Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

27.06.2017 позивач [PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. Дзержинським районним судом м. Харкова 02.10.2019 року ухвалено заочне рішення по справі. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.01.2020 року скасовано заочне рішення та призначено справу до слухання в загальному порядку. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що в травні 2016 року звернулась до адвоката Тарасенко А.В. для надання правової допомоги по кримінальній справі. Письмової угоди з відповідачем позивач не укладала, 12 травня 2016 року зустрілась з [PERSON] в м. Харкові для обговорення питань по суті справи. В процесі зустрічі відповідач попросив перерахувати на його рахунок аванс в розмірі 10000,00 грн. Того ж дня позивач перерахувала на рахунок банківської картки [PERSON] вказану суму через термінал АТ КБ «ПРИВАТБАНК». В подальшому відповідач від зустрічі ухиляється, на телефонні дзвінки не відповідає, свої обов`язки не виконує. Позивач зверталась до Головного управління Національної поліції в Харківській області, а також до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури в Харківській області, в рішенні якого зазначено, що [PERSON] визнає одержання грошей і не заперечує проти їх повернення власнику. До цього часу грошей не повертає, на телефонний зв`язок не виходить, від відповіді ухиляється. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, викладені в позовній заяві вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про що свідчать матеріали справи. Більш того, підставою для скасування заочного рішення відповідач вказував, що йому невідомо було про дану справу. Наразі наявні в матеріалах справи поштові повідомлення, які підтверджують обізнаність відповідача про час та місце розгляду справи. Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року. Згідно з Перехідними положеннями ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку. Відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно із ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України, У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із ч.1 ст.1166, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Судом встановлено, що [PERSON] в травні 2016 року звернулась до адвоката Тарасенко А.В. для надання правової допомоги по кримінальній справі. Письмової угоди з відповідачем позивач не укладала, зарахувала на рахунок банківської картки [PERSON] грошові кошти в розмірі 10000,00 грн., про що надала копію квитанції від 12.05.2016 року. Відповідач свої обов`язки не виконав, від зустрічі ухиляється, на телефонні дзвінки не відповідає. Також позивач зверталася зі скаргою на дії відповідача (адвоката) до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Харківської області. Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Харківської області прийнято рішення від 21.12.2016 року про відмову в порушенні дисциплінарної скарги, однак, даним рішенням було встановлено, що 06.10.2016 року адвокат Тарасенко А.В. зазначив що «дійсно 12.05.2016 року мені на рахунок надійшли кошти у розмірі 10000 гривень від громадянина [PERSON] » також у відповіді відповідач вказав «з указаним громадянином жодних угод мною не підписано і жодних послуг в його інтересах чи інтересах [PERSON] не здійснювалось. Адвокатом Тарасенко А.В. також подано зобов`язання повернути кошти належному власнику. Відповідно до ч.1 ст.138 ЦПК України, витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Позивач в позовній заяві не вказала розмір витрат за проїзд в м. Харків для участі в судовому процесі та не надала точний розрахунок витрат, а тому в цій частині позовних вимог суд відмовляє. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача.

Outcome: partial