Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

27 лютого 2018 року та уточнено 12 жовтня 2018 року [PERSON] звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки. У позовній заяві зазначено, що 07.03.2014 близько 18:30 год. позивач разом зі своєю дружиною [PERSON] їхали на належному йому автомобілі «ЗАЗ ТФ699Р», державний номерний знак [NUMBER] , по автодорозі Н-23 Кіровоград-Запоріжжя. На 272 км + 850 м, водій автомобіля «Форд Скорпіо», державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку, не прийнявши відповідних заходів та не проявив належної уваги, не маючи ніяких перешкод технічного характеру над керуванням транспортним засобам, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем «ЗАЗ ТФ699Р», державний номерний знак [NUMBER] . [PERSON] порушив п.п.1.3, 12.1, 10.1 Правил дорожнього руху, та в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу були завдані тілесні ушкодження у вигляді відкритих переломів правої великогомілкової та малогомілкової кісток у верхній третині забитих ран правої гомілки у верхній третині та правого колінного суглобу, закритого перелому лівого стегна у середній третині, садна лобу, забою грудної клітини, травматичного шоку, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, та в результаті яких він залишився інвалідом 2 групи. [PERSON] [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, гематоми волосяної частини голови, закритого перелому 5-ї п`ясної кістки правої кісті, гематоми верхніх та нижніх кінцівок, лівобічного плече-лопаткового періартриту, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Вироком Нікопольського міськрайонного суду від 17.03.2016 у справі №182/6087/14-к [PERSON] визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. В даному кримінальному провадженні позивач не заявляв позовних вимог матеріального характеру, оскільки на момент розгляду кримінального провадження перебував на лікуванні. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, позивачу була спричинена шкода на загальну суму 180738,20 грн., що складається з витрат пов`язаних з відновленням технічних пошкоджень автомобіля в сумі 65269,20 грн., згідно висновку автотоварознавчого дослідження спеціаліста №164 від 29.07.2014 та витрат, пов`язаних із лікуванням, в сумі 115469 грн. Згідно листа Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» №22 від 17.01.2018, на користь позивача було сплачено страхове відшкодування по полісу АС/8501883 в розмірі 149406,70 грн. Виплата відшкодування за шкоду життю і здоров`ю була сплачена відповідно до ліміту зазначеного у договорі страхування 100000 грн., а також було сплачено страхове відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 49406,70 грн. за відновлення технічних пошкоджень автомобіля. Позивачу відшкодовано 100000 + 49406,70 = 149406,70 грн., тоді як понесені матеріальні витрати становлять 180738,20 грн., відповідно сума невиплаченої матеріальної шкоди становить: 31331,50 грн. яка складається з витрат понесених у зв`язку з лікуванням в період з 07.10.2016 по 18.10.2016, зокрема проведення операції в Інституті травматології та ортопедії Національної академії медичних наук України, придбання ліків, всього на суму 12125 грн., також придбання бандажу ТЗС-2 на тазобедрений суглоб за ребрами жорсткості р. L вартістю 1016 грн., сплата обов`язкового платежу (благодійна допомога) в розмірі 1700 грн., придбання милиць вартістю 628 грн., та витрат пов`язаних з відновленням технічних пошкоджень автомобіля, які не виплачені частиною матеріальної шкоди в розмірі 15862,50 грн. Крім того, в період з 13.08.2018 по 24.08.2018 позивач проходив стаціонарне лікування в КЗ «КМЛ №11», яке зумовлене віддаленими наслідками травми отриманої в результаті дорожньо-транспортної пригоди в 2014 році, на яке було витрачено 27686,25 грн. Посилаючись на наведені обставини, позивач просить суд задовольнити позов. Позивач [PERSON] , який належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, не використав наданого законом права на особисту участь у судовому засіданні, у судове засідання не з`явився, просив розглянути справу у його відсутності, про що надав письмову заяву, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] , у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був сповіщений належним чином. Відповідно до\~вимог ч.\~1\~ст.\~280\~ЦПК України,\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов: 1)\~відповідач належним\~чином повідомлений\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання; 2)\~відповідач не\~з`явився в\~судове засідання\~без поважних\~причин або\~без повідомлення\~причин; 3)\~відповідач не\~подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, а позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у заочному порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.06.2016, скасовано вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.03.2016, та визнано [PERSON] винним у учиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки. Зі змісту вироку встановлено, що 07.03.2014 близько 18:30 год. водій [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем «Форд Скорпіо», державний номерний знак [NUMBER] який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить [PERSON] , рухався по автодорозі «Н-23 Кіровоград-Запоріжжя», зі сторони м. Марганця у напрямку смт. Червоногригорівка Нікопольського району Дніпропетровської області. На 272 км + 850 м, водій [PERSON] , не прийнявши відповідних заходів та не проявивши належної уваги, обережності, не вживши заходів до своєчасного зниження швидкості, не маючи ніяких перешкод технічного характеру над керуванням транспортним засобом, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем марки «ЗАЗ ТФ699Р», номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку. Водій [PERSON] порушив вимоги п.п. 1.3, 12.1. 10.1 Правил дорожнього руху України, а [PERSON] заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: відкритих переломів правої великогомілкової та малогомілкової кісток у верхній третині, забитих ран правої гомілки у верхній третині та правого колінного суглобу, закритого перелому лівого стегна у середній третині, садна лобу, забою грудної клітини, травматичного шоку, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя. Пасажиру цього ж автомобіля - [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, струсу мозку, гематоми волосяної частини голови, закритого перелому 5-ї кістки правої кісті, гематоми верхніх та нижніх кінцівок, лівобічного плече-лопаткового періартриту, які відносять до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості (а.с.16-20). Випискою з історії хвороби стаціонарного хворого, видатковими накладними, квитанціями та висновком автотоварознавчого дослідження спеціаліста №164 від 29.07.2014, підтверджено понесені витрати позивача на лікування в період з 07.10.2016 по 18.10.2016 в Інституті травматології та ортопедії Національної академії медичних наук України, придбання ліків, бандажу ТЗС-2, милиць, на загальну суму 15469 грн., а також невиплаченої суми матеріальної шкоди пов`язаної з відновлювальним ремонтом автомобіля в розмірі 15862,50 грн. (а.с.10-12, 14, 15, 34-43). Крім того, довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 05.09.2017 встановлено [PERSON] другу групу інвалідності, з 01.08.2017 (а.с.13). Відповідно до ч. 1\~ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. У відповідності до положень\~ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка його заподіяла. Частиною 2 статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За положеннями п 1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. В пункті 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року N 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ч. 6\~ст. 82 ЦПК України\~вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про праві наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Оскільки вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.06.2016 вина [PERSON] у зв`язку із порушенням правил дорожнього руху та пошкодженням автомобіля [PERSON] була встановлена, а відповідач користувався джерелом підвищеної небезпеки на відповідній правовій підставі, тому саме вказана особа має відповідати за завдану шкоду. Із листа Української акціонерної страхової компанії «АСКА» від 17.01.2018 встановлено, що [PERSON] було виплачено страхове відшкодування по полісу АС/8501883 в розмірі 149406,70 грн., виплата відшкодування за шкоду життю і здоров`ю була сплачена відповідно до ліміту зазначеного в договорі страхування 100000 грн. Згідно виписки №528257 від 18.10.2016 щодо затрат з лікування здоров`я страхове відшкодування не виплачувалось у зв`язку з перевищенням ліміту відповідальності (а.с.8). В силу вимог ч. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України (стаття 29 Закону). Також, судом береться до уваги роз`яснення, викладені в п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року N4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», а саме, що відповідно до статті 3 Закону N 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону N 1961-IV обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, враховуючи, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в Українській акціонерній страховій компанії «АСКА», вартість матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля «ЗАЗ ТФ699Р» складає 65269,20 грн., при цьому, страховиком було здійснено виплату страхового відшкодування позивачу у розмірі 49406,70 грн. в межах ліміту відповідальності, тобто заявлена [PERSON] вимога майнового характеру в сумі різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а саме в розмірі 15862,50 грн., є обґрунтованою. Також суд вважає обґрунтовано заявленими вимоги позивача пов`язані з витратами на стаціонарне лікування в період з 07.10.2016 по 18.10.2016, придбання ліків, та лікування за період з 21.07.2018 по 20.08.2018 з діагнозом: віддаленні наслідки травми (ДТП 2014 рік) у вигляді хибного суглобу с/з лівого стегна на фоні БІОС. Перелом інтрамедулярного стержня, тому суд вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» та положень статті 141 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору при звернені з даним позовом до суду, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5901 грн. Отже з урахуванням наведеного з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 5901 грн. На підставі\~вищевикладеного,\~

Outcome: approved