Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

27.05.2021 до суду надійшла позовна заява ТОВ «Вердикт Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач вказує, що між позичальником [PERSON] та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» 06.06.2008 був укладений кредитний договір №2203481504, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 21085,00 дол. США зі сплатою 13,8% річних. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти на загальну суму 21085,00 дол. США, однак позичальником всупереч умовам договору прострочено грошове зобов`язання по поверненню грошових коштів, утворилась заборгованість загальною сумою 134842,11 грн. 02.08.2019. Між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк» було укладено Договір відступлення права вимоги, відповідно до якого до АТ «Оксі Банк» перейшло право вимоги за кредитним договором № 2203481504 від 06.06.2008. В свою чергу АТ «Оксі Банк» відступило право вимоги до [PERSON] ТОВ «Вердикт Капітал». В зв`язку з тим, що відповідач в добровільному порядку заборгованість не погасив, позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. 18.08.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача, адвоката Козійчука О.І., в якому останній заперечує проти задоволення позову. Вказує, що підстави позовних вимог є недоведеними, а позовні вимоги в цілому є необґрунтовані, тому у позові слід відмовити з огляду на наступні обставини. 28 березня 2011 року рішенням Славутського міськрайонного суду у справі № 2-105/11 задоволено позов ПАТ «Райффайзен Бак Аваль» до [PERSON] та, окрім стягнення грошової суми, також розірвано кредитний договір № 2203481504 від 06.06.2008. В цій частині рішення суду залишено в силі рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 22.08.2011. Оскільки зобов`язання між сторонами було припинено, неможливим є і відступлення права вимоги за договором, що був розірваний в судовому порядку. Враховуючи наведене, адвокат вважає, що слід критично оцінювати усі надані позивачем докази, які підтверджують передання прав вимоги за кредитним договором від АТ «Райффайзен Банк Аваль» до АТ «Оксі Банк», та подальшого передання прав вимоги від АТ «Оксі Банк» до позивача ТОВ «Вердикт Капітал». Адвокат звертає увагу на те, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що відповідно до Договору відступлення права вимоги № 114/2-16 від 02.08.2019 АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило ПАТ «Оксі Банк» свої права вимоги саме за кредитним договором від 06.06.2008 № 2203481540. Окрім того, позивачем не долучено доказів повної оплати ПАТ «Оксі Банк» ціни договору та реєстру боржників, а також переліку договорів, боржників, розрахунок сум заборгованості на дату підписання договору. До матеріалів справи долучено лише реєстр боржників, підписаний 13 червня 2019 року, однак за його змістом неможливо встановити, що він стосується саме договору від 02.08.2019 оскільки відповідно до умов договору загальний розмір прав вимоги становить 14923395700 доларів США, в той час як наданий суду реєстр містить іншу суму - 25857352,93 доларів США. Крім того, як договір відступлення права вимоги і реєстр боржників не мають номеру, тому неможливо ідентифікувати, що вони стосуються наданого позивачем договору відступлення права вимоги. Натомість, різні дати їх підписання та вартість переданих прав вимоги свідчать про те, що вказані документи стосуються різних за часом та змістом обставин та не можуть підтверджувати факт переуступлення права вимоги до [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал». Враховуючи обставини, викладені у відзиві, адвокат вважає, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило свої права вимоги за кредитним договором №114/2-16 від 02.08.2019, яке в свою чергу в подальшому відступило ці ж права вимоги ТОВ «Вердикт Капітал», тому є обґрунтованим висновок про недоведеність факту правонаступництва ТОВ «Вердикт Капітал» до [PERSON] за кредитним договором від 06.06.2008 № 2203481504. Ухвалою судді від 04 червня 2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Враховуючи те, що у встановлений ухвалою строк сторони не надали суду клопотання про розгляд справи з викликом сторін, суд вирішує спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 06.06.2008 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2203481504, згідно з умовами якого банк надає позичальнику кредит, а позичальник отримує його на наступних умовах: сума кредиту: 21085 дол. США, строк кредиту - 84 місяці, дата остаточного погашення кредиту - 06.06.2015, процентна ставка - 13,8% річних. Згідно п. 5.1. Договору, позичальник зобов`язується належним чином використовувати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов Договору та Тарифів банку, та виконувати всі інші боргові зобов`язання в порядку та строки, визначені договором. Згідно розрахунків, заборгованість [PERSON] перед кредитом становить 134842,11 грн., яка складається з 3% річних в період з 19.04.2015 по 19.04.2021 - 28320,62 грн., інфляційні збитки в період з 19.04.2015 по 19.04.2021 - 106521,49 грн. Як видно із рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 22 серпня 2011 року у справі № 22ц-2138/11, 28.03.2011 Славутським міськрайонним судом задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 2203481504 від 06.06.2008 в сумі 189667 грн. 74 коп., звернуто стягнення на предмет застави, а також розірвано вказаний вище кредитний договір. За рішенням суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково та скасовано рішення суду першої інстанції в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором та в частині звернення стягнення на предмет застави, а також вирішено стягнути з [PERSON] на корить ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором № 2203481504 від 06.06.2008 від 06.06.2008 в сумі 157264 грн. 96 коп. та судові витрати в розмірі 1820 грн. За договором відступлення права вимоги від 02 серпня 2019 року №114/2-16 АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило АТ «Оксі Банк» право вимоги за кредитним договором №2203481504. 02 серпня 2019 року АТ «Оксі Банк» передало право вимоги до [PERSON] до ТОВ «Вердикт Капітал». Частинами 1, 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Із наведеного слідує, що на даний час ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги за кредитним договором №2203481504, укладеним 06.06.2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] . Проаналізувавши вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст.626, ст.627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Статтею 651 ЦК України визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Так, рішенням Славутського міськрайонного суду від 28.03.2011 року задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 2203481504 від 06.06.2008 року в сумі 189667 грн. 74 коп. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2203481504 від 06.06.2008 року в сумі 189667 грн. 74 коп. звернуто стягнення на предмет застави автомобіль NISSAN TIIDА, 2008 року випуску, шляхом передачі вказаного автомобіля ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» для подальшої реалізації шляхом продажу третій особі зі зняттям з обліку в органах Державтоінспекції України, а також наданням ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу автомобіля. Цим же рішенням ухвалено кредитний договір № 2203481504 від 06.06.2008 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] розірвати. Оскільки кредитний договір між сторонами по справі розірвано, представник відповідача, адвокат Козійчук О.І., вважає, що заміна кредитора у припиненому зобов`язанні є неможливою, як і відступлення права вимоги за договором, що був розірваний в судовому порядку. Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені положеннями ст. 611 ЦК України. Так, згідно вищевказаної норми права, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15 зроблений висновок, що стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК. Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Якщо зобов`язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а, навпаки, на особу, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, у тому числі ті, що передбачені статтею 625 ЦК України. Отже, нарахування 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові. Унаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання кредитор дістає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням. Тому право подати позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Діюче законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриття й виконання виконавчого провадження. Таким чином, оскільки позичальником було прострочено грошове зобов`язання по поверненню кредитних коштів отриманих на підставі кредитного договору, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3 % річних. Щодо аргументів представника відповідача про те, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що АТ «Райффайзен банк Аваль» відступило свої права вимоги за кредитним договором, яке в свою чергу відступило ці ж права ТОВ «Вердикт Капітал», суд звертає увагу на таке. У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. Такі ж висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 2-3627/09. Під процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні слід розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від правопопередників до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні. Підставами правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, за змістом ст. 512 ЦК України, ст. 442 ЦК України та ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником. Виходячи із результатів системного аналізу наведених норм, зокрема пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги. Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є правонаступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії виконання судового рішення. Таким чином, зобов`язання [PERSON] щодо виплати 3% річних та інфляційних збитків виникло в силу закону, тому право вимоги до нього могло бути відчужено первісним кредитором. Окрім того, відмінність розміру загальної суми заборгованості у договорі про відступлення прав вимоги та реєстрі боржників не може бути підставою для висновку, що даний реєстр не стосується спірного договору, оскільки останнім у розділі 2 (п.п. 2.3, абз. 4) визначено, що остаточний розмір прав вимоги, що відступається згідно умов даного договору, визначається на дату відступлення прав вимоги та зазначається в реєстрі боржників. Щодо тверджень представника відповідача про те, що матеріали справи не містять доказів оплати ціни договору АТ «Оксі Банк» та АТ «Райффайзен банк аваль», суд звертає увагу на те, що, в силу вищезгаданої ст. 204 ЦК України, договір відступлення права вимоги у встановленому законом порядку сторонами не оспорено, не розірвано та не визнано недійсним. Більше того, жодна із сторін договору (ні АТ «Райффайзен банк аваль», ні АТ «Оксі Банк», ні ТОВ «Вердикт Капітал») не заявляли про порушення контрагентами умов договору, зокрема, про несплату ціни договору. За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача 134842,11 грн., яка складається з наступного: з 3% річних в період з 19.04.2015 по 19.04.2021 - 28320,62 грн., інфляційні збитки в період з 19.04.2015 по 19.04.2021 - 106521,49 грн. Щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд враховує наступне. Вирішуючи питання розподілу між сторонами судових витрат, суд враховує наступне. Згідно з положеннями ч.ч. 1-3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Приписами ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивачем долучено до матеріалів справи копію Договору про надання правової допомоги № 05-03/2021 від 05 березня 2021, укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», копію платіжного доручення №195390019 від 02.04.2021 на суму 200000,00 грн., копію заявки на надання юридичної допомоги №14 від 08.03.2021 та копію витягу з Акту №1 про надання юридичної допомоги від 29 березня 2021. Вказані документи свідчать про те, що сукупна вартість усних та письмової консультації щодо можливості стягнення боргу в позасудовому та судовому порядку, а також складання позовної заяви складає 20000 грн. Таким чином, загальний розмір судових витрат позивача, визнаний судом обґрунтованим, складається з: витрат зі сплати судового збору у розмірі 2270,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн., і загальний розмір таких витрат складає 22270,00 грн. Вказані витрати на підставі ст.141 ЦПК України підлягають покладенню на сторони пропорційно розміру задоволених вимог позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved