Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

28.03.2017 року [PERSON] (далі позивачка) звернулася з позовом до Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області (далі відповідач) про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В обґрунтування позову позивачка зазначає, що 16.09.2011 року померла мати позивачки [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 3,2580 га. За життя [PERSON] заповіт не складала. Позивачкою було пропущено строк для прийняття спадщини після смерті її матері [PERSON] Причинами пропуску строку позивачка вказала свою тривалу хворобу протягом строку на прийняття спадщини та ту обставину, що нею було втрачено оригінал власного свідоцтва про народження, який вдалося знайти лише у березні 2016 року. Позивачка вказує, що не знала про те, що нею пропущено строк на прийняття спадщини, а вважала, що може у будь-який час звернутися до нотаріуса та отримати свідоцтво про право спадщину. 22.03.2016 року позивачка особисто звернулася до приватного нотаріуса Петропавлівського районного нотаріального округу з питання оформлення своїх спадкових прав. Однак нотаріус своєю постановою від 22.03.2016 року відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], вказавши, що строк для прийняття спадщини нею пропущено, у зв'язку з чим позивачці слід звернутися до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позивачка стверджує, що інші спадкоємці майна померлої [PERSON], крім позивачки, відсутні. На підставі ст. 1272 Цивільного кодексу (далі ЦК) України позивачка просить суд визначити їй додатковий строк у шістдесят днів для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла 16.09.2011 року. Позивачка в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.28). Відповідач подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав у повному обсязі.(а.с.29). В судове засідання сторони не з'явилися, тому відповідно до правил ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши надані позивачем докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 10 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 10 ЦПК України). Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1). Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У судовому засіданні встановлено, що 16.09.2011 року померла мати позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 409846, виданим Дмитрівською сільською радою 19.09.2011 року (а.с.5), після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 3,258 га, яка належала спадкодавцеві на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП №029851 виданого Петропавлівською державною районною адміністрацією 19.03.2002 року (а.с.6). [PERSON] заповіт не складала, що підтверджується довідкою Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області від 15.02.2017 року № 385 (а.с.8). Родинні стосунки позивачки з [PERSON] підтверджуються свідоцтвом про народження позивачки [PERSON] серії ІІ-КИ № 348242, виданим Дмитрівською сільською радою 03.10.1976 року, в якому матірю записана [PERSON] (а.с.4), та свідоцтвом про одруження серії IV-КИ № 433485, виданим Дмитрівською сільською радою 30.04.1993 року, за яким позивачка змінила прізвище [PERSON] на прізвище чоловіка Кононов (а.с.4). Інші спадкоємці майна померлої [PERSON], крім позивачки, відсутні, що підтверджується довідкою Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області від 15.02.2017 року № 384 (а.с.8), у якій зазначено, що вона була зареєстрована одна за адресою: вулиця Набережна, 27, с. Олефірівка Петропавлівського району Дніпропетровської області (а.с.7,8). Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ЦК України. Так, у відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1222 ЦК України визначає, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи , які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Отже, позивачка є єдиним спадкоємцем за законом земельної ділянки площею 3,258 га, яка належала спадкодавцеві [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП №029851 виданого Петропавлівською державною районною адміністрацією 19.03.2002 року (а.с.6). Згідно із ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивачка після смерті [PERSON] хотіла прийняти спадщину на майно своєї матері, проте не зробила цього вчасно. Позивачкою було пропущено строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] з таких причин: тривала хвороба протягом строку на прийняття спадщини, що підтверджується амбулаторною карткою хворої позивачки, та втрата оригіналу свідоцтва про народження позивачки. Позивачка помилялася у визначенні строку звернення до нотаріуса, бо вважала, що може у будь-який час звернутися до нотаріуса та отримати свідоцтво про право спадщину. 22.03.2016 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Петропавлівського районного нотаріального округу з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак нотаріус постановою від 22.03.2016 року відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], вказавши, що строк для прийняття спадщини нею пропущено, у зв'язку з чим позивачці слід звернутися до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, що вбачається з копії постанови (а.с.16). Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1). Позивачка звернулася до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, у якому вказала, що строк на прийняття спадщини пропущений з поважних причин і суд може його поновити. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). Відповідно до Листа Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. У п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, суд може визнати поважною причиною пропуску строку на прийняття спадщини позивачкою тільки її хворобу. Відповідно до змісту ст. 1272 ЦК позов про визначення додаткового строку д подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину, могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. За змістом абзацу 2 п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Таким чином, належним відповідачем у цій справі є Дмитрівська сільська рада Петропавлівського району Дніпропетровської області, на території якої розташоване спадкове майно у вигляді земельної ділянки. Суд встановив, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позивачка пропустила строк для прийняття спадщини з поважної причини, тому суд може визначити їй додатковий строк, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: approved