Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

28.12. 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про припинення права особи на частку у спільному майні та визнання права власності на квартиру. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що 13 серпня 2005 року, між громадянами України, позивачем, [PERSON], та відповідачем, [PERSON], відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, був зареєстрований шлюб. 01 жовтня 2012 року, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області, по справі №2-2587/12, за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, шлюб між подружжям був розірваний. За час перебування в зареєстрованому шлюбі, в період спільного проживання [PERSON] з [PERSON], подружжям за спільні кошти було набуто прав власності на новостворений обєкт нерухомого майна - двокімнатну квартиру № 32, в житловому будинку за адресою: вулиця Машинобудівників, будинок 4в, смт. Чабани, Києво-Святошинський район, Київська область. Право власності на дану квартиру, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, від 14 березня 2011 року, було зареєстроване за відповідачем, [PERSON]. На час розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, сторони дійшли згоди та уклали в усній формі договір про поділ спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до якого 1/2 частина двокімнатної квартири №32, в житловому будинку, за адресою: вулиця Машинобудівників, будинок 4в, смт. Чабани, Києво-Святошинський район, Київська область, після розірвання шлюбу, відповідач, у будь-якій незаборонений законом спосіб, мав передати у власність позивачки, [PERSON]. Оскільки, станом на 30 грудня 2015 року, відповідач взятий на себе обовязок не виконав, а права власності на квартиру, яка була спільною сумісною власністю, так і залишалась зареєстрованою, всупереч волі співвласника, за відповідачем, [PERSON] звернулась до суду для захисту своїх прав та законних інтересів. 21 квітня 2016 року, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області, по справі №369/186/16-ц, було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Зокрема визнано право власності за [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], на ? частину квартири загальною площею 82,6 кв.м., житловою площею 36,0 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; визнано право власності за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], на ? частину квартири загальною площею 82,6 кв.м., житловою площею 36,0 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На підставі рішення суду від 21 квітня 2016 року, по справі №369/186/16-ц, приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу [PERSON] було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на ? частину квартири загальною площею 82,6 кв.м., житловою площею 36,0 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та внесені відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер запису про право власності: 15946356). При цьому, за час шлюбу у подружжя [PERSON] та [PERSON] народилося двоє дітей. 30 травня 2006 року народився син [PERSON], а 24 лютого 2011 року народився син [PERSON], які на даний час знаходяться на утриманні матері [PERSON] та проживають разом з нею за адресою: [ADDRESS]. Разом з тим, на сьогоднішній день шлюб між позивачем та відповідачем розірваний. Батько дітей, відповідач по справі, [PERSON], хоч і зареєстрований в квартирі, маючи у власності 1/2 її частину, однак вже тривалий час в ній не проживає, коштів на утримання квартири та оплату обовязкових комунальних платежів не надає. На пропозиції позивача, про продаж їй ? частини квартири, або викуп у неї належної їй частки - відповідає відмовою. В звязку з цим, позивач [PERSON], з метою захисту своїх прав та законних інтересів, змушена звернутися до суду з позовною заявою про припинення права особи на частку у спільному майні, з попереднім внесенням вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, відповідно до ст. 365 Цивільного кодексу України. На час звернення з цією позовною заявою, квартира розташована за адресою: [ADDRESS], належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON], частка кожного із співвласників становить 1\\» частину квартири. І хоча квартира двокімнатна, однак виділити належну [PERSON] ? частку квартири в натурі є технічно не можливим. 18 листопада 2016 року, [PERSON] звернулась з проханням провести експертне будівельно-технічне дослідження до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ ЦЕНТР СУДОВИХ ЕКСПЕРТИЗ», поставивши на дослідження наступне питання: Чи можливо з технічної точки зору виділити в натурі ?\~ частки у квартирі [ADDRESS]? Відповідно до наданого товариством з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИИ ЦЕНТР СУДОВИХ ЕКСПЕРТИЗ» висновку експертно будівельного-технічного дослідження №2-28 11 від 28 листопада 2016 року, проведеного судовим експертом [PERSON], з технічної точки зору виділити в натурі ? частки у квартирі [ADDRESS], неможливо. З метою визначення дійсної ринкової вартості ?\~ частини двокімнатної квартири №32, в житловому будинку, за адресою: вулиця Машинобудівників, будинок 4в, смт. Чабани, Києво-Святошинський район, Київська область, на час подання позовної заяви, [PERSON] звернулась до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЧІРІКОВ KOHCAЛT» з заявою про визначення ринкової вартості квартири. Відповідно до звіту наданого Товариством з обмеженою відповідальністю «ЧІРІКОВ KOHCAЛT», про незалежну оцінку двокімнатної квартири № 32, яка розташована за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р., смт. Чабани, вул. Машинобудівників, будинок 4в, станом на 10 листопада 2016 року, ринкова вартість обєкта - квартири № 32, загальною площею 82,6 кв.м., яка розташована за адресою: Київська обл., \~ \~ \~ \~Києво-Святошинський район, смт. Чабани, вулиця Машинобудівників, будинок 4в, складає 1 296 600,00 грн. (Один мільйон двісті девяносто шість тисяч шістсот грн. 00 коп.) Звертаючись до суду, позивач, [PERSON], вважає за необхідне просити суд припинити право власності [PERSON] на 1\\2 частку двокімнатної квартири №32, загальною площею 82,6 кв.м., яка розташована за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р., смт. Чабани, вул. Машинобудівників, будинок 4в, дійсна вартість якої на час розгляду справи складає 648 300,00 грн. (Шістсот сорок вісім тисяч триста грн. 00 коп.), виплативши [PERSON] з депозитного рахунку Києво-Святошинський районного суду Київської області 648 300,00 грн. (Шістсот сорок вісім тисяч триста грн. 00 коп.), що внесені [PERSON], та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку двокімнатної квартири №32, загальною площею 82,6 кв.м., яка розташована за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р., смт. Чабани, вул. Машинобудівників, будинок 4в. \~ \~ \~ \~Ухвалити рішення про припинення права власності [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], на 1/2 частку двокімнатної квартири №32, загальною площею 82,6 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р., смт. Чабани, вул. Машинобудівників, будинок 4в, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 1002279632224, та виплату [PERSON], в якості відшкодування вартості його частки, з депозитного рахунку Києво-Святошинський районного суду Київської області 648 300,00 грн. (Шістсот сорок вісім тисяч триста грн. 00 коп.), які внесені на рахунок суду [PERSON]. \~ \~ \~ \~Ухвалити рішення про визнання права власності [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], на 1/1 частину двокімнатної квартири №32, загальною площею 82,6 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський p., смт. Чабани, вул. Машинобудівників, будинок 4в, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 1002279632224. Ухвалити рішення про стягнення з [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], на користь [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання з»явився, позов не визнав, просив відмовити. Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. На підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 квітня 2016 року, визнано право власності за [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], на ? частину квартири загальною площею 82,6 кв.м., житловою площею 36,0 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; визнано право власності за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], на ? частину квартири загальною площею 82,6 кв.м., житловою площею 36,0 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно із ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст.317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Частинами 1, 2 та 4 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Статтею 357 ЦК України передбачено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників. За вимогами ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. За правилами ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. При цьому, статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. В частині 1 ст. 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту ч. 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Один з таких випадків наведено в ст. 365 ЦК України, яка регулює порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім»ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15.05.2013 року, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім»ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Під час розгляду справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз»яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зі змісту практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч.1 ст. 365 ЦК України, яка обов»язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті. Оцінюючи надані позивачем докази та встановлені судом обставини, суд вважає, що умови, передбачені ч. 1 ст. 365 ЦК України, є недоведеними. Посилання позивача на неможливість спільного володіння та користування квартирою обґрунтовується тим, що шлюб між сторонами розірвано, відповідач у квартирі не проживає, не приймає участі в утриманні квартири та збереженні спільного майна. Проте, суд вважає, що факт розірвання шлюбу та не проживання відповідача в квартирі протягом тривалого часу не свідчить про неможливість спільного володіння та користування, оскільки не підтверджує наявність спору між сторонами з цього приводу, зокрема того, що відповідач будь-яким способом чинить позивачу перешкоди у володінні та користуванні спільною квартирою, існує конфлікт з нього приводу тощо. Посилання позивача на те, що відповідач не приймає участі в утриманні квартири та збереженні спільного майна, жодним чином не підтверджено. Крім того, відносини співвласників щодо участі в утриманні спільного майна не впливають на можливість припинення права одного співвласників на частку у спільному майні. Стаття 365 ЦК України не передбачає таких підстав для припинення права на частку у спільному майні, як відсутність участі в утриманні спільного майна. В разі, якщо один із співвласників відмовляється брати участь в утриманні спільного майна, діючим законодавством передбачено спосіб захисту права інших співвласників, а саме: той співвласник, який несе витрати по утриманню спільного майна, має право пред»явити позов до інших співвласників про стягнення коштів, які він витратив на утримання спільного майна. Позивач посилається на те, що припинення права відповідача на частку у спільному майні, яка становить ? частки двокімнатної квартири вартістю 648\~300 грн. 00 коп., не завдать істотної шкоди відповідачу. На підтвердження свого посилання позивачем надано звіт про оцінку майна від 21.04.2015 року. Крім того, судом враховано, що спільним майном є квартира, в якій відповідач в передбаченому законом порядку зареєстрований. Тобто, вказана квартира є зареєстрованим постійним місцем проживання відповідача. Позивачем не надано доказів того, що відповідач забезпечений іншим житлом. Враховуючи, що внаслідок припинення права на частку у спільній квартирі відповідач буде позбавлений житла, суд приходить до висновку, що припинення її права може завдати істотної шкоди її інтересам. Таким чином, в судовому засіданні не встановлено обставин, які дають суду достатні підстави для висновку, що спільне користування сторонами спірним нерухомим майном є неможливим, що частка відповідача у спільному майні є незначною та не може бути виділена в натурі, а також те, що припинення права на частку не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам його сім»ї. Тобто у суду немає підстав вважати встановленим, що в даних правовідносинах наявні умови, передбачені ст. 365 ЦК України, які дають право суду ухвалити рішення про припинення права на частку в спільному майні та визнання права власності на квартиру. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed