Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

28.10.2020 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину, у якому просить суд збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26.01.2015 року до ј частини від заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до моменту досягнення дитиною повноліття. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26.01.2015 року з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з 24.12.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка зазначає, що з часу ухвалення рішення витрати на утримання дитини значно зросли. З вересня 2018 року по теперішній час дитина відвідує спеціалізовану школу І-ІІІ ст. №202. Дитина займається з репетиторами за яких необхідно сплачувати 2000,00 грн. щомісяця. На одяг та засоби по догляду за дитиною за останній місяць витрачено 2000,00 грн. Дитина часто хворіє респіраторними вірусними інфекціями, на ліки витрачається приблизно по 1000,00 кожного разу. На харчування дитини витрачається приблизно 4000,00 грн. З 2014 року по теперішній час ціни на продукти харчування, одяг, взуття та на ліки значно виросли, внаслідок чого аліментів у твердій грошовій сумі - 1000,00 грн. вкрай не вистачає. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка посилається на положення ч. 2 ст. 182 та ст. 192 СК України та додатково зазначає, що [INFO] померла мати позивачки, у зв`язку із чим позивачка та її син втратили моральну і фінансову підтримку. Разом з позивачкою та її сином залишився проживати вітчим позивачки, який страждає на 4 стадію онкозахворювання. Таким чином, фінансовий стан є вкрай несприятливим, натомість, за твердженням позивача, відповідач офіційно працевлаштований. Ухвалою суду від 02.11.2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач отримав копію ухвали суду про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами 30.11.2020 року, однак станом на час ухвалення рішення у справі не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач жодних заперечень з приводу розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення не викладав. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є: мати - [PERSON] , батько - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26.01.2015 року у справі №755/32884/14-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з 24.12.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до положень ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З аналізу наведених положень чинного законодавства України вбачається, що аліменти за рішенням суду можуть бути стягнені двома способами, а саме: у частці від доходу платника аліментів або у твердій грошовій сумі. Із матеріалів справи вбачається, що за позовом [PERSON] аліменти на утримання дитини були стягнуті з [PERSON] у твердій грошовій сумі. При цьому, за змістом позовних вимог позивачка просить збільшити розмір аліментів посилаючись на положення ст. 192 СК України з 1000,00 грн. на ј частину доходу відповідача. Однак, у даному випадку відповідна позовна вимога не може бути викладена як збільшення розміру аліментів, оскільки фактично це є зміною способу стягнення аліментів з визначеного судом стягнення в твердій грошовій сумі на частку від доходу платника аліментів, що передбачено ч. 3 ст. 181 СК України. Натомість збільшення або зменшення розміру аліментів має місце у межах того чи іншого способу стягнення, як то збільшення або зменшення частки від доходу, що присуджена судом до стягнення, або збільшення чи зменшення розміру твердої грошової суми за умови наявності підстав передбачених ст. 192 СК України. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У викладеній позивачем редакції позовних вимог, останні не підлягають до задоволення, оскільки позивачем обрано невірний спосіб захисту, ураховуючи, що збільшення розміру аліментів не може відбуватись шляхом зміни способу стягнення. Вимоги про зміну способу стягнення аліментів мають ґрунтуватись на положеннях ч. 3 ст. 181 СК України і у разі якщо отримувач аліментів бажає змінити спосіб стягнення з твердої грошової суми на частку від доходу відповідача, позивач має звернутись до суду із позовом про зміну способу стягнення на підставі положень ч. 3 ст. 181 СК України, а не із вимогою про збільшення розміру аліментів на підставі положень ст. 192 СК України. Ураховуючи викладене у суду відсутні правові підстави для задоволення позову, поскільки позивачем обрано невірний спосіб захисту. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed