Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

27 листопада 2013 року [PERSON] звернулася в суд з позовом де вказує, що відповідачка - [PERSON], перебувала в шлюбі з її сином [PERSON], який був зареєстрований 22 липня 2006 року. Її син та відповідачка увесь час жили в належному їй на праві власності будинку [ADDRESS] і користувались її речами. Вона довгий час жила за межами України і зі слів сина їй стало відомо, що його дружина порушує подружню вірність, має іншого чоловіка. В липні 2013 року відповідачка залишила її сина та пішла жити до іншого чоловіка. Через деякий час вона приїхала додому в м.Дубно і виявила зникнення її особистих речей з її будинку. В крадіжці речей вона запідозрила невістку і заявила про це в міліцію. Відповідачка з'явилася в міліцію і там написала розписку, що поверне всі речі на протязі тижня. Однак в добровільному порядку вона речі не повернула. Відповідачка викрала з її будинку належні їй речі, а саме: золотий ланцюжок вагою 1 г. вартістю 5500 грн.; золотий хрестик вагою 3 г. 1650 грн.; золота обручка вагою 2 г. 1100 грн.; гроші в сумі 200 євро 2000 грн.; тюль на вікна 6 метрів 400 грн.; покривало на ліжко 2-х спальне з хутра 600 грн.; пральна машина-автомат «Андезіт» 2500 грн.; пилосос 1800 ват «Самсунг» 500 грн.; кухонний комбайн 800 грн.; гладильна дошка 200 грн.; валіза синя 100 грн.; набір ложки, виделки, ножі, чайні ложки по 6 шт. 100 грн., а всього викрала на загальну суму 19950 грн. Усі вказані речі являються її особистою власністю. Просить витребувати у відповідачки належні їй на праві власності речі та кошти, зобов'язати її повернути їй вищевказані речі. Позивачка [PERSON] позов підтримала в повному обсязі та пояснила, що після розірвання шлюбу з чоловіком у 1984 році діти залишилися проживати з нею. Вона поїхала за кордон на заробітки, купила незавершений будинок, передавала із-за кордону кошти і діти закінчили даний будинок. В 2008 році старший син вселився в даний будинок, а менший залишився проживати в квартирі. В 2012 році діти помінялися житлом і менший син почав жити в її будинку. Вона із-за кордону дітям передавала кошти та різні речі. В жовтні 2013 року вона приїхала із-за кордону додому в м.Дубно, менший син [PERSON], який жив в її будинку, сказав, що в липні 2013 року його дружина [PERSON] забрала з дому речі і переїхала жити до іншого чоловіка. Усі речі, які вказані в позовній заяві належать їй і куплені за її кошти. В добровільному порядку відповідачка не повертає їй вказані речі та кошти, а тому просить суд зобов'язати її повернути їй речі. Працюючи за кордоном і заробляючи кошти вона хотіла, щоб її діти жили краще. Речі вона купляла синові як мати, але невістка усе забрала як злодійка. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, а подала заперечення на позов, де просить справу розглядати без її участі та вказує, що вона позовні вимоги не визнає та просить в позові відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Частки майна дружини та чоловіка є рівними. Також вказує, що не встановлено, в який час і на які кошти було придбано дане майно, не перевірено, де воно знаходиться та чи утримує його відповідачка, хто саме придбав дане майно. Позивачкою не надано доказів, що дане майно є її власністю і знаходиться у неї (відповідачки) в дома. Суд вислухавши доводи позивача та його представника, представника відповідача, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що позов є необґрунтований та не підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування позивача в тій частині, що відповідачка написала розписку і зобов'язується повернути майно, є необґрунтованим та не може служити як доказ про витребування конкретного майна з чужого незаконного володіння. Як зазначає відповідачка в розписці, що вона «…зобов'язуюсь повернути майно яке я взяла без згоди свого чоловіка [PERSON] який проживає за адресою: [ADDRESS], дане майно зобов'язуюсь повернути в найкоротший термін» (а.с. 6). В розписці відповідачка не вказує, яке саме вона взяла майно і яке майно вона зобов'язується повернути і що дане майно належить позивачці [PERSON] Позивачем не представлено доказів, що майно, яке вона зазначає у позовній заяві і яке належить їй на праві власності, знаходиться у відповідачки і де саме. В суді свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пояснили, що [PERSON] працюючи за кордоном купляла різні золоті речі, які дарувала своїм синам. Також із-за кордону привозила різні речі та передавала кошти. Як пояснив в суді свідок [PERSON], син позивачки, що вони проживали з дружиною у будинку його мами. 18 липня 2013 року він прийшов додому з роботи, то його дружина забрала з будинку усі речі та перевезла до співмешканця. На той час вони були ще в шлюбі. Золотий ланцюжок, хрестик та обручку йому подарувала його мама і дані речі його; 200 євро мама передала йому із-за кордону; пральну машину «Андезит» він купляв з дружиною за гроші, які йому передала мама; пилосос «Самсунг» він купляв за свої кошти; кухонний комбайн мама передала їм із-за кордону; гладильну дошку купляв він; ложки, вилки, ножі передала їм мама із-за кордону; валіза мамина, вона купувала для себе. Позивачем не доведено, що майно, яке вона зазначає в позовній заяві належить їй на праві особистої власності і воно знаходиться у відповідачки, а тому відповідно до вимог ст.387 ЦК України не має підстав на витребування майна із чужого незаконного володіння. 5 березня 2014 року позивачка - [PERSON] подала заяву в Дубенський МВ УМВСУ в Рівненській області де вказує, що «…Прошу прийняти міри до моєї колишньої невістки [PERSON], яка викрала мої речі з мого житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS]». 5 березня 2014 року розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №12014180040000162 за попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.185 КК України. Як вбачається з представлених в суд матеріалів кримінального провадження, що досудове розслідування розпочато, але не проводилось. Звертаючись з позовом в суд 27 листопада 2013 року про витребування речей з чужого незаконного володіння у бувшої невістки [PERSON] та подаючи заяву в відділ міліції 5 березня 2014 року про порушення відносно неї кримінального провадження за крадіжку речей з її будинку, позивач не визначилася, чи було незаконне заволодіння майном, чи викрадення. Даючи оцінку доказам суд прийшов до висновку, що позов є необґрунтованим та не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed