Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

28 травня 2021 року до Дніпровського районного суду міста позовна заява [PERSON] до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про припинення обтяження нерухомого майна та виключення відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна . Відповідно до предмету позовних вимог, позивач просить суд зняти арешт, накладений Дніпровським районним відділом Державної виконавчої служби у м. Києві на все майно позивача - [PERSON] , громадянина України, [INFO] та виключити відомості з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Обгрунтовуючи підстави звернення з позовом до суду, позивач посилається на наступне, що 10 вересня 2014 року та 04 жовтня 2016 року Дніпровський районним відділом Державної виконавчої служби у м. Києві було накладено арешт на усе майно позивача по виконавчим провадженням №44681100 та 52486666, відповідно. Позивач вказує, згідно листа Відділу ДВС, виконавче провадження закінчено, про що державним виконавцем винесено відповідну постанову у зв`язку з укладенням між стягувачем та боржником мирової угоди. В той же час, зняти арешт з майна не виявляється за можливо, оскільки виконавче провадження знищено. За таких обставин, позивач вимушений звернутись з даним позовом до суду Ухвалою суду від 02.06.2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Залучено до розгляду справи ПрАТ «СК «Брокбізнесбанк» у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї документами булла отримана відповідачем особисто, однак правом подати відзив до позовної заяви відповідач не скористався. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент вчинення виконавчих дій), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу. Інші органи, установи, організації і посадові особи здійснюють виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до статті 6 цього Закону на вимогу чи за дорученням державного виконавця. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в порядку, встановленому законодавством. 05 січня 2021 року Дніпровський РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у місті Києві повідомило адвоката Самойлова Д. Є. про те, що у Відділі на виконанні перебувало виконавче провадження №44681100 з примусового виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва по справі №755/11168/13-ц від 23.07.2014 року про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 63949,07 грн.. Згідно даних АСВП, вказаний виконавчий документ 01.12.2014 року повернено стягувачу згідно п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ Про виконавче провадження» та виконавче провадження передано до архіву. Виконавче провадження №52486666 з примусового виконання постанови Дніпровського районного суду міста Києва по справі №755/11168/13 від 23.07.2014 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «СК «Брокбізнесбанк» заборгованості у розмірі 63949,07 грн.. перебувало у відділі з 04.10.2016 року. Згідно данних АСВП 04.10.2016 року було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 11.11.2016 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження згідно п. 8 ч. 1 ст. 49 (фактичне повне виконання рішення) ЗУ «Про виконавче провадження» та передано в архів. На прохання видати належним чином засвідчені копії Відділ ДВС повідомив, що виконавчі провадження знищено, за закінченням строків зберігання, передбачених Наказом №1829/5 від 07.06.2017 року, виданого МЮУ «Про затвердження правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями». Згідно п. 9.9. Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» від 25.12.2008 року (діючого на момент виникнення спірних правовідносин), строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Відповідно до п. 9.10. даного Наказу, завершені виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення (додаток 17), якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 01 січня року, в якому складений акт. Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою. Вказані положення щодо знищення завершених виконавчих проваджень повністю узгоджуються з положеннями, викладеними в Правилах ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом МЮУ від 07.06.2017 року №1829/5 Таким чином, завершення виконавчого провадження та закінчення строків зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень є підставою для їх знищення. Згідно п. 8 ч. 1 чт. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції Закону № 606-XIV), виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Відповідно до ч. 1 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Вказане узгоджується з ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції від 02 червня 2016 року, відповідно до ст. 39 Вказаного Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Згідно ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Аналізуючи вищевикладене, оцінюючи докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позивач не може належним чином використовувати своє право власності на майно, на яке накладено арешт відповідно до постанови державного виконавця від 04.10.2016 року в межах виконавчого провадження №52486666, яке було закінчено у зв`язку з повним виконанням рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23.07.2014 року. Враховуючи ту обставину, що виконавче провадження знищене, позивач правомірно звернувся з позовом до суду з вимогою про зняття арешту з арештованого майна, ухвалюючи рішення, суд присуджує зняти арешт, накладений на підставі постанови Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві від 04 жовтня 2016 року в межах виконавчого провадження №52486666, з примусового виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23.07.2014 року по справі №755/11168/13 про стягнення з [PERSON] на користь ПрАТ «СК «Брокбізнесбанк» заборгованості у розмірі 63949,07 грн., оскільки за відсутності даних з Єдиного державного реєстру заборон відчуження нерухомого майна не вбачається за можливе прийти до висновку на яких підставах, на яке майно, та в межах якого виконавчого провадження (якщо їх декілька) було накладено арешт. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. За таких обставин, вимоги позивача про виключення відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна задоволенню не підлягають, оскільки припинення обтяження речових прав проводить державний реєстратор за наявності судового рішення про скасування обтяження речових прав. Відповідно до ч. 1, 2 ст.. 4 Цивільного - процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнесбанк» про припинення обтяження нерухомого майна та виключення відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна підлягає частковому задоволенню. Враховуючи наведене та

Outcome: partial