Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

27 січня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS], оскільки відповідач не проживає в ньому більше одного року без поважних причин. Позивач у судове засідання не з'явилася, подала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи сповіщалася завчасно і належним чином. Повістка відповідачу надсилалася за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за місцем їх реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією обмінного ордеру № 232 від 29 липня 1982 року (а/с 8). Як вбачається з наданої суду адресно-довідковим підрозділом УДМС України в Чернігівській області інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, в даній квартирі зареєстрована також [PERSON] (а/с 13). Позивач у позові зазначила, що відповідач не проживає за місцем реєстрації без поважних причин більше одного року, участі у витратах на утримання житла не приймає, особистих речей її у квартирі немає і взагалі квартирою вона не цікавиться. Вказане підтверджується також актом від 27 січня 2016 року, згідно якого, зі слів сусідів [PERSON], [PERSON] було встановлено, що [PERSON] фактично за місцем своєї реєстрації ніколи не проживала (а/с 9). Згідно ст. ст. 1, 3 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, вимога позивача про визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням з підстав, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України, підлягає задоволенню. Проте, не підлягає задоволенню вимога позивача про зняття відповідача з реєстраційного обліку, адже ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» передбачено, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням є підставою для зняття її з реєстрації. Враховуючи викладене,

Outcome: partial