Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

26 травня 2014 року ухвалою судді Апеляційного суду м. Києва в порядку ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» підсудність позовної заяви [PERSON] до ТОВ «Консоль ЛТД», ТОВ «Техноінвест», ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», Державної реєстраційної служби України про визнання недійсним іпотечного договору та зобов'язання вчинити дії, третя особа: Ялтинська міська рада АР Крим, було визначено Подільському районному суду м. Києва. Так зі змісту вказаного позову вбачається, що позивач звернувся з ним до ТОВ «Консоль ЛТД», ТОВ «Техноінвест», ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», Державної реєстраційної служби України про визнання недійсним іпотечного договору та зобов'язання вчинити дії, мотивуючи тим, що 08 січня 2004 року між ТОВ «Техноінвест» та ТОВ «Консоль ЛТД» було укладено договір про спільну діяльність по будівництву, реконструкції та експлуатації курортно-готельного комплексу по [ADDRESS], відповідно до умов якого замовником будівництва виступило ТОВ «Техноінвест», а генпідрядником, проектувальником та інвестором - ТОВ «Консоль ЛТД». ТОВ «Консоль ЛТД» за умовами договору про спільну діяльність взяло на себе зобов'язання збудувати комплекс за адресою: [ADDRESS] власними коштами та із залученням кредитних коштів та пайових внесків юридичних і фізичних осіб. Зазначає, що 27 лютого 2004 року він виступив одним із пайовиків генпідрядника ТОВ «Консоль ЛТД» шляхом укладення з товариством Договору про спільну діяльність щодо пайової участі у будівництві багатоквартирного житлового будинку №0575/290-42 (р), відповідно до якого взяв на себе зобов'язання перерахувати кошти (пай) на рахунок ТОВ «Консоль ЛТД» в розмірі 1 477 595, 00 грн. 28 травня 2004 року замовник будівництва ТОВ «Техноінвест» уклав з Ялтинською міською радою договір оренди земельної ділянки по [ADDRESS] площею 0,4360 га, яка надавалася для будівництва, реконструкції та експлуатації курортно-готельного комплексу. Посилається на те, що в ході будівництва будинку з ним укладалися додаткові угоди до договору про спільну діяльність щодо пайової участі у будівництві багатоквартирного житлового будинку №0575/290-42 (р) від 14 січня 2005 року та 05 червня 2009 року, за умовами яких йому - [PERSON] його частка в натурі (частка пайовика) повинна була бути виділена у вигляді трикімнатних апартаментів № 86, коридору та однокімнатного апартаменту №46 у будинку по [ADDRESS] Вказує на те, що за вказаною адресою було здійснене будівництво комплексу, а він вніс повний розмір паю в сумі 1577 614,59 грн. та 01 листопада 2010 року оформив право власності на об'єкти нерухомості. Зазначає, що у 2013 році йому стало відомо, що об'єкти нерухомості, право власності на які ним було оформлено у 2010 році та увесь комплекс по [ADDRESS] в цілому, перебувають в іпотеці ПАТ «Державного експортно-імпортного банку України», оскільки 09 березня 2006 року ТОВ «Консоль ЛТД» уклав з банком кредитний договір № 15106К14. Виконання зобов'язань ТОВ «Консоль ЛТД» за кредитним договором перед банком було забезпечено шляхом укладення 10 березня 2006 року Іпотечного договору між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» з одного боку та ТОВ «Консоль ЛТД» і ТОВ «Техноінвест» з іншого боку, відповідно до умов якого іпотекодавці передали банку в іпотеку право оренди земельної ділянки площею 0,4360 га по [ADDRESS] та об'єкт незавершеного будівництва - курортно-готельний комплекс, що розташований на вказаній земельній ділянці. На підставі вказаного Іпотечного договору приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу АРК Калініною Н.В. було накладено заборону №2578 на відчуження об'єкту нерухомості та права оренди земельної ділянки. Обґрунтовуючи свої вимог вказує на те, що Договір іпотеки було укладено з порушенням вимог закону, оскільки на підставі п. 3.3 договору про спільну діяльність та ст. 1134 ЦК України зведений в результаті спільної діяльності комплекс є спільною частковою власністю його та генпідрядника, в той же час, ні сам він, ні інші співвласники апартаментів у будинку не надавали згоду відповідачам на укладення договору іпотеки. Крім того, згоду на укладення оспорюваного договору іпотеки не надавала також і Ялтинська міська рада, яка відповідно ст. 14 Закону України «Про іпотеку» повинна була надавати згоду на передачу об'єкту в іпотеку. Зазначає, що підставою для визнання договору іпотеки недійсним також є відсутність положення в договорі про документи, які б ідентифікували об'єкт незавершеного будівництва. Іпотека майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, не була передбачена Законом України «Про іпотеку». Посилаючись на те, що наявність заборони відчуження об'єктів нерухомості порушує його права як власника апартаментів, звернувся до суду з даним позовом, в якому просив: - визнати повністю недійсним Іпотечний договір, укладений 10 березня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», з однієї сторони, та ТОВ «Консоль ЛТД» ТОВ «Техноінвест», з іншої сторони, який посвідчений приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу АРК Калініною Н.В., зареєстрований в реєстрі за №2577; - припинити іпотеку, обтяження речових прав та скасувати заборону, накладену приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу АРК Калініною Н.В. від 10.03.2006 p., заборона №2578, зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 13.03.2006 09:20:05 за №2957002 на об'єкт незавершеного будівництва - курортно-готельний комплекс та право оренди на земельної ділянки, площею 0,4360 га, на підставі Іпотечного договору від 10 березня 2006 p., №2577, та вилучити запис (припинити дію) з Державного реєстру іпотек від 16 березня 2006 p., зареєстровано в Державному реєстрі іпотек 16.03.2006 18:37:04 за № 2977252; - зобов'язати ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» подати відповідну заяву до Державної реєстраційної служби України щодо припинення іпотеки, обтяження речових прав та зняття заборони, накладеної приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу АРК Калініною Н.В. 10.03.2006 p., заборона № 2578, зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 13.03.2006 р. за №2957002 на об'єкт незавершеного будівництва - курортно-готельний комплекс та право оренди на земельну ділянку, площею 0,4360 га, на підставі Іпотечного договору від 10 березня 2006 p., та вилучення (припинення дії) запису з Державного реєстру іпотек щодо обтяження іпотекою об'єкту незавершеного будівництва - курортно-готельний комплекс та права оренди на земельну ділянку, площею 0,4360 га від 16 березня 2006 р., зареєстровано в Державному реєстрі іпотек 16.03.2006 за №2977252; - зобов'язати Державну реєстраційну службу України вилучити запис від 13 березня 2006 р. за №2957002 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на відчуження (заборона на нерухоме майно) об'єкту незавершеного будівництва - курортно-готельного комплексу та права оренди на земельну ділянку площею 0,4360 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], внесений 10 березня 2006 р. приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу АРК Калініною Н.В. на підставі Іпотечного договору від 10 березня 2006 р., а також вилучити (припинити дію) запис, зареєстрований 16.03.2006 за № 2977252 в Державному реєстрі іпотек щодо обтяження іпотекою об'єкту незавершеного будівництва - курортно-готельного комплексу, права оренди на земельну ділянку, площею 0,4360 га, внесений 16 березня 2006 р. приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу АРК Калініною Н.В. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з вищевикладених підстав, обґрунтувавши поясненнями та наголошуючи на тому, що право на пайову участь [PERSON] у будівництві будинку виникло з моменту укладення договору про спільну діяльність, тобто до укладення оспорюваного іпотечного договору. Розпорядження таким правом шляхом передачі його в іпотеку могло здійснюватися лише за згодою позивача, оскільки відповідно до Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (як це було у випадку з позивачем) є предметом застави. Щодо заявленого представником банку клопотання про застосування строку позовної давності зазначив, що про укладення іпотечного договору позивачу стало відомо у 2013 році, позивач не міг знати про