Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

27 лютого 2020 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалася на те, що на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності серії СЕА № 67076,виданого 04 січня 2012 року виконавчим комітетом Новомосковської міської ради Дніпропетровської області згідно рішення виконавчого комітету Новомосковської міської ради № 42 від 11 січня 1991 року, їй належить квартира № 64, загальною площею 63,8кв.м, житловою площею 37,0кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В житловому приміщенні зареєстрований її син - [PERSON] , [INFO] , який з квітня 2007 року фактично в ньому не проживає без поважних причин. [PERSON] зазначила в позові, що реєстрація сина перешкоджає реалізації її прав, як власника житла, в зв`язку з чим, посилаючись на вимоги ч. 2 ст. 405 ЦК України, просила суд визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 30 березня 2020 року відкрите провадження у справі. Ухвалою суду від 08 лютого 2021 року закрите підготовче провадження у справі, справа призначена до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явилися, згідно заяви представника позивача, остання просила суд розглядати справу без її участі, позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити позовні вимоги, у разі повторної неявки відповідача не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином,причин неявки суду не повідомив, клопотання про розгляд справи у його відсутність, зокрема клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву суду не подавав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані позивачемта його представником письмові докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] , виданого 04 січня 2012 року виконавчим комітетом Новомосковської міської ради Дніпропетровської області згідно рішення виконавчого комітету Новомосковської міської ради № 42 від 11 січня 1991 року, належить квартира № 64, загальною площею 63,8 кв.м, житловою площею 37,0 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом по державну реєстрацію прав № 32768673 від 04 січня 2012 року. Відповідач [PERSON] , [INFO] є сином позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06 листопада 1990 року. Встановлено, що в спірній квартирі зареєстрований син позивача [PERSON] - відповідач [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї, виданою 21 лютого 2020 року головою правління ЖБК «Солнечний» Скрипник Д.С. , а також довідкою виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області від 19 березня 2020 року за вих. № 746. Таким чином, відповідач [PERSON] є членом сім`ї позивача [PERSON] . Судом встановлено, що відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] зареєстрований, але з квітня 2007 року не проживає, житловим приміщенням не користується, що підтверджується актом від 21 лютого 2020року, складеним головою ЖБК «Солнечний» Скрипник Д.С. в присутності сусідів: [PERSON] і [PERSON] . Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд застосовує наступні норми права. Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. На підстав статті 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до статті 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. У відповідності до вимог статті 391 ЦК України, власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. На підставі частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] не проживає в спірному житловому приміщенні понад один рік, не надав суду доказів наявності поважних причин, які перешкоджають йому користуватися житловим приміщенням, суд приходить до переконання, що у відповідності до вимог частини 2 статті 405 ЦК України, він може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням,в зв`язку з чим, вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Тобто спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», підзаконними нормативними актами, визначено позасудовий порядок вирішення і оформлення питань зняття з реєстрації місця проживання особи, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та інших органів державної влади. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи, що відноситься до компетенції органів Державної міграційної служби України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved