Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

28.03.2018 р. [PERSON] звернулась з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якої вказує, що 10.01.2017 року між нею і відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу дітей не мають. Шлюбні відносини з відповідачем припинені через фізичне та психологічне насильство щодо позивача з боку відповідача. З метою встановлення підсудності справи цьому суду та місця реєстрації відповідача по справі відповідно до ст. 187 ЦПК України, 29.03.2018 р. було зроблено запит до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача. Згідно з відомостями відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 12.04.2018 р., що надійшли до суду 25.04.2018 р., відповідач [PERSON], [INFO], був зареєстрованим за адресою: [ADDRESS], але 29.11.2016 р. знятий з реєстрації на адресу: [ADDRESS]. 15.05.2018 р. було зроблено запит до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Чернігівській області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача. 30.05.2018 р. до суду надійшла відповідь відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Чернігівській області, згідно з якою у Чернігівській області [PERSON], [INFO] зареєстрованим/знятим з реєстрації не значиться. Крім того, 15.05.2018 р. було зроблено запит до відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Тернівської районної у місті ради щодо надання відомостей про місце проживання та/або перебування фізичної особи, інші персональні дані, що містяться у реєстрі територіальної громади щодо відповідача. 22.05.2018 р. до суду надійшла відповідь відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Тернівської районної у місті ради, згідно з якою [PERSON], [INFO], був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], з 19.09.2011 р. по 29.11.2016 р.. Відповідно до ч. 9 ст. 28 ЦПК України, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Ухвалою від 06.06.2018 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання по справі о 10-00 годині 09.07.2018 р Позивач, будучи повідомленою належним чином про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилася, про причину неявки суд не повідомила, проживає за адресою: [ADDRESS]. Згідно з пенсійним посвідченням, копія якого долучена до позовної заяви, позивачу призначена пенсія по інвалідності 1 групи за загальним захворюванням, довічно. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив суд розглянути справу без його присутності, також надав пенсійне посвідчення, яким підтверджується те, що йому призначено пенсію по інвалідності 2 групи з дитинства, довічно. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За приписами п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Згідно з частиною третьою статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 ЦПК України (частина четверта статті 200 ЦПК України). Згідно з частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За роз'ясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття визнання відповідачем позову та задоволення позову, суд виходить з такого. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги; дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (частини перша, третя статті 55 Сімейного кодексу України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (частини третя, четверта статті 56 Сімейного кодексу України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі відповідного рішення суду (частина друга статті 104, частина третя статті 105, стаття 110 Сімейного кодексу України). За статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (стаття 113 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони 10 січня 2017 р. зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданого 10.01.2017 р. Борзнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис №02 (а.с. 5); від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Як зазначено в позовній заяві та не заперечувалося відповідачем, на даний час фактичні шлюбні відносини сторін припинені, подальше спільне життя як подружжя є неможливим, збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, примирення неможливе. З огляду на викладене та зважаючи на фактичну відсутність сімейних відносин між сторонами, суд дійшов до висновку, що рішення сторін про розлучення є виваженим і свідомим причини, з яких вони наполягають на розірванні шлюбу, - обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження ними сім'ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Суд не може примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. З огляду на це суд вважає, що визнання відповідачем позову в частині розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому вбачає можливим прийняти визнання позову відповідачем. Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів. Оскільки позивач та відповідач звільнені від сплати судового збору, то судові витрати необхідно компенсувати за рахунок держави. Враховуючи наведене та відповідно до статей 24, 55, 104, 105, 110, 112, 113, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved