Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

27.01.2014 року позивач звернувся до суду з позовом де зазначає, що 13.02.1997 року його матір [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS]. За життя [PERSON] не зареєструвала договір купівлі-продажу у встановленому законом порядку та [INFO] померла. Після смерті матері відкрилася спадщина, яка складається із вказаної квартири. Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом померлої. У встановлений законодавством строк позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте постановою державного нотаріуса № 167 від 17.01.2014 року у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у зв'язку з тим, що [PERSON] договір купівлі-продажу не зареєструвала в органах державної реєстрації. Позивач просив визнати за ним право власності на вказану квартиру. Позивач до судового засідання не прибув, належним чином про день та місце розгляду справи повідомлений, надав заяву з проханням розглянути справу у його відсутності за участю його представника. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву з проханням розглянути справу у його відсутність та постановити рішення у відповідності з діючим законодавством України. Заслухавши представника позивача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. На підставі положень ст. 226 Цивільного кодексу Української РСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Як передбачено ст. 227 Цивільного кодексу Української РСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові нерухомого майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 13.02.1997 року, [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS]. Договір посвідчений державним нотаріусом Третьої донецької державної нотаріальної контори 13.02.1997 року та зареєстрований в реєстрі під № 3-335 (а.с. 8). Згідно відомостей КП БТІ м. Донецька станом на 31.12.201 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності виданого Представництвом фонду держмайна України у м. Донецьку №346 від 31.01.1997 року (а.с. 10). З наданої копії свідоцтва про народження вбачається, що [PERSON] - позивач по справі - народився [INFO], батьками у свідоцтві якого записані [PERSON], [PERSON] (а.с. 5). Згідно копії свідоцтва шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу Калінінським відділом РАЦС м. Донецька 29.11.1991 року зроблений запис № 612 (а.с.6). [INFO] померла [PERSON], про що 07 листопада 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Пролетарського районного управління юстиції у м. Донецьку зроблено відповідний актовий запис № 556 (а.с. 7). Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається із квартири [ADDRESS]. Постановою державного нотаріуса Третьої донецької державної нотаріальної контори від 17.01.2014 року у видачі свідоцтва на право власності позивачу було відмовлено, оскільки не було надано правовстановлюючий документ щодо належності майна з відміткою про відповідну реєстрацію в органах державної реєстрації (а.с. 11). За такими обставинами суд вважає можливим задовольнити позов у повному обсязі та визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS], яка складається з однієї кімнати житловою площею 16,10 кв.м, а загальною площею 30,90 кв.м, після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 226-227 Цивільного кодексу Української РСР, ст.ст. 316-317, 1261 ЦК України,

Outcome: approved