Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

28 лютого 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 29 вересня 2011 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 3000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг клієнт дав згоду, щодо прийняття будь - якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складає між ним і банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк виконав свої зобовязання за договором у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У свою чергу відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговим зобовязанням, внаслідок чого станом на 18.02.2018 має заборгованість у загальній сумі 11507,82 гривень, з яких: 34,55 гривень - тіло кредиту; 4031,05 гривень - відсотки за користуванням кредитом; 6418,04 гривень - пеня; штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень фіксована частина та 524,18 гривень процентна складова. Вказані суми позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача на свою користь. Представник позивача у судове засідання не з'явився, просив розглядати справу в його відсутності та не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання, заперечень проти позову не надав, тому справу розглянуто на підставі наданих позивачем даних та доказів у відсутності відповідача в заочному порядку. Суд, дослідивши письмові докази по справі, давши їм оцінку в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав заяву № б/н від 29 вересня 2011 року, згідно якого отримав кредит у розмірі 3000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, та підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складає між ним і банком договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с.8). Банк виконав свої зобовязання за договором у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого ліміту. У свою чергу відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговим зобовязанням. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Договору, відповідач зобовязався погашати заборгованість за Кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цих Договором. Згідно п. 2.1.1.5.7 Договору відповідач зобовязався слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, а у разі невиконання зобовязань за Договором, у відповідності до п. 2.1.1.5.6, на вимогу Банку виконати зобовязання з повернення кредиту, оплати винагороди Банку. Пунктом 2.1.1.7.6 Договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цих договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. У встановлені договором строки, відповідач зобовязання не виконав, у звязку з чим станом на 18.02.2018 має заборгованість у загальній сумі 11507,82 гривень, з яких: 34,55 гривень - тіло кредиту; 4031,05 гривень - відсотки за користуванням кредитом; 6418,04 гривень - пеня; штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень фіксована частина та 524,18 гривень процентна складова. В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання договірних зобовязань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Разом з цим, у правовій позиції Верховного Суду України в справі № 6-2003цс15 зазначено що, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає що вимоги позивача в частині стягнення штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень (фіксована частина), та 524,18 гривень (процентна складова), є подвійним нарахуванням неустойки, а тому вимоги банку в цій частині не підлягають задоволенню. Враховуючи той факт, що відповідач дотепер неналежно виконує свої обовязки з повернення отриманого ним ліміту кредитування, таке невиконання (неналежне виконання) є порушенням його зобовязань у розумінні норм ЦК України, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у заявлений позивачем спосіб. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: partial