Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-30 00:00:00

28 жовтня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Стремільченської сільської ради Радехівського району Львівської області про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що згідно свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого 24.01.2003 року Стремільченською сільською радою Радехівського району Львівської області, [INFO] у віці 65 роки померла [PERSON] , мати позивача і з приводу чого в книзі реєстрації актів про смерть здійснено актовий запис за № 1. Дані родинні відносини, стверджується свідоцтвом про народження позивача, серія [NUMBER] видане Червоноградським міським бюро ЗАГС Львівської області 08.09.1964 року. Після смерті спадкодавця, залишилось спадкове майно, а саме: земельна ділянка загальною площею 2,0151 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 1,8281 га., та площею 0,1870 га., які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Стремільченської сільської ради Радехівського району Львівської області та належали спадкодавцю згідно державного акту на право приватної власності на землю, серії [NUMBER] виданого 28.12.1998 року, Радехівською РДА Львівської області та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №706, та житловий будинок [ADDRESS] , згідно дубліката свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого 26.01.2016 року Стремільченською сільською радою Радехівського району Львівської області. Фактично прийнявши спадщину та маючи намір оформити свої права на спадкове майно матері, як єдиний спадкоємець, позивач звернувся до приватного нотаріуса Радехівського районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини. Однак нотаріусом йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки на момент смерті хоч і фактично проживав, проте не був зареєстрований разом із спадкодавцем в одному житловому будинку, та у зв`язку з відсутністю належних правовстановлюючих документів рекомендовано звернутися з позовом в суд. Відсутність у позивача оригіналів правовстановлюючих документів унеможливлює реалізацію майнових прав , як спадкоємця у позасудовому порядку. Просить встановити факт, що [PERSON] , прийняв спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Визнати за [PERSON] , право власності на земельну ділянку загальною площею 2,0151 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 1,8281 га.. та площею 0,1870 га., які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва які розташовані на території Стремільченської сільської ради Радехівського району Львівської області, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Визнати за [PERSON] , право власності та житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач та представник позивача в судовому засіданні надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Просили ухвалити рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача Стремільченської сільської ради Радехівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив (а.с.41). За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вислухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого Стремільченською сільською радою Радехівського району Львівської області 24 січня 2003 року (а.с.4). Відповідно до довідки №33 від 22.01.2016 року, виданої виконкомом Стремільченської сільської ради, [PERSON] дійсно до дня смерті [INFO] , А.з.1 від 24.01.2003 року постійно проживала в селі Стремільче Радехівського району Львівської області. Арешти і заборони на житловий будинок та земельну частку (пай) відсутні. Від імені померлої виконком Стремільченської сільської ради заповіт не посвідчував і не реєстрував (а.с.5). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії [NUMBER] , виданого 28.12.1998 року головою Радехівської райдержадміністрації на підставі розпорядження голови Радехівської райдержадміністрації від 28.12.1998 року №718, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №706, вбачається, що земельна ділянка, площею 2,0151 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Стремільченської сільської ради Радехівського району Львівської області, належала [PERSON] (а.с.6-зворот). Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, від 05.08.2004 року, виданого Стремільченською сільською радою, будинок, який знаходиться в [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] , на підставі рішення виконкому Стремільченської сільської ради №24 від 13.07.2004 р. (а.с.24). З технічного паспорта на садибний житловий будинок [ADDRESS] , від 15.03.2016 року , виданого Червоноградським Бюро технічної інвентаризації, вбачається, що замовником технічної інвентаризації є [PERSON] (а.с.20-23). Окрім цього, факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , не довірити показам яких в суду підстав немає. Вказані вище обставини учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Згідно ст. 524 ЦК УРСР, Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно з ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України із відповідача слід стягнути судові витрати.

Outcome: approved