Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

27 лютого 2020 року [PERSON] звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовом до [PERSON] , який діє в інтересах малолітньої [PERSON] , про визнання малолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона на підставі договору купівлі-продажу від 30 вересня 1992 року є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки про склад сім`ї у даній квартирі наразі зареєстровані позивачка та її малолітня онука [PERSON] .. Рішенням суду від 23 грудня 2019 року батьків неповнолітньої [PERSON] було визнано такими, що втратили право користування житлом за вищевказаною адресою, оскільки закінчений строк дії договору оренди житла та вказані особи виселилися, однак не знялися з реєстрації. Дитина [PERSON] виїхала з вказаного житла разом зі своїми батьками, однак відповідач не зняв дитину з реєстрації. Оскільки батьки дитини не проживають за адресою: [ADDRESS] , втратили право на користування квартирою у зв`язку із закінченням строку дії договору позички, а також внаслідок їх разом із дитиною тривалої відсутності понад три роки, батько дитини не бажає самостійно вирішити питання про зняття дитини з реєстрації в спірній квартирі, що спричиняє перешкоди позивачці у здійсненні права розпорядження своїм майном, позивачка просить визнати малолітню дитину [PERSON] такою, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позов задовольнити. Представник позивачки [PERSON] , який діє на підставі договору про надання правової допомоги № 21/08-1-АЮ від 21 серпня 2019 року, ордеру ХВ № 000037 та свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю серії СН №000447 від 23 червня 2016 року виданого на підставі рішення Ради адвокатів Сумської області, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Відповідач [PERSON] , який діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] , будучи повідомленим у встановленому законом порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи, не з`явився у судове засідання, суду подав заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, позов визнав у повному обсязі. Представник органу опіки та піклування Слов`янської міської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, надав на виконання обов`язку, визначеного СК України, висновок щодо вирішення спору. В ході розгляду справи судом було розв`язано заяви та клопотання сторін та прийнято процесуальні рішення. Ухвалою суду від 23 березня 2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 06 травня 2020 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 25 травня 2020 року прийнято рішення про розгляд справи у заочному порядку. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступні обставини та відповідні ним докази. Згідно із договором купівлі-продажу квартири від 30 вересня 1992 року, посвідченого державним нотаріусом Семейко С. І. Першої слов`янської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 1-1-5296, [PERSON] належить на праві власності жила квартира [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до довідки про склад сім`ї виданої об`єднання співвласників «Роза-Центр» № 13 від 04 лютого 2020 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO], онука - [PERSON] , 1913 року народження (а.с. 8). Згідно із договором позички приміщення від 29 березня 2011 року, завіреного ОС «Роза-Центр» між позивачкою та [PERSON] , [PERSON] укладений договір про безоплатне строкове користування житловим приміщенням строком до 28 лютого 2014 року (а.с.10). Згідно із додатковим договором № 1 від 17 вересня 2013 року до договору позички приміщення від 26 березня 2011 року п.1.1 було викладено у такі редакції: «За цим Договором Позичкодавець передає Користувачу та його дружині [PERSON] у безоплатне користування на строк, що обумовлений цим договором, квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS] , який користувач зобов`язується повернути Позичкодавцеві після закінчення строку, встановленого цим Договором.» (а.с. 11). Згідно із копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] актовий запис № 1009 виданого ВДРАЦС по місту Слов`янську реєстраційної служби Слов`янського МУЮ у Донецькій області [PERSON] народилася [INFO] , її батьками записані [PERSON] та [PERSON] .. Згідно із актом про фактичне проживання, складеним 12 липня 2019 року керівником комітету мікрорайону «Центр-1» м. Слов`янська та в присутності сусідів, підтверджено факт відсутності та не проживання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] з 2014 року по теперішній час (а.с. 9). Відповідно до рішення Слов`янського міського суду Донецької області від 23 грудня 2019 року [PERSON] та [PERSON] визнано такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] (а.с. 15). Відповідно до даних відділу з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб, неповнолітня [PERSON] зареєстрована в квартирі [ADDRESS] . Згідно із висновком органу опіки та піклування Слов`янської міської ради № 29/03-874 від 21 квітня 2020 року, визнання малолітньої [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] . Суд виходить з вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 827 ЦК України, за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними. До договору позички застосовуються положення глави 58 ЦК України. За змістом ст. 763(глава 58 ЦК), договір найму укладається на строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 764(глава 58ЦК), якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Згідно із ч.3 ст. 828 ЦК України, договір позички будівлі, іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у формі, яка визначена відповідно до статті 793 ЦК України. За змістом ст. 793 ЦК України, договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню. За приписами ч.1 ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Зняття з реєстрації місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України, а також встановлених в судовому засіданні обставин та відповідних ним доказів дозволяє дійти таких висновків. Як видно із представленого акту про фактичне проживання, і наведена обставина не спростована будь-якими іншими доказами, станом на день закінчення дії договору позички [PERSON] разом із дружиною [PERSON] та дочкою [PERSON] на виконання вимоги п.1.1 договору та додаткового договору, повернули позичкодавцеві квартиру [ADDRESS] та виселилися з квартири. За змістом договору, додатково між сторонами обов`язок зняття з реєстрації після закінчення строку договору не обумовлювався, однак наведений обов`язок покладається відповідно до ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Аналіз вищенаведених норм чинного законодавства та умов договору, досліджених в судовому засіданні, дозволяє дійти висновку, що наявність лише реєстрації місця проживання сама по собі без фактичного цільового використання житла не тягне за собою встановлення обставин, за якими можливо було дійти висновку, що дія договору була поновлена відповідно до вимог ст. 764 ЦК України. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що строк дії договору позички був припинений 28 лютого 2014 року, наймач із родиною згідно із вимогами договору припинили користування житловим приміщенням та виселилися з нього, передавши його позивачці, однак вимог чинного законодавства щодо зняття з реєстрації доньки не здійснили. Крім цього рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23 грудня 2019 року [PERSON] та [PERSON] визнано такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивачка позбавлена можливості самостійно здійснити зняття з реєстрації малолітньої [PERSON] .. Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. За приписами ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Суд виходить з того, що діти за своїм віком не можуть залишатися за місцем проживання окремо від батьків, що в такому разі буде суперечити наведеним вище вимогам ст. 29 ЦК України. Права малолітніх осіб, на користування житловим приміщенням є також похідним від права їх батьків на яких відповідно до норм чинного сімейного законодавства покладається обов`язок щодо утримання, піклування та створення належних умов існування малолітньої дитини. При цьому, суд зазначає, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] добровільно із своєю родиною, у тому числі із малолітньою дитиною виконав умови договору позички щодо повернення житла позивачці, однак не здійснив дій по зняттю з реєстрації своєї дитини. За таких обставин, судом не приймається висновок органу опіки та піклування щодо неможливості визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі, що належить її бабусі. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК), зокрема від вирішення вимог про позбавлення права користування жилим приміщенням. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , підлягають задоволенню. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого. За приписами п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі - 840,80 грн. (а.с. 3). На підставі наведеного,

Outcome: approved