overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

27 серпня 2015 року позивач звернувся до відповідача про розірвання шлюбу. Вони зареєстрували шлюб 01 вересня 2010 року у виконкомі Іванопільської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, актовий запис № 12, також зазначив, що брачно-сімейні відносини припинили через непорозуміння, через те що відповідач зраджував позивачці, небажання мешкати однією сім'єю. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], дитина мешкає з позивачкою. Позивачка вважає, що сім'ю зберегти неможливо, в позовній заяві просила шлюб між нею та відповідачем розірвати. Позивач [PERSON] не з'явилася в судове засідання, надала до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] не з'явився в судове засідання, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав в повному обсязі. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 01 вересня 2010 року сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 12, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим виконкомом Іванопільської сільської ради Костянтинівського району Донецької області (а.с.8 ). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області (а.с.6) Сторони мешкають окремо, брачно-сімейні відносини припинили через непорозуміння , через те що відповідач зраджував позивачці, небажання мешкати однією сім'єю. Сторони до примирення не прийшли, з 2012 року мешкають окремо, поновлювати сімейні відносини не мають наміру. Вказані обставини мають істотне значення, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх неповнолітніх дітей. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

27 серпня 2015 року позивач звернувся до відповідача про розірвання шлюбу. Вони зареєстрували шлюб 13 листопада 1999 року у відділі реєстрації актів громадського стану м.Костянтинівки Донецької області, актовий запис № 471, також зазначив, що брачно-сімейні відносини припинили через непорозуміння, постійні поїздки відповідача на заробітки, припинили спільне проживання з 2005 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], дитина мешкає з позивачкою. Позивач вважає, що сімю зберегти неможливо, в позовній заяві просила шлюб між нею та відповідачем розірвати. Позивачка [PERSON] зявилася в судове засідання, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] не зявився в судове засідання, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав в повному обсязі. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 13 листопада 1999 року сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 471, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-НО № 079639, виданим відділом реєстрації актів громадського стану м.Костянтинівки Донецької області (а.с.3 ). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-НО № 334672 виданим Костянтинівським міським відділом реєстрації актів громадського стану Донецького обласного управління юстиції (а.с.4) Сторони мешкають окремо, брачно-сімейні відносини припинили через постійні поїздки відповідача на заробітки. Сторони до примирення не прийшли, з 2005 року мешкають окремо, поновлювати сімейні відносини не мають наміру. Вказані обставини мають істотне значення, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх неповнолітніх дітей. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

27 серпня 2015 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача, зазначивши, що 10.04.2015 року під час технічної перевірки стану електричних приладів обліку і електроустановок представниками ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» за адресою проживання відповідача зафіксовано порушення Правил користування електричною енергією у вигляді самовільного підключення до електромережі повз прибору обліку прихованим способом. За результатами перевірки був складений акт Н № 102\~076 про порушення Правил користування електричною енергією у відношенні [PERSON] Відповідно до п. 53 Правил на підставі акту відповідачеві здійснено нарахування збитку внаслідок порушення споживачем Правил у розмірі 12983, 41 грн. Зазначену суму позивач просив стягнути з відповідача, а також судові витрати у справі. Представник позивача в судове засідання не з*явився, направив до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, проти прийняття заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з*явився, про розгляд справи повідомлена належним чином ( а.с. 19). За згодою відповідача, суд відповідно до статей 224-226 ЦПК України розглядає справу на підставі наявних доказів, заочно. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] мешкає за адресою : [ADDRESS] та є споживачем послуг електроенергії ( а.с.6). Відповідно до акту Н № 102\~076 від 10.04.2015 року [PERSON] допустила порушення Правил користування електричною енергією у вигляді самовільного підключення до електромережі повз прибору обліку прихованим способом, в результаті чого електрична енергія споживалася, але не враховувалася, про що свідчить копія акту (а.с.7). Згідно ст.ст.26, 27 Закону України Про електроенергетику споживач електроенергії повинен додержуватися умов нормативно - технічної документації й угоди про надання електроенергії, а також несе цивільну відповідальність за порушення використання обєктів електроенергетики й споживання електроенергії без приладів обліку. Судом встановлено, що в результаті порушення правил користування електроенергію споживачем [PERSON] позивачеві завдано збиток в розмірі. 12983, 41 грн, , що підтверджується розрахунком на а.с.4. Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З огляду на це, суд вважає доведеним обставину безоблікового споживання електроенергії відповідачем [PERSON], оскільки ця обставина підтверджується актом, підписаним як представниками «ДТЕК Дніпрообленерго» , так і відповідачем. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача збиток заподіяний енергопостачальнику внаслідок порушення правил користування електроенергією в розмірі 12983,41 грн. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у розмірі 243, 60грн.; на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі- 243, 60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

27 серпня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, в якому вказував, що 21 жовтня 1995 року між ним та відповідачкою був зареєстрований шлюб. Останнім часом сімейне життя між ними припинено через різність у характерах, відсутність взаємопорозуміння. Тому просив їх шлюб розірвати офіційно в судовому порядку. В судове засідання сторони не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, обоє надали суду заяви з проханням розглядати справу без їх участі, при цьому відповідачка в своїй заяві позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Суд, дослідивши докази в справі, дійшов до наступного висновку. 21 жовтня 1995 року Пересадівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області між сторонами був зареєстрований шлюб, про що був зроблений актовий запис під № 26. Після реєстрації шлюбу прізвище відповідачки було змінено з Курган на [PERSON]. Від цього шлюбу сторони мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO]. Проте шлюб між ними не склався, між подружжям виникли непорозуміння, які були викликані їх різними характерами та поглядами на життя, що потягло скандали, сварки, вони втратили взаємоповагу один до одного, фактично припинили шлюбно-сімейні відносини. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що має істотне значення. За встановлених під час судового засідання обставин суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам їх дітей , що має істотне значення і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

27 серпня 2015 року позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання права власності на ? частку квартири та усунення перешкод у користуванні та просить визнати за ним право власності на ? частки квартири [ADDRESS] та зобовязати [PERSON] не перешкоджати користуватися ? частки квартири [ADDRESS]. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 06.11.2015 року позовну заяву [PERSON] задоволено частково, визнано за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. В решті позовних вимог відмовлено. У судове засідання сторони не з»явилися, повідомлялися у встановленому законом порядку, від [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. Згідно частини 2 статті 197 цього Кодексу справа розглянута без застосування технічної фіксації. Відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» на час подання позову до суду, за подання позовної заяви майнового характеру необхідно оплатити судовий збір на користь держави в розмірі 1% ціни позову, але не менше ніж 243 грн. 60 коп. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір за вимогу майнового характеру в розмірі 1662 грн. 14 коп. та вимогу немайнового характеру в розмірі 243 грн. 60 коп. Враховуючи вище викладене, судовий збір підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача в розмірі 1662 грн. 14 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

27 серпня 2015 року позивач звернулась до Володарського районного суду Київської області з названим позовом, в якому вказала, що [INFO] року помер її брат, [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до якої входить земельна ділянка площею 2,912 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Завадівської сільської ради Володарського району Київської області та 1/3 частина житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Позивач просить суд визначити їй додатковий строк в один місяць для подання заяви про прийняття спадщини після померлого [PERSON], який помер [INFO] року. Позивач подала до суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила суд розглядати справу без її участі. Представник відповідача подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає повністю, проти задоволення позову не заперечує та просив суд розглядати справу без його участі. Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. По справі встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], підтвердженням чого є свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.4). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до якої входить земельна ділянка площею 2,912 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Завадівської сільської ради Володарського району Київської області та 1/3 частина житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON], [INFO] є сестрою померлого [PERSON], що стверджено письмовими доказами (а.с.5-7), тож є спадкоємцем другої черги. У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Ст. 1222 ч.1 ЦК України визначає спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Ст. 1261 ЦК України вказує, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно ст. 1268 ч. 1 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст. 1270 ЦК України, строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Враховуючи вищевикладене, строк для прийняття спадщини закінчився. Позивач в шестимісячний строк для прийняття спадщини, який встановлено в ст. 1270 ЦК України, не звернулась до нотаріуса у зв'язку з хворобою доньки. Суд вважає це поважною причиною пропуску встановленого законом строку, тому позивачу слід визначити додатковий строк для подання заяви для прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

27 серпня 2015 року позивач звернулась до Володарського районного суду Київської області з названим позовом в якому вказала, що вона з відповідачем мають дочку - [PERSON], [INFO]. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини та не бере участі у її вихованні, не цікавиться її життям. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 30% з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. У відкритому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Відповідач у відкритому судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, та надав заперечення та просив суд стягнути з нього аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. По справі встановлено, що сторони мають дочку - [PERSON], [INFO], що стверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.7). Позивач вказала, що відповідач [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання дитини та не бере участі у її вихованні, не цікавиться її життям, чим [PERSON] ухиляється від своїх обов'язків по утриманню та вихованню дочки [PERSON]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення від цього обов'язку кошти на утримання дитини стягуються в судовому порядку. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначені розміру аліментів суд враховує, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Ст. 183 Сімейного Кодексу України вказує, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

27 серпня 2015 року позивач звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 09 листопада 2013 року перебуває із відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки не склалися через несхожість характерів та різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння. З липня 2015 року сімейні стосунки припинено, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Примирення не можливе, шлюб носить формальний характер. На підставі викладеного позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем (а.с.3). Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позові та просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Пояснила, що вона вже мешкає з іншим чоловіком. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та просив задовольнити. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 09 листопада 2013 року позивач [PERSON] (до шлюбу Доняк) та відповідач [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюбу серії І-КИ № 259860 від 09.11.2013 року, актовий запис 368 (а.с.4). В шлюбі у позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] народилася дитина: син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ № 488254 від 16 квітня 2014 року, актовий запис 210 (а.с.5). В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки судом було встановлено і підтверджено факт розірвання шлюбних стосунків між сторонами, враховуючи взаємне небажання позивача і відповідача зберігати родину, те, що реєстрація шлюбу носить формальний характер, а подальше спільне життя подружжя суперечить їх інтересам, що має істотне значення, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню вимогу позивача про розірвання шлюбу із відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

27 серпня 2015 року позивач звернулася до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи вимоги тим, що вони уклали шлюб 17.02.2007 року, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис №72, від цього шлюбу вони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], який проживає з нею. З відповідачем шлюбні стосунки не підтримує з осені 2014 року, спільного господарства не ведуть, тому просить суд розірвати шлюб, оскільки він існує тільки формально. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак до суду надала заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити, справу розглянути у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак до суду надав заяву, в якій позовні вимоги визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про укладення шлюбу, 17.02.2007 року між [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу Шелюг) відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис №72, зареєстровано шлюб. Від цього шлюбу вони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що підстави, на які посилаються позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, збереження сімї не можливо, оскільки на протязі довгого часу шлюб існує лише формально, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

27 серпня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: вулиця Седнівська, буд. 19, м. Чернігів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач зареєстрований у спірному будинку з 1991 року, але з 1995 року в будинку він не проживає, комунальні послуги не сплачує, особистих речей в будинку не має. У судовому засіданні позивач позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач до суду також не зявився, про час і місце розгляду справи оповіщений у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив, у звязку з чим за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 31.01.2003, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар ? частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в м. Чернігові по вул. Седнєвській, будинок № 19 (а.с. 5). Як убачається з копії домової книги, в будинку № 19 по вул. Седнівськав м. Чернігові зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 6-8). Головою вуличного комітету № 12 у присутності свідків встановлено, що в будинку № 19 по вул. Седнівська в м. Чернігові зареєстрований, але не проживає 1995 року і по теперішній час [PERSON], [INFO], що підтверджується актами № 5, № 9 та № 10 від 09.08.2010, 12.08.2012 та 25.08.2015 відповідно (а.с. 10,11, 12). Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено право власника володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як вбачається з положень ст. ст. 383, 391 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач у спірному будинку не проживає без поважних причин більше одного року, що підтверджується матеріалами справи та показаннями допитаних у судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON], а тому є всі підстави для визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. У звязку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 243 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: approved