ,2011 році була прооперована в зв'язку з онкозахворюванням. 20.07.2006 року в той час коли вона знаходилась за кордоном [PERSON] заочно розірвав з нею шлюб, а на зароблені нею кошти за кордоном 29.11.2006 року придбав житловий будинок по [ADDRESS], де на даний час проживає з іншою жінкою, а їм з донькою заявив що даний будинок є його особистою власністю. Хотинським районним судом 08.10.2012 року було постановлено незаконне рішення, яким визнано за [PERSON] право власності на весь будинок по [ADDRESS], позбавивши їх належних їм часток в будинковолодінні. Тобто вказує на те, що їм позивачам належить по 14 частці вказаного вище будинковолодіння, про що встановив Апеляційний суд у своєму рішенні, скасовуючи незаконне рішення Хотинського районного суду, а тому відповідач [PERSON] міг відчужити належну йому 12 частку в будинку тільки у відповідності до ст. 362 ЦК України про переважне право купівлі частки у праві спільної часткової власності. Відповідач - [PERSON] не мав права відчужити частину будинку, яка йому не належала, а належала їм позивачам, якою він заволодів в незаконний спосіб, про що нею подано заяву в прокуратуру про порушення проти нього кримінальної справи за шахрайські дії,а проти сільського голови с. Недобоївці за зловживання службовим становищем. Вказує на те, що договора, які посвідчені 07.11.2012 року приватним нотаріусом Хотинського районного нотаріального округу Чернівецької області по реєстрах № 2890 та № 2892 про відчуження по 12 житлового будинку укладені між [PERSON] та [PERSON] є недійсні. Крім того зазначає, що вони мають переважне право на купівлю ? частини житлового будинку, оскільки вони є співвласниками. Просять суд, визнати за ними право власності на ? частку житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходяться по [ADDRESS] Хотинського району, визнати недійсними договора купівлі-продажу від 07.11.2012 року, реєстрові №№ 2890, 2892. посвідчені між [PERSON] та [PERSON], витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] вказаний житловий будинок, зобов'язати відповідача звільнити його, скасувати у реєстрі права власності на нерухоме майно записи про реєстрацію права власності за [PERSON] Поновити строк позовної давності, який пропущений з поважної причини та перевести на них права і обов'язки покупця. В судовому засіданні представники позивачів позов підтримали, просили його задовольнити. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, зазначив, що на момент укладання договорів купівлі-продажу рішення Хотинського районного суду від 08.10.2012 року було чинним, крім того, на даний час його довіритель перебудував даний будинок повністю, замість старого звів новий та виготовив свідоцтво про право власності на земельну ділянку, яка знаходиться під будинком. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, зазначив, що згідно матеріалів справи [PERSON] успадкував даний будинок після смерті свого батька згідно рішення Хотинського районного суду від 08.10.2012 року. 07.11.2012 року [PERSON] продав [PERSON] ? частину жилого будинку з належними до нього господарськими спорудами, який було посвідчено приватним нотаріусом [PERSON], та зареєстровано в реєстрі за № 2890 (додається) після укладення даного договору він виявив бажання продати [PERSON] ще ? частину жилого будинку з належними до нього господарськими спорудами, який було посвідчено приватним нотаріусом [PERSON], та зареєстровано в реєстрі за № 2892, згідно яких [PERSON] являється власником цілого майна. Під час укладання договору купівлі продажу дане майно складалось з літ. А-1 житловий будинок загальна площа 108, 2 кв.м., житлова 48,1 кв.м., літ. Б сарай, №1 ворота. Після укладання даного договору [PERSON] перебудував даний будинок повністю фактично на місці старого звів новий будинок та виготовив свідоцтво про право власності на земельну ділянку, яка знаходиться під даним будинком. Зазначає, що предмету спору тобто старого будинку немає в натурі, а є інший будинок який побудований [PERSON] в якому зовсім інші площі та інша вартість, тому вимоги які заявлені позивачами не можуть бути задоволені. Крім того наполягав на відмові в поновлені позовної давності щодо вимоги про переведення на позивачів права та обов'язки покупця за договором купівлі-продажу так як, про факт укладення договору купівлі-продажу від 07.11.2012 року позивачам було відомо в вересні 2013 року при оскарженні рішення Хотинського районного суду від 08.10.2012 року. Вислухавши пояснення представників позивачів, представників відповідачів, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачів [PERSON], [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст.61 ч.3 ЦПК України, обставини,які встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 26.11.2013 року рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 08.10.2012 року, яким визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований по [ADDRESS] - скасовано. Позов [PERSON] задоволено частково. Визнано за ним в порядку спадкування за законом право власності на ? частку житлового будинку під літ. А.-1, сараю літ. Б, воріт № 1, що знаходиться по [ADDRESS] Хотинського району Чернівецької області (а.с.4-5). Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області встановлено, що будинковолодіння розташоване по [ADDRESS] Хотинського району відноситься до групи колгоспних дворів. Станом на 15 квітня 1991 року в цьому господарстві були зареєстровані четверо осіб: [PERSON] як голова двору, [PERSON]- син, [PERSON]- невістка, [PERSON] - внучка. Кожному із членів двору належало по ? частці спірного будинковолодіння. За правилами ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сім усної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. 07.11.2012 року [PERSON] та [PERSON] уклали два договори купівлі-продажу по ? частини житлового будинку під літ. А.-1, сараю літ. Б, воріт № 1, що знаходиться по [ADDRESS] Хотинського району Чернівецької області, вказані договори посвідчені приватним нотаріусом Хотинського нотаріального округу [PERSON], та зареєстровано в реєстрі за № 2890 та № 2892 (а.с.6-9). За таких обставин, позовна вимога позивачів [PERSON] та [PERSON] про визнання за ними по ? частки житлового будинку під літ. А.-1, сараю літ. Б, воріт № 1, що знаходиться по [ADDRESS] Хотинського району Чернівецької області та скасування у реєстрі прав власності на ? житлового будинку - підлягає задоволенню. Вищий спеціалізований суд України в п. 6 Листа «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» від 27 вересня 2012 р. за № 10-1387/0/4-12, захист права особи, яка вважає себе власником майна, можливий шляхом віндикаційного позову. В узагальненні Верховного Суду України «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24 листопада 2008 року роз'яснює, що на відміну від норм ч.1 ст. 216 ЦК норми глави 29 є спеціальними і у них закріплено основні способи захисту права власності, що можуть застосовуватись власником майна, зокрема з метою повернення майна в натурі, переданого за недійсним правочином. Ст. 330 ЦК України розмежовує випадки, в яких належним способом захисту порушеного права є визнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності. Якщо майно передано власником за правочином, який є нікчемним або оспорюваним, то позов про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину має пред'являтися тоді, коли майно залишається у набувача. Відповідно до ч. 3 ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безпідставно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Відповідно до ст. 230 ч.1 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ст. 229 ч.1 цього ж Кодексу), такий правочин визнається недійсним. Законодавцем визначено, що обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Отже, підставою для визнання правочину недійсним відповідно до зазначеної норми, є введення однією стороною іншої сторони правочину в оману щодо обставин, які мають істотне значення, зокрема, щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, властивостей і якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Враховуючи те, що [PERSON] успадкував частку ? житлового будинку, яка належала його батькові [PERSON] та враховуючи його частку ?, суд приходить до висновку, що він мав право на продаж тільки ? житлового будинку, який розташований по [ADDRESS]. А тому продавати ? житлового будинку [PERSON] не мав права, оскільки на правових підставах не володів іншою частиною житлового будинку. За таких обставин, позовна вимога позивачів, щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу ? частини житлового будинку під літ. А.-1, сараю літ. Б, воріт № 1, що знаходиться по [ADDRESS] Хотинського району Чернівецької області, посвідченого приватним нотаріусом Хотинського нотаріального округу [PERSON] 07 листопада 2012 року, та зареєстровано в реєстрі за № 2890 підлягає задоволенню. Статтею 387 ЦК України передбачено право власника витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Витребування власником свого майна із чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання до суду віндикаційного позову, об'єктами віндикаційного позову може бути індивідуально-визначене майно, яке існує в натурі на момент подання позову. Незаконність володіння майном відповідачем повинна бути доведена позивачем у суді, оскільки законодавство презюмує добросовісне /правомірне/ володіння чужим майном, якщо інше не випливає з закону, а вона встановлена рішення суду. Враховуючи, що житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] є єдиним цілим, на даний час між сторонами не розділений, тому суд приходить до висновку, що його неможливо без розподілу витребувати у [PERSON], так само як і не можна його зобов'язати звільнити вказаний будинок, оскільки це потягне за собою порушення його права як власника на володіння ? житлового будинку. За таких обставин, позовна вимога позивачів про витребування з чужого незаконного володіння житловий будинок та зобов'язати [PERSON] його звільнити не підлягає задоволенню. Крім того, суду не бере до уваги пояснення представників відповідачів, що на даний час відсутній предмет спору, оскільки дослідивши в судовому засіданні технічний паспорт на житловий будинок по [ADDRESS] від 31.08.2012 року та технічний паспорт на той самий житловий будинок від 18.08.2014 року, суд прийшов висновку, що житловий будинок по [ADDRESS] зазнав змін, однак основні його несучі стіни змін не зазнали. Що стосується позовної вимоги позивачів щодо поновлення позовної давності та переведення на них права і обов'язки покупця за договорами купівлі-продажу ? частини житлового будинку по [ADDRESS] Хотинського району, суд приходить до висновку, що вказані вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 4 ст. 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушення переважного права купівлі співвласник може пред'явити до суду позов про переведення на нього права та обов'язків покупця. До таких вимог застосовується позовна давність в один рік. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачі не довели суду, що вони пропустили позовну давність з поважних причин, оскільки враховуючи, що у вересні 2013 року вони подали апеляційну скаргу до Апеляційного суду Чернівецької області про оскарження рішення Хотинського районного суду від 08 жовтня 2012 року, а позовну вимогу про переведення на них права покупця до Хотинського районного суду Чернівецької області подали 24 листопада 2014 року. Тобто позивачам було відомо більше одного року про те, що [PERSON] продав свою ? частку житлового будинку, а тому суд, не вбачає підстав для поновлення строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: partial