порушення своїх прав раніше, оскільки не був стороною іпотечного договору. Зважаючи на те, що позивачем заявлено вимогу про недійсність договору іпотеки, що передбачає припинення іпотеки, запис про що здійснюється органами державної реєстрації прав та їх обтяжень, висловлювався щодо доцільності заявлення вимог до Державної реєстраційної служби України, як відповідача по справі. На спростування тверджень представника ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» щодо нетотожності предмету іпотечного договору та договору про спільну діяльність наголошував, що судовими рішеннями, копії яких долучено до матеріалів справи, ідентичність об'єкту нерухомості за двома договорами встановлена та не підлягає доведенню. Представник відповідача ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в судовому засіданні, вимоги позивача не визнав повністю, обґрунтувавши запереченнями, просив відмовити у задоволенні позову з підстав необґрунтованості та недоведеності позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень вказав зокрема на те, що предметом іпотечного договору є право оренди земельної ділянки і курортно-готельний комплекс. В свою чергу, предметом договору між ТОВ «Консоль ЛТД» і [PERSON] є багатоквартирний житловий будинок, а відтак, об'єкти нерухомості не співпадають, що свідчить про відсутність порушень будь-яких прав позивача при укладенні іпотечного договору. Предмет іпотеки за іпотечним договором належить на праві спільної часткової власності ТОВ «Техноінвест» і ТОВ «Консоль ЛТД» відповідно до договору про спільну діяльність з будівництва, реконструкції та експлуатації курортно-готельного комплексу від 08 січня 2004 року, на момент укладення іпотечного договору не був предметом інших іпотек, застави чи відчуженим у будь-який спосіб, а тому відповідачі мали право на укладення договору, дійсність якого безпідставно оспорюється позивачем. Крім того, вказав на те, що є недоведеними посилання позивача на ті обставини, що право на пайову участь у будівництві об'єкту нерухомості виникло у нього з моменту укладення договору про спільну діяльність з ТОВ «Консоль ЛТД» у 2004 році, оскільки відповідно до п. 3.7 згаданого договору право на пайову участь виникає у [PERSON] та припиняється у ТОВ «Консоль ЛТД» за умови виплати вкладу. Сплата останнього внеску передбачалася до 31 серпня 2009 року, тобто вже після укладення іпотечного договору. Також представником відповідача ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» подано до суду заяву про застосування строку позовної давності, який на думку відповідача повинен обраховуватися з 2006 року, оскільки позивач як учасник простого товариства за договором з ТОВ «Консоль ЛТД» міг дізнатися про наявність іпотеки відразу після укладення оспорюваного договору. Представники відповідачів ТОВ «Консоль ЛТД» та ТОВ «Техноінвест» та третьої особи в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, причин неявки суду не відомі. Представник відповідача Державної реєстраційної служби України у судове засідання також не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, до суду надано заяву відповідно до якої просить справу розглядати без його участі і як вбачається з письмових заперечень, заявлені позивачем до Державної реєстраційної служби України позовні вимоги вважав передчасними та необґрунтованими. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищевказаних осіб, відповідно до вимог ст.ст. 158, 169 ЦПК України. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Стаття 11 ЦК України визначає, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Як вбачається зі змісту статей 627, 628 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Стаття 638 ЦК України визначає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. З матеріалів справи вбачається, що 08 січня 2004 року між ТОВ «Техноінвест» та ТОВ «Консоль ЛТД» було укладено договір про спільну діяльність по будівництву, реконструкції та експлуатації курортно-готельного комплексу по [ADDRESS], відповідно до умов якого замовником будівництва виступило ТОВ «Техноінвест», а генпідрядником, проектувальником та інвестором - ТОВ «Консоль ЛТД» (т. 1, а.с. 22-25). ТОВ «Консоль ЛТД» за умовами договору про спільну діяльність взяло на себе зобов'язання збудувати комплекс за адресою по [ADDRESS] власними коштами та із залученням кредитних коштів та пайових внесків юридичних і фізичних осіб. 27 лютого 2004 року між [PERSON] та ТОВ «Консоль ЛТД» було укладено Договір про спільну діяльність щодо пайової участі у будівництві багатоквартирного житлового будинку №0575/290-42 (р), відповідно до якого [PERSON] взяв на себе зобов'язання перерахувати кошти (пай) на рахунок ТОВ «Консоль ЛТД» у розмірі 129 550 дол. США в гривневому еквіваленті поетапно впродовж березня 2004 року - листопада 2005 року, а ТОВ «Консоль ЛТД» здійснити будівництво об'єкту - багатоповерхового житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та виділити в натурі [PERSON] його пайову долю у вигляді квартири площею 129,55 кв.м. (т. 1, а.с. 26-29). 28 травня 2004 року замовник будівництва ТОВ «Техноінвест» уклав з Ялтинською міською радою договір оренди земельної ділянки по [ADDRESS] площею 0,4360 га, яка надавалася для будівництва, реконструкції та експлуатації курортно-готельного комплексу (т. 2, а.с. 189-198). 14 січня 2005 року між ТОВ «Консоль ЛТД» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду до Договору про спільну діяльність від 27 лютого 2004 року, відповідно до якої розмір внеску позивача було збільшено до 176 520 дол. США, а розмір частки в натурі у вигляді 3-х кімнатних апартаментів до площі 147,1 кв.м. (т. 1, а.с. 30). 05 червня 2009 року між ТОВ «Консоль ЛТД» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду до Договору про спільну діяльність від 27 лютого 2004 року, відповідно до якої [PERSON] зобов'язувався сплатити на рахунок ТОВ «Консоль ЛТД» до 31 серпня 2009 року 465 000,09 грн., а ТОВ «Консоль ДТД» після завершення будівництва об'єкту - будинку по [ADDRESS] - виділити позивачу його пайову частку в натурі у вигляді трикімнатних апартаментів №86 на 10 поверсі площею 136,05 кв.м., коридор площею 8,06 кв.м. та однокімнатні апартаменти №46 на 17 поверсі площею 46,3 кв.м. (т. 1, а.с. 31). Судом встановлено та не спростовано представником позивача, що останнім було здійснено перерахування коштів в обумовленому Договором про спільну діяльність від 27 лютого 2004 року та Додатковими угодами до нього розмірі, що підтверджується долученими до матеріалів справи квитанціями і останній платіж зазначений від 20.08.2009 року(т. 1, а.с. 32-43), оспорюваний же іпотечний Договір укладений 10.03.2006 року. 01 листопада 2010 року [PERSON] отримав Свідоцтва про право власності на нерухоме майно - трикімнатні апартаменти №86 та однокімнатні апартаменти № 46 (т. 1, а.с. 44-47). Як вбачається з матеріалів справи, 10 березня 2006 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» як іпотекодержателем та ТОВ «Консоль ЛТД» і ТОВ «Техноінвест» як іпотекодавцями було укладено Іпотечний договір, відповідно до умов якого іпотекодавці передали банку в іпотеку право оренди земельної ділянки площею 0,4360 га по [ADDRESS] та об'єкт незавершеного будівництва - курортно-готельний комплекс, що розташований на вказаній земельній ділянці в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, укладеним 9 березня 2006 року між ТОВ «Консоль» і ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» (т. 1, а.с.51-57). На підставі вказаного Іпотечного договору приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу АРК Калініною Н.В. було накладено заборону № 2578 на відчуження об'єкту нерухомості та права оренди земельної ділянки (т. 1, а.с. 58-68). Як вже зазначалося вище, позивач посилаючись на те, що наявність заборони відчуження майна порушує його права, а Іпотечний договір укладено з порушенням вимог закону, що ставляться для цього, звернувся до суду з даним позовом, однак суд вважає, що заявлені позовні вимоги останнім не можуть бути задоволені виходячи з наступного. Так оспорюваний договір іпотеки було укладено для забезпечення виконання зобов'язання, що виникли на підставі укладено між відповідачами кредитного договору від 09 березня 2006 року, тобто у даному випадку наявний іпотечний борг (ст. 1 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати»). Спеціальними законами, які регулюють відносини у сфері іпотечного кредитування, є Закони України «Про іпотеку» та «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». Згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» у редакції, чинній на час укладення договору, іпотека виникає щодо нерухомого майна, об'єктів незавершеного будівництва та майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено. Іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, посвідчується нотаріусом на підставі документів, що підтверджують майнові права на цю нерухомість. Іпотекодавцем за таким іпотечним договором може бути забудовник - особа, яка організовує спорудження нерухомості для власних потреб чи для передачі її у власність іншим особам, або особа, власністю якої стане ця нерухомість після завершення будівництва. Обтяження майнових прав іпотекодавця на такий предмет іпотеки підлягає реєстрації у встановленому законом порядку. Після закінчення будівництва нерухомості іпотекодержатель реєструє у встановленому законом порядку обтяження прав власника на збудовану нерухомість, та ця нерухомість продовжує бути предметом іпотеки відповідно до умов іпотечного договору. З системного аналізу вказаних норм з врахуванням тих правовідносин, які виникли між сторонами можна зробити висновок, що на момент укладення оспорюваного договору, у ТОВ «Консоль ЛТД» та ТОВ «Техноінвест» було законне право передати в іпотеку банку в рахунок забезпечення своїх зобов'язань за кредитним договором нерухомий об'єкт, будівництво якого ще не закінчилося, та право користування земельною ділянкою, що в свою чергу спростовує твердження позивача про відсутність у відповідачів прав на укладення договору іпотеки після того, як з позивачем було укладено договір про спільну діяльність. Такі висновки суду не спростовуються також доводами позивача про ненадання ним (чи іншими пайовиками) та Ялтинською міською радою АР Крим згоди на укладення оспорюваного договору, оскільки згідно зазначених норм, така згода не вимагалася. Укладення [PERSON] договору про спільну діяльність з ТОВ «Консоль ЛТД» не перешкоджало в силу вимог згаданого Закону відповідачу ТОВ «Консоль ЛТД» стати іпотекодавцем об'єкту, що спільно будувався. Зазначені обставини дають підстави суду зробити висновок про те, що на момент укладення Іпотечного договору від 10 березня 2006 року права позивача порушені не були, а тому і відсутні підстави для їх захисту в обраний позивачем спосіб. Статті 15-16 ЦК України визначають, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз'яснив, що враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. При ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. З врахуванням викладеного, а також встановлених в судовому засіданні обставин та досліджених доказів, з яких достовірно вбачається відсутність порушення будь-яких прав та законних інтересів позивача укладенням спірного договору, суд приходить до висновку і про відсутність підстав для судового захисту прав позивача в обраний ним спосіб. Крім того, зважаючи на те, що позовні вимоги позивача не знайшли свого доведення у суді, а тому і підстав для вирішення питання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності як самостійної підстави для відмови у задоволенні позову не має. Наявність судового рішення Ялтинського міського суду Республіки Крим від 15 квітня 2014 року, залишеного без змін Апеляційним судом Республіки Крим від 31 липня 2014 року, у тотожному спорі, в силу вимог ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» не перешкоджало розгляду даної справи Подільський районним судом м. Києва, оскільки будь-які рішення, видані органами, створеними з порушенням вимог законодавства України, є недійсними і не створюють правових наслідків. Стаття 11 ЦПК України визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов задоволенню не підлягає в повному обсязі. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 11, 16,181,182, 202, 203, 204, 215, 252, 319, 328, 331, 358, 361, 382, 576, 578, 583, 1130, 1132, 1134 ЦК України, Закону України» Про іпотеку», Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»,

Outcome: dismissed