Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

28 вересня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, третя особа: Восьма Дніпропетровська державна нотаріальна контора, третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на наступне. Відповідно до договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори 05.11.2002 року матері позивача - [PERSON] на праві власності належало 41/100 частина домоволодіння [ADDRESS]. [INFO] року його мати [PERSON] померла. Спадщину позивач прийняв шляхом подання в нотаріальну контору відповідної заяви в передбачений законом строк. В 2014 році позивач звернувся до Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. На запит нотаріуса ДМБТІ була надана відповідь про те, що право власності на 41/100 спірного домоволодіння зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.04.1976 року, виданого 6-ю ДДНК за реєстром №1-1472 та рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від17.01.1995 року. [PERSON] за життя не зареєструвала своє право власності на спірне домоволодіння. Так, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері. Після уточнень, позивач просив суд ухвалити рішення, яким визнати за ним та малолітнім [PERSON] право власності на 41/100 частину домоволодіння [ADDRESS], яке складається з житлового будинку А-1 жилою площею 24,0 кв.м., Б- сараю, В- погрібу бетонного, Г- вбиральні, Д - душу, № 1-4 споруд, споруд № 1-3, К - колодязя, фундаменту, за кожним по 41/200 частині, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], що померла [INFO] року. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити на підставі обставин, викладених у заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, з тих підстав, що оскільки спадкодавець за життя не зареєструвала договір дарування домоволодіння, вона не набула права власності на нього. Представники третіх осіб - Восьмої Дніпропетровської нотаріальної контори та Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явилися, але надіслали на адресу суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Представник третьої особи - КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Вислухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що відповідно до договору дарування від 05.11.2002 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Карачун О.О., [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар 41/100 частин житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] в (а.с. 72). Однак у встановленому законом порядку, що діяв на той час, зазначений договір у КП «ДМБТІ» не зареєструвала. Згідно відповіді КП «ДМБТІ» від 16.10.2014 року, 41/100 частин домоволодіння [ADDRESS] зареєстровані за гр. [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.04.1976 року виданого Шостою ДДНК та рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17.01.1995 року (а.с. 85). Як вбачається з копії свідоцтва про зміну прізвища [NUMBER] від 19.08.2000 року, [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 74). Відповідно до технічного паспорту на домоволодіння [ADDRESS], воно складається з: житлового будинку А-1, загальною площею 52,1, жилою площею 24,0 м.кв.; Б - сараю; В - погрібу; Г - вбиральні; Д - душу; №1-4 - споруд, І - мостіння (а.с. 6-8). [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 4). Як вбачається з копії спадкової справи, що надійшла з Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори, спадщину після смерті [PERSON] прийняли її сини - позивач [PERSON], який у встановлений законом строк подав заяву про прийняття спадщини, та малолітній [PERSON], [INFO] р.н., який прийняв спадщину у відповідності до ч.4 ст.1268 ЦК України (а.с.32-56). Відповідно до рішення Виконавчого комітету Самарської районної у м. Дніпропетровську ради №40 від 21.01.2011 року позивача [PERSON] призначено опікуном над його малолітнім братом [PERSON], [INFO] (а.с.119). Постановою державного нотаріуса Восьмої Дніпропетровської нотаріальної контори від 10.02.2015 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 41/100 частину житлового будинку, оскільки за життя [PERSON] не зареєструвала своє право власності на спірне домоволодіння. (а.с. 55-56) Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Суд критично ставиться до посилань представника відповідача про те, що спадкодавець [PERSON] не набула права власності на спірне домоволодіння, з наспаних підстав. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Як встановлено судом, на момент укладення договору дарування частини спірного домоволодіння діяв Цивільний кодекс УРСР від 1963 року, положення якого не пов'язували момент набуття права власності на нерухоме майно з її державною реєстрацією. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] набула права власності на 41/100 частину спірного домоволодіння з моменту укладання та нотаріального посвідчення договору дарування, тобто з 05.11.2002 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання за позивачем та малолітнім [PERSON] права власності на частину спірного домоволодіння в порядку спадкування за законом після їх матері є обґрунтованими, а отже підлягають задоволенню. Разом з тим, в позові заявлено вимогу про визнання права власності на колодязь «К», однак згідно договору дарування та технічного паспорту на території спірного домоволодіння колодязь «К» відсутній, у зв'язку з чим в цій частині вимог суд вважає за необхідне відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial