Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

27 лютого 2018 року позивач звернувся з позовом, яким просив про стягнення боргу за договором позики. Вказував, що 04.02.2015 р. між ним та відповідачем був укладений договір позики на суму 20\~000,00 доларів США, відповідно до якого відповідач зобовязався повернути позивачу вказану суму У строк до 16.02.2016 р. Відповідачем було частково виконано зобовязання на суму 3\~000,00 доларів США, в звязку з чим він має сплатити позивачу залишок боргу та 3 % річних за користування позичковими коштами. Відповідно до наданого відзиву на позов, відповідач вказував, що - кошти він брав в борг не у позивача, а чоловіка сестри позивача [PERSON], з яким мав спільний бізнес; - позичені кошти у відповідача було відібрано, внаслідок шахрайських дій третіх осіб та з приводу цього триває досудове слідство; - після смерті [PERSON], у 2015 році, до нього звернувся позивач з вимогою повернути борг, та відповідач склав на користь останнього розписку; - частково борг віддав у розмірі 3000 доларів США, але вважає, що залишок необхідно повернути спадкоємцям [PERSON], зобов'язання перед якими визнає, а зобов'язання перед позивачем не визнає. Згідно Ухвали від 19.04.2018 року відкрито провадження у справі. 21 травня 2018 року за клопотанням відповідача [PERSON] витребувано докази через неможливість зясування обставин справи без певних документів. Також відповідно до Ухвали від 19.07.2018 року, оголошеною в судовому засіданні, розгляд справи призначено в загальному позовному порядку. Ухвалою від 23.08.2018 року, оголошеною в судовому засіданні, підготовче провадження закрито, призначено розгляд справи по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнавав та просив в їх задоволенні відмовити з підстав, зазначених у відзиві. Дослідивши надані докази, встановивши фактичні обставини, суд при вирішені справи виходить з такого. 04.02.2015 року [PERSON] та [PERSON] уклали Договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 20\~000,00 доларів США, з кінцевим строком повернення до 15.02.2016 р. Однак, позичальником за договором позики зобовязання щодо повернення суми боргу належним чином не виконані, в звязку з чим на теперішній час він має заборгованість перед позивачем. Позивач вказує, що борг в розмірі 3\~000,00 доларів США відповідач йому повернув, через що непогашеною залишилась частина боргу в розмірі 17\~000,00 доларів США, що еквівалентно 458 660 грн.00 коп., на час подачі позову. Також, за період з 15.02.2016 по 15.02.2018 року, розмір 3% річних за невиконання зобов'язання складає 27519,60 грн.00 коп. Відповідно до статей 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики потребує простої письмової форми і є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. \~\~Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої та третьої ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частиною другою ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. [PERSON] помер 06.07.2013 року. Доводи [PERSON] про те, що він не повинен повертати кошти за договором позики від 04.02.2015 року позивачу, оскільки фактично займав їх у іншої особи [PERSON], родича позивача (незважаючи на відсутність договору між відповідачем та [PERSON]), не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами. Натомість зобов'язання по поверненню коштів саме у зазначеному розмірі відповідач визнає. До того ж, відповідач не заперечує того, що саме він підписував розписку про отримання коштів від позивача та частково сплатив позивачу борг в розмірі 3000 доларів США. Втрата відповідачем коштів внаслідок шахрайських дій третіх осіб не є предметом розгляду даної цивільної справи та, відповідно, не підлягає доказуванню, отже не може бути підставою для звільнення від обов'язків повернення коштів за зобов'язанням в розумінні вимог ЦК України. Загальними вимогами процесуального права, закріпленими положеннями ЦПК України, зокрема статтями 76-81, 260-265, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру боргу, наявності доказів, що їх підтверджують). Згідно положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд оцінює докази відповідно до вимог ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість,\~ достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень. Недоведеність обставин, на яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми боргу за договором позики та відсотків за користування позикою обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 4 861 грн. 81 коп.

Outcome: approved