Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

27.03.2014 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовано тим, що на підставі ордеру виданого за рішенням виконкому Печерської Ради депутатів трудящих м. Києва від 04.02.1976 року [ADDRESS] була передана покійному чоловіку позивачки [PERSON] на сім'ю з трьох осіб, а саме на покійного чоловіка позивачки, на саму позивачу та на її сина [PERSON]. Перебуваючи у шлюбі з [PERSON] позивачка народила другого сина [PERSON], який також був зареєстрований на спірній житловій площі. У зв'язку зі смертю [PERSON] був знятий з реєстрації у спірній квартирі і на даний час у квартирі зареєстровані позивачка та два її сини: [PERSON] - відповідач у справі, [PERSON] - третя особа. При цьому, за твердженням позивачки, фактично в квартирі проживає вона та третя особа, а відповідач створивши свою власну родину не проживає у спірній квартирі з 1995 року добровільно покинувши своє місце реєстрації. Позивачка зазначає, що з 1995 року по теперішній час відповідач не проживає у спірній квартирі, не користується нею, не виконує зі свого боку обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення, квартирою не цікавиться, тобто перестав відноситись до спірного житлового приміщення як до свого постійного місця проживання та без поважних причин перестав користуватись вказаним житлом. Позивачка стверджує, що ніякого майна, яке належить відповідачу та його особистих речей в квартирі немає, а у зв'язку із тим, що відповідач добровільно не знявся з реєстрації вона вимушена на протязі тривалого часу нести додаткові витрати по сплаті комунальних платежів. За наведених обставин із посиланням на положення ст.ст. 71, 72 ЖК Української РСР позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. До початку судового розгляду позивачка звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. На адресу зареєстрованого місця проживання відповідача судом було направлено судову повістку про виклик до суду, однак поштове відправлення повернулось з відміткою про закінчення терміну зберігання. Враховуючи положення ч. 5 ст. 74 ЦПК України, за наведених вище обставин, суд визнає повідомлення відповідачки про час та місце розгляду справи належним. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Згідно наявної в матеріалах справи копії ордера №Г273731 від 06.02.1976 року виданого на підставі рішення Печерської Ради депутатів трудящих м. Києва від 04.02.1976 року [ADDRESS] була передана [PERSON] на сім'ю з трьох осіб, а саме на самого [PERSON], позивачу та [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно довідки форми 3 від 26.02.2014 року, позивачка прописана та мешкає в [ADDRESS]. Вказана квартира не приватизована, власником особового рахунку є [PERSON], який помер. Будинок знаходиться на балансі ЖРЕО 411. Разом з позивачем у зазначеній квартирі з 1979 року зареєстрований [PERSON] та з 1992 року [PERSON] (а.с. 8). За змістом актів від 12.03.2014 року, 02.01.2014 року та від 04.09.2013 року посвідчених начальником ЖРЕО 411, [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 1995 року і до теперішнього часу (а.с. 12-14). Відповідно до ст. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Як вбачається з позовної заяви та зібраних по справі доказів, відповідач не проживає в квартирі з 1995 року. Незважаючи на те, що відповідач не проживає в квартирі, він з реєстраційного обліку не знімається, не приймає участі в утриманні квартири та не сплачує комунальні послуги, тому суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved