Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

28 листопада 2013 року ПАТ КБ «ПРИВТБАНК», звернувся до Кобеляцького районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві позивач вказував, що відповідно до умов договору від 31 січня 2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк надав відповідачу строковий кредит, однак вона у порушення умов договору у встановлений строк не проводила чергові платежі. Станом на 31.10.2013 року за відповідачем по укладеному кредитному договору рахується заборгованість на загальну суму 12037,18 грн., яку позивач просить суд стягнути із [PERSON]. Крім цього, позивач прохає суд стягнути на користь Банку сплачений судовий збір в розмірі 229,40 грн. Представник позивача, публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», Дегтяр А.А., в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав та пояснив, що останнє надходження готівки від відповідача на даний картковий рахунок було здійснено 23.12.2008 року, однак позовну давність застосувати неможливо, оскільки кредитний договір діє до повного погашення заборгованості, тому прохав позов задовольнити. Відповідач, [PERSON], в судовому засіданні позов не визнала, та прохала суд відмовити в його задоволенні. Крім цього, [PERSON] подала до суду заперечення проти позову, в якому вказує, що на день подачі позову до суду сплинув строк позовної давності, а тому в позові слід відмовити. Суд, заслухавши сторін, розглянувши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що дійсно згідно заяви від 31 серпня 2008 року ПАТ КБ «Приватбанк» видав [PERSON] кредитну картку із сумою кредитного ліміту у 5000 грн. Базова відсоткова ставка складає 22,8 відсотка із розрахунку 360 днів на рік. Розмір комісії за кредитне обслуговування складає 1 % від суми заборгованості. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки (а.с.6 зворотня сторона). Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін (а.с.9). Згідно розрахунку сум заборгованості, відповідач, [PERSON], станом на 31.10.2013 року свої кредитні зобов'язання не виконує, заборгованість перед Банком не погашає, а тому у неї утворилась заборгованість по кредиту на загальну суму 12037,18 грн., яка складається із: - заборгованість за кредитом - 3842,25 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом - 4620,86 грн.; - заборгованість по комісії за користування кредитом - 2524,68 грн.; - штраф (фіксована частина) - 500 грн ; - штраф ( відсоткова складова) - 549,39 грн. (а.с. 4-6). Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення по справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання, а в ч.1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Стаття 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Однак, статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За ч. 2 ст. 258 ЦК України спеціальна позовна давність в один рік для стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається із розгорнутих розрахунків, наданих представником позивача, останнє надходження готівки на кредитну картку від відповідача, [PERSON] було здійснено 23 грудня 2008 року (а.с. 60), тобто з цього часу позивачеві було відомо про порушення [PERSON] умов кредитного договору, оскільки саме з цієї дати й до дня подачі позову нею не проводилася сплата заборгованості. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не заявляв у позові вимогу про поновлення йому строку звернення до суду, а відповідач [PERSON] заявила у судовому засіданні, що не визнає позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з неї заборгованості по кредитному договорі та прохала суд відмовити в задоволенні позовних вимог за сплином строку позовної давності, то на підставі викладеного у задоволенні позову слід відмовити. В зв'язку із вище викладеним, не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення із відповідача судових витрат.

Outcome: dismissed