Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~27.08.2018 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до КП «Волинський\~обласний санаторій\~матері і\~дитини «Турія»\~про стягнення\~грошових коштів\~невиплачених при\~звільненні та\~стягнення моральної\~шкоди. Заявлені вимоги позивачка обґрунтовує тим, що у період з 08.01.1990 року по 30.11.2016 року вона знаходилась у трудових відносинах з КП «Волинський обласний санаторій матері і дитини «Турія» працюючи на посаді бухгалтера (головного бухгалтера) санаторію. Під час її перебування у трудових відносинах із відповідачем їй була нарахована, але не виплачена заробітна плата в сумі 24538,13 гривень. Згідно наказу №75 від 30.11.2016 року вона була звільнена із посади 30.11.2016 року за угодою сторін, окрім цього, зазначеним наказом було передбачено виплату компенсації за 166 календарних днів невикористаної відпустки. Позивачка вказує, що згідно діючого законодавства остаточний розрахунок при звільненні працівника проводиться в день його звільнення з обовязковим попереднім письмовим повідомленням працівника про розмір нарахованих сум, однак, відповідачем в день звільнення не було повідомлено її про нараховані суми та не здійснено виплату належних їй коштів. Вказує, що у звязку із звільненням було нараховано їй до виплати 24538,13 гривень заробітної плати та компенсацію за 166 днів невикористаної відпустки. Окрім цього, у звязку із тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні та враховуючи, що з моменту звільнення і часу звернення до суду пройшло 448 робочих днів, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки в розрахунку, який складає 360756,48 гривень. Також позивачка вказує, що внаслідок протиправних дій відповідача їй було завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в 10000 гривень, і яка полягає у душевних стражданнях, оскільки вона була також змушена докладати додаткові зусилля для організації свого життя та пошуку додаткових джерел для існування. За вказаних обставин [PERSON] звернулась до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 24538,13 гривень, середній заробіток за весь період затримки розрахунку в сумі 360756,48 гривень, моральну шкоду в сумі 10000 гривень та судові витрати у справі. Ухвалою судді від 31 серпня 2018 року було прийнято позовну заяву до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження і відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 01.10.2018 року. Одночасно, відповідачу було надано строк для подачі відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 01.10.2018 року судове засідання було відкладено у зв»язку із неявкою відповідача та повторно призначено на 31.10.2018 року. \~ \~ \~ \~04.10.2018 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву. \~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання 31.10.2018 року не з»явились, кожен зокрема, подали до суду письмові заяви в яких просять справу розглядати у їх відсутності, заявлений позов підтримуть повністю з підстав викладених у позовній заяві та просять його задовольнити повністю. \~ \~ \~ \~ Представник відповідача - КП «Волинський обласний санаторій матері і дитини «Турія» у судове засідання 31.10.2018 року не з»явився, вказавши у відзиві на позовну заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає частково, а саме, не заперечує проти стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку в сумі 24538,13 гривень, в решті позову просить відмовити. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено ст.ст.\~94,\~115 КЗпП України\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1\~ст. 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ч.1\~ст.117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 25\~постанови № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої\~ст.117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. У ході судового розгляду справи судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що з 08.01.1990 року по 30.11.2016 року [PERSON] знаходилась у трудових відносинах з КП «Волинський обласний санаторій матері і дитини «Турія» працюючи на посаді бухгалтера (головного бухгалтера) санаторію, - що підтверджується записами у трудовій книжці серії БТ-ІІ №3095712 від 20.07.1987 року. 30 листопада 2016 року [PERSON] було звільнено з посади головного бухгалтера за угодою сторін згідно п.1 ст.36\~КЗпП України з виплатою компенсації за 166 календарних днів невикористаної відпустки, - що підтверджується наказом №75 від 30.11.2016 року «Про звільнення». \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~При звільненні [PERSON] з посади, у день звільнення не було проведено всіх виплат по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 24538,13 гривень, що стверджується довідкою №05 виданою 20.08.2018 року Волинським обласним санаторієм матері і дитини «Турія» з якої убачається, що така заборгованість існує і на даний час. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої\~статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З дня звільнення [PERSON] з посади до дня звернення до суду минуло 448 робочих днів. Як зазначив позивач, його середньомісячна заробітна плата за два календарні місяці становить 17715,83 гривень, що підтверджено і довідкою №07 від 20.08.2018 року виданою Волинським обласним санаторієм матері і дитини «Турія», а отже середньоденний заробіток за один день становить 805,26 гривень. Заборгованість по заробітні платі [PERSON] не було виплачено по день звернення до суду, тобто з моменту звільнення позивача 30.11.2016 року по день звернення до суду минуло 448 днів. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем було порушено строки виплати усіх сум на день звільнення [PERSON]В, а тому вимога про виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку підлягає до задоволення повністю в розмірі 360756,48 гривень. Будь-яких доказів на спростування вказаних обставин відповідач не подав, в той час як позивач довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. \~ \~ \~ \~ Разом із тим, вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, яку позивачка просить стягнути із відповідача суд виходить із наступного. Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно ст.237-1\~КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В обґрунтування вимог завданої моральної шкоди позивач зазначив, що протиправними діями відповідача їй завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, внаслідок неотримання належних виплат при звільненні вона була змушена витрачати додаткові зусилля для організації свого життя, пошуку джерел для існування. Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує характер та обєм фізичних, душевних, психічних страждань, враховує вказані позивачем та встановлені судом обставини характеру спричиненої моральної шкоди позивачу, матеріальне становище відповідача, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлений позивачем до стягнення розмір такої шкоди в сумі 10000 гривень підлягає до часткового задоволення, і з відповідача слід стягнути на користь позивача моральну шкоду в розмірі 500 гривень. Крім цього, згідно ст.137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Заявлені стороною позивача до стягнення з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 5000 гривень, які були сплачені позивачем згідно квитанції №2 від 23.08.2018 року підлягають до задоволення, оскільки позивачем надано докази, передбачені ч.ч.2,3 ст.137 ЦПК України для підтвердження і обґрунтування таких судових витрат, а саме, договір №17/18 про надання правничих (адвокатських) послуг від 21.08.2018 року та акт №1 приймання передачі наданих правничих послуг від 23.08.2018 року до вказаного договору №17/18 з детальним описом робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~На підставі наведеного та

Outcome: partial