Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

26 травня 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що [INFO] року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 2,04 га, розташована на території Білейківської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за цільовим призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельна ділянка площею 0,33 га, розташована на території Біликівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за цільовим призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Проте, на даний час позивач не може прийняти спадщину та оформити відповідне свідоцтво в нотаріальній конторі, через пропуск строку для подання заяви про прийняття спадщини, який, як він вважає пропустив з поважної причини, тому за захистом свого права вимушений звернутись до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві просив їх задовольнити. Відповідач Білейківська сільська рада Козелецького району Чернігівської області в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи міститься заява з проханням справу розглядати за відсутності представника відповідача. Позов визнає. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] видане виконавчим комітетом Білейківської сільської ради Козелецького району Чернігівської області 28.02.2008) /а.с. 6/. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 2,04 га, розташована на території Білейківської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за цільовим призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельна ділянка площею 0,33 га, розташована на території Біликівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за цільовим призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно заповіту посвідченого 11.02.2008 секретарем Білейківської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за реєстровим № 130, [PERSON] все своє майно з чого б воно не складалось, де б не знаходилось, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що за законом матиме право, заповіла [PERSON] /а.с. 7/. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 48138803 від 20.06.2017, який надійшов на запит суду з Козелецької районної державної нотаріальної контори, після смерті [PERSON] позивач з відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, як і будь-якої іншої, не звертався, як наслідок, пропустив строк звернення з відповідною заявою про прийняття спадщини. [PERSON] був засуджений вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 27.11.2008 за ч. 3 ст. 152 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі. Під вартою [PERSON] перебував з моменту його затримання 10.04.2008 року. Починаючи з 22.04.2008 року до 24.01.2014 року [PERSON] відбував покарання в Сумській виправній колонії ДПтС України в Сумській області № 116 (а.с. 9). Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до положень ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. При вирішенні спору суд керується роз'ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування». В пункті 24 Постанови вказано, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Аналогічні роз'яснення дав Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних та кримінальних справ в листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13. Так, в пункті 3 вказано, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. В даному листі також вказано, що відбування покарання в місцях позбавлення волі є поважною причиною пропуску строку прийняття спадщини. Досліджуючи причини пропуску [PERSON] строку на подання заяви про прийняття спадщини суд встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. В судовому засіданні [PERSON] пояснив, що про наявність заповіту він дізнався одразу після смерті [PERSON] в [INFO] Відповідно до ст. 8 КВК України засуджені мають право: - звертатися відповідно до законодавства з пропозиціями, заявами і скаргами до адміністрації органів і установ виконання покарань, їх вищестоящих органів, до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Європейського суду з прав людини, а також інших відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, до уповноважених осіб таких міжнародних організацій, суду, органів прокуратури, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об'єднань. Відповідні заяви подаються у двох примірниках, один з яких з відміткою про отримання залишається у засудженого; - давати пояснення і вести листування, а також звертатися з пропозиціями, заявами і скаргами рідною мовою. Відповіді засудженим даються мовою звернення. У разі відсутності можливості дати відповідь мовою звернення вона дається українською мовою з перекладом відповіді на мову звернення, який забезпечується органом або установою виконання покарань. Крім того, згідно ч. 2 цієї ж статті, засудженому гарантується право на правову допомогу. Для одержання правової допомоги засуджені можуть користуватися послугами адвокатів або інших фахівців у галузі права, які за законом мають право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Згідно із ст. 107 КВК України засуджені, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, мають право в порядку, встановленому цим Кодексом і нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України: - здійснювати листування з особами, які знаходяться за межами колоній, вести з ними телефонні розмови, у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв'язку, користуватися глобальною мережею Інтернет; - одержувати правову допомогу від адвокатів або інших фахівців у галузі права, які за законом мають право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Пункт 207 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої 03.03.2004 року, і яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, передбачає, що письмова заява про прийняття спадщини та відмову від неї подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або прибути особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Аналізуючи положення вказаних нормативно-правових актів, слід дійти висновку, що особа, яка засуджена до відбування покарання у вигляді позбавлення волі, має право направити поштою до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, яка буде прийнята нотаріусом, після чого нотаріус запропонує засудженому прибути особисто до нотаріальної контори. Отже, після звільнення така особа може звернутись до нотаріуса і оформити спадщину у встановленому законом порядку. Будь-яких обмежень щодо реалізації права на спадкування для засуджених до позбавлення волі законодавством не передбачено. Відбування спадкоємцем покарання у вигляді позбавлення волі є поважною причиною пропуску строку прийняття спадщини в тому випадку, якщо він перебуваючи в умовах ізоляції, не знав про смерть спадкодавця, а тому вчасно не подав заяву про прийняття спадщини. Таким чином, сам по собі факт знаходження спадкоємця в місцях позбавлення волі не може бути непереборною причиною пропуску строку прийняття спадщини. Проте, як встановлено судом, [PERSON] дізнався про наявність заповіту в шестимісячний строк після смерті [PERSON], до відбування покарання. Доводи [PERSON] про те, що він не знав, що заяву про прийняття спадщини можливо було направити з виправної колонії поштою, не можуть прийняті судом як поважні причини пропуску строку на прийняття спадщини, оскільки свідчать про юридичну необізнаність позивача, яка в будь-якому випадку не може бути підставою для визнання додаткового строку на прийняття спадщини. З позовом до суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини [PERSON] звернувся лише у травні 2017 року, звільнившись з місць позбавлення волі 24.01.2014. Отже, з 24.01.2014 по 26.05.2017, тобто три роки, позивач ніяких дій не вчиняв щодо намагання будь-ким чином відстояти свої права спадкоємця, зокрема, звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, хоча об'єктивно мав таку можливість. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем не доведені поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини, його вимоги не ґрунтуються на доказах у справі та зазначених нормах матеріального права, а тому у задоволенні позову суд вважає за необхідне відмовити.

Outcome: dismissed