Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

27 березня 2018 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що знаходиться у шлюбі, який був зареєстрований 28 вересня 1987 року райвідділом РАЦС м. Пологи у Запорізькій області, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за № 165. Від шлюбу подружжя неповнолітніх не має. У своїй позовній заяві позивач вказує, що між ним та відповідачем виникали непорозуміння та сварки з різних причин, шлюбні відносини фактично припинились, після чого сторони, на протязі двох років, проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть. Фактично їх шлюб існує тільки формально. Спору, відносно належності спільного майна між позивачем та відповідачем не виникло. В судове засідання сторони не зявились. Позивач, згідно позовної заяви просив про розгляд справи за його відсутності, у якій він також наполягав на розірванні шлюбу. Позивач впевнений, що сім'я розпалась остаточно і відновлена бути не може, категорично заперечив проти надання строку на примирення. Відповідач, повідомлена судом про дату та час розгляду справи, також в судове засідання не зявилась. Разом з тим, про її обізнаність щодо місця й часу розгляду справи свідчить подана нею заява, у якій [PERSON] з позовними вимогами погодилася у повному обсязі та просила суд розглядати справу без її участі. При даних обставинах, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за наявними документами. Розглянувши матеріали справи, судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про одруження, яке було видане 28 вересня 1987 року райвідділом РАЦС м. Пологи у Запорізькій області, актовий запис № 165, серії ІІ-ЖС № 348140, сторони у справі знаходяться у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони немають неповнолітніх дітей. У відповідності ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) забезпечує рівноправність членів подружжя як під час перебування у шлюбі, так і …в разі його розірвання. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З 2016 року шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, сторони мешкають окремо. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно і поновлена бути не може. Таким чином, встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, що має вагоме значення у даній справі. Статтею 113 СК України, передбачено право особи, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачем у заяві про розгляд справи у її відсутність не зазначено про її бажання відновити дошлюбне прізвище, тому суд вважає за можливе залишити відповідачеві прізвище «Білоцерковська» Також згідно ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Однак позивач у своїй позовній заяві не ставить питання про стягнення з відповідача на його користь сплачених судових витрат, а тому суд це питання не розглядає. Враховуючи ст. ст.\~110, 112,113 СК України,

Outcome: approved