Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

28.04.2020 року позивач звернувся до Таращанського районного суду Київської області з даним позовом, який в подальшому уточнив. 04.12.2018 між [PERSON] та [PERSON] було укладено два договори позики коштів за номерами 2153 та 2154. Просить стягнути на свою користь з [PERSON] несплачену суму боргу за договором позики № 2154. За умовами пунктів 2 та 11 договору позики від 04.12.2018 № 2154, невід`ємною складовою цього договору є боргова розписка, якою підтверджується факт отримання відповідачем коштів від позивача. Згідно з п.1 договору позики № 2154 від 04.12.2018 та відповідно до вимог п. 3 цього договору, відповідачем надана розписка про фактичне отримання 04.12.2018 від [PERSON] грошової суми у розмірі 252 000 грн, яку зобов`язується повертати щомісячно в термін до 7-го числа кожного місяця, наступного за розрахунковим в термін до 04.12.2021. 11.02.2020 [PERSON] направлено на поштову адресу [PERSON] вимогу про повернення грошових коштів за договором позики грошей від 04.12.2018 № 2154, оскільки останній у добровільному порядку наявну у нього заборгованість за договором не погашає починаючи з червня 2019 року. Цією ж вимогою [PERSON] повідомив [PERSON] про дострокове розірвання договору позики коштів від 04.12.2018 № 2153. 18.02.2020 [PERSON] отримано вказану вимогу, яку [PERSON] залишив без реагування. 10.03.2020 повторно направлено на поштову адресу [PERSON] досудову вимогу про повернення коштів за двома договорами позики грошей від 04.12.2018 за номерами 2153 та 2154. Перші п`ять місяців [PERSON] виконував свої зобов`язання за договором позики № 2154, тобто до 7-го числа кожного місяця, наступного за розрахунковим повертав по 7000 грн. За перші п`ять місяців повернув 35000 гривень, а з червня 2019 року перестав повертати отримані у бог грошові кошти. Отже з 07.06.2019 відповідач не здійснює повернення отриманих коштів у сумі 217 000 грн (252000 - 35000). Умовами п. 5 договору позики № 2154 передбачено, що позичальник у разі несвоєчасного повернення позики зобов`язується сплатити грошову суму відповідно до вимог ст. 625 ЦК України. В зв`язку з цим прохає стягнути інфляційні втрати за період з 08.06.2019 до 19.11.2020 у сумі 5661,37 грн, та три проценти річних у сумі 9470, 71 грн. Загалом прохає стягнути за договором № 2154 у розмірі 232 132 (двісті тридцять дві тисячі сто тридцять дві) гривні. Представник позивача адвокат Вітровчак О.О. в судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовільнити. Позивач у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином. Відповідач в судове засідання 08.09.2021 не з`явився, про день, час та місце розгляду справи в силу ч. 1 ст. 128 ЦПК України повідомлений належним чином, правом на подання відзиву не скористався. Суд, заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, щодо можливості позовну заяву [PERSON] - задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 04 грудня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено та посвідчено приватним нотаріусом Пологівського районного нотаріального округу Черкун В.І. договір позики грошей за реєстраційним № 2154. За умовами пунктів 2 та 11 Договору позики коштів № 2154 від 04.12.2028 невід`ємною складовою цього договору є боргова розписка, якою підтверджується факт отримання відповідачем коштів від позивача. (а.с. 20-21). Так, згідно з пунктом 1 Договору позики грошей від 04.12.2018 № 2154 та відповідно та вимог пункту 3 цього Договору, відповідачем надана розписка про фактичне отримання від [PERSON] грошової суми у розмірі 252 000 (двісті п`ятдесят дві тисячі), яку зобов`язується повертати щомісячно в термін до 7-го числа кожного місяця наступного за розрахунковим в термін до 04.12.2021 року. (а.с.22) 11.02.2020 року [PERSON] направлено на поштову адресу [PERSON] вимогу про повернення грошових коштів за договором позики грошей від 04.12.2018 за реєстраційним № 2154, оскільки останній у добровільному порядку наявну у нього заборгованість за договором не погашає починаючи з червня 2019 року. (а.с.16,17,26). [PERSON] у порушення умов договору позики грошей від 04.12.2018 за № 2154 залишив без реагування вимогу [PERSON] про повернення грошових коштів. 10.03.2020 повторно направлено на поштову адресу [PERSON] досудову вимогу про повернення коштів за двома договорами позики грошей від 04.12.2018 за реєстраційними № 2153 та № 2154. (а.с.18,19,27,28). Перші п`ять місяців після укладення договору [PERSON] виконував свої зобов`язання за договором позики від 04.12.2018 року за реєстраційним № 22154, тобто ,до 7-го числа кожного місяця наступного за розрахунковим повертав по 7000 гривень як передбачено п. 1,3 Договору позики. За п`ять місяців [PERSON] повернув 35000 гривень, а з червня 2019 року перестав повертати отримані у борг грошові кошти. Відповідач порушив умови пунктів 1-3 Договору позики грошей від 04.12.2018 за реєстраційним № 2154, а саме не здійснює повернення з 07.06.2019 року отриманих ним року коштів у сумі 217000 грн. (252 000,00 - 35 000, 00). Таким чином, на дату уточнення позовних вимог сума основного боргу відповідача перед позивачем за договорами від 04.12.2018 за реєстраційним № 22154 становить 217000 грн. (двісті сімнадцять тисяч) гривень. Водночас, умовами пункту 5 Договору позики грошей від 04.12.2018 за реєстраційним № 2154 передбачено, що позичальник усвідомлює, що у разі несвоєчасного повернення ним позики, він зобов`язується сплатити грошову суму відповідно до вимог статті 625 ЦК України. Відповідальність за порушення грошового зобов`язання, а саме: а) боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. б) боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За змістом статті 526 ЦПК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають в його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статей 530, 598, 599 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок розірвання договору. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16 зроблено висновок, що договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ІДУ України, за якою якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2018 року у справі № 544/174/17 (провадження № 61-21724св18) зроблено висновок щодо застосування положень статті 545 ЦК України і вказано, що «у частині 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. У контексті презумпції належності виконання обов`язку боржником потрібно акцентувати на декількох аспектах: (а) формулювання «наявність боргового документа у боржника» варто розуміти розширено, адже такий документ може перебувати в іншої особи, яка на підставі етапі 528 ЦК України виконала зобов`язання; (б) вона є спростовною, якщо кредитор доведе протилежне. Тобто кредитор має можливість доказати той факт, що не зважаючи на «знаходження» в боржника (іншої особи) боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно; (в) у частині третій статгі 545 ЦК України регулюються як матеріальні, так і процесуальні відносини. Матеріальні втілюються в тому, що наявність боргового документа в боржника (іншої особи) свідчить про належність виконання зобов`язання. У свою чергу, процесуальні відносини проявляються в тому, що презумпція належності виконання розподіляє обов`язки з доказування обставин під час судового спору; (г) частина третя статті 545 ЦК України не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих у статті 545 ЦК України. Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, за яких кредитору не передавався борі овий документ. Тобто й наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку». У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Відповідно до статті 611 Ц1С України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки. Згідно зі статтею 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошовою зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок інфляційних втрат розраховується за наступним. Сукупний індекс інфляції ІІс = (ІІ1/100)*(ІІ2/100)*(ІІ3/100)*…(ІІZ/100), де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. З урахуванням індексів інфляції з 08.06.2019 по 19.11.2020 сукупний індекс інфляції складає 1,02608926, а інфляційне збільшення від простроченої суми за період з 08.06.2019 до 19.11.2020 становить 5661,37 коп. Розрахунок трьох процентів річних від простроченої суми (217 000 гривень) виконується за формулою: С*3%*Д/365/100, де С- сума заборгованості; Д - кількість днів прострочення. 217000*3 %*531/365/100=9470,71 грн. За таких обставин, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх договірних зобов`язань, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі. Заходи забезпечення позову, встановлені постановою Київського апеляційного суду від 14.12.2020, а саме накладений арешт на майно на три четвертих частини будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] та належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили. На підставі задоволення позову, враховуючи положення ст.ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сплачений ним судовий збір.

Outcome: approved