Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

29.02.2016 року позивач [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення боргу і відшкодування шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог повідомила наступне: рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24.12.2012 року позов [PERSON] та [PERSON] задоволено частково. Визнано недійсним в ? його частині договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 10.10.2007 року між [PERSON] та [PERSON]. Визнано за [PERSON] та [PERSON] право спільної власності на ? частини квартири [ADDRESS]. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 202000 грн. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.03.2013 року рішення районного суду скасовано в частині задоволення позовних вимог [PERSON], [PERSON] та ухвалено в цій частині нове рішення у справі про відмову в задоволенні позову [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]І, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.12.2013 року витребувано із чужого незаконного володіння, тобто у [PERSON] та [PERSON] ? частину квартири [ADDRESS] на користь власників [PERSON] та [PERSON] Скасовано частково державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, зареєстровану КП «ДМБТІ» ДОР 16.10.2007 року на [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 10.10.2007 року в частині права власності на ? частину квартири [ADDRESS], яка належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.06.1995 року, виданого Придніпровською ГРЕС згідно з розпорядженням від 16.06.1995 року №1053 та на підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24.12.2012 року. В рішенні від 19.12.2013 року апеляційний суд посилається на те, що згідно рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24.12.2012 року, яке має законну силу, визнано за позивачами [PERSON] та [PERSON] право спільної власності на ? частину квартири, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 202000 грн. З огляду на ці обставини [PERSON] є власником ? частини спірної квартири, а за другу ? частку квартири як покупцю за незаконною угодою їй повернуто сплачені гроші. Однак дані обставини не відповідають дійсності, оскільки виконавче провадження з виконання виконавчого листа закрито, а рішення судів про стягнення боргу з [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі 202000 грн. не виконані. Крім того, позивач посилається на ті обставини, що боржник прострочив зобовязання у звязку з чим вважає за необхідне стягнути з нього суму проіндексованих витрат за період з 01.03.2013 року по 31.12.2015 року в розмірі 138572,00 грн. та 3% річних в сумі 17715,51 грн., а всього в розмірі 156089,51 грн. Позивач просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] різницю за продану квартиру за договором купівлі-продажу від 10.10.2007 року в сумі 202000 грн., а також суму проіндексованих витрат. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити на підставі викладених обставин. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі та пояснила, що позивач фактично має намір виконати рішення із стягнення суми, що вже стягнена, сама [PERSON] не є добросовісним набувачем, позивачкою не було виконано всіх зобовязань. Третя особа [PERSON] позовні вимоги підтримав. Вислухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши письмові матеріали справи та допитавши свідків, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 10.10.2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі продажу, за яким остання придбала за 404000 грн. квартиру [ADDRESS]. Зазначений факт встановлено рішеннями судів, а тому у відповідності до ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.12.2013 року витребувано із чужого незаконного володіння [PERSON] та [PERSON] ? частку квартири [ADDRESS] на користь власників [PERSON] та [PERSON], а також частково скасовано державну реєстрацію права власності на ? частину зазначеної квартири за [PERSON] (а.с.11-14). Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд виходить з наступного. Відповідно до п.6 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ст.12 ЦК України незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Перший протокол), ратифікованого Україною Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Факт сплати позивачем [PERSON] відповідачу [PERSON] грошових коштів в сумі 404000 грн. за придбання квартири встановлений рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24.12.2012 року та рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.12.2013 року (а.с. 6-7, 11-14), що набрало законної силу, у звязку з чим суд не приймає до уваги показання свідків [PERSON] та [PERSON], які поясняли що не бачили факту передачі усієї суми коштів. Враховуючи той факт, що позивач [PERSON] будучи добросовісним набувачем квартири, відповідно до рішення суду була позбавлена права власності на ? частину квартири, їй повинно бути відшкодована відповідачем ? частина її вартості, а саме 202000 грн. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] суми вартості ? частини квартири підлягають задоволенню. Що стосується вимог щодо стягнення з [PERSON] суму проіндексованих витрат за період з 01.03.2013 року по 31.12.2015 року суд вважає за необхідне відмовити в цій частині позовних вимог, оскільки застосування положень ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин не передбачено Законом, у звязку в цій частині позовних вимог слід відмовити. Також у відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витати по справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial