Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

28 листопада 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про припинення стягнення аліментів, повернення стягнутих аліментів, які використовувались не за цільовим призначенням та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначив, що з 17 серпня 2002 року він перебував з відповідачкою [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. 12 жовтня 2016 року за рішенням Павлоградського міськрайонного суду шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. 16 вересня 2015 року рішенням Павлоградського міськрайонного суду з нього були стягнути аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 серпня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття. Але з вересня 2016 року та по теперішній час його син проживає разом з ним за адресою: Дніпропетровська область, Павлоградський район, с. Богданівка, вул. Романькова, буд.29. Він проживає у будинку з сучасним ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для проживання та виховання дитини. В будинку також обладнана кімната для дитини, щоб його син мав змогу навчатися, гратися та відпочивати. Крім того, він вживає усіх заходів для матеріального забезпечення сина, навчання, виховання, медичного забезпечення, тобто повністю забезпечує його фізичний, духовний та моральний розвиток, в той же час він продовжує сплачувати аліменти на утримання сина. У неповнолітнього сина та його матері склалися складнощі, недовірливі стосунки, які за своєю суттю не слугують інтересам неповнолітнього сина, а навпаки порушують його права. Тому він просить звільнити його від сплати аліментів, що стягуються з нього за рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2015 року на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], відкликати виконавчий лист з ВДВС Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області про стягнення з нього аліментів за рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2015 року на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], щомісячно в розмірі ј частини всіх видів доходів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до його повноліття, стягнути з відповідачки на його користь безпідставно отримані аліменти за період з 01 вересня 2016 року по 01 вересня 2017 року, на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 28901 грн. 19 коп., стягнути з відповідачки на його користь сум судових витрат у розмірі 640 грн. Відповідачем було подано відзив на позовну заяву в якому вона зазначила, що позов визнає частково, та вказала що спільна дитина проживала з нею з січня 2016 року по лютий 2017 року, але як тільки дитина стала проживати разом з батьком, він забрав карточку з аліментами та міг вільно нею користуватися, без будь-яких перешкод. Просила звільнити [PERSON] від сплати аліментів, що стягуються з нього за рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2015 року на її користь на утримання сина і відкликати виконавчий лист з ВДВС Павлоградського МРУЮ у Дніпропетровській області. Також просила стягнути з неї на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], щомісячно в розмірі 1/6 частини всіх видів доходів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до його повноліття. В іншій частині позову просила відмовити. Від позивача надійшла заява на відзив, в якій він просив задовольнити його позов частково, а саме стягнути з відповідачки аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів її заробітку, але не менше 50 % для дитини відповідного віку, до його повноліття. Суму отриманих аліментів у розмір 28901 грн. 19 коп. не стягувати з відповідачки, а також не стягувати суму 640 грн., потрачених на судові витрати. Позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON], кожен окремо, у судовому засіданні підтримали заяву, надану на відзив відповідачки, та просили задовольнити позов частково. Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON], кожен окремо, у судовому засіданні свою позицію, викладену у відзиві підтримали та просили задовольнити позов частково. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Богданівської сільської ради у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Вислухавши сторони та їх представників адвокатів, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 17 серпня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (арк.с.10). В зазначеному шлюбі 17 листопада 2004 року народилась дитина [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (арк.с.11). Сторони являються батьками [PERSON], [INFO]. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2015 року (арк.с.12), з [PERSON] було стягнуто аліменти на корить [PERSON], на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 серпня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття. 12 жовтня 2016 року між сторонами шлюб було розірвано за рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області (арк.с.13). Після розлучення та стягнення аліментів в період з січня 2016 року по лютий 2017 року неповнолітній [PERSON], [INFO], проживав разом з матірю [PERSON] за адресою: Дніпропетровська область, Павлоградський район, с. Богданівка, вул. Українська, буд.1, що підтверджується Актом про встановлення факту сумісного проживання від 19 березня 2018 року, а починаючи з вересня 2016 року та по сьогоднішній день за власним бажанням мешкає разом з батьком [PERSON], за місцем його фактичного проживання: [INFO], що підтверджується Актом про встановлення факту проживання від 21 вересня 2017 року, а також не заперечувалось сторонами по справі. На даний час, як встановлено у справі, з позивача стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина. Звернувшись до суду з вимогою про припинення стягнення аліментів на сина [PERSON], [INFO], та у звязку із цим подальше стягнення аліментів з відповідачки на його користь на утримання сина, позивач послався на те, що син з вересня 2016 року постійно проживає разом з ним та знаходиться повністю на його утриманні, а відповідачка добровільно матеріальної допомоги не надає. Відповідно до положень ст.160 СК України, яка визначає право батьків на визначення місця проживання дитини: - місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; - місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини; - якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Дитина проживає разом з позивачем та повністю знаходиться на його утримані, добровільно допомоги на утримання дитини відповідачка не надає. Отже наявні правові підстави для задоволення позову в частині припинення стягнення аліментів з позивача і стягнення на його користь аліментів з відповідачки на утримання сина, враховуючи його постійне проживання разом з батьком, та перебування на його утриманні. Цей факт вказує на те, що сімейний, а отже і матеріальний стан позивача зазнали змін, оскільки утримання дитини безумовно потребує матеріальних витрат. Відповідно до ст.180 СК України - батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Як слідує з положень ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших майнових представників дитини, разом з якими проживає дитина. 08 липня 2017 року набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» за № 102 від 08 червня 2017 року, яким внесено зміни до ч.2 ст.182 СК України, відповідно до якого розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Отже, відповідно до вищезазначеного мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що позов в частині припинення стягнення аліментів з [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], і стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання сина є обґрунтованим, доведеним та підлягає задоволенню. Отже з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання сина у розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 листопада 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачки на його користь безпідставно отриманих аліментів за період з 01 вересня 2016 року по 01 вересня 2017 року, на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 28901 грн. 19 коп., то ця вимога задоволенню не підлягає, оскільки у судовому засіданні було встановлено, та сторонами не заперечувалось, що з того часу коли дитина стала проживати разом з позивачем, відповідачка відала йому картку, на яку перераховувались аліменти на утримання сина, тому відсутні підстави для стягнення з відповідачки безпідставно отриманих аліментів у сумі 28901 грн. 19 коп.

Outcome: partial