Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

28 вересня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до відповідачки [PERSON] , визначивши третьою особою - [PERSON] , із вимогою про зменшення розміру аліментів, визначених судовим наказом Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2013 року, на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з 1/4 на 1/6 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а. с. 2-3, 18-19). В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що він з відповідачкою є батьками неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2013 року у справі № 419/9600/12 з нього на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі ј заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 24 грудня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття. На сьогоднішній день він перебуває у шлюбі із [PERSON] , яка є третьою особою у справі та з якою має двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на утримання яких, на користь [PERSON] , на підставі судового наказу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2020 року, у справі № 185/4757/20, з нього стягуються аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімумів на дитину відповідного віку. Тому вважає, що оскільки у нього змінився сімейний та матеріальних стан, як платника аліментів, подальша сплата аліментів у повному розмірі на користь відповідачки є неможливою та підлягає зменшенню з ј частини на 1/6 частину його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а. с. 2-3, 18-19). Ухвалою суду від 30 вересня 2020 року позовну заяву залишено без руху, позивачеві надано строк для усунення недоліків ( а. с. 15). 21 жовтня 2020 року недоліки зазначені в ухвалі суді від 30 вересня 2020 року, позивачем усунуто (а. с. 17-29). Ухвалою суду від 23 листопада 2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 10 годину 00 хвилин 21 грудня 2020 року (а. с. 35). Позивач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Пояснив, що у нього є донька - [PERSON] , [INFO] (народжена у шлюбі з відповідачкою), з якою він не спілкується, відносини з нею та її матір`ю не підтримує, сплачує аліменти на її утримання, однак, як вони витрачаються та куди йдуть він не знає. Натомість, в шлюбі з [PERSON] він має двох доньок - [PERSON] , [INFO] , й [PERSON] , [INFO] , яких він виховує та утримує, однак грошових коштів сім`ї бракує. Тому звернувся до суду з вказаною позовною заявою про зменшення розміру аліментів на [PERSON] . Також пояснив, що його дружиною [PERSON] , було подано до суду заяву про видачу судового наказу про стягнення з нього аліментів на утримання доньок [PERSON] та [PERSON] , з метою зменшення сплати аліментів на [PERSON] , та таким чином збільшення доходу сім`ї, оскільки його старша донька [PERSON] навчається в університеті, проте грошових коштів на навчання не вистачає. Не заперечував проти розгляду справи за відсутністю відповідача та ухвалення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Третя особа в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності (а. с. 43). Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про залишення позовних вимог без задоволення та спираючись на вимоги ст. ст. 223, 280 ЦПК України, ухвалив заочне рішення. Судом встановлено, що позивач та відповідачка є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15 січня 2013 року (а. с. 22). 24 січня 2013 року рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, у справі № 419/9600/12, з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі ј заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 24 грудня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 28-29). 11 квітня 2013 року позивачем укладено шлюб з [PERSON] , яка є третьою особою у справі, який на день розгляду справи не розірваний, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 25). Позивач та [PERSON] , яка є третьою особою у справі, є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а. с. 26) та, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а. с. 27). 18 серпня 2020 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області видано судовий наказ, яким з позивача стягуються на користь [PERSON] , яка є третьою особою у справі, на неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 16 липня 2020 року та до досягнення повноліття найстаршою дитиною (а. с. 28). [PERSON] має захворювання: «Q21.3. ВВС: стан після радикальної корекції тетради Фало (2005). Недостатність легеневої артерії. НТК-3СНI», що підтверджується медичним висновком № 060 про дитину-інваліда віком до 18 років (а.с. 39). [PERSON] отримує державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю - [PERSON] , що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 11 лютого 2020 року (а. с. 40). [PERSON] є студенткою першого курсу денної форми навчання Павлоградського коледжу Національного технічного університету «Дніпровська політехніка» за спеціальністю «Транспортні технології», що підтверджується довідкою №1853 від 03 грудня 2020 року (а. с. 41). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таке право кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений в у ст. 51 Конституції України, а також у ст. 180 Сімейного кодексу України та гарантується Державою, в свою чергу, ст. 15 СК України чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу. Відповідно до вимог ст. ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Приписами ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України визначено, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання. Такий висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладено у постанові від 30 квітня 2020 року у справі № 283/1309/17. Відповідно до вимог ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, зазначено, що відповідно до вимог ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. З аналізу вказаних норм випливає, що зазначене погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення робі міру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку зі значним погіршенням матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що в нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки він з 16 липня 2020 року, на підставі судового наказу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області, сплачує аліменти ще на двох дітей - [PERSON] та [PERSON] . Крім того, старша донька [PERSON] , навчається на першому курсі університету, проте грошових коштів на навчання не вистачає. Разом з цим, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що його матеріальний стан погіршився. Натомість, позивачем в судовому засіданні зазначено, що він з 11 квітня 2013 року перебуває у шлюбі із [PERSON] , яка є третьою особою у справі та, якою у 2020 році до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області було подано заяву про видачу судового наказу про стягнення з нього аліментів на утримання їхніх спільних дітей, з метою зменшення сплати аліментів на [PERSON] , та таким чином збільшення доходу сім`ї. Крім того, доводи позивача, щодо погіршення його матеріального стану з підстав навчання його доньки [PERSON] в університеті, є необґрунтованими, оскільки, відповідно до довідки наданої Павлоградським коледжем Національного технічного університету «Дніпровська політехніка» № 1853 від 03 грудня 2020 року, остання є студенткою першого курсу денної форми навчання Павлоградського коледжу Національного університету «Дніпровська політехніка» за спеціальністю «Транспортні технології» на бюджетній формі навчання (а. с. 41). Крім того, зміна сімейного стану, а саме народження дітей в іншому шлюбі, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19. Доводи позивача щодо підстави для зменшення розміру аліментів - через брак грошових коштів, зокрема, на утримання інших дітей, спростовуються наступним. Відповідно до вимог статей 181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов`язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що будь-які витрати на утримання дітей мають визначатися за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід ураховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Такий висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладено у постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 334/10971/16-ц. Таким чином, зважаючи на те, що позивач не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2013 року у справі № 419/9600/12, а його метою звернення до суду із даним позовом є покращення матеріального становища його дітей за рахунок іншої його дитини, суд доходить висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню. На підставі приписів ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що у задоволенні позовних вимог позивачеві відмовлено, судовий збір не відшкодовується. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed