Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

27 червня 2017 року [PERSON], який діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], звернувся до суду з позовом до Чернігівської міської ради, в якому просить визнати за [PERSON] право на проживання у квартирі [ADDRESS] Обґрунтовано позов тим, що починаючи з серпня 2012 року, після смерті [PERSON], [PERSON] разом з цивільною дружиною - [PERSON] проживали однією сім'єю разом з двоюрідним братом [PERSON] - [PERSON] за адресою: [ADDRESS], оскільки останній потребував догляду. Вони разом вели спільне господарство, спільно вирішували всі матеріальні проблеми, тобто, проживали однією сім'єю. [INFO] року [PERSON] помер. Документи на реєстрацію осіб в установленому законом порядку у зазначеній квартирі та на приватизацію даної квартири не подавалися, оскільки [PERSON] був молодого віку і ніхто не міг подумати, що він раптово помре, а також у зв'язку з тяжким матеріальним становищем всіх членів сім'ї. Позивач зазначає, що у квартирі знаходяться меблі та інші речі, які свідчать про факт спільного їх проживання у даній квартирі з померлим протягом тривалого часу та про факт ведення спільного господарства. Крім того, позивачем зазначено, що ще за життя [PERSON] хотів, щоб у його квартирі проживав у подальшому племінник - [PERSON] та мав на неї право власності. Неповнолітній [PERSON] на даний час проживає у зазначеній квартирі і іншого житла не має, а тому в силу положень статті 64 Житлового кодексу Української РСР, він, як член сім'ї померлого, має право на користування квартирою, яке не визнає відповідач. Законний представник неповнолітнього у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача - Чернігівської міської ради у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на безпідставність вимог. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 28 травня 2016 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] (а/с 12). Від даного шлюбу вони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а/с 13). Законний представник неповнолітнього - [PERSON] суду пояснив, що в серпні 2012 року він почав проживати однією сім'ю, проте без реєстрації шлюбу з [PERSON] і у цей час вони вселилися у квартиру, у якій проживав його двоюрідний брат - [PERSON], як члени його сім'ї, вони проживали з [PERSON] однією сім'єю, мали спільний бюджет, вели спільне господарство та здійснювали догляд за ним. [INFO] року [PERSON] помер. На момент смерті [PERSON] був єдиною особою, зареєстрованою у квартирі [ADDRESS] Позивачем зазначено, що ще за життя [PERSON] хотів, щоб у його квартирі проживав у подальшому племінник та мав на неї право власності. На даний час [PERSON] проживає у зазначеній квартирі і іншого житла не має. Суд критично ставиться до таких доводів законного представника позивача, оскільки його син - [PERSON] народився [INFO] року, тобто, вже після смерті покійного квартиронаймача, а тому не міг бути членом його сім'ї. Судом також встановлено, що заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 11 квітня 2017 року, позов Чернігівської міської ради до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виселення - задоволено. Виселено [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Виселено [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Виселено [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Зазначеним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 червня 2016 року було встановлено, що квартира [ADDRESS] відноситься до державного житлового фонду. Відповідно до виписки з особового рахунку № [NUMBER] в квартирі [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON], яка знята з реєстрації 27.08.2012 у зв'язку зі смертю; [PERSON], який знятий з реєстрації 26.06.2001 у зв'язку зі зміною місця проживання; [PERSON], який знятий з реєстрації 11.12.2007 у зв'язку зі смертю та [PERSON], який знятий з реєстрації 17.01.2016 у зв'язку зі смертю. Листом від 15.04.2016 № 46 Комунальне підприємство «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради повідомило Управління квартирного обліку та приватизації житлового фонду, що станом на 01.04.2016 виявлено неприватизоване житло, власники якого померли, зокрема, [ADDRESS]. 22 квітня 2016 року було проведено обстеження даної квартири комісією у складі: начальника управління квартирного обліку та приватизації житлового фонду Католик М.А., головного спеціаліста управління квартирного обліку та приватизації житлового фонду Бакун Г.М, інспектора ЧВП ГУНП в Чернігівській області лейтенанта поліції Калач О.С., майора поліції Новоселець В.П., майстра КП «ЖЕК-13» дільниці Седляр О.Б. у присутності сусіда по квартирі [NUMBER] [PERSON] та сусіда по [NUMBER] [PERSON] В результаті обстеження комісія встановила, що у квартирі [ADDRESS] знаходяться громадяни [PERSON], [PERSON], [PERSON], які змінили замок на вхідних дверях, вказали, що там проживають, однак жодних документів на правомірність свого знаходження в цій квартирі не надали, відмовилися звільнити державну квартиру. Дані обставини були відображені у відповідних актах. З виписки з особового рахунку № [NUMBER] квартири [ADDRESS], що [PERSON] є власником даної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 21.12.2011 та за даною адресою також зареєстрований [PERSON] Крім того, згідно виписки по особовому рахунку № [NUMBER] квартири [ADDRESS], за даною адресою зареєстрована [PERSON] Крім того, рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 15 березня 2017 року, у задоволенні позову [PERSON], [PERSON] до Чернігівської міської ради, [PERSON] про визнання членами сім'ї та визнання права проживання в квартирі - відмовлено. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 грудня 2016 року було встановлено, що на момент вселення позивачів в квартиру, [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який розірвано 10.01.2013 року, отже, позивачі не могли на законних підставах вселитися в квартиру в якості членів сім'ї [PERSON] і проживати з ним однією сім'єю в період з серпня 2012 року по 10.01.2013 року. [PERSON] як наймач квартири не звертався із заявою про реєстрацію позивачів як членів його сім'ї. 22.02.2013 року він подав комунальному підприємству «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради заяву про переоформлення на його ім'я особового рахунку на квартиру (в зв'язку із смертю матері) і про вселення в квартиру позивачів вказане підприємство як балансоутримувача квартири не повідомив. Звертаючись у травні 2016 року до органу реєстрації шлюбу із спільною заявою про реєстрацію шлюбу позивач [PERSON] вказала місцем свого проживання квартиру [ADDRESS], а позивач [PERSON] - квартиру [ADDRESS], при цьому позивач [PERSON] мала право проживання в цій квартирі до 06.06.2016 року, а позивач [PERSON] - до 28.05.2016 року. Після цього, позивачі знялися з реєстрації за вказаними адресами і на теперішній час проживають в м. Чернігові без реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Статтею 61 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Відповідно до статті 64 Житлового кодексу Української РСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За приписом статті 65 Житлового кодексу Української РСР, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Відповідно до ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Таким чином, враховуючи, що батьків неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] рішенням суду, яке набрало законної сили, виселено з квартири [ADDRESS] та рішенням суду, яке набрало законної сили, у задоволенні позову [PERSON], [PERSON] до Чернігівської міської ради, [PERSON] про визнання членами сім'ї та визнання права проживання в цій квартирі - відмовлено, а також беручи до уваги те, що [PERSON] народився [INFO] року, тобто, вже після смерті наймача квартири - [PERSON] ([INFO] року) і не може вважатися членом сім'ї померлого, оскільки з ним не проживав, а місцем його проживання згідно ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України є місце проживання його батьків або одного з них, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed