Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

27.04.2020 року позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23 лютого 2016 року, яке посвідчене приватним нотаріусом Хотинського районного нотаріального округу Чернівецької області Мартинюк С.А., вони є власниками по 1/2 частині житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що розташовані по [ADDRESS] , право власності на яке належним чином зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Вказують, що в належному їм на праві власності житловому будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстрований відповідач в справі [PERSON] , який постійно у даному будинку не проживає з 2010 року та по даний час, тобто на протязі останніх 10 років, та місцезнаходження його на даний час їм невідоме. Зазначають, що відповідач [PERSON] не користується належним на праві власності їм по 1/2 частині житловим будинком, в якому він відсутній без поважних причин на протязі більше одного року, даний будинок відповідач не ремонтує та не обслуговує його. Також вказують, що [PERSON] добровільно знятись з місця реєстрації з житлового будинку по [ADDRESS] відмовляється. У зв`язку з тим, що місцезнаходження відповідача [PERSON] на протязі багатьох років невідоме, жодних стосунків вони з ним не підтримують, засоби зв`язку їм невідомі, а тому зазначені обставини взагалі унеможливлюють процес добровільного зняття відповідача з місця реєстрації у вказаному будинку, в якому він відсутній без поважних причин на протязі останніх 10 років. Тому вони змушені ставити питання про усунення перешкод у здійсненні ними права користування та розпорядження своїм майном. Підтримуючи вищевикладене, просять визнати громадянина [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право проживання та користування житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви, в яких позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі, проти винесення в справі заочного рішення не заперечували. Судові витрати з відповідача просили не стягувати. Відповідно до ст. 280 ч. 1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням наведених обставин, відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] , [PERSON] є власниками по 1/2 частині житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що розташований по [ADDRESS] , право власності на яке належним чином зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23 лютого 2016 року, яке посвідчене приватним нотаріусом Хотинського районного нотаріального округу Чернівецької області Мартинюк С.А. Право власності на вказаний житловий будинок також підтверджується і інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 53822219 від 23.02.2016 року. Згідно рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 27 лютого 2018 року в справі № 724/1829/17 шлюб між [PERSON] та [PERSON] шлюб розірвано, після реєстрації розірвання шлюбу позивачу в даній справі залишено прізвище [PERSON] . Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов за № 1838 від 16.05.2017 року в м. Хотині від 16.05.2017 року встановлено, що [PERSON] за адресою: по [ADDRESS] не проживає з 2010 року та по даний час. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Також, у відповідності до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема пред`явивши вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір в розмірі по 420,40 гривень на користь кожного. На підставі викладеного, та

Outcome: approved