Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

27.02.2017 року до суду звернулася позивач [PERSON], з позовом про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності та визнання недійсними договорів купівлі-продажу транспортних засобів до відповідачів [PERSON],та [PERSON] Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03.03.2017 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в судовому засідання на 28 березня 2017 року 28.03.2018 року розгляд справи відкладений за клопотанням представника позивача для уточнення позовних вимог. Справа призначена до розгляду на 12.05.2017 року. 12.05.2017 року розгляд справи відкладений за клопотанням представника позивача. Справу призначено до розгляду на 08.06.2017 року. 08.06.2017 року в судовому засіданні представником позивача надано уточнену позовну заяву. За клопотанням представника відповідача для ознайомлення з уточненою позовною заявою та підготовки заперечень. Оголошена перерва до 15.08.2017 року. 15.08.2017 року розгляд справи відкладений за клопотанням представника позивача. справу призначено до розгляду на 21.09.2017 року. 11.08.2017 року позивачем надана уточнена позовна заява. 21.09.2017 року розгляд справи відкладений за неявкою сторін в судове засідання. Справу призначено до розгляду на 24.11.2017 року. 24.11.2017 року оголошена перерва в судовому засіданні. Справа призначена до розгляду на 31.01.2018 року. 31.01.2018 року оголошена перерва в судовому засіданні. Справа призначена до розгляду на 26.04.2018 року. 26.04.2018 року оголошена перерва в судовому засіданні. Справа призначена до розгляду на 22.06.2018 року Учасникам розгляду справи роз'яснені права та обов'язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 22.06.2018 року в судовому засідання оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Згідно уточненої позовної заяви позивач просить: визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу - автомобіля RENAULT TRAFIC 2004 року випуску, номерний ВВ 6599 СІ, номер кузова [NUMBER], номерний знак після реєстрації АЕ 9858 ІЕ, укладений 20 липня 2017 року між [PERSON], та [PERSON], Визнати недійсним договір купівлі - продажу транспортного засобу автомобіля - MERCEDES BENZ VITO, 1999 року випуску, номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], номерний знак після перереєстрації АЕ 9859 ІЕ, укладений 20 липня 2017 року між [PERSON], та [PERSON]. Визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], наступне майно: -автомобіль RENAULT TRAFIC 2004 року випуску, номерний ВВ 6599 СІ, номер кузова [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію СХТ 473234 від 30.09.2015 року; -автомобіль MERCEDES BENZ VITO, 1999 року випуску, номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію СХХ 402043 від 01.10.2014 року Визначити [PERSON] 2/3 частини, а [PERSON] 1/3 частину в спільному сумісному майні подружжя, а саме: -автомобіля RENAULT TRAFIC 2004 року випуску, номерний ВВ 6599 СІ, номер кузова [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію СХТ 473234 від 30.09.2015 року; -автомобіля MERCEDES BENZ VITO, 1999 року випуску, номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію СХХ 402043 від 01.10.2014 року. В порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя, виділити у власність [PERSON] автомобіль RENAULT TRAFIC 2004 року випуску, номерний ВВ 6599 СІ, номер кузова [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію СХТ 473234 від 30.09.2015 року, вартістю -193180.00 грн. В порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя виділити у власність [PERSON] автомобіль MERCEDES BENZ VITO, 1999 року випуску, номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію СХХ 402043 від 01.10.2014 року вартістю 137130.00 грн. Стягнути з [PERSON], на користь [PERSON], різницю вартості майна подружжя в сумі 27026.67. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 09.08.2011, який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ровеньківського міського управління юстиції у Луганіській області, актовий запис №143. В період шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO]. З серпня 2016 року вона з відповідачем проживає окремо, ведуть окреме господарство та мають окремий бюджет. Їх син [PERSON], [INFO] проживає разом з нею. 03.05.2017 року за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області шлюб між ними було розірвано. В період шлюбу ними було придбане наступне майно: -автомобіль RENAULT TRAFIC 2004 року випуску, номерний ВВ 6599 СІ, номер кузова [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію СХТ 473234 від 30.09.2015 року; -автомобіля MERCEDES BENZ VITO, 1999 року випуску, номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію СХХ 402043 від 01.10.2014 року Вказані автомобілі були придбані за час перебування в шлюбі та зареєстровані на ім'я відповідача. У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх обов'язків щодо утримання неповнолітнього сина вона вимушена була звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача на утримання сина. Рішення за даним позовом ще не прийняте. Крім того відповідач в процесі поділу спільного сумісного майна подружжя проявив недобросовісну поведінку. Так, в процесі розгляду справи про розірвання шлюбу між ними, відповідач посилався про те, що шлюбні відносини та ведення спільного господарства вони припинили з 2015 року, уточнивши подану ним позовну заяву про розірвання шлюбу саме за даною обставиною з метою приховати придбане під час шлюбу майно. А саме: автомобіль RENAULT TRAFIC 2004 року випуску, номерний ВВ 6599 СІ, номер кузова [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію СХТ 473234 від 30.09.2015 року. При цьому відповідач достовірно знав, що шлюбні відносини між ними припинені не в 2015 році, а в серпні місяці 2016 року. В подальшому при розгляд справи про поділ спільного сумісного майна подружжя відповідачем було подано апеляційну скаргу на ухвалу Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області про забезпечення позову. А саме щодо накладення заборони відчуження на спірні автомобілі. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.07.2017 року було скасовано ухвалу Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області про забезпечення позову від 03.03.2017 року в зв'язку з включенням до неї ще одного автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT 1989 року випуску д.з. ВВ 7481СМ, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу CAT165899 від 17.09.2013 року, відносно якого вона просила винести рішення про розподіл майна при поданні первісного позову та заявляла клопотання про накладення арешту. Після скасування заходів забезпечення позову відповідач 20.07.2017 року перереєстрував транспортні засоби, які є предметом спору: автомобіль RENAULT TRAFIC 2004 року випуску, номерний ВВ 6599 СІ, номер кузова [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію СХТ 473234 від 30.09.2015 року та автомобіля MERCEDES BENZ VITO, 1999 року випуску, номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію СХХ 402043 від 01.10.2014 року на [PERSON] При цьому [PERSON], якому відповідач ніби-то продав автомобілі, є батьком співмешканки відповідача [PERSON] [PERSON], та [PERSON], не маючи наміру укласти договір купівлі-продажу автомобілів, а маючи намір приховати майно від позивача, вчинили фіктивний правочин. Так як не виконали умови договору купівлі-продажу так як [PERSON], не передав [PERSON], вищезазначені автомобілі та продовжує користуватись ними для здійснення підприємницької діяльності і відповідно не отримав гроші за автомобілі. А [PERSON]П,. не передав [PERSON], гроші за автомобілі та відповідно не отримав у власність автомобілі. Наведені факти на її думку впливають на розмір частки, яка провинна бути виділена їй при розподілі спільної сумісної власності подружжя, та вважає, що в порядку розподілу спільного сумісного майна їй повинна бути виділена більша частка, а саме: 2\\3 частки у спільному сумісному майні подружжя, а відповідачеві 1/3 частка у спільному сумісному майні подружжя, що й стало підставою звернення до суду В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги за уточненою позовною заявою підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити. Давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також звернула у вагу суду на те, що відповідач своєю негідною поведінкою вчинив дії щодо приховання майна від розподілу, тому її довірительниця має право на збільшення своєї частки при розподілі майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що