Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

28 лютого 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що на праві власності йому належить житловий будинок, розташований за адресою: вул. Центральна, будинок 10-а, с. Миколаївка Новомосковського району Дніпропетровської області. В зазначеному житловому будинку зареєстровані як члени сімї: [PERSON] сестра позивача та [PERSON] мати позивача, які з 2002 року в будинку не проживають, житловим приміщенням не користуються. Позивач зазначає, що реєстрація відповідачів перешкоджає реалізації його прав як власника житла, в звязку з чим, посилаючись на вимоги ст.ст. 316,317,391,405 ЦК України, просив суд визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням житловим будинком, розташованого за адресою: вул. Центральна, будинок 10-а, с. Миколаївка Новомосковського району Дніпропетровської області. В судове засідання позивач не зявився, відповідно до заяви його представника просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надали. Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд приходить до наступного. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Центральна, будинок 10-а, с. Миколаївка Новомосковського району Дніпропетровської області, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області 24 грудня 2013 року та зареєстрованим в реєстрі за №2-2419. Судом встановлено, що у вищезазначеному будинку зареєстровані [PERSON], [INFO] сестра позивача та [PERSON], [INFO] мати позивача, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 119 від 24 січня 2017 року. Факт реєстрації зазначених осіб за вищевказаною адресою також підтверджується довідкою з адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України від 14 березня 2017 року. Згідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно до ч. 1,2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ст. 391 ЦК України, власник має права вимагати усунення перешкод його права, хоч вони і не поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] з 2002 року не проживають в житловому будинку, розташованого за адресою: вул. Центральна, будинок 10-а, с. Миколаївка Новомосковського району Дніпропетровської області, що підтверджується актом від 24 січня 2017 року, складений комісією у складі депутата Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області та сусідів. Враховуючі, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають в житловому приміщенні понад один рік, не надали суду жодних доказів наявності поважних причин, які перешкоджають їм користуватися житловим приміщенням, суд вважає, що останні можуть бути визнанні такими, що втратили право користування житловим приміщенням, у звязку з чим, вимоги позивача є обґрунтованим та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 640,00 гривень, тому відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідачів пропорційно на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved