Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

28.11.2018р. ПрАТ «НВО «Созидатель» звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги, інфляційних витрат та трьох процентів річних (а.с. № 3 - 5). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 28.12.2018р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін (а.с. № 21). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ПрАТ «НВО «Созидатель» є надавачем комунальних послуг мешканцям житлового буд. [ADDRESS] . Відповідач по справі - власник кв. [ADDRESS] , заборгованість за спожиті послуги станом на 01.10.2016р. в сумі 47 495,58 ґрн. На підставі викладеного, посилаючись на норми ст.ст. 509, 525, 526, 610 ЦК України, ст.ст. 67, 68 ЖК України, положення Законів України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання», просить стягнути з відповідача основний борг в сумі 47 495,58 грн., а також інфляційні витрати в сумі 13 616,82 грн., три відсотки річних в сумі 3 047,81 грн. В подальшому, 27.09.2019р. представником позивача було подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій він просив стягнути з відповідача основний борг в сумі 11 034,97 грн., а також інфляційні витрати в сумі 5 493,80 грн., три відсотки річних в сумі 1 208,76 грн. ( а.с. № 58-59). Відповідач \~позовні вимоги\~ визнав\~частково. 15.03.2019р. надав відзив на позовну заяву (а.с. № 27 - 29), в якому зазначив, що позивачем пропущено строк позовної даності при зверненні з цим позовом, оскільки заборгованість, яка заявлена до стягнення, виникла з серпня 2015р. Крім того, позивач просив стягнути суму боргу на серпень 2015р., яка повністю співпадає із сумою вимог викладених в рішенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.03.2016р. по справі № 201/17507/15-ц, яке в подальшому було змінено рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.11.2016р. Таким чином, відповідач, в наданому до суду відзиві просив застосувати строки позовної давності, закрити провадження по справі в частині стягнення боргу в розмірі 39\~528, 11 грн., у зв`язку з наявністю рішення з тих самих підстав та пропуском строків позовні давності. В іншій частині, а саме стягнення боргу в розмірі 7\~967, 47 грн. відповідач не заперечував та просив прийняти законне та обґрунтоване рішення. Представник позивача Тиханков С.О. (діє на підставі довіреності від 06.05.2019р. а.с. № 50) 01.10.2019р. надав суду заяву, в якій заяву про зменшення розміру позовних вимог підтримав, просив справу розглядати без його участі (а.с. № 64). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи є розписка представника відповідача адвоката Серьогіної С.В. (а.с.№57). В наданій до суду 29.05.2019р. заяві, представник відповідача адвокат Серьогіна С.В. (діє на підставі ордеру від 27.05.2019р. а.с. № 55) просила розглядати справу без її участі, прийняти до уваги відзив на позовну заяву та відмовити в позові (а.с. № 54). Ухвалою суду від 01.10.2019р. (постановлена без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) в задоволені клопотання відповідача про закриття провадження від 15.03.2019р. (а.с. № 27-29) відмовлено, оскільки позовні вимоги, які розглядаються судом у справі № 201/12990/18, стосуються заборгованості за період з грудня 2015р. по вересень 2016р., тобто позов пред`явлено за різними предметами спору. Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися, то на підставі ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності сторін і без фіксування процесу технічними засобами. Підстав для винесення по справі заочного рішення немає, оскільки відсутня сукупність умов, передбачена ч.1 ст. 280 ЦПК України (є відзив відповідача від 15.03.2019р. а.с. № 27-29 та заява представника відповідача від 29.05.2019р. про розгляд справи без участі відповідача - а.с. № 54)). Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку позиціям сторін в сукупності з наданими письмовими доказами, оцінивши зібрані по справі докази відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги в редакції від 27.09.2019р. підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). При розгляді справи встановлено, що ПрАТ «НВО «Созидатель» є виконавцем комунальних послуг з утримання будинку і прибудинкової території, а також забезпечення надання інших комунальних послуг через приєднані зовнішньобудинкові мережі у житловому будинку [ADDRESS] на [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно , державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна квартиру [ADDRESS] належить на праві приватної власності відповідачу (а.с. № 8). Сторонами не заперечується та обставина, що договір про надання послуг з утримання житлового будинку між ними укладено не було. Як видно зі статуту ПрАТ «НВП «Созидатель», затвердженого рішенням загальних зборів від 22.01.2011р., ПрАТ «Науково-виробниче підприємство «Созидатель» є правонаступником АТЗТ «Науково-виробниче підприємство «Созидатель» (а.с. № 14 - 16). Відповідно до положень ст. ст. 156, 162 ЖК Української РСР, власник та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Між позивачем та відповідачем склалися відносини у сфері житлово-комунальних послуг, які регулюються положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ч. 1 ст. Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004р. № 1875-IV, в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно зі ст. 13 Закону, в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта ст. 256 ЦК України). Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому перебіг позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК). Зі змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в судовому порядку. Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. В такому\~разі слід\~дослідити призначення\~платежів,\~квитанції на\~сплату житлово-комунальних\~ послуг\~та історію\~таких оплат\~ і\~ в\~ разі\~вчинення боржником\~оплати чергового\~платежу встановити, \~чи \~не \~свідчить \~така \~дія про\~ визнання\~ лише\~ певної\~ \~частини боргу,\~що \~ не\~може бути\~підставою для\~переривання перебігу\~позовної давності\~стосовно інших\~(невизнаних)\~ частин\~ платежу. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у Постанові за № 6-43цс17 від 22.03.2017р. Правовою позицією Верховного Суду України від 09.11.2016р. у справі № 6-1457цс16 передбачено, що відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. Таким чином,\~суд \~критично оцінює\~ заперечення\~відповідача щодо\~спливу строків\~позовної давності,\~оскільки позивачем\~в заяві\~про уточнення\~позовних вимог\~від 27.09.2019р.\~вказується період\~ \~ \~ \~ (01.12.2015р.\~ 01.09.2016р.),\~який не\~перевищує строків\~позовної давності.\~Крім того, з наданого представником позивача розрахунку з особового рахунку [PERSON] станом на 01.10.2016р. вбачається, що за період з грудня 2015р. по вересень 2016р. позивачем нараховувалася плата за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, опалення і ремонт. При цьому, як видно з графи «сплачено», за цей період позивач кожного місяця, окрім лютого-березня 2016р. і липня серпня 2016р. , частково сплачував за ці послуги. (а.с. № 9, 10). За таких обставин відсутні підстави для застосування позовної давності, оскільки, сплачуючи за послуги черговими платежами, відповідач такими діями визнав борг. Означене вказує на наявність підстав для переривання перебігу позовної давності стосовно інших платежів. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як роз`яснив Верховний Суд України у правовій позиції від 16.12.2015р. у справі № 6-2023цс15, закріплена в пункті 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово - комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування до таких правовідносин правових норм, установлених у статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами. Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово - комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України. Отже, сума заборгованості в розмірі 11\~034, 97 грн. за послуги з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території та послуги з опалення, холодного і гарячого водопостачання, яка утворилася з грудня 2015р. по вересень 2016р., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача інфляційні витрати в розмірі 5\~493,80 грн. та 3% річних в розмірі 1 208,76 грн. від простроченої суми. Щодо заперечення відповідача, про наявність судового рішення з того самого предмету спору і з тих самих підстав щодо частини заборгованості та закриття провадження по справі в цій частині, то ухвалою суду від 01.10.2019р., в задоволенні даного клопотання відповідачу відмовлено, оскільки рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.03.2016р. з [PERSON] було стягнуто заборгованість за спожиті комунальні послуги станом на 01.08.2015р., в той час як дані позовні вимоги стосуються заборгованості за період з грудня 2015р. по вересень 2016р., тобто позов пред`явлено за різними предметами спору. Враховуючи викладене, позовні вимоги ПрАТ «НВО «Созидатель» підлягають задоволенню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позовні вимоги в редакції від 27.09.2019р. задоволено, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору підлягають стягненню з відповідача в розмірі 1 762 грн. (а.с. № 2), оскільки це мінімальний розмір судового збору за ставками 2018р. Судові витрати відповідача на професійну правничу допомогу (а.с. № 37-40), з урахуванням того, що позовні вимоги позивача в редакції від 27.09.2019р. задоволено, покладаються на самого відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved