Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

27.01.2019 р. Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» (далі позивач, ТОВ Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал»), в особі свого представника Антосів Х.В. (далі представник позивача), звернулось до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ), в якій просить суд: стягнути з [PERSON] на користь ТОВ Компанія\~з управління\~активами «Прімоколект-Капітал» заборгованість за Кредитним договором №490129966 від 27.01.2009 р. в розмірі 53813,70 грн., а також понесені витрати зі сплати судового збору в розмірі 1921 грн. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено Договір №490129966 (далі Кредитний договір), відповідно до умов якого ПАТ «Альфа-Банк» надав відповідачу кредит в сумі 18603,52 грн., а відповідач зобов`язався своєчасно та у повному обсязі сплачувати проценти за користування кредитом, комісію за дії банку, а також виконати інші умови договору та повернути Банку кредит відповідно до графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту. Товариство свої зобов`язання за Кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами Кредитного договору. Відповідач не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором, припинив внесення платежів передбачених умовами Кредитного договору, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість за Кредитним договором. 18.12.2012 р. Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір про відступлення права вимоги №2012-1-2/1, згідно якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками Публічного Акціонерного Товариства «Альфа-Банк», включно і до [PERSON] 27.12.2012 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» та Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» уклали Договір купівлі-продажу (відступлення прав вимоги) №27/12/2012-01, згідно якого Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» набуло статусу Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», включно і до [PERSON] Станом на 07.10.2019 р. заборгованість у відповідача перед позивачем становить 53813,70 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту 17186,84 грн., заборгованість за пенею 36626,86 грн. Відповідачу направлявся вимога про погашення розміру заборгованості однак у добровільному порядку заборгованість за Кредитним договором сплачена не була. Представник позивача зазначає, що підставою звернення до суду стало невиконанням відповідачем зобов`язань з повернення кредиту (а.с.2-6). Ухвалою судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 26.11.2019 р. (а.с.66), враховуючи також і клопотання сторони позивача у п.2 вимог позову (а.с.5), розгляд справи було призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а відповідачу запропоновано подати до суду заяву із обґрунтованим запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та відзив на позов по вказаній справі. Зазначена ухвала суду, разом з копією позовної заяви та доданими до неї матеріалами, була направлена судом (а.с.67) за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання\~відповідача [PERSON] (ч.9 ст.28 ЦПК України) згідно даних інформаційної довідки з Сектора реєстрації Енергодарської міської ради (а.с.64), яка співпадає з даними адреси місця проживання відповідача зазначеною у п.п.9.2. п.9 «Назви, адреси та реквізити сторін» Кредитного договору №490129966 від 24.11.2008 р. (а.с.10), проте повернулась до суду з відмітками відділення поштового зв`язку «Укрпошта» «за закінченням терміну зберігання», «адресат відсутній (а.с.75, 76, 77). Дані про місце роботи відповідача або його електронна поштова скринька у суду відсутні. Крім того, відповідно до положень ч.11 ст.128 ЦПК України, враховуючи, що зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи відповідача невідоме, судом відповідач [PERSON] викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.68, 74), однак відповідач до суду не з`явився, будь-яких заяв, клопотань, відзову чи заперечень проти позову до суду не надав. Згідно приписів\~ч.11\~ст.128\~ЦПК України,\~з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Представником позивача [PERSON] , за письмовим дорученням, було надіслано до суду поштовою кореспонденцією, письмове клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача, позовні вимоги просять задовольнити (а.с.78-81). Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Враховуючи, що відповідно до положень ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи судом, відсутність клопотань чи заяв проти розгляду справи у спрощеному позовному провадженні, суд вважає можливим розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження визначеного ухвалою суду від 26.11.2019 р., на підставі наявних у справі матеріалів та доказів. У зв`язку з тим, що відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі матеріали, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 24.11.2008 р. між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі ЗАТ «Альфа-Банк») та [PERSON] (відповідачем по справі) було укладено Кредитний договір №490129966 (далі Кредитний договір) (а.с.7-13), відповідно до умов п.п.1.1., 1.2., 1.8 п.1. якого ЗАТ «Альфа-банк» надав відповідачу кредит в сумі 18603,52 грн. шляхом перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача № [NUMBER] в «Альфа-Банк» відкритий для зарахування коштів з повернення кредиту та відповідач зобов`язався своєчасно та в повному обсязі виплачувати проценти за користування кредитом, комісію за управління кредитом, повернути кредит та виконувати інші умови визначені даним договором, в сумах та у строки визначені Графіком платежів та розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту не пізніше 27.01.2014 р. (а.с.7). Крім того, п.п.1.4 п.1 Кредитного договору, сторони визначили зобов`язання позичальника (відповідача по справі), в разі неналежного виконання зобов`язань за цим договором, сплату штрафів та пені (а.с.7). Відповідно до п.п.8.4 п.8 Кредитного договору, сторони реалізуючи свої права, що встановлені\~ст.259 ЦК України, домовились про те, що позовна давність за спорами, що випливають із даного договору, включаючи, але не обмежуючись, відшкодуванням збитків, сплати неустойок (штрафів, пені) тощо, становить 50 (п`ятдесят) років. Сторонами встановлено, що вказане застереження до Договору є договором про збільшення позовної давності. Доказів, що зазначена у Кредитному договорі грошова сума не була надана у користування відповідачу та ним отримана, судом не встановлено. Відповідно до частин 1, 2\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статями\~626,\~628 ЦК України\~договір визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 18.12.2012 р. між ПАТ «Альфа-Банк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (далі ТОВ ФК «Кредит-Капітал») уклали Договір про відступлення права вимоги №2012-1-2/1 (а.с.30-39), відповідно до умов якого ТОВ ФК «Кредит-Капітал» Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ПАТ «Альфа-Банк», включно і до [PERSON] (відповідача по даній справі) за Кредитним договором, що підтверджується Витягом з акту приймання-передачі реєстру Боржників від 18.12.2012 р. (а.с.40). 27.12.2012 р. ТОВ ФК «Кредит-Капітал» та Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» (позивач по справі) уклали Договір купівлі-продажу (відступлення прав вимоги) № 27/12/2012-01 (а.с.41-53), відповідно до умов якого ТОВ Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» набуло статусу Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ ФК «Кредит-Капітал», включно і до включно і до [PERSON] (відповідача по даній справі) за Кредитним договором, що підтверджується Витягом з акту приймання-передачі реєстру Боржників від 27.12.2012 р. (а.с.54). Згідно ч.1\~ст.512 ЦК України,\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно приписів ст.514 ЦК України,\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1\~статті 1077 ЦК України\~передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). На адресу відповідача зазначену у Кредитному договорі, позивачем надсилалась претензія про невиконання умов договору №490129966 в сумі 53813,70 грн. та рекомендовано у строк до 29.01.2013 р. на надані реквізити погасити дану заборгованість (а.с.55-56). Крім того, позивачем також і 19.09.2019 р. на адресу відповідача зазначену у Кредитному договорі, поштовою кореспонденцією, надсилалась вимога про погашення кредитної заборгованості в загальній сумі 53813,70 грн., яка включає розмір заборгованості за тілом кредиту 17186,84 грн. та розмір заборгованості за пенею в сумі 36626,86 грн. на зазначений у вимозі рахунок позивача у строк в 10 (десять днів) з моменту отримання даної вимоги та роз`яснено можливість примусового стягнення заборгованості (а.с.21-22, 23-29). Відповідно до\~ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1\~ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Згідно ч.1\~ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Статтею 1049 ЦК України\~передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Матеріали справи не містять доказів, у тому числі на час розгляду даної справи судом, що відповідачем було здійснено у добровільному порядку частково або у повному обсязі погашення заборгованості за Кредитним договором на користь первинного кредитора «Альфа-Банк» або на користь ТОВ ФК «Кредит-Капітал» або на користь ТОВ Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» (позивача по справі) частково або у повному обсязі. Позивач просить суд стягнути з відповідача на скою користь як заборгованість за тілом кредиту в сумі 17186,84 грн. так і заборгованість за пенею в сумі 36626,86 грн. За змістом\~статті 549 ЦК України,\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2\~статті 551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов`язання, не може перевищувати один рік (пункт 1 частини 2 статті 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня\~ на відповідну суму, а позовна\~ давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Згідно п.1 ч.2 ст.248 ЦК України до вимог про стягнення неустойки встановлена позовна давність в один рік, а отже до вимог про стягнення пені можливим є застосування строку позовної давності, проте, суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності, у тому числі і до пені, з огляду на наступне. Укладений Кредитний договір встановлював окремі зобов`язання, які деталізували обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачав самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку. Як встановлено, відповідач повинен був повернути первинному кредитору ЗАТ «Альфа-Банк» кредит та всі сукупні нарахування за ним, у строк до 27.01.2014 р. (п.п.1.1. п.1 Кредитного договору). Тобто, право позикодавця вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання позичальником обов`язку з його внесення і обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18). Верховний Суд України в постанові від 18.05.2016 р. у справі № 6-474цс16 від 18.05.2016 р., зазначив, що аналіз норм статті 266, частини 2 статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Проте, частиною 3 статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Тлумачення частини 3 статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (аналог «тільки», «виключно») та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується як до загальної так і до спеціальної позовної давності. Враховуючи, що стороною відповідача не заявлялось про застосування строків позовної давності, законні підстави для застосування строків позовної давності про які не заявляється сторонами, у суду відсутні. В п.п.8.4 п.8 Кредитного договору, Сторонами договору визначено строк позовної давності у 50 років (а.с.9). Верховний Суд України у постанові від 24.02.2016 р. у справі\~№6-1824цс15 висловив правову позицію, якщо сторони кредитного договору досягли згоди про збільшення позовної давності за всіма або окремими вимогами і така домовленість за змістом і формою відповідає вимогам статті\~6\~і частини першої статті\~259 ЦК України,\~то розрахунок\~розміру пені\~та штрафу\~слід провести\~за кожною\~вимогою в\~межах збільшеної\~позовної давності,\~установленої сторонами\~в договорі,\~ураховуючи періодичність\~платежів,\~визначених договором. Однак, при цьому, при вирішенні питання щодо розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача по справі, суд вважає необхідним зазначити наступне. Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина 3 статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини 4 статті 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду\~зменшити\~розмір неустойки за\~ умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Розмір боргового зобов`язання (тіло кредиту), позивачем зазначено в сумі 17186,84 грн., при цьому розмір пені визначено в сумі 36626,86 грн., з чого вбачається, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов`язання, при цьому, позивачем зазначено, що у відповідача заборгованість за процентам та комісією становить 0 грн. (а.с.4). Вимог про застосування до грошових зобов`язань які виникли за Кредитним договором, положень передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, 1048 ЦК України, суду позивачем не заявлялось. Враховуючи зазначене, правовий висновок викладений Верховним Судом України в постанові 03.09.2014 р. по справі №6-100цс14, суд вважає можливим застосувати до вимог щодо розміру пені яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, положення ч.3 ст.551 ЦК України, визначивши розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача такою, яка дорівнює розміру заборгованості за тілом кредиту, тобто в сумі 17186,84 грн. Враховуючи вищевикладене, за наявних у справі матеріалів та доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Кредитним договором наявна станом на 07.10.2019 р. в загальному розмірі 34373,68 грн., яка складається з розміру заборгованості за тілом кредиту в сумі 17186,84 грн. та розміру заборгованості за пенею в сумі 17186,84 грн. Згідно приписів п.6 ч.1 ст.264, п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України, при ухваленні рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, який зазначає у резолютивній частині рішення. Відповідно до вимог ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжного доручення №5443 від 03.10.2019 р. позивачем було сплачено судовий збір за звернення до суду в розмірі 1921 грн. (а.с.1), загальний розмір позовних вимог заявлених до відповідача позивачем становив суму у 53813,70 грн., суд задовольнив позивні вимоги в загальній сумі 34373,68, отже розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, буде становити 1227 грн. 05 коп. (34373,68*1921/53813,70). З урахуванням вищезазначеного,

Outcome: partial