Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

28.10.2020 року до Автозаводського районного суду міста Кременчука надійшов позов Кременчуцької міської ради Полтавської області до [PERSON] , позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 240 808 грн 74 коп. безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати. Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідач 12 липня 2000 року згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Ганночкою О.В., набула право власності на будівлю магазину № [NUMBER] , загальною площею 223,8 кв.м., по [ADDRESS] . Відповідач право користування земельною ділянкою № 5310436100:07:003:0192, загальною площею 1002 кв.м, розташованою за адресою: [ADDRESS] , не оформила, що призвело до того, що в період з 28.10.2017 року по 28.10.2020 року включно вона користувалася земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, орендну плату не сплачувала. У зв`язку із такою поведінкою відповідача Кременчуцька міська рада Полтавської області не отримала дохід від орендної плати за землю в сумі 240 808 грн 74 коп. Відповідачем не було добровільно сплачено кошти. Позивач вважає, що проведені розрахунки відповідають вимогам законодавства і не спростовані відповідачем. Ухвалою судді від 23.11.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] підтримав позов та просив позовні вимоги задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала. Вказала, що відповідач ніколи не користувалася земельною ділянкою у площі, що була зазначена позивачем, а саме: земельною ділянкою № 5310436100:07:003:0192, загальною площею 1002 кв.м, розташованою за адресою: [ADDRESS] . З цих підстав вимоги позивача вважає безпідставними. Представник звертала увагу, що позивачем не було надано доказів, які б підтверджували нормативно грошову оцінку земельної ділянки з 28.10.2017 року по 28.10.2020 року. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив такі фактичні обставини. Відповідачка [PERSON] 12 липня 2000 року згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Ганночкою О.В., набула право власності на будівлю магазину № [NUMBER] , загальною площею 223,8 кв.м., по [ADDRESS] . Земельна ділянка, площею 0,0403 га за зазначеною адресою у попереднього власника - ЗАТ «КРІПТ-С» відповідно до Державного акту на право постійного користування землею від 13 грудня 1996 року серія ІІ - ПЛ № 002614 перебувала у постійному користуванні для експлуатації та обслуговування магазину № [NUMBER] . Сторони під розгляду не заперечували той факт, що договір оренди землі за період з 28.10.2017 року по 28.10.2020 року з відповідачем не укладався. Згідно проведеного позивачем розрахунку, сума збережених відповідачем коштів за період з 28.10.2017 року по 28.10.2020 року включно становить 240 808 грн 74 коп. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного: Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Суб`єктами права на землі комунальної власності згідно ст. 80 Земельного кодексу України, є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою, чи ні. Статтями 125, 126 Земельного кодексу України передбачено, що право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на який вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. В частині першій та другій статті 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. В ст. 1, ч. 5 ст. 5, ст. 18 Закону України «Про оцінку земель» зазначено, що земельна ділянка - частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні (крім випадків спадкування спадкоємцями першої та другої черги за законом (як випадків спадкування ними за законом, так і випадків спадкування ними за заповітом) і за правом представлення, а також випадків спадкування власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою) та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, вартості земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель. Відповідно до ст. 1, п. 2 розділу VII Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера; Земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або їхніх спадкоємців чи особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом або іншої, визначеної законом особи. Державна реєстрація таких земельних ділянок може бути здійснена також без подання заяв зазначених осіб центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. У разі відсутності у зазначеного органу документації із землеустрою з визначенням координат поворотних точок меж земельних ділянок цей орган забезпечує організацію проведення робіт з розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок і здійснення державної реєстрації таких земельних ділянок. Внесення інших змін до відомостей про ці земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок. У разі якщо кадастрові номери земельних ділянок були визначені (в тому числі на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку), але не присвоєні до 01 січня 2013 року, такі кадастрові номери вважаються присвоєними, а земельні ділянки - зареєстрованими у Державному земельному кадастрі з моменту письмового звернення замовника документації із землеустрою, на підставі якої було визначено кадастровий номер земельної ділянки, без подання електронного документа та стягнення плати за державну реєстрацію земельної ділянки, у разі якщо така документація із землеустрою була затверджена до 01 січня 2013 року в порядку, встановленому законом. У разі якщо до 01 січня 2013 року була розроблена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність або надання в користування, у тому числі на умовах оренди, а відомості про таку земельну ділянку не внесені до Державного реєстру земель, державна реєстрація такої земельної ділянки здійснюється на підставі зазначеної технічної документації із землеустрою в порядку, встановленому законом. Суд виходить з того, що право на земельну ділянку в набувача будинку, будівлі або споруди виникає з моменту набуття права на будинок, будівлю або споруду незалежно від будь-яких подальших дій набувача щодо оформлення права на земельну ділянку. Таке оформлення може мати місце в подальшому, в тому числі шляхом підписання відповідного договору (оренди, емфітевзису, суперфіцію). Підставою для звернення позивача із позовом є відшкодування збитків, а не виконання договірних зобов`язань. Заперечуючи проти задоволення позову представник відповідача вказує, в тому числі на те, що земельна ділянка не є сформованою, а тому стягнення коштів за їх користування не можливо. В свою чергу представник позивача зазначав про те, що земельна ділянка є сформованою і складає 1002 кв.м. (замість 403 кв.м., зазначених в Державному акті) по [ADDRESS] . При цьому, з Інформаційної довідки, наданої позивачем до позовної заяви, за адресою: [ADDRESS] , значиться два окремих об`єкта нерухомого майна, належних різним власникам. Таким чином, ідентифікувати, що зазначена в позовній заяві земельна ділянка площею 1002 кв.м. з кадастровим № 5310436100:07:003:0192 по [ADDRESS] , призначена саме для обслуговування магазину № [NUMBER] неможливо. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Позивачем не надано до матеріалів справи доказів наявності зареєстрованого права власності на земельну ділянку по [ADDRESS] . Також відсутня будь-яка інформація про сформованість зазначеної земельної ділянки і в Публічній кадастровій карті України, яка відповідно до Закону України «Про державний земельний кадастр» є єдиною державною геоінформаційною системою відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також містить дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Слід зауважити, що розташування на земельній ділянці об`єкту нерухомого майна підтверджує використання такої земельної ділянки відповідачем саме під цим об`єктом, площею 223,8 кв.м. Позивачем не надано відомостей з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № 5310436100:07:003:0192, загальною площею 1002 кв.м, за адресою: [ADDRESS] . Відомостей про те, що Кременчуцька міська рада Полтавської області, як представник територіальної громади, зверталась до відповідного органу з метою проведення державної реєстрації земельної ділянки суду надано не було. Отже, позивачем не було доведено належними доказами факт користування відповідачем земельною ділянкою площею 1002 кв.м, з огляду на відсутність доказів про місце розташування, опис меж, площі, координати поворотних точок меж та інше. Крім того, суд враховує те, що позивачем не було доведено те, що Кременчуцька міська рада Полтавської області є власником відповідних земельних ділянок і що саме їй, як представнику територіальної громади, було завдано шкоди. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати суд покладає на позивача. На підставі викладеного, відповідно до 263-265 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed