Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

27.04.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених вимог просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 25 894 грн.; моральну шкоду у розмірі 1500 грн.; зобов'язати відповідача відповідно до вимоги чинного Законодавства нарахувати та сплатити їй компенсацію втрати частини доходу у зв'язку з порушенням заробітної плати на день сплати їй основної заборгованості у відповідності індексів інфляції, що будуть затверджені на той момент. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 13.02.2015 року вона працює на посаді контролера на контрольно-пропускному пункті в охоронну службу у ПАТ «АТ НДІРВ». 27.02.2015 року її повідомлено про майбутнє звільнення у зв'язку зі скороченням штату працівників. З липня 2013 року заробітна плата їй виплачується нерегулярно. У зв'язку з цим на сьогодні утворилася вказана заборгованість. Враховуючи, що відповідач повністю не виплачує їй заробітну плату, то вона має право на стягнення компенсації втрати частини доходу. Вчасною невиплатою заробітної плати їй завдана моральна шкода, яка полягає в моральних стражданнях, вона позбавлена повноцінного заробітку, не може в повній мірі забезпечити свою родину, вона опинилася у скрутному матеріальному становищі, втратила нормальні життєві зв'язки, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні позивачка уточнені позовні вимоги підтримала. Представник відповідача вимоги з урахуванням уточнень визнала. Зазначила, що на підприємство покладений обов'язок відповідно до ст. 4 ЗУ «Про компенсацію громадянам частини доходів у зв'язку з порушенням строків її виплати», нарахувати та сплатити компенсацію у тому ж місяці, у якому буде фактично здійснюватись виплата основної заборгованості. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до записів у трудовій книжці, позивачка з 13.02.2012 року працювала на посаді контролера на контрольно-пропускному пункті в охоронну службу у ПАТ «Акціонерне товариство науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань». На підставі Наказу №46-к від 18.05.2015 року, позивачка звільнена 18.05.2015 року з займаної посади за ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату працівників. Відповідно до довідки ПАТ «АТ НДІРВ», прострочена заборгованість із виплати заробітної плати позивачці станом на 27.05.2015 року становить 25894 грн. 00 коп., в тому числі в травні 2015 року нарахована вихідна допомога у розмірі 2084 грн. 07 коп. Судом встановлено, що при звільненні позивачки з нею не були проведені всі розрахунки та виплати. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У зв'язку з цим, позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 25894 грн. 00 коп. підлягають задоволенню. Позивачка, уточнивши позовні вимоги також просила зобов'язати відповідача відповідно до вимоги чинного Законодавства нарахувати та сплатити їй компенсацію втрати частини доходу у зв'язку з порушенням заробітної плати на день сплати їй основної заборгованості у відповідності індексів інфляції, що будуть затверджені на той момент. Разом з тим, позивачка не висувала вимоги щодо стягнення такої заборгованості, не зазначила яку саме суму необхідно стягнути, без будь-якого обґрунтування суми, а заявлені вимоги спрямовані на майбутнє. Вимогами ст.ст. 59, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з вимогами ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Тобто захист прав здійснюється на час розгляду справи, та в даному випадку не можуть бути вирішені на майбутнє. У зв'язку з цим, позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача відповідно до вимоги чинного Законодавства нарахувати та сплатити їй компенсацію втрати частини доходу у зв'язку з порушенням заробітної плати на день сплати їй основної заборгованості у відповідності індексів інфляції, що будуть затверджені на той момент, - задоволенню не підлягають у зв'язку з недоведеністю. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Внаслідок невиплати позивачці заробітної плати їй спричинена моральна шкода, яка полягала у її моральних переживань, вона позбавлена повноцінного заробітку, не може в повній мірі забезпечити свою родину, вона опинилася у скрутному матеріальному становищі, не має неможливості продовжувати активне суспільне життя. Всі ці обставини порушили звичний спосіб життя позивачки та потребували від неї додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності. З урахування принципу справедливості та співмірності, не заперечення представника відповідача щодо задоволення цих вимог, суд вважає можливим на підставі ст.237-1 КЗпП України стягнути з відповідача на користь позивачки відшкодування моральної шкоди у розмірі 1500 грн. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь Держави судовий збір у розмірі 273 грн. 94 коп. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення на користь позивачки заробітну плату в межах суми платежу за один місяць у розмірі 1887 грн. 00 коп. (1073 + 2701 = 3774; 3774 / 2 = 1887) Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: partial