Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-02 00:00:00

29.03.2018 року [PERSON] звернувся із позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 8375,93 грн., середньомісячний заробіток за весь час затримки розрахунку у сумі 40885,26 грн. та сплачений судовий збір. Мотивуючи тим, що він працював у відповідача з 12.08.2014 року по 21.03.2017 року. При звільненні з ним не був проведений розрахунок. Борг відповідача по заробітній платі складає 8375,93 грн.. У зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати вважає, що має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило. Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просить закрити провадження по справі в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у зв'язку з відсутністю предмета спору, в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у задоволенні позовних вимог відмовити. Позивач надав відповідь на відзив, в якій просить відзив відповідача відхилити та задовольнити його позов. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Позивач у період з 12.08.2014 року по 21.03.2017 року працював у відповідача на посаді водія навантажувача автотранспортної дільниці, що підтверджується копією трудової книжки [NUMBER]. При звільненні позивача, відповідач з ним не розрахувався і заборгованість по заробітній платі згідно розрахункового листа за жовтень 2017 року становить 8375,93 грн. (а.с.7). Згідно листа управління Держпраці у Полтавській області від 24.01.2018 року №16-23/01/14-07/256, загальна сума заборгованості із виплати заробітної плати [PERSON] станом на 24.01.2018 року складає 6939,69 грн.. Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України « Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. З врахуванням положень ст.47 КЗпП України, не можуть бути покладені в основу рішення по справі посилання відповідача на відсутність спору між сторонами та відповідно не можуть вони бути і підставою для закриття провадження по справі. Таким чином, не виплачуючи заборговану позивачеві заробітну плату, відповідач порушив його право на своєчасне одержання винагороди за працю, гарантоване Конституцією України (ст.43), Законом України «Про оплату праці» та обмежив право на використання його власності для задоволення життєвих потреб грошових коштів. Тому, позов в цій частині підлягає частковому задоволенню із стягненням з відповідача на користь позивача 6939,69 грн. заборгованості по виплаті заробітної плати. Водночас, відповідач, не здійснивши вчасно розрахунок по заробітку при звільненні працівника, відповідно до ст. 117 КЗпП України, несе матеріальну відповідальність перед працівником у межах середньої заробітної плати за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до ч.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про застосування судами законодавства про оплату праці» розмір середньої заробітної плати визначається згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (з наступними змінами та доповненнями.) Так, відповідно до п.3 ч.2 вказаного Порядку збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Тому, на підставі викладеного, розрахунок середнього заробітку за час затримки слід проводити за весь час затримки з 22.03.2017 року по 03.08.2018 року, який за розрахунком суду складає: 229,57 грн. (середньоденна заробітна плата ) х 127 (робочі дні з часу звільнення по день розгляду справи в суді) = 77824,23 грн. (середній заробіток за весь час затримки). Однак до стягнення підлягає сума в межах позовних вимог - 40885,26 грн.. За змістом ст. ст. 116, 117 КЗпП України обов'язок виплати заборгованості із заробітної плати покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану виплату. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. З огляду на викладені обставини, позов підлягає частковому задоволенню. Позивачем понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 704,80 грн., які у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial