Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

27 серпня 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON]., [PERSON] про визнання договорів недійсними, зобов'язання вчинити дії. Свої вимоги мотивував тим, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0828 га, та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (на земельній ділянці розміром 754 кв. метрів) за адресою: [ADDRESS]. Крім того, тут розташований житловий будинок під літерою «А», нежитловою площею 26,60 кв. метрів та житловою площею 44,80 кв. метрів. На вказаній земельній ділянці розташовані: сарай під літерою «Б», вбиральня під літерою «В», гараж під літерою «Г» та спорудження під № 1-4, I, ІІ. 26 травня 2015 року Управлінням державної реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у м, Києві зареєстровано право власності на його земельну ділянку та житловий будинок з прилеглими господарськими будівлями та спорудами за громадянином [PERSON] Підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно стали підроблені нотаріально посвідчені договори, а саме: договір купівлі-продажу земельної ділянки та договір купівлі-продажу житлового будинку між [PERSON] як продавцем та [PERSON] як покупцем, які начебто посвідчувалися приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.B. 09 липня 2010 року за реєстровими номерами 2063 та 2061 відповідно. Виявивши підробку нотаріально-посвідчених договорів нотаріус Паракуда І.B. звернулася з заявою до правоохоронних органів. У серпні 2015 року через свого представника він звернувся до Печерського PУ ГУ МВС України в м. Києві з заявою про вчинення кримінального правопорушення, оскільки невстановлені особи з використанням підроблених документів намагаються шахрайським шляхом заволодіти його нерухомим майном. Слідчим відділом Печерського РУ ГУ МВС Україні розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12015100060005155 від 07 серпня 2015 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 358, ст. 190 КК України за фактом підробки документів на право власності на земельну ділянку та будинок по [ADDRESS] Під час проведення досудового розслідування щодо належного йому майна продовжуються вчинятись незаконні правочини - нотаріусами м. Києва посвідчуються договори купівлі-продажу, Управлінням державної реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві реєструється право власності на нових фіктивних власників. 11 серпня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименком Д.Б. посвідчені договір купівлі-продажу житлового будинку за реєстровим № 1379 та договір купівлі-продажу земельної ділянки за реєстровим № 1377, розташовані по [ADDRESS] між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] Фіктивний попередній власник-продавець [PERSON] на час здійснення цього правочину був мертвим. Місцезнаходження нового фіктивного власника [PERSON] на час подання позовної заяви правоохоронними органами не встановлено. Вважає, що нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименком Д.Б. при посвідчені правочину не були достатньої мірою встановлені особи сторін договору, їх дієздатність, нотаріус не пересвідчився в дійсності документів наданих сторонами для вчинення правочину та посвідчив правочин на підставі підроблених договорів купівлі-продажу. Договори купівлі-продажу земельної ділянки за № 1377 та купівлі-продажу житлового будинку за № 1379 від 11 серпня 2015 року є недійсними, оскільки не вчинялися сторонами цього правочину, на підтвердження права власності для нотаріального посвідчення правочину подані підроблені попередні договори. При вчинені спірних договорів купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку з прилеглими до нього будівлями була відсутня воля на їх укладення, своєї згоди він не давав, а вчиненими правочинами порушується його право власності. З урахуванням поданої 06 жовтня 2015 року заяви про зміну предмету позову (т. 1, а.с. 71-75), просив суд ухвалити рішення, яким: -визнати недійсними договір купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,0828 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2063, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В. 09 липня 2010 року; -визнати недійсними договір купівлі-продажу житлового будинку № 32/17 з прилеглими господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2061, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В. 09 липня 2010 року: -витребувати у [PERSON] зазначені земельну ділянку та житловий будинок з прилеглими господарськими будівлями і спорудами; -зобов'язати Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на зазначені земельну ділянку та житловий будинок з прилеглими господарськими будівлями і спорудами; -зобов'язати Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві зареєструвати за ним право власності на зазначені земельну ділянку та житловий будинок з прилеглими господарськими будівлями і спорудами. У судовому засіданні представники позивача підтримали заявлений позов та просили та просили його задовольнити в повному обсязі з наведених в ньому підстав. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] під час розгляду справі в стадії пояснень зазначала, що позов не підлягає задоволенню. Подала до суду письмові заперечення. Пояснила суду, що 11 серпня 2015 року на підставі договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, розташованих у [ADDRESS], [PERSON] придбав у [PERSON] зазначені об'єкти нерухомого майна. Нерухоме майно належало [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу, укладених між ним та [PERSON] 09 липня 2010 року, за реєстровими № 2063 та № 2061. На підтвердження свого права власності [PERSON] надав витяг з Єдиного державного реєстру нерухомого майна, згідно якого 26 травня 2015 року Управлінням державної реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві зареєстровано право власності на земельну ділянку, площею 0,828 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS] з прилеглими господарськими будівлями та спорудами, що на ній розташовані. Повноваження продавця нерухомості та його паспорт [PERSON] та нотаріусом Клименком Д.Б. було перевірено при укладенні договорів купівлі-продажу. Сумнівів щодо підроблення паспорту та нотаріальних договорів ні у [PERSON], ні в нотаріуса Клименка Д.Б. не виникло. Відповідно до копії актового запису про смерть від 26 грудня 2011 року за № 22154 [PERSON] дійсно помер [INFO] року, однак дані про смерть сторони спірних правочинів - [PERSON] у позивача відсутні. Вважає, що на час укладення договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 11 серпня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] вони мали характер реальних договорів, і мали на меті дійсний перехід права власності від однієї особи до іншої. Крім того, [PERSON] сплатив за договори реальні грошові кошти та почав використовувати майно для зведення особистого господарства. У такому випадку, вимоги про визнання недійсним договорів, укладених між [PERSON] та [PERSON] від 11 серпня 2015 року не можуть бути заявлені позивачем. Матеріали справи не містять достатніх відомостей на підтвердження того, що майно відчужене за спірними договорами від 09 липня 2010 року [PERSON] на користь [PERSON] поза волею позивача. У судове засідання 21 липня 2017 року сторона відповідача [PERSON] не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Будь-яких заяв чи клопотань щодо поважності причин неявки до суду подано не було. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Паракуда І.В. у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Направила до суду заяву про розгляд справи без її участі. У письмових поясненням зазначила, що 03 серпня 2015 року до неї звернулися двоє осіб, які не представилися, але вказали, що є представниками громадянина Російської Федерації [PERSON] Ці особи (їх дані вже встановлено матеріалами кримінального провадження № 12015100060005155 від 06 серпня 2015 року) повідомили, що 26 травня 2015 року Управління державної реєстрації Головного територіального управління у м. Києві зареєструвало право власності на земельну ділянку, площею 0,0828 га, кадастровий номер [NUMBER] та житловий будинок № 32/17 з прилеглими господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] за громадянином України [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки та договору купівлі-продажу житлового будинку, які начебто нею посвідчувалися 09 липня 2010 року, за реєстровими номерами 2063 та 2061 відповідно, і що вони вважають, що ці договори підроблені. На підставі такої інформації вона здійснила перевірку документів, які знаходяться в її архіві та записів у Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за 09 липня 2010 року. За даними архіву було виявлено, що 09 липня 2010 року, нею було посвідчено договір купівлі-продажу житлового будинку (ВМТ № 863204-ВМТ № 863206) за реєстровим № 2061 та договір купівлі-продажу земельної ділянки (ВМТ № 863207-ВМТ № 863209) за реєстровим № 2063, але вказані договори посвідчувались між іншими фізичними особами та щодо іншого нерухомого майна. Додатково перевірено та встановлено, що жодних нотаріальних дій з приводу земельної ділянки та житлового будинку з прилеглими господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] та щодо/для громадянина України [PERSON] нею не вчинялося за весь період нотаріальної діяльності. 06 серпня 2015 року вона звернулася до Головного управління РУ ГУ МВС України в м. Києві з заявою про вчинення кримінального правопорушення. На даний час відкрито кримінальне провадження № 12015100060005155 від 07 серпня 2015 року та проводиться досудове розслідування. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Клименко Д.Б. у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Направив до суду заяву про розгляд справи без його участі. У письмових поясненням зазначив, що 11 серпня 2015 року до нього звернулися [PERSON], який мав намір продати, та [PERSON], який мав намір придбати, належне [PERSON] нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] При перевірці документів, що встановлюють особу, правовстановлюючих документів та дійсності намірів сторін, у нього не виникло жодних сумнівів. 11 серпня 2015 року за реєстровим № 1377 ним було посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки та договір купівлі-продажу житлового будинку від 11 серпня 2015 року за реєстровим № 1379. [PERSON] - продавець за посвідченими ним договорами, та особа зображена на фотокартці в паспорті, це була одна й та ж сама особа, а перевірити дійсність паспорта у нього можливості не має. Дійсність документів була перевірена в повній мірі з використанням усіх наданих йому повноважень, тобто перевірена дійсність спеціального бланка нотаріального документа, реєстрація права власності за [PERSON] Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві 20 травня 2015 року за № 9734367 (щодо житлового будинку) та 26 травня 2015 року за № 9805658 (щодо земельної ділянки). Третя особа - Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи управління повідомлене належним чином. Будь-яких заяв чи клопотань щодо поважності причин неявки до суду подано не було. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належали: -земельна ділянка площею 0,0828 га, кадастровий номер [NUMBER], розташована за адресою: [ADDRESS], згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 24 грудня 2008 року та договором купівлі-продажу земельної ділянки від 14 серпня 2008 року, зареєстрованого за реєстровим № 3705, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON]; -житловий будинок № [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами (на земельній ділянці розміром 754 кв. метри розташований житловий будинок під літерою «А», нежитловою площею 26,60 кв. метри. та житловою площею 44,80 кв. метрів; на земельній ділянці розташовані сарай під літерою «Б», вбиральня під літерою «В», гараж під літерою «Г» та спорудження під № 1-4, I, ІІ.), на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 14 серпня 2008 року, зареєстрованого реєстровим № 3709, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] (т. 1, а.с. 17, 19). Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки та договором купівлі-продажу житлового будинку від 09 липня 2010 року, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.B. за реєстровими № 2063 та № 2061, [PERSON] продав [PERSON] земельну ділянку та житловий будинок з прилеглими господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою [ADDRESS] (а.с. 26-27). 26 травня 2015 року Управлінням державної реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві зареєстровано право власності на зазначену земельну ділянку та житловий будинок з прилеглими господарськими будівлями та спорудами. 11 серпня 2015 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Клименком Д.Б. посвідчені договір купівлі-продажу житлового будинку за реєстровим № 1379 та договір купівлі-продажу земельної ділянки за реєстровим № 1377, розташовані по [ADDRESS], між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] (т. 1, а.с. 142-143, 14-145). У серпні 2015 року представники [PERSON] звернулися до Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві з заявою про вчинення кримінального правопорушення в зв'язку з неправомірним відчуженням без згоди [PERSON] його земельної ділянки та житлового будинку. Слідчим відділом Печерського РУ ГУ МВС Україні розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12015100060005155 від 07 серпня 2015 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 358, ст. 190 КК України за фактом підробки документів на право власності на земельну ділянку та будинок (т. 1, а.с.22-25). Позивач просить визнати недійсними договори купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку, укладені між [PERSON] та [PERSON], оскільки він його не підписував і не уповноважував на це іншу особу, через відсутність згоди на укладення такого договору. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що недійсним може бути визнано лише укладений договір. У разі якщо на виконання неукладеного договору стороною передчасно передано майно, між сторонами виникають правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (статті 1212-1215 ЦК України). Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-99цс13. Таким чином, оскільки в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірних договорів купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку з прилеглими господарськими будівлями та спорудами, вони є укладеними, а отже - оспорюваними та за рішенням суду можуть бути визнані недійсними. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Частинами 2, 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 215 підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У частинах 2, 3 цієї статті визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Оспорюваний правочин ЦК України імперативно не визнає недійсним, допускаючи можливість визнання його таким у судовому порядку за вимогою однієї з сторін або іншої заінтересованої особи, якщо в результаті судового розгляду буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину у порядку, передбаченому процесуальним законом. При цьому оспорюваний правочин є вчиненим, породжує юридично значущі наслідки, обумовлені ним, й у силу презумпції правомірності правочину за статтею 204 ЦК України вважається правомірним, якщо не буде визнаний судом недійсним. Таким чином при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Вирішуючи питання про наявність чи відсутність в учасника правочину волевиявлення на його вчинення, суд виходить з ретельного дослідження наявних у справі доказів як кожного окремо, так і в їх сукупності і приходить до висновку про відсутність будь-якого волевиявлення [PERSON] на відчуження земельної ділянки та житлового будинку з прилеглими господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою [ADDRESS] шляхом їх продажу [PERSON] та вибуття їх з володіння [PERSON] не з його волі. Судом також враховується, що 09 липня 2010 року, приватним нотаріусом КМНО Паракудою І.В. було посвідчено договір купівлі-продажу житлового будинку (ВМТ № 863204-ВМТ № 863206) за реєстровим № 2061 та договір купівлі-продажу земельної ділянки (ВМТ № 863207-ВМТ № 863209) за реєстровим № 2063. Зазначене підтверджується записами в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, але вказані договори посвідчувались між іншими фізичними особами та щодо іншого нерухомого майна. Будь-яких нотаріальних дій з приводу земельної ділянки, площею 0,0828 га, кадастровий номер [NUMBER] та житлового будинку з прилеглими господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] та щодо/для громадянина України [PERSON] приватним нотаріусом Паракудою І.В. не вчинялося за весь період нотаріальної діяльності. Твердження представника [PERSON] про те, що відповідно до копії актового запису про смерть від 26 грудня 2011 року за № 22154 [PERSON] дійсно помер [INFO] року, проте стороною правочинів був [PERSON], є безпідставними. Такі обставини не мають значення для розгляду спору між сторонами в цій справі, оскільки приватний нотаріус Паракуда І.В. не посвідчувала спірні договори купівлі-продажу нерухомого майна від 09 липня 2010 року. За таких обставини, вимоги про визнання оспорюваних договорів недійсними ґрунтуються на законі. У ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 330 ЦК України передбачено якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1)було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2)було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3)вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У судовому засіданні встановлено, що земельна ділянка та будинок вибули з володіння [PERSON] не з його волі іншим шляхом. Спірне майно вибуло з власності [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу, які він не укладав, тобто без відповідного волевиявлення, тому він має право витребувати це майно від добросовісного набувача на підставі ст. 388 ЦК України. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для скасування державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за іншою особою - [PERSON] на на земельну ділянку площею 0,0828 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS] та на житловий будинок № 32/17 з прилеглими господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Не підлягає задоволенню вимога позивача про зобов'язання зареєструвати за ним право власності на зазначені земельну ділянку та житловий будинок з прилеглими господарськими будівлями і спорудами, оскільки у випадку скасування неправомірної реєстрації права власності за іншою особою, залишається чинною реєстрація права власності за власником - [PERSON]. З огляду на наведене, позов підлягає частковому задоволенню. З урахуванням часткового задоволення позову та на підставі статті 88 ЦПК України стягненню з кожного відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 1827 гривень судового збору.

Outcome: partial