Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

27 серпня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивач мотивував тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. У вказаному будинку також зареєстрований колишній співмешканець його доньки [PERSON] - [PERSON], але з 2013 року останній в даному будинку не проживає. У добровільному порядку [PERSON] з реєстраційного обліку не знімається, у зв'язку з чим він позбавлений можливості вільно розпоряджатись своєю власністю та оформити субсидію на сплату комунальних послуг. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком під [ADDRESS] В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, представник останнього за довіреністю [PERSON] позов підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не з'явився. Згідно з поштовим повідомленням, останній за місцем реєстрації не проживає. На підставі абз. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України суд вважає, що він належним чином сповіщений про час, день і місце розгляду справи (а. с. 25-29). Представник третьої особи - виконавчого комітету Жовтневої селищної ради Білопільського району Сумської області в судове зсідання також не з'явився, хоча належним чином був сповіщений про час, день і місце розгляду справи, причин неявки не повідомив (а с. 20-30). Представник третьої особи - Білопільського РС УДМС України в Сумській області в судове зсідання не з'явився без повідомлення причин, хоча належним чином був сповіщений про час, день і місце розгляду справи (а. с. 19, 26). Статтею 224 ЦПК України визначено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач проти заочного вирішення справи не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Заслухавши представника позивача [PERSON], свідка [PERSON], повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. ст. 319, 321 ЦК України). Статтею 386 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення будь-яких порушень права власності, вимагати усунення будь-яких перешкод з боку інших осіб, пов'язаних із здійсненням ним володіння, користування або розпорядження належним йому майном. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Громадяни, які мають в приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди (ст. 150 ЖК України). У відповідності до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. За приписами ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право приватної власності, виданого Сумським обласним об'єднанням бюро технічної інвентаризації 26 квітня 1988 року на підставі рішення виконкому Жовтневої районної ради народних депутатів №30 від 20 квітня 1988 року, записаного в реєстрову книгу №864 за реєстровим №415, позивачу на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 8). З довідки Жовтневої селищної ради Білопільського району Сумської області від 10 серпня 2015 року №2941 вбачається, що у вказаному вище будинку окрім власника зареєстровані: дружина - [PERSON], донька - [PERSON], онук - [PERSON], співмешканець доньки - [PERSON], онук - [PERSON], донька - [PERSON] та онука - [PERSON] (а. с. 6). У відповідності до довідки Жовтневої селищної ради від 07 жовтня 2015 року, відповідач зареєстрований у будинку позивача з 12 січня 2007 року, але фактично із січня 2014 року не проживає (а. с. 28). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що [PERSON] є колишнім співмешканцем її сестри [PERSON] Відповідач зареєстрований у будинку її батька [PERSON], що знаходиться по [ADDRESS], але фактично за вказаною адресою не проживає із січня 2014 року, його особисті речі в будинку також відсутні. Суд немає підстав сумніватись у показах вищевказаного свідка, так як вони не суперечать показам представника позивача в судовому засіданні та письмовим доказам, дослідженим судом. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не є членом сім'ї позивача [PERSON], не є власником або наймачем будинку, розташованого по [ADDRESS], який належить останньому на праві власності, з 2014 року не проживає у вказаному будинку, а лише зареєстрований у ньому, не приймає участі в утриманні будинку та сплаті комунальних послуг, між сторонами не досягнуто будь-якої домовленості щодо укладення договору найму (оренди) житла. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням задовольнити у повному обсязі. У відповідності до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп. (а. с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved