Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

28.09. 2012 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла первісна позовна заява [PERSON] до державного нотаріуса Пустомитівської державної нотаріальної контори Підгірняк Н.С., ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», [PERSON], [PERSON], [PERSON], Зимноводівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Кміть Лариса Іванівна, Реєстраційна служба ГТУЮ Львівської області про визнання незаконним та скасування реєстрації права власності, визнання протиправною видачу дубліката свідоцтва про право на спадщину, визнання недійсними договорів дарування. З урахуванням заяв про уточнення позовних вимог, позивач просив суд визнати незаконним дублікат Свідоцтва про право власності [PERSON] на 3 / 4 частини будинку по [ADDRESS], Львівської області, виданий Водянською сільською радою 20.01.2005 року №51; визнати незаконною реєстрацію права власності на 3 / 4 частини будинку по [ADDRESS] здійснену за номером запису 749, номер витягу 6271413 у ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» за [PERSON]; визнати незаконною видачу державним нотаріусом Пустомитівського району Н.С. Підгірняк свідоцтв про право на спадщину - спадкова справа №473/2004 - на частину будинку по [ADDRESS] після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, [PERSON], [PERSON]; визнати недійсним Договір дарування 1 / 4 частки будинку, укладений 08.04. 2010 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений Кміть Л.І. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 767, застосувати наслідки недійсності такого правочину; визнати недійсним Договір дарування 1 / 4 частки будинку, укладений 20.04. 2010 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений Кміть Л.І. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 887, застосувати наслідки недійсності такого правочину. Позивач за первісним позовом як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог покликається на такі обставини: у 1978 - 1980 р.р. позивач за первісним позовом з дозволу його матері [PERSON] здійснив добудову другого поверху у будинку по [ADDRESS]. [INFO] року [PERSON] померла. [PERSON], [PERSON], [PERSON] після смерті [PERSON] успадкували порівну зазначений будинок. Проте, при здійсненні спадкування не було враховано, що спадкодавцю весь будинок не належав, так як добудова другого поверху здійснювалася позивачем за первісним позовом. [PERSON] та [PERSON] свої частки у спірному будинку на підставі оспорюваних правочині відчужили [PERSON]. Дублікат Свідоцтва про право власності [PERSON] на 3 / 4 частини будинку по [ADDRESS], Львівської області, виданий Водянською сільською радою 20.01.2005 року №51 позивач вважає незаконним, оскільки такий виданий з порушенням вимог закону, оскільки у дублікаті свідоцтва не наведеного опис об'єкта нерухомого майна. Реєстрацію права власності на 3 / 4 частини будинку по [ADDRESS] здійснену за номером запису 749, номер витягу 6271413 у ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» за [PERSON] позивач вважає незаконною, оскільки така здійснена після смерті [PERSON]. Оспорюванні правочини позивач за первісним позовом вважає недійсними, оскільки такі стосуються частини майна, що не належала дарувальникам. 16.01. 2013 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON], [PERSON], про визнання права власності на 1 / 2 частину будинку. У зустрічній позовній заяві позивач за зустрічним позовом просить суд за [PERSON] визнати право власності на 1 / 2 частину будинку по [ADDRESS], Львівської області. Позивач за зустрічним позовом як на підставу для задоволення заявлених позовних вимог покликається та такі обставини: позивач за первісним позовом не визнає права власності [PERSON] на 1 / 2 частину спірного майна, тому позивач за зустрічним позовом просить суд визнати за нею право власності на 1 / 2 частину будинку по [ADDRESS], Львівської області. Позивач за первісним, а відповідача за зустрічним позовом [PERSON], представник позивача за первісним позовом, а відповідача за зустрічним [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні уточненні позовні вимоги за первісним позовом підтримали, пояснення дали аналогічні викладеним у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог, позов просили задоволити. Зустрічний позов позивач за первісним позовом не визнає з підстав викладених у первісній позовній заяві, у його задоволенні просить суд відмовити. Представник відповідача за первісним позовом, а позивача за зустрічним [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав, просить суд їх задоволити, оскільки позивач за первісним позовом не визнає права власності позивача за зустрічним позовом на майно набуте на підставі оспорюваних правочинів. Інші учасники процесу в останнє судове засідання не прибули. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що 20.01. 2005 року він перебував на посаді голови Зимноводівської сільської ради Пустомитівського району. Підпис на Дублікаті Свідоцтва про право власності на нерухоме майно схожий на його, проте точно пригадати обставини видачі такого дубліката свідку не вдається можливим, оскільки такий документ видавався уже дуже давно. З'ясувавши думку учасників процесу присутніх при судовому розгляді справи, суд постановив здійснювати розгляд справи при відсутності осіб (учасників процесу), які у судове засідання не з'явилися. Заслухавши пояснення учасників процесу, проаналізувавши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи: згідно Договору купівлі - продажу від 25.04. 1978 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 1127, [PERSON] придбала в [PERSON] незакінчений будовою житловий будинок по [ADDRESS]) (т. 1 а.с. 95-96). Законність вказаного договору сторонами під сумнів не ставиться. Відповідно до Договору від 27.08. 1988 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 2837 (т. 1 а.с. 8-9), [PERSON] подарувала [PERSON] половину житлового будинку в [ADDRESS]. Законність вказаного договору під сумнів сторонами не ставиться. Враховуючи той факт, що за [PERSON] було зареєстровано право власності лише на 1 / 4 частину будинку, останній майнових претензій за вказаним договором не заявляв. Відповідно до Рішення виконавчого комітету Водянської сільської ради народних депутатів № 10 від 09.02. 1989 року «Про оформлення права особистої власності на житловий будинок» виконавчий комітет вирішив, крім іншого, погодитися з висновками МБТІ та вважати можливим оформити право особистої власності громадян на житлові будинки в с. Водяне, а саме житловий будинок № [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON]. Згідно Витягу з рішення виконкому Пустомитівської районної ради № 51 від 16.02. 1989 року «Про оформлення права власності та реєстрацію житлових будинків» [PERSON] вирішено оформити право власності на 3 / 4 частини житлового будинку [ADDRESS]. Відповідно до Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 04.05. 1989 року, за реєстровим № 749 [PERSON] була власником 3 / 4 частин житлового будинку [ADDRESS]. Із наведеного слідує, що [PERSON] за час свого життя, з підстав що не заборонені законом правомірно володіла 3 / 4 частинами житлового будинку [ADDRESS] (тепер житловий будинок [ADDRESS]). Згідно ч.ч. 1 , 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. За змістом ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Позивачем за первісним позовом не представлено суду належних та допустимих доказів того, що останній здійснював будівництво другого поверху у житловому будинку [ADDRESS] (тепер житловий будинок [ADDRESS]), чим міг би ствердити виникнення в останнього прав співзабудівника. При вирішенні позовної вимоги заявленої позивачем за первісним позовом про визнання незаконним дублікату Свідоцтва про право власності [PERSON] на 3 / 4 частини будинку по [ADDRESS], Львівської області, виданий Водянською сільською радою 20.01.2005 року №51, суд виходить із такого: Встановлено, що Дублікат Свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданий на ім'я [PERSON] 20.01. 2005 року (т. 1 а.с. 6). Відповідно до вимог пункту 6.4 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно (далі - Тимчасове положення), затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 ( в редакції, що діяла на час видачі дубліката) у разі крадіжки, втрати, пошкодження тощо свідоцтва про право власності чи витягу про реєстрацію прав БТІ можуть видати дублікат витягу або за дорученням органів місцевого самоврядування, місцевої державної адміністрації та інших органів здійснити необхідні підготовчі заходи для видачі дубліката свідоцтва. Для отримання дубліката свідоцтва чи витягу подається заява, який передує опублікування в пресі повідомлення про недійсність викрадених, загублених, пошкоджених свідоцтв про право власності чи витягів про реєстрацію прав. БТІ перевіряє належність заявленої вимоги відомостям з реєстру прав та оформлює дублікат свідоцтва чи витягу. На дублікаті свідоцтва чи витягу обов'язково зазначається його номер та в Реєстрі прав робиться відмітка про втрату оригіналу свідоцтва чи витягу та відмітку про видачу дубліката свідоцтва чи витягу. Отже, аналізуючи зміст наведеної норми, слід зазначити, що діючим законодавством передбачено видачу дубліката свідоцтва про право власності лише у разі крадіжки, втрати, чи пошкодження оригіналу свідоцтва про право власності з обов'язковим дотриманням встановленої процедури, яка передує видачі, та визнанням у зв'язку з цим недійсним втраченого свідоцтва (справа № 6-62цс12, постанова ВСУ від 20.06.2012 р.). Пунктом 29 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністра юстиції України 03.03.04 № 20/508, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03.03.2004 № 283/8882, чинної на час видачі оспорюваних свідоцтв про право на спадщини, передбачалось, що у разі втрати документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради, міг бути виданий за письмовою заявою спадкоємців осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялася нотаріальна дія, дублікат утраченого документа. Тому, твердження позивача за первісним позовом про неправомірність видачі дубліката свідоцтва про право власності на спірну частину житлового будинку не можуть прийматися до уваги. Обов'язок доказування незаконності видачі зазначеного дубліката в цьому випадку покладається на позивача за первісним позовом (ч.ч. 1, 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України). Такий процесуальний обов'язок позивач за первісним позовом не виконав та не довів перед судом, що органом місцевого самоврядування порушено (не дотримано) вимоги Тимчасового положення та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при видачі дублікату Свідоцтва про право власності [PERSON] на 3 / 4 частини будинку по [ADDRESS], Львівської області. Таким чином, у задоволенні зазначеної позовної вимоги слід відмовити за безпідставністю такої. Встановлено, що 20.01. 2005 року ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» прийнято рішення про реєстрацію за [PERSON] права власності на 3 / 4 частини житлового будинку [ADDRESS] (тепер житловий будинок [ADDRESS]), що стверджується Витягом № 6271413 від 20.01. 2005 року (т. 1 а.с. 4). Реєстрація права власності відбулася на підставі Дубліката Свідоцтва про право власності 20.01. 2005 року, виданого Водянською сільською радою на підставі рішення виконкому Пустомитівської районної ради № 51 від 16.02. 1989 року (т. 1 а.с. 6). Відповідно до положень ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 цього ж Закону, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Зазначені норми закону кореспондуються із вимогами ч. 1 ст. 182 ЦК України, якою встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до п. п. 2.1, 2.3, 2.4 «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 р.№ 7 / 5 та чинного на час проведення державної реєстрації, для реєстрації виникнення, існування, припинення прав власності на нерухоме майно та оформлення прав власності на нерухоме майно до БТІ разом із заявою про реєстрацію прав власності подаються правовстановлювальні документи (додаток 1), їх копії (нотаріально засвідчені), а також інші документи, що визначені цим Положенням. Відповідальність за достовірність та повноту інформації у документах несе власник (власники) нерухомого майна. Правовстановлювальні документи, які відповідно до закону підлягають обов'язковій державній реєстрації, приймаються за умови проведення їх державної реєстрації. Для здійснення реєстрації права власності на нерухоме майно власник (власники) або належним чином уповноважена ним (ними) особа подає заяву встановленої форми. Під час подання заяви про реєстрацію прав власності фізична особа повинна пред'явити документ, що посвідчує її особу, а у разі подання заяви представником фізичної чи юридичної особи - документ, що підтверджує повноваження діяти від імені цих осіб, при цьому особа, яка представляє особу - нерезидента України, пред'являє документи, які в разі необхідності легалізовані в установленому чинним законодавством України порядку. Встановлено, що [PERSON] померла [INFO] року, що стверджується Свідоцтвом про смерть серії 1 - СГ № 334625 від 29.06. 2004 року. Таким чином, реєстрація за [PERSON] права власності на 3 / 4 частини житлового будинку [ADDRESS] (тепер житловий будинок [ADDRESS]), що відбулася 20.01.2005 року не відповідає вимогам закону, оскільки згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. П. 2 ч. 1 ст. 30 ЦК України цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. За змістом ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Згідно вищевказаних норм Закону, поняття цивільної правоздатності є ширшим поняттям ніж цивільна дієздатність. Цивільну дієздатність може мати особа, яка має цивільну правоздатність. Очевидно, що цивільна дієздатність, як і цивільна правоздатність припиняється у зв'язку із смертю особи. Після смерті фізичної особи, вона не може набувати цивільних прав, вчиняти юридично значимі дії. Таким чином, суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підставні в частині визнання незаконною реєстрацію права власності на 3 / 4 частини будинку по [ADDRESS] здійснену за номером запису 749, номер витягу 6271413 у ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» за [PERSON]. Із матеріалів Спадкової справи № 473/04 після смерті [PERSON] (т. 1 а.с. 118-145) вбачається, що позивачеві за первісним позовом ще у 2004 році було відомо про реєстрацію права власності за [PERSON] на 3 / 4 частини житлового будинку [ADDRESS] (тепер житловий будинок [ADDRESS]). Із матеріалів Інвентаризаційної справи на житловий будинок № 14 по вул. Шухевича, Пустомитівського району, Львівської області слідує, що позивачеві за первісним позовом [PERSON] 22.02. 2007 р. було відомо про реєстрацію права власності за [PERSON] на 3 / 4 частини житлового будинку [ADDRESS] (тепер житловий будинок [ADDRESS]) на підставі Дубліката Свідоцтва про право власності 20.01. 2005 року, виданого Водянською сільською радою на підставі рішення виконкому Пустомитівської районної ради № 51 від 16.02. 1989 року. Про цей факт свідчить його особистий рукописний підпис в інвентаризаційній справі (а.с. 1). Встановлено, що позивач із первісним позовом звернувся до суду 28.09.2012 року, тобто пізніше ніж через п'ять років від часу коли йому було відомо про проведення незаконної реєстрації права власності. Згідно ч. 1 ст. 256, 257 ЦК України (які були чинними на час звернення позивача за первісним позовом до суду) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Враховуючи зазначене вище, суд прийшов до висновку, що позивачем за первісним позовом зазначений вище строк позовної давності пропущено без поважних на те причин. Клопотання позивача за первісним позовом у якому останній зазначає, що про порушення свої прав він довідався у 2010 році після звернення [PERSON] до нього з позовом, суд вважає не обґрунтованим, що спростовується встановленими вище обставинами. Враховуючи встановлені судом обставини, що стосуються позовної давності; наявність заяви відповідача за первісним позовом [PERSON] про застосування строку позовної давності до заявлених позивачем за первісним позовом позовних вимог; вимоги ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, роз'яснення викладені у п. 11 Постанови № 14 від 18.12. 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» Пленум ВСУ, суд прийшов до висновку, що заявлена позивачем за первісним позовом позовна вимога про визнання незаконною реєстрацію права власності на 3 / 4 частини будинку по [ADDRESS] здійснена за номером запису 749, номер витягу 6271413 у ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» за [PERSON] не підлягає задоволенню у зв'язку із пропуском [PERSON] строку позовної давності. При вирішенні позовної вимоги заявленої позивачем за первісним позовом про визнання незаконною видачу державним нотаріусом Пустомитівського району Н.С. Підгірняк свідоцтв про право на спадщину - спадкова справа №473/2004 - на частину будинку по [ADDRESS] після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, [PERSON], [PERSON] суд виходить із такого: із Спадкової справи № 473/04 після смерті [PERSON] (т. 1 а.с. 118-145) вбачається, що [PERSON] померла [INFO] року. 29 червня 2004 року за № 473/04 Пустомитівською державною нотконторою була заведена спадкова справа на спадкодавця [PERSON], яка померла [INFO] року, на підставі єдиної заяви спадкоємців, синів померлої - [PERSON], [PERSON], [PERSON] про прийняття спадщини. 05 лютого 2007 року від них поступила спільна заява про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, в якій зазначено, що спадкове майно складається з житлового будинку № [ADDRESS], та 3 / 4 часток житлового будинку № [ADDRESS]. Правовстановлювальним документом на 3/ 4 частки житлового будинку [ADDRESS], був дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданий Водянською сільською радою 20 січня 2005 року та зареєстрований у Львівському обласному державному комунальному бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки цього ж числа за реєстраційним номером 9618666. П. 63 вказаної Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що крім правовстановлювального документа на житловий будинок, нотаріус вимагає документи, передбачені наказом Міністерства юстиції України «Про надання витягів з Реєстру прав власності на нерухоме майно та оформлення свідоцтва про право власності на нерухоме майно на спеціальних бланках» від 20 вересня 2002 року № 84/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 20 вересня 2002 р.№ 773/7061. Коли з витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно видно, що власник, наприклад, житлового будинку здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову, у тому числі перепланування житлового будинку, переобладнання нежитлового приміщення в житлове і навпаки, або звів чи зводить господарські, побутові будівлі і споруди без установленого дозволу або без належно затвердженого проекту чи з істотним відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, нотаріус вимагає подання рішення органу місцевого самоврядування про дозвіл здійснити перебудову. У витязі з реєстру прав власності на нерухоме майно, який знаходиться у спадковій справі, про проведену добудову, перепланування житлового будинку, 3 / 4 частки якого є об'єктом спадкування, жодних застережень, зауважень не зазначено. Крім того, дозвіл на добудову, переобладнання міг даватися співвласникам будинку за їх взаємною згодою, включення позивача співзабудівником могло мати місце лише за взаємною згодою співвласників будинку та за рішенням органу місцевого самоврядування. Позивач за первісним позовом таких документів не пред'явив, а сам він не був співвласником будинку. 08 лютого 2007 року спадкоємцям було видано кожному, зокрема свідоцтва про право на спадщину в рівних частках на 3 /4 частки цього житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, який згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 13 лютого 2006 року, складався в цілому з семи житлових кімнат, загальною площе 258,2 кв.м, житловою площею 122,9 кв.м та кухні. Спадкоємці всі троє одночасно подали заяву про прийняття спадщини, підписи на якій були нотаріально засвідчені, заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, підписи на якій були нотаріально засвідчені, одночасно одержали свідоцтва про право на спадщину. При цьому, при кожному конкретному зверненні діяли узгоджено, спору між ними не було, претензій ні до нотаріуса, ні до законності поданих ними ж документів, що підтверджували право власності на 3 / 4 частки цього житлового будинку, які особисто надали, не заявляли. Із наведеного слідує, що нотаріальною конторою при видачі оспорюваних свідоцтв про право на спадщино вимоги ЦК України та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України порушені не були. Згідно Договору дарування 1 / 4 частки будинку, укладений 08.04. 2010 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений Кміть Л.І. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 767 (т. 1 а.с. 74) [PERSON] подарував [PERSON] 1 /4 частину житлового будинку [ADDRESS]. На підставі зазначеного договору дарування [PERSON] зареєстровано право власності на 1 / 4 частину житлового будинку [ADDRESS] (т. 1 а.с. 75). Згідно Договору дарування 1 / 4 частки будинку, укладений 20.04. 2010 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений Кміть Л.І. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 887 (т. 1 а.с. 72) [PERSON] подарував [PERSON] 1 /4 частину житлового будинку [ADDRESS]. На підставі зазначеного договору дарування [PERSON] зареєстровано право власності на 1 / 4 частину житлового будинку [ADDRESS] (т. 1 а.с. 73). Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Враховуючи законність набуття права власності [PERSON] та [PERSON] на 1 / 4 частину житлового будинку [ADDRESS] кожним, останні, в силу вимог ч. 1 ст. 658 ЦК України, володіли правомочностями на розпорядження таким майном. Таким чином, підстав вважати вказані вище договори недійсними немає. Тому, вимоги позивача за первісним позовом в частині визнання оспорюваних договорів (т. 1 а.с. 72, 74) є безпідставними. Крім того, суд звертає увагу на таке: що Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 7 листопада 2012 року розглянув справу № 6-107 цс 12, предметом якої був спір про визнання договору недійсним за позовом особи, яка не була стороною цього договору. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого у разі, якщо позивач, не будучи стороною оспорюваного ним договору, домагається відновлення свого права на річ, яка була предметом цього договору, то виходячи з правової природи спірних правовідносин між сторонами існують речово-правові відносини, і належним способом захисту в такому разі є один із способів, передбачених главою 29 ЦК України: віндикація (ст.ст. 387, 388 ЦК України) - якщо річ перебуває у володінні відповідача; визнання права власності (ст. 392 ЦК України) - якщо річ не вибула з володіння позивача, однак його право на неї не визнається відповідачем. Положення ч. 3 ст. 215 ЦК України при вирішенні такої категорії справ підлягають застосуванню в тому разі, якщо позивач не домагається відновлення свого права на річ, яка була предметом оспорюваного ним договору, а його порушене право може бути відновлене шляхом повернення сторін договору до первісного стану в результаті визнання цього договору недійсним. В силу вимог ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 11 ЦПК України позивач вільний в обранні способу захисту свого цивільного права та інтересу. Враховуючи те, що позивач за первісним позовом не був стороною оспорюваного договору; те, що позивачем не зазначено, яким чином право позивача буде відновлено шляхом визнання оспорюваного правочину недійсним, коли існують законні Свідоцтва про право на спадщину на ім'я [PERSON] та [PERSON], законність яких встановлено вище, суд прийшов до висновку, що якщо б припустили підставність вимог позивача в частині визнання оспорюваних правочинів недійсними, первісними позивачем обрано не вірний спосіб захисту його цивільних прав. Вирішуючи позовну вимогу за зустрічним позовом суд [PERSON] до [PERSON] про визнання за [PERSON] права власності на 1 / 2 частину будинку по [ADDRESS], Львівської області, суд виходить із такого: відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За змістом ст. 392 ЦК України потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву. Із заявлених позивачем за первісним позовом позовних вимог вбачається, що останній не ставив перед судом питання про визнання за ним права власності на майно, що належить позивачеві за первісним позовом, така вимога була зміненою (т. 1 а.с. 77 -81). Позивач за первісним позовом, крім іншого, перед судом ставив питання про недійсність правочинів укладених позивачем за зустрічним позовом щодо спірного майна. З урахуванням того, що судом встановлено безпідставність позовних вимог позивача за первісним позовом; того, що позивач за зустрічним позовом володіє правовстановлюючими документами на 1 / 2 частину будинку по [ADDRESS], Львівської області, які не скасовані, суд прийшов до висновку, що немає необхідності у визнанні за позивачем права власності на 1 / 2 частину будинку по [ADDRESS], Львівської області, оскільки таке право не підлягає сумніву та підтверджене відповідними доказами. Отже, зустрічний позов задоволенню не підлягає. Документально підтверджені понесені позивачем судові витрати підлягають розподілу у відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України. Заходи забезпечення позову вжиті у відповідності до ухвали Пустомитівського районного суду Львівської області від 07.02. 2013 року у справі № 1316/3797/12, у виді заборони [PERSON] відчужувати 1 / 4 частину будинку в [ADDRESS], яка належить йому на праві приватної власності; заборони [PERSON] відчужувати 1 / 4 частину будинку в [ADDRESS], яка належить їй на праві приватної власності підлягають скасуванню на підставі ч. 6 ст. 154 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed