Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

28.07.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 11 липня 2008 року між ним, як позичальником та Акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум» з 19.04.2010 року (далі Банк) було укладено кредитний договір № 0430//08/17-СLNv, згідно з яким Банк відкрив Позичальнику кредитну лінію з лімітом кредитування в іноземній валюті, а саме 9000,00 доларів США 00 центів. За умовами вказаного кредитного договору відповідно до його п.п. 2.3., 2.6., 3.3.2. позичальник зобовязується здійснювати повернення кредиту та сплачувати проценти за користування кредитом на відкритий йому позичковий рахунок, не пізніше строку, визначеного п. 1.2. кредитного договору, тобто до 10 липня 2018 року. Згідно з п. 4.1. кредитного договору за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за не своєчасну повну чи часткову сплату процентів, позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі 0,2% за кожен день прострочення, що обчислюється з суми неповернутого кредиту та/або несплачених процентів. Сплата пені не звільняє позичальника від сплати процентів за користування кредитними коштами до моменту фактичного погашення заборгованості. Основна суть позовних вимог зводиться до того, що п. 4.1. кредитного договору суперечить вимогам\~Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач вважає, що умови кредитного договору порушують принцип справедливості. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є не справедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад пятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобовязань за договором. Позивач стверджує, що п.4.1 кредитного договору щодо встановлення сторонами договору пені у розмірі 0,2% за кожен день прострочення виконання зобовязання за споживчим кредитом становить 73% від суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів за рік, тобто становить понад 50% вартості продукції. Зазначені обставини, на думку позивача, є підставою для визнання відповідного положення кредитного договору недійсним, тому позивач просить визнати недійсним п. 4.1. кредитний договір № 0430//08/17-СLNv від 11 липня 2008 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, клопотань про відкладення судового засідання не надавав, в наданих додаткових поясненнях до позовної заяви підтримав позовні вимоги, обґрунтовуючи їх тим, що відповідач по справі не надає до суду жодних доказів, що підтверджували б факт отримання [PERSON] кредитних коштів за вищевказаним кредитним договором, умова договору, що викладена в п. 4.1. фактично встановлює річну процентну ставку у розмірі 72% у разі прострочення виконання зобовязання та не відповідає критерію встановленому п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» (щодо справедливості умови договору), та відповідно перевищує розумну межу плати за послуги, що встановлена Законом. Обґрунтовуючи свої заперечення в частині застосування позовної давності позивач зазначив, що про порушення своїх прав він дізнався у лютому 2015 року під час розгляду справи ПАТ «Банк Форум» про стягнення з нього боргу за цим кредитним договором, тому, на його думку, застування в даному випадку наслідків спливу позовної давності, яка була заявлена відповідачем, є безпідставним та такою, що не підлягає запереченню. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON], діючий на підставі довіреності від 25.03.2015 року /а.с. 18,19/ позов підтримав, обґрунтувавши його обставинами, викладеними в позовній заяві та в поданих позивачем додаткових поясненнях до позовної заяви. Вважає, що умови п.4.1 кредитного договору № 0430//08/17-СLNv є несправедливими та встановлюють істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду його довірителя. Представник відповідача ПАТ «Банк-Форум» в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву, в якій просить засідання суду провести за його відсутності, заперечує проти позовних вимог, просить в їх задоволенні відмовити, надавши також заперечення на позовну заяву /а.с. 30-32/ та заяву про застосування позовної давності /а.с. 33/. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, клопотань про відкладення судового засідання не надавала. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що згідно з кредитним договором №0430/08/17- СLNv від 11 липня 2008 року відповідачем по справі АКБ «Форум» була відкрита [PERSON] відновлювальна кредитна лінія з лімітом кредитування 9000,00 доларів США 00 центів. Кредитні кошти надаються строком по 10 липня 2018 року. За користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 13,5 процентів річних (відповідно до п. 1.3. Кредитного договору). Згідно пункту 4.1. договору передбачено, що за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за не своєчасну повну чи часткову сплату процентів, позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі 0,2% за кожен день прострочення, що обчислюється з суми неповернутого кредиту та/або несплачених процентів. Сплата пені не звільняє позичальника від сплати процентів за користування кредитними коштами до моменту фактичного погашення заборгованості. Згідно п. 2.1. кредитного договору забезпеченням повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування та можливої неустойки (штраф, пеня) є: договір іпотеки будинку загальною площею 68,3 кв.м., який розташований за адресою Сумська область, смт. Ямпіль, вул.. Куйбишева, будинок 18, договір поруки з дружиною позичальника [PERSON]. Як убачається з матеріалів справи та наданих відповідачем розрахунку /а.с. 137-140/ позивачем [PERSON] порушено умови кредитного договору №0430//08/17-СLNv від 11 липня 2008 року в частині своєчасного повернення кредиту, процентів за користування кредитом, у звязку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 24 липня 2015 року складається з: -969,59 - прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів (дол. США); -21346,20 - (еквівалент в гривні); -3176,47 поточна заборгованість по поверненню кредитних коштів (дол. США); -69932,19 - (еквівалент в гривні); -605,32 - Прострочена сума заборгованості за нарахованими процентами (дол. США); -13326,54 - (еквівалент в гривні); -35,79 поточна заборгованість за нарахованими процентами (дол. США); -787,28 - (еквівалент в гривні); Загальна сума заборгованості без штрафних санкцій: 4787,14 еквівалент в гривні 105392,21 -594,04 - Сума пені з розрахунку 0,2% в день, за простроченим кредитом та процентами (дол. США); -13078,29 - (еквівалент в гривні); -5000,00 - Штраф за порушення п.3.3.7. кредитного договору, (грн.). Загальний розмір заборгованості за Кредитним договором в валюті кредиту, дол. США 5381,18, в гривнях згідно з офіційним курсом НБУ 123470,51 грн. Під час розгляду справи встановлено, що між сторонами виникли договірні відносини, взаємні зобов'язання сторін були напряму вказані\~в\~кредитному\~договорі\~/а.с.5-8/. Як передбачено вимогами ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У положеннях ч.1 ст.626, ст.627, ч.1 ст.628 ЦК України йдеться про те, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Виходячи з вимог статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У ч.1 ст.638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Підставою недійсності правочину, як про це зазначено в ч.1 ст.215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, яка діяла на час укладення договору (далі - Закон), перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Частиною 1 ст.15 Закону визначено, що споживач має право на одержання необхідної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Положеннями ч.5 ст.11 Закону передбачено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. У ч.ч.1, 2, 5, 6 ст.18 цього Закону йдеться про те, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад пятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобовязань за договором. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі, коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Аналіз наведених норм права та встановлених у справі обставин дає підстави стверджувати, що при укладенні вказаного правочину сторони в добровільній формі досягли згоди стосовно всіх умов договору, в тому числі і тих, що викладені в п. 4.1. кредитного договору, що мають істотне значення, (що не було спростовано в судовому засіданні представником позивача, навпаки, ним було підтверджено, що кредитний договір сторонами був укладений добровільно, без будь-яких застережень). Позивач своїм підписом на кожній сторінці кредитного договору /а.с. 5-8/ фактично підтвердив, що банк надав йому у письмовій формі та в повному об'ємі інформацію, яка передбачена п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», крім того, як випливає з п. 7.2. кредитного договору, сторони фіксують свою згоду з тим, що ними узгоджені усі істотні умови договору, і зобовязуються надалі ніяких претензій одна до одної з цього приводу не мати. Умови кредитування відповідно до п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» позичальником отримано до укладення цього договору. Також суд бере до уваги той факт, що кредитний договір підписаний сторонами без будь-яких застережень, договір укладений 11 липня 2008 року, і з цього часу виконувався на протязі тривалого часу, все це свідчить про те, що позивач був згодний з усіма умовами укладеного ним кредитного договору, а зворотнього представник позивача в судовому засіданні не довів. Крім того, не є підставою для задоволення позову і посилання позивача на недійсність п.4.1. кредитного договору від 11 липня 2008 року в частині завищеного розміру пені за прострочення виконання ним грошових зобов'язань за цим договором. Зокрема, ч.ч.1, 2 ст.551 ЦК України передбачено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Як передбачено п. 4.1. укладеного між сторонами кредитного договору від 11 липня 2008 року № 0430//08/17-СLNv за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за не своєчасну повну чи часткову сплату процентів, позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі 0,2% за кожен день прострочення, що обчислюється з суми неповернутого кредиту та/або несплачених процентів. Сплата пені не звільняє позичальника від сплати процентів за користування кредитними коштами до моменту фактичного погашення заборгованості. Згідно зі статтями 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. В ст.611 Цивільного кодексу України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені). Отже, враховуючи, що чинним законодавством не передбачений максимальний розмір неустойки за невиконання чи неналежне виконання умов кредитного договору, тому визначений в кредитному договорі розмір пені відповідає вимогам закону, так як позивач не довів належними і допустимими доказами обставин того, що саме такий розмір неустойки не відповідає принципу добросовісності і що його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, тобто, не довів про сплату споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов'язань за кредитним договором. Посилання ж представника позивача на те, що розмір пені у разі застосування відповідальності згідно п. 4.1 кредитного договору буде становити 73% річних (тобто перевищувати 50% вартості продукції - залишку непогашеної заборгованості за кредитом) доказом на підтвердження його позовних вимог не може бути, так як в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження, та спростовується наданим відповідачем розрахунком /а.с. 137-140/. Як випливає з розрахунків пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів та за несвоєчасне повернення нарахованих процентів /а.с. 140/, та на що звертає увагу суду представник позивача в судовому засіданні, лише в деяких позиціях (а саме на самому початку невиконання позивачем умов кредитного договору) розмір пені перевищує 50% суми простроченого місячного платежу по тілу кредиту та місячних сум прострочених процентів (на які нараховується пеня), що неможна вважати вартістю продукції. За правилами ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожний день прострочення. Тобто пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Таким чином, суд приходить до висновку, що пунктом 4.1 кредитного договору не передбачено сплати компенсації за невиконання зобовязань у розмірі понад 50% вартості кредиту за факт порушення умов договору, а визначаючи обовязок позичальника сплатити у цьому разі 0,2% від простроченого місячного платежу, фактично розмір відсотку по відношенню до суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом склав 12,4. Вказане положення договору не суперечить вимогам ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому відсутні підстави для визнання його недійсним. Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, також заслуговують на увагу суду доводи відповідача ПАТ «Банк Форум», викладені в заяві про застосування позовної давності. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення заяви про застосування позовної давності заперечив, зазначив, що його довіритель - позивач по справі [PERSON] про порушення своїх прав дізнався лише на при кінці лютого - початку березня 2015 року під час звернення ПАТ «Банк-Форум» до суду з позовною заявою про стягнення з нього заборгованості по кредитному договору №0430//08/17-СLnv від 11 липня 2008 року. Кредитний договір було укладено 11 липня 2008 року, договір укладався у добровільному порядку, без будь-яких застережень, тривалий час виконувався, на протязі всього часу дії кредитного договору позивач не ініціював внесення змін та укладання додаткових угод до кредитного договору в частині зміни умов, викладених в п. 4.1. та кредитного договору в цілому. На умови п.4.1. кредитного договору [PERSON] не звернув уваги, оскільки на час укладання даного кредитного договору не збирався порушувати його умови. Вважає, що в звязку з тим, що сторони кредитного договору здійснюють свої права та обовязки протягом строку його дії, строк дії кредитного договору №0430//08/17-СLnv від 11 липня 2008 року не закінчився, тому протягом усього часу дії кредитного договору сторони можуть звертатись за захистом своїх прав. Аналогічна позиція викладена позивачем [PERSON] в додаткових поясненнях до позовної заяви. На час укладання кредитного договору ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» діяла в редакції від 13.01.2006 року, станом на час розгляду справи в суді зміни не вносились. Статтею 55 Конституції України гарантується кожному право на захист своїх прав і свобод в суді. Проте, як випливає із змісту статті 256 Цивільного кодексу України особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу у межах строку позовної давності. Згідно\~ст.257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Відповідно до вимог ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. \~\~\~\~ Згідно\~ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Позивачем не надано ні заяв, ні клопотань щодо пропущення строків позовної давності. З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку, що позивачем пропущений строк звернення до суду, оскільки від дня укладення кредитного договору (11.07.2008 року), коли він міг довідатися про порушення свого права, до дня подачі позовної заяви (28.07.2015 року) минуло 7 років. За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності. Таким чином, з урахуванням вище зазначеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з підстав їх необґрунтованості. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати компенсувати за рахунок\~\~держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed