Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

27 квітня 2017 року до Корольовського районного суду м. Житомира звернулась із вказаним позовом [PERSON], в якому просить стягнути з Державного підприємства «Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій» на її користь середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 травня 2016 року у розмірі 32\~562,67 грн. У позові позивач посилаючись на те, що 10 грудня 2015 року при її звільненні [PERSON] підприємство\~«Житомирський державний\~центр науково-технічної\~інформації та\~інновацій»не\~виплатило всі\~суми,\~що належать\~їй від\~підприємства і 15 грудня 2015 року вона звернулась до суду із відповідним позовом. 12 травня 2016 року Корольовський районний суд м. Житомира у справі № 296/13187/15-ц 2/296/611/16 ухвалив рішення, яке набрало законної сили і яким вирішено стягнути з Державного підприємства «Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновації» на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 11\~027,66 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 7\~290,15 грн. Вказане рішення відповідач не виконує і всі суми,\~що належать\~їй від\~підприємства не\~виплатило.\~ Ухвалою судді від 7 травня 2018 року позовну заяву [PERSON] було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. У судове засідання позивач не зявилась, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги вона підтримує повністю і не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін і на підставі ч.1\~ст.280 ЦПК України\~ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON], 20.05.1951 р. н., яка працювала на посаді завідуючого відділом довідково-інформаційного обслуговування Державного підприємства «Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій», наказом № 47/265-К від 10 грудня 2015 року була звільнена із займаної посади, на підставі п.1 ч.40 КЗпП України, у звязку із скороченням штату підприємства (а. с. 20-23). При звільненні позивача [PERSON] підприємство\~«Житомирський державний\~центр науково-технічної\~інформації та\~інновацій»не виплатило всі суми, що належать їй від підприємства, у звязку з чим підприємство заборгувало їй грошові кошти у сумі 11\~027,66 грн. (заробітна плата, компенсація за не використану відпустку, вихідна допомога). 12 травня 2018 року Корольовьским районним судом м. Житомира у справі за позовом № 296/13187/15-ц 2/296/611/16 було ухвалено рішення, що набрало законної сили і яким вирішено стягнути з Державного підприємства «Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновації» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 11\~027,66 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 7\~290,15 грн. Вказане рішення відповідач не виконує і всі суми,\~що належать\~їй від\~підприємства не\~виплатило.\~ Згідно із ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч.1 ст.117 Кодексу законів про працю України\~(далі\~КЗпП України)\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч.1 ст.117\~КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеною у постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912цс16. Встановивши вину відповідача в невиплаті належних позивачеві при звільненні грошових сум, а також те, що виплата вказаних грошових сум не була здійснена під час примусового виконання судового рішення, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON]. Визначаючи розмір середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку, суд приймає наданий позивачем розрахунок. Крім того, згідно\~ст.141\~ЦПК України з відповідача підлягає стягненню\~в дохід державного бюджету України судовий збір.

Outcome: approved