Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

28 серпня 2020 року [PERSON] в інтересах якої діє [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із позовом до [PERSON] про поділ майна, набутого під час шлюбу. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що з 12 січня 2006 року перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Під час перебування у шлюбі ними було придбано нерухоме майно, а саме: автомобіль марки ВАЗ 2105 легковий седан-В, реєстраційний номер [NUMBER] , 1981 року випуску вартістю 24000 грн.; мопед Хонда «Діо» 2006 року випуску вартістю 8000 грн.; меблі спальної кімнати вартістю 5000 грн.; меблі дитячої кімнати вартістю 5000 грн.; пральну машинку вартістю 17000 грн.; телевізор вартістю 9000 грн.; мікрохвильову піч вартістю 1000 грн.; мультиварку вартістю 2000 грн.; ноутбук вартістю 5000 грн.; пилосос вартістю 2000 грн.; на загальну суму 78000 грн. Посилаючись на те, що на теперішній час справа про розірвання шлюбу перебуває на розгляді в Очаківському міськрайонному суді Миколаївської області, та що між ним та відповідачкою виникли спори стосовно користування і володіння вищевказаним майном, що набуте ними за час шлюбу, та що добровільної угоди щодо його поділу між ними не досягнуто, просив визнати зазначене вище майно спільним сумісним майном подружжя та виділити йому у власність наступне майно: автомобіль марки ВАЗ 2105 легковий седан-В, реєстраційний номер [NUMBER] , 1981 року випуску вартістю 24000 грн., меблі спальної кімнати вартістю 5000 грн., мікрохвильову піч вартістю 1000 грн., мультиварку вартістю 2000 грн., ноутбук вартістю 5000 грн., пилосос вартістю 2000 грн. на загальну суму 39000 грн., все інше майно загальною вартістю 39000 грн. виділити відповідачці. Крім того, просив віднести судові витрати на його рахунок. Ухвалою судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 вересня 2020 року 2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Позивач, його представник та відповідачка в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу за їхньої відсутності. Крім того, представник позивача в заяві зазначила, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, відповідачка вказала в заяві, що проти задоволення позову не заперечує. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Відповідно до ч. 3 ст.\~368\~ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України). Судом встановлено, що сторони з 12 січня 2006 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (а.с. 14-15). Під час шлюбу сторонами було придбано майно на загальну суму 78000 грн., а саме: автомобіль марки ВАЗ 2105 легковий седан-В, реєстраційний номер [NUMBER] , 1981 року випуску вартістю 24000 грн.; мопед Хонда «Діо» 2006 року випуску вартістю 8000 грн.; меблі спальної кімнати вартістю 5000 грн.; меблі дитячої кімнати вартістю 5000 грн.; пральну машинку вартістю 17000 грн.; телевізор вартістю 9000 грн.; мікрохвильову піч вартістю 1000 грн.; мультиварку вартістю 2000 грн.; ноутбук вартістю 5000 грн.; пилосос вартістю 2000 грн., з кількістю та вартістю якого сторони згодні. Оскільки зазначені факти визнаються сторонами, ці обставини в силу вимог частини 1 статті 82\~ЦПК України доказуванню не підлягають. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Відповідно до ч. 1 ст.\~70\~СК\~України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст.\~71\~СК\~України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя»\~від 21\~грудня 2007\~р.\~№ 11 (далі постанови Пленуму). Зі змісту п. 23 постанови Пленуму вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до п. 30 цієї ж постанови, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Отже тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним вище критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України. Враховуючи викладене та аналізуючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вищевказане майно, було набуте сторонами як подружжям за час шлюбу, і воно належить їм на праві спільної сумісної власності, частки яких відповідно до ст. 70 СК України є рівними, а тому позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню, та поділу між сторонами підлягає майно загальною вартістю 78000 грн., і сторони мають право на 1/2 частку зазначеного спільного сумісного майна подружжя кожний, вартістю по 39000 грн. Судові витрати суд відносить на рахунок позивача за клопотанням останнього. На підставі викладеного,

Outcome: approved