договори купівлі-продажу автомобілів, вчинені за участю його довірителя є дійсними, так як за даними договорами він передав у власність [PERSON], належні йому автомобілі. А останній сплатив йому за них грошові кошти, так як у [PERSON], були борги за придбання даних автомобілів і кредитор його довірителя ставив вимоги їх повернення. Факт, що гр. [PERSON], є співмешканкою його довірителя ніякими доказами не підтверджується. З [PERSON], до відчуження автомобілів його довіритель не був знайомий. Так його довіритель здійснив відчуження автомобілів без згоди позивачки, але це не є підставою для визнання укладених договорів купівлі-продажу автомобілів недійсними, що виходить із правових висновків Верховного суду України у постановах № 6-1587цс від 12.10.2016 року та № 6-7цс15 від 08.04.2015 року. Його довіритель кожного місяця перераховує позивачці грошові кошти на утримання сина в сумі 1000 грн., тому приймає участь у матеріальному забезпечення дитини. Відповідно підстав для збільшення його частки при розподілі спільного сумісного майна немає. Крім того транспортний засіб автомобіль RENAULT TRAFIC 2004 року випуску був придбаний його довірителем вже після припинення спільного проживання з позивачкою і розподілу не підлягає. Відповідач [PERSON]. в судові засідання не з'являвся, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність та письмові заперечення проти позову, згідно яких заперечував проти задоволення позовних вимог про визнання договорів купівлі-продажу транспортних засобів недійсними. Так як він дійсно купив дані автомобілі у [PERSON], сплативши йому грошові кошти. До купівлі автомобілів він не був знайомими з [PERSON], тому стверджувати, що він є батьком [PERSON], співмешканки [PERSON], і продавши йому зазначені автомобілі, [PERSON], мав намір приховати їх від розподілу підстав немає. [PERSON]М,. з його донькою не співмешкає. Йому при придбанні автомобілів не було відомо про наявність в провадженні суду цивільної справи про розподіл майна між [PERSON], та [PERSON]М,. тому він є добросовісним набувачем зазначених в позовній заяві автомобілів, а тому в задоволенні позовних вимог просив відмовити. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши\~зміст позовних\~вимог,\~заслухавши пояснення\~ свідків,\~ вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Між сторонами виникли сімейні правовідносини, пов'язані з розподілом майна, що є спільною сумісною власністю. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09.08.2011року , який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ровеньківського міського управління юстиції у Луганіській області, актовий запис №143, що підтверджується копіє свідоцтва про шлюб. В період шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копіє свідоцтва про народження, в якому сторони записані батьками дитини. За рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03.05.2017 шлюб між сторонами було розірвано. Дане рішення набрало законної сили 13.12.2017 року після перегляду його судом апеляційної інстанції, що підтверджується рішенням та ухвалою суду. Відповідно до рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03.05.2017 року та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.12.2017 року встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, спільне проживання та ведення спільного господарства з серпня 2016 року. У відповідно із п.4 ст. 82 ЦПК України дана обставина вважається встановленою та доведенню не підлягає так як встановлена рішеннями суду на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, яким надана оцінка суду першої та апеляційної інстанції. Тому суд не приймає до уваги показання свідків [PERSON], [PERSON], та [PERSON], про те, що сторони припинили шлюбні відносини та проживали окремо з 2015 року. Так як дані свідки допитувались при розгляді цивільної справи про розірвання шлюбу між сторонами. За даною справою давали такі ж самі пояснення, як і в судовому засідання при розгляді справи про поділ спільного майна подружжя. Оцінка даних показань цих свідків надана судом першої інстанції та апеляційної інстанції, як таких, що не відповідають дійсним обставинам. Будь-яких інших доказів, які б не досліджувались судом при розгляді справи про розірвання шлюбу і які б підтверджували факт припинення спільного проживання та шлюбних відносин між [PERSON]В,. та [PERSON], з 2015 року ні відповідачем, ні його представником суду не надано. За даних обставин встановленим є факт, що з серпня 2016 року сторони проживають окремо, ведуть окреме господарство та мають окремий бюджет. Також судом встановлено, що в період шлюбу сторонами було придбане наступне майно: -автомобіль RENAULT TRAFIC 2004 року випуску, номерний ВВ 6599 СІ, номер кузова [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію СХТ 473234 від 30.09.2015 року; -автомобіля MERCEDES BENZ VITO, 1999 року випуску, номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію СХХ 402043 від 01.10.2014 року. Посилання представника відповідача проте, що автомобіль RENAULT TRAFIC 2004 року випуску, номерний ВВ 6599 СІ, номер кузова [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію СХТ 473234 від 30.09.2015 року був придбаний відповідачем вже після припинення шлюбних відносин і є особистою власністю відповідача [PERSON], за вищенаведених обставин суд вважає безпідставним. Таким чином у відповідності до заявлених позовних вимог розподілу підлягають вищенаведені автомобілі, як майно придбане в період перебування сторін у шлюбі. При цьому судом встановлено, що в період перебування даної цивільної справи на розгляді в суді відповідач [PERSON], скориставшись тим, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області були скасовані заходи забезпечення позову на вищевказані автомобілі, уклав договори купівлі продажу даних автомобілів з відповідачем [PERSON] Позивач прохаючи визнати фіктивними договори купівлі продажу автомобілів RENAULT TRAFIC 2004 року випуску, номерний ВВ 6599 СІ, номер кузова [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію СХТ 473234 від 30.09.2015 року та MERCEDES BENZ VITO, 1999 року випуску, номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію СХХ 402043 від 01.10.2014 року. посилається на те, що дані договори були укладені з метою приховання майна від розподілу без наміру створити наслідки для сторін договору. Вирішуючи позовні вимоги в цій частині суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язуються прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За змістом ч. 5 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність\~правочину прямо\~не встановлена\~законом,\~але одна\~із сторін\~або інша\~заінтересована особа\~заперечує його\~дійсність на\~підставах,\~встановлених законом,\~такий правочин\~може бути\~визнаний судом\~недійсним (оспорюваний\~правочин) Відповідно до ст. 216 ЦК України \~Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами за цим договором, не можуть здійснюватись та продовжувати будь-які правові наслідки. Відповідно доч.1,2 ст. 234 ЦК України - Фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.\~Фіктивний правочин\~визнається судом\~недійсним. Свідок [PERSON]М,. в судовому засіданні пояснив, що нього є син [PERSON], який був одружений із громадянкою [PERSON], яка після укладення шлюбу з його сином, взяла прізвище [PERSON]. На даний час шлюб між його сином та [PERSON], розірваний і з серпня 2016 року його син з [PERSON]А,. спільно не проживають. [PERSON]А,. проживає з іншим чоловіком, якого він не знає, але знає, що його звати [PERSON] та що він їздить на автомобілі, ніби-то марки «Рено». Громадянин [PERSON], є його бувшим сватом, батьком його невістки [PERSON] Про факт, що його сват [PERSON], купив два автомобілі йому нічого невідомо. Навпаки його сват їздив та в даний час їздить на велосипеді. Про те, що його сват купив автомобілі йому б було б відомо, так як місто маленьке і всі про всіх знають. Із показань свідка [PERSON], судом встановлено, що їх сім'я познайомилась з [PERSON] через інтернет. Це сталось за тих обставин, що їх невістка, знайшла собі іншого чоловіка та пішла з сім'ї Їх син перніс хвилювання з цього приводу. А [PERSON] через інтернет познайомилась з їх сином, так як в неї в цей же період зник чоловік. Після чого вони зустрілись з [PERSON] та було виявлено, що її чоловік та їх невістка [PERSON], залишили свої сім'ї та проживають разом. На даний час її син розірвав шлюб з [PERSON] саме за підставою подружньої зради. Вона інколи в місті зустрічає [PERSON] спілкується з нею та з онуком. Знає, що її теперішній чоловік займається перевозками людей. Також вона бачила, що [PERSON] після зустрічі з нею йшла до мікроавтобуса в якому її чекав чоловік, сіла до салону автомобіля, що було далі вона не дивилась. Крім того їй відомо, що теперішній чоловік [PERSON] дуже часто ставить свої автомобілі в центрі міста біля магазину «АТБ» на зупинці. Про той факт, що її бувший сват [PERSON], купив автомобілі їй нічого невідомо. Крім того вона інколи бачить його і останній ходить пішки. Також її сват на даний час постійної роботи не має, тому коштів на придбання двох автомобілів у нього немає. В судовому засіданні учасниками справи за участю свідків [PERSON] були оглянуті надані позивачем фотознімки. Свідки пояснили, що на весільних фотознімках зображене весілля їх сина, а саме їх син, його наречена [PERSON]. А також вони та батько та мати [PERSON]. На фотознімках, де зображена дівчина на подвір'ї свідки пояснили, що там зображена їх бувша невістка [PERSON]. На фотознімках, де компанія з декількох чоловік відпочиває на природі. Свідки впізнали [PERSON], її родичів, а також чоловіка з яким вона на даний час проживає, яким є [PERSON] Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу встановлено, що 14.08.2010 року був укладений шлюб між [PERSON]С,, та [PERSON], якій після реєстрації шлюбу присвоєне прізвище [PERSON]. Таким чином в судовому засіданні знайшов своє підтвердження як той факт, що відповідач на даний час співмешкає із гр. [PERSON], що підтверджується як показаннями свідків [PERSON], та [PERSON], так і наданими суду фотознімками, на яких зображений [PERSON]М,. та [PERSON], при цьому не просто як малознайомі люди, а як люди, які перебувають в близьких відносинах: обнімають одне одного, з любов'ю дивляться одне на одного, цілуються тощо. Так і факт про те, що [PERSON]. є донькою відповідача [PERSON], так як до укладення шлюбу прізвище [PERSON]А,. було [PERSON]. Будь яких доказів, крім заперечень на спростування цього факту, відповідачем не надано. При цьому відповідачем [PERSON], надаються такі заперечення, з яких виникає сумнів про те, що [PERSON]А,. взагалі є його донькою.що судом розцінюється як навмисне введення суду в оману з цього приводу. Відповідно в с удовому засіданні знайшов своє підтвердження і той факт, що відповідач [PERSON], продав належні йому автомобілі не чужій, незнайомій людині, а близькій на даний час для нього людині, батькові своїй співмешканки. Тому суд погоджується із доводами позивача та її представника про те, що договори купівлі-продажу автомобілів були укладені лише з метою приховати їх від розподілу майна та зробити неможливим виконання рішення суду, так як відповідач [PERSON], достовірно знав про наявність в провадження і суду справи про розподіл спільного сумісного майна. До цього висновку суд приходить ще й з тих підстав, що договір купівлі-продажу автомобілів був вчинений в найкоротший строк після скасування ухвали суду про забезпечення позову у вигляді заборони відчуження даних автомобілів. І будь-яких доказів необхідності такого відчуження ні відповідач , ні його представник суду не надали. При цьому суд вважає безпідставними посилання представника відповідача на те, що в відповідач [PERSON], мав борги за дані автомобілі, за вимогою кредитора повинен був віддати їх найближчим часом. Так як будь-яких боргових розписок суду не надано. Представник відповідача навіть не зміг пояснити суду в якій сумі відповідач мав борг, та з якою метою були продані обидва автомобілі. Критично суд оцінює і показання свідка [PERSON], який пояснював, що він надавав кошти в борг відповідачу [PERSON]М,. для придбання автомобілів. Так, відповідач спочатку купив автомобіль «Воцьваген», який поміняв на «Мерседес», а потім купив автомобіль «Рено». На даний час відповідач [PERSON], з ним розрахувався. При цьому свідок не повідомив ні коли та в якій сумі він надавав кошти відповідачу на купівлю автомобілів. Ні коли відповідач розрахувався з ним. Як свідок так і відповідач не надали суду копій боргових розписок, що ставить під сумнів існування самого боргу. Крім того свідок [PERSON], пояснював суду, що він добре знав як відповідача так і його батьків, так як жив з ними по сусідству. Довіряв відповідачу надав йому роботу у своєму бізнесі та надавав кошти в борг. Тому сумнівними є доводи представника відповідача про те,що кредитор відповідача вимагав негайного повернення йому боргу. Так як свідок ніяких показань з цього приводу не надав. І будучи в добрих стосунках з відповідачем свідок [PERSON]Ю, міг зачекати з поверненням боргу, якщо такий існував. Той факт, що автомобілі після укладання договору купівлі-продажу не вибули із володіння відповідача [PERSON], підтверджується і оглянутим в судовому засіданні відеозаписом. З якого вбачається, що [PERSON], користується автомобілем RENAULT TRAFIC 2004 року, з номерами, які надані даному автомобілю вже після його перереєстрації на [PERSON] Здійснює на ньому перевозки людей. Оголошеннями про пасажирські перевезення на яких зазначений телефон відповідача [PERSON]М,. вказаний в позовних заявах, наданих суду, та в запереченнях відповідача [PERSON], наданих суду на позовну заяву про розподіл спільного майна подружжя. З чого суд приходить до висновку про те, що після здійснення перереєстрації спірних автомобілів на відповідача [PERSON], зазначені автомобілі не вибули із володіння відповідача [PERSON], і саме він продовжує використовувати їх за призначенням. Будь-яких доказів про те, що відповідач [PERSON]П,. сплатив відповідачу [PERSON], грошові кошти за придбання даних автомобілів та в якій сумі суду також не надано. За даних обставин суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині визнання укладених договорів купівлі-продажу транспортних засобів між [PERSON], та [PERSON]П,. як фіктивних. Тобто таких, які не створили будь-які права та обов'язки для сторін, що їх уклали. І так як зазначені вище автомобілі залишаються перебувати у володінні та користуванні відповідача [PERSON], тобто є у одного з подружжя в натурі, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги щодо визнання їх спільною сумісною власністю подружжя [PERSON], та [PERSON], та такими, що підлягають розподілу, як спільне сумісне майно подружжя. Доводи представника відповідача про те, що дане майно не може бути предметом поділу, так як вибуло від відповідача [PERSON]М,. і правочини про відчуження майна без згоди іншого з подружжя не визнаються недійсними, виходячи із правової позиції Верховного Суду України у справах № 6-1587цс від 12.10.2016 року та № 6-7цс15 від 08.04.2015 року, суд вважає безпідставними, так як позивач просить визнати дані договори недійсними не за підставами відсутності її згоди на відчуження даного майна, а за підставами їх фіктивності. Наявність даної підстави знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, а відповідач [PERSON]П,. взагалі не був фактичним набувачем даного майна. Крім того в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт, що спірне майно не вибуло із володіння відповідача [PERSON] Вирішуючи питання про те, яка частка та яке майно повинно бути визначено подружжю [PERSON], та [PERSON], при поділі спільного сумісного майна подружжя суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку доходу. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлене домовленістю між ними або шлюбним договором в період перебування шлюбу. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 70 СК України При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Прохаючи відступити від рівності часток позивач посилається на те, що відповідач не надає матеріальне утримання на дитину, а також на те, що відповідач приховав майно, яке є спільною сумісною власністю від розподілу. Так, ч.2, та 3 ст. 70 СК України передбачена можливість відступу від рівності часток, враховуючи наведені обставини. Проте із детального аналізу даних правових норм випливає наступне. Так розмір частки в спільному майні подружжя може бути збільшений на користь того із подружжя з ким проживає дитина, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Тобто для збільшення частки майна подружжя недостатньо лише самої обставини проживання дитини з матір'ю чи батьком, а доведенню підлягає ще й та обставина, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини. В позовній заяві позивачем лише зазначено, що спір про стягнення аліментів вирішується між сторонами. Проте будь-яких доказів, того чи вирішений цей за даний період. Так спір про розподіл майна перебував на розгляді в суді протягом тривалого періоду. Та що розмір стягнутих з відповідача аліментів, якщо таке рішення ухвалене судом, є недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини, суду не надано. Тому за цією обставиною немає підстав для збільшення розміру части позивачки у спільному сумісному майні подружжя. Друга обставина, яка має наслідком відхід від рівності часток подружжя при розподілі майна у відповідності до ч. 2 ст. 70 СК України є підтвердження того, що один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Судом встановлено, що відповідач вчинив дії на приховання майна, що підлягало розподілу, уклавши договір на його відчуження відповідачу [PERSON] Проте, з аналізу даної норми вбачається, що відповідні дії повинні бути здійснені в період шлюбу. Відповідач же здійснив дані дії вже після припинення шлюбних відносин. Крім того, хоч відповідач і вчинив дії на відчуження майна, але майно не вибуло з володіння відповідача [PERSON], що надало суду можливість ухвалити рішення щодо присудження належної позивачці частки майна, виділивши їй його в натурі. В свою чергу з наданих суду фотознімків вбачається, що сім'я [PERSON], та [PERSON], до припинення шлюбних відносин, проживала як звичайна сім'я: спільно відмічала сімейні свята, відпочивала, набувала майно у власність. Тобто будь-яких негативних дій за час перебування у шлюбі подружжям ні одне до одного, ні до дитини, ні до майна не вчинялось. Тому і за даною обставиною суд не вбачає підстав для відходу від рівності часток погруддя у спільному сумісному майні. Та вважає за можливе визначити за подружжю [PERSON]М,. та [PERSON], по ? частині в спільному сумісному майні, а саме: автомобілів RENAULT TRAFIC 2004 року випуску, номерний ВВ 6599 СІ, номер кузова [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію СХТ 473234 від 30.09.2015 року та MERCEDES BENZ VITO, 1999 року випуску, номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію СХХ 402043 від 01.10.2014 року. Вирішуючи питання про те, яке майно присудити кожному із бувшого подружжя в натурі, суд виходить з наступного. Позивачем надано оцінку вартості автомобілів, які вона просить розділити між нею та відповідачем. При цьому автомобіль RENAULT TRAFIC 2004 року випуску, номерний ВВ 6599 СІ, номер кузова [NUMBER] має більшу вартість і при присудженні його одному із подружжя, необхідно вирішити питання про стягнення з другої сторони грошової компенсації. Так як суд прийшов до висновку про рівність часток сторін при розподілі спільного сумісного майна. Відповідно враховуючи, що з позивачем залишається проживати малолітня дитина, відсутності відомостей про наявність доходів у позивача, та встановлення факту, що відповідач займається підприємницькою діяльністю і присудження йому у власність одного із автомобілів не позбавить його права займатись підприємницькою діяльністю з перевозки людей, суд вважає за можливе виділити відповідачу [PERSON]М,. автомобіль RENAULT TRAFIC 2004 року випуску, номерний ВВ 6599 СІ, номер кузова [NUMBER], який має більшу вартість та стягнути з нього на користь позивачки грошових коштів в сумі 56050 грн., припинивши право спільної сумісної власності сторін на зазначені автомобілі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки, суд вважає за можливе стягнути грошові кошти на відшкодування понесених судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог в загальній сумі 1280 грн. Також з відповідача [PERSON], підлягає стягненню на користь держави судовий збір у відповідності до вартості виділеного йому у власність майна, в сумі 1931.80 грн. Заходи забезпечення позову у вигляді заборони відчуження на автомобілі RENAULT TRAFIC 2004 року випуску, номерний ВВ 6599 СІ, номер кузова [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію СХТ 473234 від 30.09.2015 року та MERCEDES BENZ VITO, 1999 року випуску, номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію СХХ 402043 від 01.10.2014 року, суд вважає за необхідне залишити до набрання рішенням законної сили. Так як при скасуванні заходів забезпечення позову, відповідач вчинив дії щодо розпорядження спірним майном,тому скасування заходів забезпечення позову на даній стадії, може мати наслідком неможливості виконання рішення суду в подальшому.

Outcome: partial