Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

28 січня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з останнього на її користь аліменти на неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн., щомісяця, до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення з дня звернення до суду. На обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на фактичне припинення шлюбних відносин з [PERSON], у зв'язку з чим подружжя мешкає в різних населених пунктах. Відповідач є батьком дитини, працездатного віку, інвалідом не являється, але матеріальної допомоги в добровільному порядку в належній кількості на утримання доньки не надає. Позивач в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі. Відповідач повторно не з'явився в судове засідання, про час і місце судового засідання повідомлений у встановленому порядку, заяви про відкладення розгляду справи не надав, причини неявки не повідомив. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, у разі ненадання фізичними особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності особи, яка бере участь у справі, за адресою її місця проживання або місця реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України за згодою позивача постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши наявні в справі письмові докази, суд приходить до наступного. З вимог ч.1 ст. 3 ЦПК України вбачається, що захисту підлягають порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, та підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, що сторони перебувають у шлюбі з 24 жовтня 2014 року, мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні /копії ас. 2-3, ас. 6/. Правовідносини що склалися між сторонами у справі, виникли із сімейних правовідносин. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, коли аліменти визначаються в твердій грошовій сумі. Дана норма однаково застосовується до всіх платників аліментів, незалежно від правових підстав їх праці (робота за трудовим договором, відповідно до вимог КЗпП, робота за контрактом за кордоном тощо). Згідно ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий доход , суд за заявою платника може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Згідно із ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до шести років з 01.01.2016 становить - 1167 грн. Таким чином, мінімальний розмір аліментів на одну дитину віком до 6 років станом на 28 січня 2016 року /на день звернення до суду/ повинен становити не менше 350,10 грн. /30 % від 1167 грн./. Суд розглядає справу у відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами у відповідності до вимог ст. 60, 137 ЦПК України. Оскільки дитина сторін проживає разом з позивачем і потребує коштів на утримання, відповідач записаний її батьком, має нерегулярний, мінливий дохід, суд, враховуючи доводи відповідача на підтвердження своєї позиції по справі, вважає доведеними вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь аліментів на доньку, й вважає їх такими, що підлягають задоволенню в твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн., щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. При цьому, відповідач не надав суду доказів щодо його стану здоров'я, наявності інших утриманців, які враховуються при визначенні розміру аліментів, чим не виконав вимоги ст.ст.10,58,59 ЦПК України, і судом таких доказів не встановлено при розгляді справи. Відповідно д Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 28 січня 2016 року. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 367 ЦПК допустити негайне виконання рішення у межах платежу за один місяць. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України відповідно до Закону України «Про судовий збір». При цьому, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, зокрема, пунктом 3 ст. 5 Закону від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому суд стягує з відповідача 275 грн. 60 коп. судовий збір за подання позовної заяви про стягнення аліментів на дитину в доход Державного бюджету України.

Outcome: approved