Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

27 листопада 2015 року до суду надійшла вказана позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача кошти за договором №SAMDN03000051433492 від 12.10.2011 року у розмірі 5 505,90 доларів США. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що між сторонами був укладений договір про відкриття та обслуговування платіжної картки від 12.10.2011 року. В квітні 2014 року відповідачем було заблоковано картку позивача, а також доступ до Інтернет-банку Приват24. На прохання позивача поновити доступ до картки, доступ не було відновлено та відповідач послався на відсутність інформації в зв'язку з окупацією території Автономної Республіки Крим. 26.10.2014 року позивачу була надана виписка по банківському рахунку з якої вбачається, що залишок коштів становить 3 684,91 доларів США та зазначено, що 26.09.2014 року з рахунку позивача було списано 1 777,82 долари США, яку позивач не здійснював, оскільки це є службова операція. Позивач зазначає, що він не надавав згоди на здійснення списання вказаної суми коштів, а відповідач такими діями порушив майнові права позивача. На численні звернення позивача відповідач не надав відповіді щодо здійсненої операції. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, пояснення чи заперечення на заявлені вимоги до суду не надійшли. Так як відповідач по справі належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, суд на місці ухвалив про проведення заочного розгляду справи на підставі ст.224 ЦПК України, оскільки проти цього не заперечував представник позивача. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частина 1 статті 1066 ЦК України визначає, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами (ч.2 ст.1066 ЦК України). Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом (ч.3 ст.1068 ЦК України). Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом (стаття 1071 ЦК України). Стаття 1073 ЦК України передбачає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Як встановлено в судовому засіданні, 12.10.2011 року між [PERSON] (далі - Клієнт) та ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк) був укладений Договір №SAMDN03000051433492 про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної карти. За умовами вказаного Договору, Банк відкрив [PERSON] картковий рахунок та видав платіжні карти. У відповідності до п.2 Договору, Клієнт здійснює за допомогою карток операції по картковим рахункам, передбачені діючим законодавством та у відповідності з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжними картами, які є невід'ємною частиною цього Договору. Як зазначено в Договорі, [PERSON] ознайомлений та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою та тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, про що свідчить його підпис. З виписки по банківському рахунку [PERSON] [NUMBER] вбачається, що станом на 26.10.2014 року залишок коштів становить 3 684,91 доларів США. В той же час, як вбачається, 26.09.2014 року здійснено службову операцію head-office та списані кошти в сумі 1 777,82 доларів США. В судловому засіданні представник пояснила, що будь-якого розпорядження на списання коштів в сумі 1 777,82 доларів США [PERSON] не надавав. В березні 2015 року [PERSON] направляв претензію до відповідача та просив розірвати договір банківського рахунку по обслуговуванню банківської картки та видати усі належні йому кошти. Листом від 10.04.2015 року ПАТ «ПриватБанк» повідомив [PERSON] про те, що в зв'язку з окупацією території Автономної республіки Крим склались труднощі в обслуговуванні рахунків. В листі чіткої відповіді щодо розірвання чи відмови в розірванні договору надано не було. Відповідач до суду заперечень не направив, будь-яких заперечень щодо укладення договору між ним та позивачем до суду не надійшло. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Отже, саме відповідач у справі повинен доводити у суді відсутність своєї вини у невиконанні зобов'язання за договором №SAMDN03000051433492 про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної карти, або ж довести факт виконання ним даного зобов'язання. Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України була надана копія договору про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 12 жовтня 2011 року та виписка по рахунку, а також заяви, адресовані ПАТ КБ «Приватбанк», в якій він просив повернути суми, які знаходяться на рахунку, а відповідачем, в свою чергу, не надано доказів виконання чи невиконання умов вказаного договору. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (стаття 57 ЦПК України). Частиною 1 статті 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (частина 1 статті 60 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Діяльність відокремленого підрозділу відповідача на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя було припинено постановою Правління Національного банку України «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» від 06 травня 2014 року № 260, оскільки згідно з п. 5 цієї постанови банкам, серед яких зазначено й ПАТ КБ «ПриватБанк», визначено припинити діяльність відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України. Однак припинення діяльності філії не впливає на обсяг зобов'язань банку, оскільки договори, у тому числі банківського вкладу, укладаються з банком, а не з філією, яка відповідно до ч. 3 ст. 95 ЦК України та ч. 4 ст. 64 ГК України не є юридичною особою. Як встановлоено в судовому засіданні, ПАТ КБ «ПриватБанк» порушив права позивача на вільне володіння та користування належними йому грошовими коштами, що є підставою для їх стягнення. Також ПАТ КБ «ПриватБанк» не спростувало доводів позивача про те, що між сторонами по справі був укладений зазначений договір банківського рахунку, відкривався відповідний рахунок за цим договором, грошові кошти були зараховані до банку. Крім того, відповідачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження припинення відповідних зобов'язань у зв'язку з їх виконанням, тощо. Відповідачем не надано до суду доказів, з яких би вбачалося, що фінансові операції щодо видачі належних позивачу коштів обмежені за рішенням суду або зупинені в порядку, визначеному ст. 17 Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму», як такі, що можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Отже, з врахуванням всіх обставин, враховуючи, що відповідачем не доведено законності списання коштів в сумі 1 777,82 доларів США, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 5 505 (п'ять тисяч п'ятсот п'ять) доларів США 90 центів. Крім того, з відповідача на користь держави у відповідності з положеннями ст.88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір (офіційний курс НБУ станом на 19.04.2016 року 100 доларів США становить 2548,4764 грн.). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved