Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

29.07.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення з [PERSON], 1988 року народження, ІПН [NUMBER], на користь [PERSON], суми основного боргу згідно договору позики від 11.09.2015 р. оформленого шляхом написання розписки у розмірі 327 000,00 гривень, інфляційних нарахувань у розмірі 24 078,80 гривень, процентів за користування позикою у розмірі 51 392,63 гривень, що в сумі становить 402 471,43 гривень та судових витрат. Позов мотивовано тим, що 11 вересня 2015 року [PERSON]. отримав від [PERSON] у борг грошові кошти в сумі 227 000грн. строком до 14 вересня 2015 року, про що складено розписку, однак до сьогоднішнього часу борг не повернув. 15 листопада 2015 року [PERSON] позичив у [PERSON] 100 000грн., які згідно розписки від 15.11.2015 року зобов'язався повернути до 25.01.2016 року. Оскільки відповідач порушив взяті на себе зобов'язання, проценти за користування коштами не сплачував, тому повинен повернути. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зіславшись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, та рекомендованим повідомленням, які містяться в матеріалах справи, оголошенням у газеті «Високий Замок» за 04.10.2016 , заперечень на позовну заяву відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно розписки 11 вересня 2015 року [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 227 000(двісті двадцять сім тисяч ) гривень, які [PERSON] зобов'язався повернути 14 вересня 2015 року до 14 год.(а.с.38). Згідно розписки від 15.11.2015 року [PERSON] позичив у [PERSON] 100 000 грн(сто тисяч ) гривень, які зобов'язався повернути до 25.01.2016 року (а.с.39) Загальна сума заборгованості з урахуванням інфляційних витрат та процентів за користування позикою становить 402471 (чотириста дві тисячі чотириста сімдесят одна) гривня 43 коп. Окрім цього судом встановлено, що грошові зобов'язання відповідач до цього часу не виконав. Відповідно до вимог ст. 625 ч.2 ЦК України, на яких позивач ґрунтує свої позовні вимоги, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У відповідності зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти; цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства; у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування; у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду; у випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події. На думку суду, за змістом ст. 625 ч. 2 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, відкриття виконавчого провадження, його виконання чи його зупинення. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов'язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, задовольняючи позов та інфляційні втрати, суд виходить із того, що боржник не може бути звільнений від передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача. Таким чином, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити повністю та стягнути проценти за користування позикою та інфляційні втрати з відповідача [PERSON] Разом з тим, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені судові витрати, що становлять 4024,71 грн. судового збору та 200 гривень за подання оголошення в газету «Високий Замок» про виклик відповідача в судове засідання.

Outcome: approved