Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

26 серпня 2016 року [PERSON] звернулась до Марїнського районного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в якій просила стягнути на її користь з [PERSON] суму матеріальної шкоди у розмірі 15000 гривень та суму моральної шкоди у розмірі 10000 гривень. В обґрунтування зазначених позовних вимог позивач зазначає наступне. 11 червня 2016 року між нею та відповідачем виникла сварка, на підставі того, що відповідач розібрала частину її паркану, який знаходиться на межі між їх подвірями. Крім того, відповідач, влізши на дах її гаражу, руйнувала сам дах та стіну гаражу. З приводу дій відповідача позивач неодноразово зверталась до Марїнського ВП Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області, працівниками якого з відповідачем було проведено профілактичну роботу. На прохання позивача відновити паркан та зруйнований гараж відповідач відповіла категоричною відмовою. Позивач зазначає, що спір між сторонами про межі земельних йде вже протягом тривалого часу не зважаючи на те, що згідно [PERSON] узгодження меж земельної ділянки від 25 вересня 2006 року № 63 відповідач не заперечувала проти установлення меж суміжних землекористувачів. У поданому запереченні на позовну заяву відповідач позовні вимоги не визнала у повному обсязі, вважає, що позовні вимоги є незаконними та необґрунтованими, а позивач не має права на звернення до суду. Зазначає, що за її позовом рішенням Марїнського районного суду Донецької області від 13 грудня 2013 року визнано недійсним державні акти на право власності на земельну ділянку серії 1-ДН № 146293 від 14 червня 2000 року та № 1-ДН № 07116 від 05 березня 2002 року. Також, відповідач вказує, що рішенням Максимільянівської сільської ради Марїнського району їй надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості за адресою с. Максимільянівка, вул. 1-го Травня, 101. Ухвалою суду від 28.06.2016 року було відкрито провадження по справі та призначено попереднє судове засідання на 16 листопада 2016 року. Ухвалою суду від 16 липтопада 2016 року справу призначеного до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 27.02.2017 року на 10:00. 15.12.2017 року набрав чинності\~Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим\~ЦПК України\~викладено у новій редакції. [PERSON] з пп. 9 п. 1 Розділу\~XIII\~Перехідних положень ЦПК України\~в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою суду від 22.02.2018 року по справі призначено будівельну експертизу, а провадження по справі зупинено до проведення експертизи. Ухвалою суду від 28.07.2018 року провадження по справі було поновлено у зв'язку з надходженням до суду висновку експерта та призначено судове засідання на 02 жовтня 2018 року. Представник позивача у судовому позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечувала, у задоволенні позовних вимог просила відмовити у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] державного акту на право приватної власності на землю 1ДН № 097116 від 05 березня 2002 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1852 га. Землю передано для обслуговування жилого будинку. Як вбачається з державного акту на право приватної власності на землю 1ДН № 146293 від 14 червня 2000 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1639 га. Землю передано для обслуговування жилого будинку. [PERSON] узгодження меж земельної ділянки територія ділянки, межі якої узгоджуються, знаходиться за адресою вул. 1 Мая, 103, с. Максимільянівка, Максиммільянівської сільської ради. Площа ділянки на момент інвентаризації складає 0,1852 га. Суміжними землекористувачами земельної ділянки є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Максимільянівська сільська рада. Претензій по установленню меж суміжними землекористувачами не заявлено. Відповідно до рішення Марїнського районного суду Донецької області від 13 грудня 2013 року державний акт на право власності на земельну ділянку серії 1ДН № 146293 виданий 14 червня 2000 року та державний акт на право власності на земельну ділянку серії 1ДН № 097116 виданий 05 березня 2002 року визнано недійсними. Рішенням Максимільяівської сільської ради Марїнського району Донецької області від 23.05.2014 року за № VI/29-4 [PERSON] надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтованою площею 0,15га, розташованої за адресою с. Максимільянівка, вул. 1 Травня, № 101. Водночас, відповідачем відповідну документацію із землеустрою, на момент розгляду справи, розроблено не було. Як вбачається з відповіді Максимільянівської сільської ради Марїнського району Донецької області в архіві сільської ради відсутня технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) за адресою: с. Максимільянівка, вул. Травня, будинок № 101 та с. Максимільянівка, вул. 1 Травня, будинок № 103. [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом АВЕ № 329575, [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON]. Спадкове майно складається із жилого будинку жилої площі 28,1 кв. м. з надвірними побудовами: жила пристройка А-І, веранда а, крильцо ак, літня кухня Б, сарай б, сарай в, льох п, гараж Г, сарай г, сарай К, сарай В, сарай Ж, туалет Т, душ Д, паркан, ворота, колодязь К, що знаходиться в с. Максимільянівка Марїнського району Донецької області по вулиця 1 Мая, № 103 на землі Максимільянівської сільської ради. Відповідно до пояснень свідка [PERSON], наданих у судовому засіданні, відповідач запросила хлопців, які залізли на гараж позивача та знесли з нього кришу. З пояснень свідка також вбачається, що відповідач приставила драбину до гаражу та залізла по ній на дах гаражу та викидувала звідти шифер. Відповідно до пояснень свідка [PERSON], наданих у судовому засіданні, два чоловіки від відповідача розбирали гараж, доки не приїхав сільський голова. З пояснень свідка також вбачається, що відповідач дійсно залізла по драбині на дах гаражу та викидувала звідти шифер. З висновку експерта №978-982 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи вбачається, що вартість ремонту гаражу, розташованого за адресою: Донецька область, Марїнський район, с. Максимільянівка, вул. 1 Травня, 103, складає 4685 гривень з ПДВ. Огорожа між ділянками № 101 та 103 на момент огляду не існує та згідно технічного паспорту БТІ на 01.12.1999 року вона відсутня, тому встановити вартість її відновлення експерту не представляється можливим. Відповідно до положень ч. 1 ст. 102 ЦПК України висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Вирішуючи питання про наявність підстав для відшкодування відповідачем завданої шкоди позивачу, суд виходить з наступного. Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1-3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. [PERSON] ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Виходячи з положень ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 325 ЦК України суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Частиною 4 ст. 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності є непорушним. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Приписами ч. 1 ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2ст. 1166 ЦК України встановлено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як розяснено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.92 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Таким чином, з системного аналізу норм чинного цивільного законодавства України вбачається, що цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про доведеність вини [PERSON] у спричиненні пошкоджень майна, а саме гаражу, [PERSON]. Завдана матеріальна шкоду у сумі 4685 гривень підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача. Факт того, що відповідач розібрав частину паркану позивачем у судовому засіданні належними та допустимими доказами не підтверджено, у звязку з чим, суд, з огляду на положення ст. 81 ЦПК України, відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині у звязку з недоведеністю. [PERSON] ч. 1, 3, 4 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. За змістом ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У пунктах 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Виходячи із зазначених положень закону та обставин справи, характеру, глибини та тривалості душевних і емоційних страждань, які перенесла позивач, враховуючи принцип розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню і вважає, що сума у розмірі 1000 гривень покриває понесені позивачем моральні страждання. [PERSON] ч.\~1\~та 2\~ст.\~133\~ЦПК України\~судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~повязаних з\~розглядом справи.\~До витрат,\~повязаних з\~розглядом справи,\~належать витрати,\~зокрема, повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з квитанції про сплату судового збору, розмір судового збору, сплаченого позивачем складає 552,60 гривні. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 5685 гривень х 100% : 25000 гривень ціни позову = 22,74%), тобто 22,74% від ціни позову (22,74% х 552,60 гривень : 100% = 125,66 гривень), що складає 125,66 гривень. [PERSON] ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у разі часткового задоволення позову. Як вбачається з квитанції про сплату позивачем витрат на проведення експертищзи, розмір витрат на проведення експертизни складає 4461,60 гривні. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за проведення експертизи, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 5685 гривень х 100% : 25000 гривень ціни позову = 22,74%), тобто 22,74% від ціни позову (22,74% х 4461,60 гривень : 100% = 1014,56 гривень), що складає 1014,56 гривень. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 22, 23, 316, 319, 321, 325, 1166, 1167 ЦК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: partial