Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

26 травня 2021 року позивач звернулась до суду із даним позовом, в якому просила визнати [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , такими, що втратили право користування житловим будинком (приміщенням) за адресою: [ADDRESS] та стягнути з них солідарно, на користь [PERSON] [INFO] , понесені судові витрати у розмірі 908 гривень. Свій позов обґрунтовувала тим, що їй на праві власності належить житловий будинок за адресою [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 23.04.2021 року виданим державним нотаріусом Броварської міської нотаріальної контори Київської області. Раніше, вказаний житловий будинок належав померлому батьку позивача, [PERSON] , який у вказаному будинку зареєстрував відповідачів: [PERSON] , [PERSON] . Жодних договорів з відповідачами на користування вказаним майном, покійний батько позивача не укладав. Позивач з відповідачами не знайомий, вони не є родичами. У вказаному будинку відповідачі ніколи не проживали, витрат по утриманню майна ніколи не несли та не несуть до сьогоднішнього дня. Фактичне місцезнаходження відповідачів позивачу не відомо. Будь-яких домовленостей між сторонами щодо користування житловим будинком не існує. Вказаний будинок знаходиться в аварійному стані. З 2007 року у вказаному будинку ніхто не проживає. Реєстрація місця проживання відповідачів у будинку що належить позивачу, перешкоджає йому реалізувати своє право власності у повній мірі. 06 вересня 2021 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до провадження та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 11 жовтня 2021 року. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити, пояснення надала аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час, день та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили. Представник третьої особи, будучи належно повідомленим, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши позивача, вивчивши письмові докази у справі, встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, дійшов наступного висновку. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч.1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить житловий будинок за адресою [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 23.04.2021 року, виданим державним нотаріусом Броварської міської нотаріальної контори Київської області, зареєстрованим в реєстрі №1-834 (а.с. 7). Як вбачається із довідки Виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області №228 від 11 травня 2021 року за адресою [ADDRESS] значаться зареєстрованими [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Згідно акту про не проживання осіб за місцем реєстрації № 250 від 21.05.2021 року Виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, будинок за адресою [ADDRESS] знаходиться у аварійному стані, починаючи з 06 березня 2007 року, у вказаному будинку фактично ніхто не проживає. Фізичні особи [PERSON] та [PERSON] у вказаному будинку ніколи не проживали, місцезнаходження вказаних осіб невідомо. Згідно із ч.1 ст. 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу України (далі - ЖК України), які передбачають право власника використовуватися житлом для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме враховуючи, що [PERSON] , [PERSON] за вказаною вище адресою не проживають близько трьох років й не користуються будинком, суд вважає за можливе визнати їх таким, що втратили право користування будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved