Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

27 серпня 2021 року позивач [PERSON] , в інтересах якого діє представник- адовкат Повалій О.В., звернувся до суду з позовом до відповідача АТ «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - Відповідач, АТ «КЗРК») про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я в сумі 120 000 гривень. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що з 08.06.1995 по 21.08.2018 працював на підприємстві АТ «КЗРК» шахті «Родіна» на посаді машиніста бурової установки. Згідно довідки МСЕК від 28.07.2020 при первинному огляді йому встановлено 20% втрати професійної працездатності по хронічному обструктивному захворюванню легень строком до 01.08.2021. В подальшому при повторному переогляді, висновком МСЕК від 03.08.2021 повторно визначено 20% втрати професійної працездатності по хронічному обструктивному захворюванню легень строком до 01 серпня 2023 року. Зазначає, що внаслідок встановленого позивачу професійного захворювань, йому завдано моральну шкоду, оскільки порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. У зв`язку з втратою працездатності позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни у його житті є значними та незворотними. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 серпня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 10 вересня 2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позивач протягом усього часу роботи на підприємстві відповідача забезпечувався індивідуальними засобами захисту, відповідач створював безпечні умови праці на підприємстві. При цьому позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я. Вказав, що позивачем не доведено заподіяння йому моральної шкоди, а надані докази вказують лише на втрату працездатності позивачем. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з 08.06.1995 по 21.08.2018 року перебував у трудових відносинах з відповідачем та працював на посаді підземного машиніста бурової установки шахти «Родіна», і був звільнений з підприємства 21 серпня 2018 року за власним бажанням, в зв`язку з виходом на пенсію за віком, згідно ст. 38 КЗпП України, що підтверджується матеріалами справи, та не заперечувалось сторонами (а.с.9-11). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 08 квітня 2020 року, встановлено наявність у [PERSON] професійного захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. ЛН-другого ступеня, із зазначенням його причин - концентрація пилу переважно фіброгенної дії. Відповідно до пункту 20 вказаного Акту зазначено, що враховуючи роботу [PERSON] впродовж 23 років 02 місяців в шкідливих умовах, та неодноразову зміну керівництва, визначити конкретних посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, неможливо (а.с. 12-13). Внаслідок зазначеного вище хронічного професійного захворювання, Позивач 28 липня 2020 року пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 20% по хронічному обструктивному захворюванню легень, без визначення групи інвалідності, з 20 липня 2020 року до 01 серпня 2021 року з переоглядом 01 липня 2021 року. Визначено потреби у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення. Вказані обставини підтверджуються копіює довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12ААА №079183 від 28.07.2020 (а.с.14). Згідно довідки МСЕК від 03 серпня 2021 року [PERSON] при повторному переогляді визначено ступінь втрати професійної працездатності - 20% по хронічному обструктивному захворюванню легень, без визначення групи інвалідності, з 01 серпня 2021 року до 01 серпня 2023 року, з переоглядом 01 липня 2023 року. Визначено потреби у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення. Вказані обставини підтверджуються копіює довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12ААА №059919 від 03.08.2021 (а.с.15). Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворюванням та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 20% первинно з 20 липня 2020 року, та повторно у розмірі 20% з 01 серпня 2021 року до 01 серпня 2023 року, без встановлення групи інвалідності, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися умови життя. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд враховує період роботи позивача на підприємстві відповідача протягом 23 роки 02 місяці в шкідливих умовах, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що позивачу первинно та повторно встановлено 20% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням до 01 серпня 2023 року без визначення групи інвалідності, і, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 120 000 гривень, задовольнивши повністю позовні вимоги. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 1200 гривень.

Outcome: approved