Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

28.04.2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить: визнати спільним майном подружжя не введений в експлуатацію об`єкт незавершеного будівництва - прибудову до житлового будинку з господарськими будівлями та визнати її співзабудовником побудованого під час шлюбу з відповідачем спільного майна подружжя, з усіма правами та обов`язками забудовника на 1/2 частину закінченої, але не зданої в експлуатацію прибудови до житлового будинку, в тому числі правом здачі та введення в експлуатацію, правом звернення до органів місцевого самоврядування, правом звернення до БТІ, правом подання декларації про готовність об`єкта, правом на державну реєстрацію прав. В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем вона двічі перебувала в законному шлюбі, з 15.05.2015 року по 06.06.2016 року, та з 15.08.2017 року по 15.04.2021 року. Відповідачу на праві власності належить 1/2 частина будинку по [ADDRESS] . Співвласником іншої1/2 частини є його колишня дружина [PERSON] . Будинок розміщений на земельній ділянці 0,135 га, кадастровий номер 1820600000:01:004:0678, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, будівель і споруд (присадибна ділянка), 1/2 якої теж належить на праві власності відповідачеві. І будинок, і земельна ділянка придбані в шлюбі відповідачем та його колишньою дружиною за договором купівлі - продажу. У вересні 2014 року вони розірвали шлюб і в лютому 2016 року відповідач з колишньою дружиною звернулися до Баранівської міської ради із заявою про надання дозволу на відповідні переобладнання та добудови , що їм було погоджено. Позивачка, перебуваючи у шлюбі з відповідачем, здійснили прибудову до житлового будинку, яка має площу 20 кв. м - майже рівна первісному розміру 1/2 частки будинку відповідача - 28 квадратних метрів. Будівництво здійснювалося за її грошові кошти, а також вона брала участь у будівництві ще й власною працею, починаючи з будівництва фундаменту, носила щебінь, пісок, цемент, мішала цементний розчин, заливала фундамент. Прибудова повністю закінчена, вони в ній проживали, і відповідач користується нею і на даний час. Вона постійно сплачувала і продовжує сплачувати комунальні платежі на ім`я позивача. У березні 2017 року у відповідача стався інсульт, після чого позивачка тривалий час здійснювала догляд за ним. Відповідач після закінчення будівництва прибудови не узаконив її в установленому законом порядку. Так як прибудова є складовою частиною будинку (приналежністю до будинку), то зареєструвати на неї окремо право власності не можливо, проте вартість будинку за рахунок прибудови істотно збільшилася, тому позивачка вважає, що має право на 1/2 частину здійснених поліпшень будинку за рахунок прибудови. Самостійно ніяких дій щодо узаконення даної прибудови вона зробити не може, бо формально не має жодних прав та документів на своє ім`я і не може звернутися ні до БТІ, ні до ДАБК, ні до реєстратора. Позивач вважає, що 1/2 частина житлового будинку по [ADDRESS] , яка на праві власності належить для позивача, є об`єктом права їхньої з ним спільної сумісної власності, оскільки за час їхнього шлюбу та спільного проживання нерухоме майно, належне [PERSON] , істотно збільшилося у своїй вартості за рахунок її грошових та трудових затрат, витрачених на будівництво прибудови. Вказує, що її позов не пов`язаний з вимогами про визнання права власності, а є вимогою про визнання прав та надання повноважень забудовника, завдяки яким вона зможе оформити, попри небажання відповідача, встановленим законом способом здійснену у шлюбі прибудову до будинку, з метою подальшого визнання своєї частки у праві власності. Ухвалою Баранівського районного суду від 24.05.2021 року відкрито загальне позовне провадження по справі, надано відповідачу строк для подання відзиву, роз`яснено права учасникам справи та наслідки невчинення ними відповідних процесуальних дій, справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні (а.с. 66 ). 29.07.2021 року відповідач [PERSON] надіслав до суду письмове заперечення щодо даного позову, в якому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В своїх поясненнях вказав, що позивачка не надала суду жодних письмових доказів, що все, що було куплене нею, було використано в будівництві прибудови до будинку, а також не додала докази щодо збільшення вартості житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями за рахунок здійснених щодо нього поліпшень та будівництва допоміжних будівель. Також вказав, що вони розпочали будівництво прибудови до будинку в 2015 році, а рішення про погодження прибудови отримано 24.02.2016 року, а тому добудова є самовільним будівництвом, а самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу ( виділу ). Просив розгляд справи провести без його участі в зв`язку з погіршенням його стану здоров`я. 04.08.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив відповідача, в якому позивач просила відхилити доводи відповідача за безпідставністю, а її позовні вимоги задовільнити в повному обсязі. В своїй відповіді вказала, що заперечення відповідача проти позову не стосуються предмета позову. Крім того, відповідно до Акту обстеження добудови до житлового будинку по [ADDRESS] , від 11.05.2021 року, встановлено, що [PERSON] , перебуваючи у шлюбі з [PERSON] , з травня 2015 року по квітень 2016 року здійснив добудову до житлового будинку зі своєї частини будинку, на яку взято дозвіл в міській раді. Добудова закінчена будівництвом та експлуатується . Також вказує на існування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ним у період шлюбу. Враховуючи те, що відповідач у своєму відзиві наголошує на свою інвалідність, непрацездатність, потребу у матеріальній і фізичній допомозі, ще раз доводить його неспроможність брати участь грошовими коштами та власною працею у будівництві спірного об`єкту нерухомості . Ухвалою Баранівського районного суду від 04.08.2021 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 98 ). В судовому засіданні [PERSON] свої позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та доповнила, що вона з відповідачем побудувала добудову до будинку по [ADDRESS] за 1 рік. Збирати матеріали вони розпочали з 2014 року, а саме будівництво з 2015 року. Вказане будівництво фактично було завершене протягом року. Протягом періоду будівництва прибудови вона весь час працювала та отримувала доходи. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. У своєму відзиві, направленому суду 29.07.2021 року просив розгляд справи провести без його участі в зв`язку з погіршенням його стану здоров`я. Суд, вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] придбали в рівних частках житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0.1350 га, що знаходиться там же. Земельна ділянка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 13-17). Рішенням Баранівської міської ради від 24.02.2016 року №38 було погоджено [PERSON] та [PERSON] реконструкцію житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 18-24). 30.09.2014 року [PERSON] та [PERSON] уклали угоду про порядок володіння та користування житловим будинком, господарськими будівлями та земельною ділянкою, перебуваючими в спільній частковій власності (а.с. 28-29). Рішенням Баранівської міської ради №278 від 21.12.2017 року присвоєно 1/2 частині житлового будинку, який належить на праві власності [PERSON] і розташований на власній земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд поштову адресу: [ADDRESS] (а.с. 31). 15.05.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який пізніше був розірваний рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 06.06.2016 року (а.с. 56-58). 15.08.2017 [PERSON] та [PERSON] знову зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 15.08.2017 року (а.с. 27), який рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 15.04.2021 року було розірвано (а.с. 111). Із акту обстеження добудови до житлового будинку [ADDRESS] від 11.05.2021 року, який погоджений заступником міського голови Баранівської міської ради, вбачається те, що під час обстеження [PERSON] повідомив, що перебуваючи у шлюбі з [PERSON] , у період з травня 2015 року по квітень 2016 року він здійснив добудову до житлового будинку, зі сторони своєї частини, на яку взяв дозвіл міської ради після її зведення, однак не оформив права власності. Добудова складається з бетонного фундаменту, стін з блоків ракушняка, дерев`яного перекриття та шиферної покрівлі. В присутності [PERSON] та [PERSON] обстеженням встановлено, що добудова до житлового будинку по зовнішній стіні розміром 4.90 метра на 3.10 метра, зовні поштукатурена, а зсередини приміщення обшите дерев`яною вагонкою, встановлене пластикове вікно, проведено електрику, ганок зовнішнім розміром 1.80 метра на 3.10 метра, з бетонними сходами та обшитий дерев`яними дошками, пофарбований, з встановленими дерев`яним пофарбованим вікном. Покрівля будови - з хвилястого азбестоцементного шиферу. Обстежена добудова закінчена будівництвом та експлуатується (а.с. 69). Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що позивач та відповідач почали проживали разом років 5-6 тому. Вони двічі одружувалися та розлучалися. У період їх спільного проживання побудували добудову до будинку [ADDRESS] . Під час будівництва вищевказаної добудови позивачка сама готувала будівельний розчин, возила будівельні матеріали. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач дійсно проживала разом з відповідачем. Останній ніде не працював, так як у нього був інсульт. В цей період позивач [PERSON] доглядала відповідача, а також позичала кошти і на його лікування і на будівництво добудови, яку вони почали зводити відразу після одруження у 2015 році. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила суду те, що з 2014 року позивач та відповідач проживали разом. За період проживання разом вони здійснили добудову до свого будинку. Під час будівництва добудови [PERSON] особисто готувала будівельний розчин, подавала відповідачу блоки, возила велосипедом доски та вагонку, які вона купували за власні кошти. В період їх спільного проживання відповідач зловживав спиртними напоями, ніде не працював. Згідно з ч. 1 ст. 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Частиною 1 статті 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права ( ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Як вбачається матеріалів справи, [PERSON] перебуваючи у шлюбі з [PERSON] , у період з травня 2015 року по квітень 2016 року здійснив добудову до житлового будинку [ADDRESS] , на що [PERSON] отримав дозвіл згідно рішення виконавчого комітету Баранівської міської ради від 24.02.2016 року, проте дану добудову не оформлено у встановленому законом порядку . В період з 15.05.2015 року по 06.06.2016 року, та з 15.08.2017 року по 15.04.2021 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі . Згідно копій товарних чеків та накладних , наданих позивачем [PERSON] , остання 04.05.2015 року придбала вікна розміром 1100 на 1350 - 1 шт за ціною 1343,37 грн, та 2 820 на 1220 - 1 шт вартістю 1956,42 грн. , 15.04.2016 року цемент та клей на суму 860 грн., 28.04.2016 року вагонку, рейки, доски на суму 2968 грн., 11.04.2016 року пісок та щебінь на суму 3080 грн., 06.06.2018 року цеглу на суму 3000 грн. (а.с. 43, 50 ,51 ). Отже, суд прийшов до висновку, що факт добудови до житлового будинку [ADDRESS] колишнім подружжям відбувався в період їх шлюбу , на що [PERSON] отримав дозвіл від міської ради . Ці обставини не були спростовані під час розгляду справи судом, а, навпаки, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16 зроблено висновок, що новостворене нерухоме майно набуває правового режиму житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю . Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє суду дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, не введений в експлуатацію, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню . Що стосується заперечень відповідача в частині того, що позивачка не надала суду жодних письмових доказів, що все, що було куплене нею, було використано в будівництві прибудови до будинку, а також не додала докази щодо збільшення вартості житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями за рахунок здійснених щодо нього поліпшень та будівництва допоміжних будівель, а також те, що добудова є самочинним будівництвом, а тому не є об`єктом права власності та не може бути предметом поділу, суд зазначає наступне . На день розгляду справи судом не встановлено і відповідачем не надано доказів про те, що прибудова до житлового будинку [ADDRESS] є самочинним будівництвом в розумінні вимог ст. 376 ЦК України. Крім того, суд звертає увагу відповідача на те, що позивачем не заявлялися вимоги щодо права власності на вищевказану прибудову та її поділ . Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує положення статті 141 ЦПК України та керується нею. Згідно пунктів 1,2,6 вказаної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Отже, враховуючи те, що відповідач звільнений від сплати судового збору, оскільки є інвалідом 2-ї групи безстроково ( а.с. 54), сплачений позивачем судовий збір не підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved