Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

27.07.2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно сина [PERSON] [INFO]. Свої вимоги мотивувала тим, що з 24.10.2014 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 06.04.2016 року шлюб розірвано. Від шлюбу мають сина [PERSON] [INFO]. Фактичні шлюбні стосунки припинені з 2015 року. З цього ж часу відповідач перестав надавати кошти на утримання сина. За рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва було видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання сина у розмірі ? частини від усіх видів заробітку відповідача, починаючи з 23.06.2016 року до повноліття дитини. У зв'язку з неналежною сплатою відповідачем аліментів станом на 01.07.2017 року виникла заборгованість у розмірі 17153,57 грн., яку відповідач добровільно не погашає. Крім того з 2015 року відповідач долею сина не цікавиться, жодної участі у його вихованні не приймає, спілкування з дитиною уникає. Зазначені у сукупності обставини, на думку позивачки, є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Ухвалою суду від 31.07.2017 року провадження по справі було відкрито. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, поважних причин неявки суду не повідомив. Заяв, клопотань, відзиву на позов від відповідача до суду не надходило. Суд вважає можливим постановити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] і [PERSON] з 24.10.2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 06.04.2016 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] [INFO]. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За пунктом 2 частини1 статті 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно ст. 18 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги. Вимогами ст. 27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини. Так, Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Частинами 2,3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями) виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За правилами ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Так на підставі рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва було видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі ? частини від усіх видів заробітку відповідача, починаючи з 23.06.2016 року до повноліття дитини. Відповідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, наданого головним державним виконавцем Заводського відділу ДВС м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області заборгованість відповідача [PERSON] по сплаті аліментів станом 01.07.2017 року складає 17153,57 грн. Згідно характеристики наданої завідуючою ДНЗ №144 від 21.07.2017 року, [PERSON] [INFO] проживає за адресою [ADDRESS] та відвідує 1 молодшу групу №1 дошкільного навчального закладу №144 «Горбинонька» з вересня 2016 року. Мати [PERSON] приділяє достатньо уваги вихованню дитини, хлопчик завжди охайний та доглянутий. Мати цікавиться життям сина в садочку, з вихователями знаходиться в тісному контакті, відвідує батьківські збори, приводить та забирає сина з дошкільного закладу. Батька дитини в дитячому садочку вихователі бачили декілька разів, участі у вихованні дитини, зі слів матері, не приймає. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому ММР про доцільність позбавлення батьківських прав, від 16.02.2018 року, Орган опіки і піклування виконкому Миколаївської міської ради, вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно його сина [PERSON] [INFO]. Викладені обставини свідчать про свідоме ухилення відповідача від виховання, утримання неповнолітнього сина, та небажання виконувати свої батьківські обов'язки. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач, тривалий час свідомо не піклується про свого малолітнього сина, не забезпечує його фізичний та духовний розвиток, не стежить за його здоров'ям та навчанням, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для їх самоусвідомлення не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, і тому, в інтересах дитини, існують правові підстави для задоволення позовних вимог і позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON]. У відповідності до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір сплачений позивачем при подачі позову, підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved