overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

28.07.2014 року позивач звернулась до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу з відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 2009 року у них [INFO] народився син [PERSON]. На даний час відповідач пішов з сім'ї, проживає окремо. Наразі дитина перебуває на повному утриманні матері. На даний час шлюбні відносини між сторонами фактично припинені. При цьому відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина. Позивач у судове засідання не з`явилася, проте надала суду письмову заяву, відповідно до якої свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, проте надав суду письмову заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу щомісячно не заперечував, просив розгляд справи проводити за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних мотивів. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Статтею 88 ЦПК України передбачений порядок розподілу судових витрат між сторонами, так якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 16.09.2009 року, актовий запис № 09 (а.с. 5). Малолітній [PERSON] повністю перебуває на утриманні матері, що підтверджується довідкою Олександрівської сільської ради Золочівського району Харківської області (а.с.7). Визначаючи розмір аліментів у сумі 1/4 від усіх видів доходу відповідача, судом враховано положення ст. 182 СК України, а також визначений законом розмір прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років - 1032 грн., стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача [PERSON], який є фізично здоровим. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-21 00:00:00

28.07.2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 14.02.2004 року. Подружнє життя не склалося, вони припинили шлюбні відносини, хоча і проживають разом, але спільного господарства не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу вважає недоцільним. Позивач через канцелярію суду подала заяву, в якій просила розглянути справу без її особистої участі, наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином, про відкладення розгляду справи не звертався. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі з 14 лютого 2004 року. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. Сторони припинили шлюбні відносини. Подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін. Примирення між сторонами не можливе. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно із положеннями ст.ст. 110-112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачено, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За таких умов подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-21 00:00:00

28.07.2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 28.08.1998 року. Подружнє життя не склалося, вони припинили шлюбні відносини, хоча і проживають разом, але спільного господарства не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу вважає недоцільним. Позивач через канцелярію суду подала заяву, в якій просила розглянути справу без її особистої участі, наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщений завчасно і належним чином, про відкладення розгляду справи не звертався. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі з 28 серпня 1998 року. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Сторони припинили шлюбні відносини. Подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін. Примирення між сторонами не можливе. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно із положеннями ст.ст. 110-112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачено, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За таких умов подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

28.07.2014 року позивач звернулась до суду з позовом та просила постановити рішення суду, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн., щомісячно, починаючи з дня подачі заяви, до його повноліття. В обґрунтування позову вказала, що останній не надає допомоги на утримання сина у добровільному порядку, а тому вона звернулася до суду з цим позовом. У судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач у заяві до суду просила справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримала, які просила задовольнити. Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи від останнього не надходило, а тому суд ухвалив за можливе розглянути справу у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів, з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечувала позивач. Доповівши позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Встановлено, що [INFO] у сторін народився син [PERSON], батьком якого у свідоцтві про його народження зазначений відповідач. Останній у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання сина, хоча таку змогу має, оскільки є здоровим та працездатний, інвалідності та інших утриманців не має. Син перебуває лише на утриманні позивача. На спростування цих обставин, у встановлений законом строк, заперечень та доказів відповідач не надав. Зазначені обставини стверджуються свідоцтвом про народження дитини, копія (а.с.3) та довідкою з місця проживання позивача (а.с.5). Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 184 ч. 1 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідач може надавати утримання на неповнолітнього сина, як-то передбачено ст.ст. 180, 182 та 184 СК України, а тому суд визнає позов обґрунтованим та задовольняє його, при цьому враховує стан здоров'я та матеріальне становище неповнолітньої дитини, стан здоров'я відповідача, його матеріальне становище, інші обставини справи, та стягує аліменти у твердій грошовій сумі, у розмірі 500 грн., щомісячно, до його повноліття, починаючи з дня подачі заяви до суду. Разом з тим, допускає рішення суду в частині стягнення аліментів у розмірі суми платежу за один місяць до негайного виконання та стягує з відповідача на користь держави судовий збір. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

28.07.2014 року позивач звернулася до Голосіївського районного суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач вказує, що вона та відповідач від шлюбу мають малолітню дитину, яка проживає спільно з позивачем, з відповідачем не було досягнуто домовленості щодо способу та розміру утримання дитини. Наявність даних обставин, об'єктивно унеможливлюють створення належного матеріального забезпечення неповнолітньої дитини, що і змусило позивача звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів у розмір 1/4 частки від його доходів. Позивач не прибув в судове засідання, надав попередньо заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги та надала згоду на ухвалення у справі заочного рішення(а.с.9). Відповідач не прибув у судове засідання, повідомлений належним чином про час і місце розгляду судового розгляду. Жодних клопотань про відкладення розгляду справи завчасно до суду не надходило. Враховуючи те, що сторони до судового засідання не з'явилися, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-21 00:00:00

28.07.2014 року позивач звернулася до Голосіївського районного суду м.Києва до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи вимоги тим, що 08.08.2012 року між ним та відповідачем зареєстровано шлюб, від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] Тривалий час він та відповідач проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Припинення шлюбних відносин із відповідачем вважає необхідним через відсутність між ними близьких відносин, проживання окремо один від одного, втрати почуття поваги та любові, шлюб носить формальний характер. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, на позові наполягав на підставі викладених у ньому обставин, просив його задовольнити та не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду. Жодних клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ст. 224 ЦПК України, за згодою позивача, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що 08.08.2012 року зареєстровано шлюб між сторонами у відділі реєстрації актів громадського стану Печерського районного відділу юстиції у м. Києві за актовим записом №983 /а.с.5/. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.05.2013 року, сторони від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO] /а.с.4/. Згідно ст.105 ч.3 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст. 111, 112 Сімейного кодексу України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд не вбачає підстав для надання додаткового строку для примирення сторін. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ст.114 ч.2 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

28.07.2014 року позивач звернулася до Новоград-Волинського міськрайонного суду з даним позовом, в якому просила розірвати шлюб з [PERSON], відповідачем по справі. Свої вимоги мотивувала тим, що спільне подружнє життя із відповідачем не склалося через різні погляди на права та обов'язки подружжя. До шлюбу вони знали один одного довгий час, і, як виявилося після шлюбу, у них були зовсім протилежні погляди на сімейне життя. Вони намагалися всіма силами зберегти сім'ю, однак це не допомогло зробити навіть народження сина [PERSON], 2010 р. нар., якого після розірвання шлюбу позивачка просить залишити на своєму вихованні. В судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 03.09.2014 року позивач подала заяву (а.с. 16), в якій просила розглянути справу в своїй відсутності, позов підтримала, просила його задовольнити. Строк на примирення з відповідачем просила не давати, після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище [PERSON], судові витрати з відповідача на свою користь просила не стягувати . 03.09.2014 року відповідач подав заяву (а.с. 17), в якій визнав заявлений до нього позов, просив розглянути справу в своїй відсутності, строк на примирення з позивачкою просив не давати, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних в справі доказів. Доповівши зміст заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Встановлено, що сторони 12.01.2010 року зареєстрували шлюб у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 07, що стверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 4). Дошлюбне прізвище позивача [PERSON]. Від цього шлюбу у сторін є неповнолітня дитина - син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження (а.с. 7). Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що, перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім'ї. З пояснень позивачки, викладених в позовній заяві і які не були спростовані відповідачем, вбачається, що спільне подружнє життя сторін не склалося через наявність у сторін протилежних поглядів на сімейне життя. Примирення та збереження сім'ї сторони вважають неможливим. Відповідач підстав, з яких був заявлений позов, не оспорював, тому суд знаходить їх доведеними і приходить до висновку про обгрунтованість заявленого позову та задовольняє його. Зважаючи на вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-07 00:00:00

28.07.2014 року позивач звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу зареєстрованого 12 серпня 1989 року відділом ЗАГС Кам'янець- Подільського міськвиконкому, актовий запис № 741. В обґрунтування позову вказує, що від шлюбу мають повнолітнього сина. Проте, розірвати шлюб через органи ДРАЦС відповідач не бажає, тому вона вимушена звернутися з позовом до суду. Причиною розірвання шлюбу є діаметрально протилежні характери та погляди на вирішення сімейних проблем, що негативно впливає на атмосферу в сім'ї. Із-за сварок та скандалів стосунки між ними погіршувалися і в кінцевому результаті були вимушені припинити подружні відносини і ведення спільного господарства. Відповідач матеріально сім'ю не утримував, жодними проблемами не цікавився. Сумісне життя стало нестерпним. Впевнилася, що в подальшому жити разом не зможуть. Майновий спір будуть вирішувати у добровільному порядку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що не дивлячись на те, що дружина категорично налаштована проти нього, бажає зберегти сім'ю. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Встановлено, що сторони з 12 серпня 1989 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають повнолітнього сина, проти розірвати його через органи ДРАЦС відповідач не бажає. Припинили подружні відносини по причині діаметрально протилежних характерів та поглядів на вирішення сімейних проблем, що негативно впливало на атмосферу в сім'ї. Із-за чого припинили подружні відносини і ведення спільного господарства. Майновий спір будуть вирішувати у добровільному порядку. За таких обставин суд вважає, що подальше сумісне проживання і збереження сім'ї стали неможливими. Шлюб підлягає розірванню на підставі ст.ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

28.07.2014 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивачка у судове засідання не з'явилася, але надала заяву про те, що позов підтримує та просить справу розглянути у її відсутність, не заперечує проти розгляду справи у попередньому судовому засіданні. Із позову вбачається, що 03.05.2006 року позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем по справі, реєстрація шлюбу здійснювалась у відділі ВРАЦС Краматорського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 266. Від спільного шлюбу мають дитину, сина [PERSON], [INFO] З 21.08.2011 року сторони припинили сумісне життя, сумісне господарство не ведуть. Подальше збереження сім'ї позивачка вважає неможливим. Спору про розподіл майна, що є спільною власністю на даний час між ними немає. Позивач просила розірвати їх шлюб. У судове засідання відповідач не з'явився за невідомою суд причиною, про час розгляду справи належним чином був повідомлений. Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до вимог ст.ст. 224-225 ЦПК України та враховуючи думку позивача, судом ухвалено про заочний розгляд справи. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу /а.с.6/. Згідно ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження родини стали неможливими. Суд вважає, що доводи позивача про розпад родини й неможливості надалі зберігати сімейні відносини знайшли підтвердження в судовому засіданні. Таким чином, суд вважає, що подальше збереження сімейних відносин при сформованих взаєминах між сторонами неможливо, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, перспектива відновлення родини втрачена.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

28.07.2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що з відповідачем по справі зареєстрували шлюб 07.06.1987 року Голицькою сільською Радою Болградського району Одеської області, актовий запис №05. Від даного шлюбу мають двох повнолітніх дітей. Крім того, позивачка посилається на те, що причиною розпаду сім*ї є те, що вони виявилися різними людьми зі своєрідними характерами, через що в сім*ї виникали непорозуміння та сварки, нормальні відносини між сторонами відсутні, спільне господарство не ведеться. Оскільки, відповідач категорично заперечує проти розірвання шлюбу через органи ДРАЦС, вона вимушена звертатися з заявою про розірвання шлюбу до суду. В позовній заяві позивачка просить суд розірвати шлюб, оскільки вважає, що шлюб розпався остаточно, примирення неможливе. Позивачка надала суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позов підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з*явився. Заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. За таких обставин, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На думку суду, зберегти сім'ю неможливо, так як сторони проживають окремо, спільне господарство не ведеться, сім'я розпалась остаточно. Між сторонами існує спір про поділ майна, який буде вирішуватися в іншому позовному провадженні. За таких обставин, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Виходячи з вищевикладеного, на підставі ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved