Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

28 серпня 2019 року позивач звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 07.09.2010р. в розмірі 122825 грн 22 к., посилаючись на неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань. У судове засідання представник позивача не з`явився. В позовній заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, із заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався, відзив не подав. З урахуванням викладеного, в судовому засіданні 22 січня 2020 року ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області у відповідності із ч. 4 ст. 223, 280, 281 ЦПК України постановлено провести заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 07.09.2010р. ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі по тексту Банк) та [PERSON] (Позичальник) уклали кредитний договір (без номеру), у відповідності до якого відповідач отримав кредит у розмірі 2800 грн 00 к. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік та на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до довідки про умови кредитування, підписаної відповідачем, Банк нараховує відсотки за користування кредитом у зазначеному розмірі, з розрахунку 360 календарних днів на рік. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідач належним чином не виконував своїх договірних зобов`язань за кредитним договором. Внаслідок вищевказаного станом на 31.07.2019р. у відповідача перед Банком утворилась заборгованість за кредитом - 1193 грн 60 к. На думку суду, наявність та розмір заявленої до стягнення заборгованості [PERSON] перед Банком у сумі 1193 грн 60 к. витікає з умов укладеної між сторонами по справі угоди, підтверджується наявними у матеріалах справи документами та не спростовано відповідачем. Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості з процентів за користування кредитом у заявленому позивачем розмірі 121631 грн 62 к. та за заявлений позивачем період з 07.09.2010р. по 30.12.2018р., суд вважає за необхідне зупинитись на наступному. З розрахунку розміру заборгованості вбачається, що процентна ставка з вересня 2010 року по серпень 2014 року включно становила 30%. Указана відсоткова ставка передбачена у Довідці про умови кредитування, яка підписана відповідачем, згідно з якою Базова відсоткова ставка на місяць складає 2,5 % і відповідно на рік складає - 30 % /а.с. 9/. За період з 01 вересня 2014 року по 01.04.2015 року відсоткова ставка становила 34,8%, а в період з 01.04.2015 по 31.07.2019 рік - 43,2%. Виходячи з таких ставок, позивачем розрахована заборгованість за відсотками\~\~ за період з 07.09.2010р. по 30.12.2018р. в сумі 121631 грн 62 к.\~ Будь-які угоди чи інші документи, які б були підписані позивачем та відповідачем щодо зміни розміру фіксованої процентної ставки з 30 % до 34,8 % та з 34,8 % до 43,2 % у справі відсутні. Позивач у позові посилався на те, що Банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів. Як установлено судом, зміст укладеного сторонами договору викладено в Анкеті-заяві та Довідці про умови кредитування, які підписано відповідачем. Анкета та Довідка підписані 07.09.2010р. на час коли була установлена Базова відсоткова річна ставка за користування кредитом на рівні 30 %. Домовленості про право Банку в односторонньому порядку збільшувати розмір відсоткової ставки або про те, що сторони домовились про змінювану відсоткову ставку, підписані відповідачем Анкета та Довідка, не містять. За загальним правилом одностороння зміна умов зобов`язання не допускається, зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525, частина 1 статті 651 ЦК України). Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12 грудня 2008 року № 661-VI (далі - Закон № 661-VI), який набрав чинності 9 січня 2009 року, положення ЦК України доповнено статтею 1056-1. Відповідно до статті 1056-1 ЦК України (у редакції на час укладення сторонами договору від 07.09.2010р.) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Досліджуючи порядок збільшення в даному випадку Банком процентної ставки, суд звертається до абзацу 3 п.28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у якому роз`яснено, що при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК України або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК України. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК України зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. В укладеному між сторонами кредитному договорі не визначено обставини, за якими застосовується інша процентна ставка, та її розмір. Таким чином, суд приходить до висновку, що збільшення процентної ставки 01 вересня 2014 року та 01 квітня 2015 року здійснено кредитором в односторонньому порядку. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про безпідставність застосування позивачем при обчисленні суми процентів за користування кредитом іншої, ніж передбачено Довідкою про умови кредитування, яка підписана відповідачем ставки (30%), тобто - 34,8 % та 43,2 %. Нарахована сума заборгованості за процентами за ставкою 30% відповідно до наданого позивачем розрахунку складає 664 грн 25 к. (за період, з якої вона почала утворюватись з 07.09.2010 року до 01.09.2014 - до дати одностороннього збільшення процентної ставки). Вказану частину заявленої до стягнення позивачем зборгованості по процентах суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає стягненню з відповідача. За період з 01.09.2014р. по 31.07.2019р. сума належної до стягнення з відповідача заборгованості по процентах підлягає нарахуванню на суму залишку кредиту в розмірі 1193 грн 60 к. також за ставкою 30 % і складає 1566 грн 27 к. ((1193 грн 60 к. х (30%/360 днів=0,083%) х 1581 дні (кількість днів прострочення за період з 01.09.2014 по 30.12.2018))/100). Отже, сума заборгованості про процентам, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 2230 грн 52 к. (664 грн 25 к. + 1566 грн 27 к..). Підсумовуючи наведене, позов Банку є обгрунтованим та підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача боргу в сумі 3424 грн 12 к. (1193 грн 60 к. тіло кредиту; 2230 грн 52 к.. - проценти). Вирішуючи питання щодо судових витрат в справі, суд вважає правомірним покласти на відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог.

Outcome: partial