Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-25 00:00:00

27.08.2020 року представник позивача звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати виконавчий напис від 08.12.2017 року № 23799, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. про звернення стягнення заборгованості з [PERSON] , таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову, з урахуванням заяви від 28.12.2020 р., зазначив, щоміж сторонами було укладено кредитну угоду № E/V404 про надання споживчого кредиту, згідно з яким банк надав позичальнику кредит в сумі 47000 доларів США з сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 31.03.2013 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитною угодою, 02.04.2008 року сторони уклали договір іпотеки, відповідно до якого позивачка надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок, загальною площею 5,1 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , який належить позивачці на праві власності на підставі договору дарування. Через складне фінансове становище позивачка не могла повернути кредитні кошти, тому виникла заборгованість та відповідно останній платіж був здійснений 06.08.2009 року, після вказаної дати, жодного платежу не здійснювалось. У зв`язку із наявною заборгованістю банк 07.12.2009 року звернувся до Червоноградського міського суду Львівської області із позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки та рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 09.11.2010 року по справі № 2-600/10 позовну заяву банку було задоволено та звернуто стягнення на предмет іпотеки на суму 468326,40 грн. 40 коп (42996,39 доларів США, відсотки -10513,40 доларів США, пеня - 2949,09 доларів США, штраф - 2854, 21 доларів США). У встановлений законом термін рішення суду не було пред`явлено до виконання, тому банк вирішив два рази звернутись до нотаріуса та отримати виконавчі написи. Зазначив, що з виконавчої служби вони дізнались про те, що відносно позивача приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. було вчинено виконавчий напис від 08.12.2017 року про стягнення заборгованості по вказаному вище кредитному договору, сума якої становить 121 119, 94 доларів США, я яких: заборгованість за тілом кредиту 42 996,39 дол. США; заборгованість за відсотками - 51 125,13 дол. США; заборгованість за пенею за період з 22.04.2016 р. по 02.08.2017 р. - 17 998, 42 дол. США. Ствердив, що банк звернувшись до суду 07.12.2009 р. з вказаним вище позовом, на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, а тому використав своє право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, а також сплати процентів, відтак вважає, що після 07.12.2009 р. нарахування відсотків є незаконними, і відповідач про це знав та вводив в обман нотаріуса. Окрім цього зазначив, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2010 р. з позивачки достроково стягнуто всю суму заборгованості за кредитним договором. Таким чином вважає, що відповідач звернувся до нотаріуса поза межами трьох років, вимоги за якими був виданий виконавчий напис ґрунтуються на заборгованості, яка виникла більше ніж протягом 3 років до дня видачі виконавчого напису, що також вказує на протиправність цього виконавчого напису та відсутність безспірності заборгованості. Звертає увагу на те, що позивачка жодних повідомлень перед вчиненням виконавчого напису не отримувала та банк не направляв навіть копію виконавчого напису чи претензії. Ухвалою від 31.08.2020 р. судом було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 13.11.2020 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.12.2020 р., яке в подальшому двічі відкладалось, востаннє на 26.02.2021 р. у зв`язку із неявкою представника відповідача. 26.02.2021 р. будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи у судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представник відповідача заяв чи клопотань не подавав, про причини неявки суд не повідомив, 15.10.2020 року подав відзив, у якому просив у задоволенні позову відмовити. В своїх запереченнях зазначив, що, що банком для вчинення виконавчого напису було надані всі необхідні документи, виконавчий напис нотаріусом був вчинений у відповідності до чинного законодавства, підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії у нотаріуса не було, подані для вчинення нотаріальної дії документи відповідали вимогам законодавства. Третя особа подав заяву про розгляд справи у його відсутності. З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ст.ст. 223, 247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку. Установлено, що 31.03.2008 року між ЗАТ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та позивачкою, укладено кредитну угоду № E/V404 про надання споживчого кредиту, згідно з яким банк надав позичальнику кредит в сумі 47000 доларів США з сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 31.03.2013 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитною угодою, 02.04.2008 року сторони уклали договір іпотеки, відповідно до якого остання надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок, загальною площею 65,1кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , який належить позивачці на праві власності на підставі договору дарування. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 09 листопада 2010 року у справі №2-600/10 позовну заяву банку було задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № E/V404 від 31.03.2008 року в розмірі 468 326, 40 грн. - звернуто стягнення на предмет іпотеки: будинок [ADDRESS] , який належить [PERSON] - шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем, з отримання витягу Державного реєстру прав власності, а також надання ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2010 року стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] , на користь ПАТ КБ «Приватбанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № E/V404 від 31.03.2008року - 395 688,71 грн. Також стягнуто солідарно з ТзОВ «Українське фінансове агентство «Верус», [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № E/V404 від 31.03.2008року 200 грн. та у рахунок повернення судових витрат 120грн.. Вказане судове рішення набрало законної сили 19.10.2010 р. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 08.12.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 23799 про стягнення з позивача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 112 119, 94 доларів США (за курсом 25,85 відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.08.2017 р. складає 2 898 300, 45 грн.) боргу за кредитним договором № E/V404 від 31.03.2008 р., за період часу з 31.03.2008 р. по 02.08.2017 р.. Із зазначеного виконавчого напису встановлено, що вказана сума включає: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 42 996,39 доларів США; заборгованість за відсотками у розмірі 51 125,13 доларів США; заборгованість з пені за період з 22.04.2016 р. по 02.08.2017 р. у розмірі 17 998, 42 доларів США. 15.03.2018 року державним виконавцем Червоноградського МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55979684, з примусового виконання вказаного вище виконавчого напису. Статтею 18 ЦК України визначено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування визначений Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі Порядок) та постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі Перелік документів). Згідно ст.87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява також може містити іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису у разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з п.п.3.1-3.5 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно зі статтею 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Таким чином, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Також на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна бути безспірною заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Разом з тим, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості боржника перед стягувачем, хоча сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про безспірність заборгованості боржника, а тому боржник в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Під час розгляду справ такої категорії суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур та факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, та чи була вона саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил дослідження доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 31 жовтня 2018 року в справі № 14-318цс18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Слід зазначити, що преюдиційний характер для справи мають вказані вище судові рішення, згідно яких АТ КБ «Приват Банк» 07.12.2009 року звернувся до Червоноградського міського суду Львівської області із позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки та рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 09.11.2010 року по справі № 2-600/10 позовну заяву банку було задоволено та звернуто стягнення на предмет іпотеки на суму 468326, 40 грн.. Окрім цього, АТ КБ «Приват Банк» 01.02.2010 р. звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою про стягнення заборгованості та рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2010 р. по справі позовну заяву банку було задоволено та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № E/V404 від 31.03.2008 року - 395 688,71 грн. Також стягнуто солідарно з ТзОВ «Українське фінансове агентство «Верус», [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № E/V404 від 31.03.2008року 200 грн. та у рахунок повернення судових витрат 120 грн.. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Враховуючи, що збільшення розміру заборгованості відбулося у зв`язку з нарахуванням АТ КБ «Приват Банк» процентів та пені за користування кредитними коштами після ухвалення рішення суду про дострокове стягнення кредиту, нарахована банком заборгованість не є безспірною, що виключає можливість вчинення виконавчого напису нотаріусом. Слід зазначити, приватним нотаріусом не було враховано вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат», в якій зазначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічна норма, як уже зазначалося вище, закріплена і у абзаці другому п.п.3.1 Порядку. Попри це, вимоги за якими був виданий виконавчий напис грунтуються на заборгованості, яка виникла більше ніж протягом трьох років до дня видачі виконавчого напису, що також вказує на протиправність цього виконавчого напису та відсутність безспірності заборгованості. За наведених обставин, суд дійшов висновку, що спірний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає до виконання з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що відповідно дост. 133 ЦПК Українисудові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. ч. 1, 2ст. 141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У матеріалах справи наявні квитанція про сплату позивачем судового збору у розмірі 840,80 грн. за подання до суду позову. Оскільки позов підлягає задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму сплаченого позивачем судового збору, а саме 840,80 грн. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, слід зазначити таке. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 р. у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) була сформована позиція щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, за якою при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Суд стягує витрати на правничу допомогу за умов: їх опису в договорі з адвокатом; детального опису виконаних робіт і наданих адвокатом послуг; своєчасного подання доказів; недоведення їх неспівмірності стороною, яка прагнула зменшення. Представником позивача на підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу надані: договір про надання правової допомоги від 15.06.2018 р.; ордер серія ВС №1005135 від 25.08.2020 р.; додаток до договору від 15.06.2018 р.; акт виконаних робіт від 25.12.2020 р. на 12 500 грн.; копію квитанції від 04.01.2021 р. № 0.0.1965422589.1 про оплату послуг в сумі 6 500,00 грн.. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, суд бере до у ваги і той факт, що позивачем понесено витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 500,00 грн., підтвердження про понесення витрат в розмірі 12 500,00 грн., як зазначено в акті виконаних робіт від 25.12.2020 р. не має, тому суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача підлягають стягненню витрати понесені ним на професійну правничу допомогу в розмірі 6 500 грн.

Outcome: approved