Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

28 березня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання спільної дитини, яка продовжує навчання, в розмірі ? частини усіх видів заробітку щомісяця. На обгрунтування своїх вимог вказує про те, що з 1995 року по 1999 рік перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області на її користь було присуджено аліменти на утримання дитини в розмірі ? всіх видів заробітку щомісячно. На даний час син продовжує навчатись на денній формі національного лісотехнічного університету України, та не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Відповідач [PERSON] досяг пенсійного віку, отримує пенсію, а тому має можливість та зобов'язаний утримувати спільну дитину. З цих підстав просила позов задовольнити. В судове засідання позивач та третя особа не з'явилися. Згідно поданих заяв просять розглядати справу без їх участі. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився. Про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи неявку в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі до 09 квітня 1999 року. Від цього шлюбу мають сина [PERSON]. Згідно повторного свідоцтва про народження [NUMBER] від 08 липня 2002 року, виданого Зарічненським відділом РАГС Рівненської області, відповідач записаний батьком [PERSON], [INFO] (а.с.5). Постановою Зарічненського районного суду Рівненської області від 02 березня 1998 року з [PERSON] на користь [PERSON] присуджено аліменти на утримання сина [PERSON], 1997 року народження в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ? неоподатковуваного мінімуму доходів громадян на кожну дитину, починаючи з 13 січня 1998 року і до його повноліття (с.с.3). З довідки Національного лісотехнічного університету України 4-го рівня акредитації за № 714 від 20 листопада 2015 року вбачається, що [PERSON] є студентом першого курсу Інституту екологічної економіки і менеджменту цього університету, та навчається за кошти держбюджету (а.с.6). Згідно ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як роз'яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. На думку суду, такі обставини у даній справі встановлені. Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 200 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Оскільки ні позивачем, ні відповідачем, суду не надано будь-яких доказів, які б свідчили про розмір доходу відповідача, а відповідач не подав жодних заперечень проти позову, суд вважає необхідним та доцільним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на повнолітнього сина [PERSON], який продовжує навчання, у визначеному позивачем розмірі, а саме в розмірі ? усіх видів заробітку відповідача щомісячно. Вказаний розмір аліментів є справедливим та розумним. Наявність інших обставин, які можуть бути враховані судом при визначенні розміру аліментів (незадовільний стан здоров'я відповідача, наявність у нього інших утриманців, тощо), судом не встановлена. Оскільки позов задоволено у повному обсязі, з відповідача підлягають стягненню судові витрати відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України. На підставі ст. ст. 182, 199, 200 СК України, ст. 10, 11, 60, 80, 88, 212-215, п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved