Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

27.09.2016 року АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулось в суд із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], Другого ВДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області, ПАТ КБ «ПриватБанк», ДКП «Луцьктепло» про звільнення майна з-під арешту. Свої позовні вимог мотивує тим, що 05.09.2007 року між ВАТ «державний ощадний банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 3291, за яким остання отримала кредитні кошти в сумі 180000 грн., з датою останнього погашення 04.09.2017 року. В якості забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором, відповідно до іпотечного договору від 05.09.2007 року, відповідач [PERSON] передала в заставу банку належне їй на праві приватної власності нерухоме майно, а саме: двохкімнатну квартиру № 23, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Дубнівська, 12. Зазначає, що на вказаний предмет іпотеки накладено заборону відчуження. У звязку із невиконанням відповідачем [PERSON] зобовязань за кредитним договором, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.10.2013 року на вищевказаний предмет іпотеки звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. При вжитті заходів добровільного врегулювання наявної заборгованості, спрямованих на реалізацію предмета іпотеки, банком було встановлено, що заставне майно перебуває під арештами Другого ДВС м. Луцька, у звязку із чим банк позбавлений права реалізувати предмет іпотеки. Із врахуванням уточнення позовних вимог просить, ухвалити рішення про звільнення з-під арештів, накладених Другим ВДВС м. Луцька згідно постанова №№ 42292692, 46468083, АА 689782, 23805336, 26817361, нерухомого майна, а саме: двохкімнатної квартири № 23, що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Дубнівська, 12, яка перебуває в іпотеці АТ «Ощадбанк»; стягнути із відповідачів на користь позивача понесені по справі судові витрати. Представник позивача АТ «Ощадбанк» - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав, що ухвалення судового рішення сприятиме добровільному регулюванню спору між банком та позичальницею, а реалізація іпотечного майна дозволить припинити нарахування штрафних санкцій, погасити заборгованість. Представник ДКП «Луцьктепло» - [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що при ухваленні судом рішення покладається на розсуд суду. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, письмових пояснень чи заперечень по суті заявлених вимог на адресу суду не подав. Головний державний виконавець Другого ДВС м. Луцька [PERSON] у судове засідання не зявилася, подала на адресу суду заяву, якою просила розгляд справи проводити у її відсутності, у задоволенні позовних вимог просила відмовити. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь справі, дослідивши та оцінивши подані суду докази у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 05 вересня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (правонаступником якого є позивач) та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 3291 (далі кредитний договір), за умовами якого банк зобовязався надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі, а позичальник зобовязалася прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 180000 грн., а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 9,5 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. У відповідності до п. 1.2. кредитного договору, кредит надається на 120 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 04.09.2017 року на споживчі потреби (а.с.8-9). В забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором між ВАТ «Ощадбанк» та відповідачем [PERSON] 05 вересня 2007 року було укладено іпотечний договір, за умовами якого предметом забезпечення зобовязань за вищевказаним кредитним договором є нерухоме майно, а саме: двохкімнатна квартира № 23 загальною площе. 47,5 кв.м., житловою площею 26.9 кв.м., що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Дубнівська, 12 (а.с.10-11). Як вбачається із копії Інформаційного довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 23.09.2016 року № 68812601, на підставі вищевказаного договору іпотеки приватним нотаріусом [PERSON] до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна було внесено заборону на відчуження вищевказаного предмету іпотеки (а.с.19). У звязку із неналежним виконанням відповідачем [PERSON] зобовязань за вищевказаним кредитним договором, в останньої за кредитним договором виникла заборгованість, яка на 26.09.2016 року становить 506826,18 грн. (а.с. 3). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 жовтня 2013 року в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за вищевказаним кредитним договором звернуто стягення на предмет іпотеки: двохкімнатну квартиру № 23, загальною площею 47,5 кв.м., житловою площею 26,9 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Дубнівська, 12, м. Луцьк, Волинська область, яка належить на праві власності відповідачу [PERSON] шляхом продажу квартири на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», визначивши, що початкова ціна встановлюється на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, передбаченої субєктом оціночної діяльності, незалежним експертом, на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій (а.с. 25-28). Згідно ст. 572 ЦК України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Як вбачається із пояснень представника позивача та представника відповідачів [PERSON], [PERSON], сторонами кредитного договору та договору іпотеки, досягнуто згоди про добровільну реалізацію предмету іпотеки з метою погашення заборгованості. В той же час, на вищевказаний предмет іпотеки накладено арешти в користь третіх осіб, які перешкоджають проведенню даної процедури. Так, судом встановлено, що 10.06.2010 року головним державним виконавцем Другого ВДВС [PERSON] винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА № 689782, якою накладено арешт на предмет іпотеки (а.с.16).Аналогічно арешти на предмет іпотеки, накладено Другим ВДВС згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні ВП № 46468083 та ВП № 46468083 на користь відповідача ДКП «Луцьктепло» (а.с.21), згідно постанов про відкриття виконавчого провадженння у виконавчому провадженні ВП № 23805336 та у ВП № 26817361 на користь відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.22-23), згідно про арешт майна боржника у ВП № 42292692 на користь позивача. Пунктом 10 Перехідних та прикінцевих положень Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 02.06.2016 року) визначено, що скарги на рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, подані в установленому законом порядку до набрання чинності цим Законом, розглядаються у строки та порядку, що діяли до набрання чинності цим Законом. Таким чином за змістом ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження (в редакції від 21.04.1999 року) накладення арешту на майно є одним з етапів звернення стягнення на нього. Відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача -заставодержателя. Згідно вимог ст.ст. 12, 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» на підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Частиною 3\~ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Так, із матеріалів справи встановлено, що заборгованість [PERSON] за вищевказаним кредитним договором становить 506\~826,18 грн., що перевищує вартість предмету іпотеки, яка згідно висновку про вартість обєкта оцінки на 12.09.2016 року становить 310\~553 грн. (а.с. 29). Обтяження нерухомого майна було зареєстровано позивачем 05.09.2007 року, тобто раніше виникнення прав третіх осіб щодо даного майна, а тому обтяження АТ «Державний ощадний банк України» порівняно з іншими обтяженнями має статус обтяження з вищим пріоритетом. Суд також зауважує, за позивач як іпотекодержатель вищевказаної квартири, має переважне право задовольнити свої вимоги за рахунок коштів отриманих від реалізації квартири у звязку із досягненням сторонами згоди про добровільну реалізацію предмету іпотеки з метою погашення заборгованості. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, із відповідачів [PERSON], [PERSON] слід стягнути на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» судові витрати в розмірі 1378 грн., тобто по 689 грн. з кожної.

Outcome: approved