Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

27 лютого 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] померла [PERSON]. Після смерті останньої відкрилася спадщина, до складу якої ввійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчена державним актом серії [NUMBER]. За життя [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла йому. Зазначає, що розпорядився її речами, зберігав документи і таким чином фактично прийняв спадщину, але у встановлений законом строк не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини внаслідок скрутного матеріального становища та юридичної необізнаності. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом після [PERSON], яка померла [INFO], тривалістю в два місяці. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримує (а. с. 26). Представник відповідача - Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не з'явився. Сільський голова надіслав листа про розгляд справи без участі їх представника, позов визнають (а. с. 21). Представник третьої особи - Білопільської районної державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Сумській області в судове засідання не з'явився. Завідувач держнотконтори Ковальова Л. Б. надіслала листа про розгляд справи у відсутність їхнього представника, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду (а. с. 19). У зв'язку з неявкою сторін, третьої особи, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною 1 та 3 статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ст. 1233, ч. 1 ст. 1235, ч. 2 ст. 1236 ЦК України). Частинами 2 та 3 статті 1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України). Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00017740861 від 04 березня 2017 року (а. с. 17-18). Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданим 31 травня 1999 року Річківською сільською радою на підставі рішення VІІІ сесії 23 скликання від 30 квітня 1999 року, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №820, посвідчено право власності [PERSON] на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,68 га в межах згідно з планом, розташовану на території Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області (а. с. 5). Згідно з заповітом, посвідченим секретарем виконкому Річківської сільської ради 28 лютого 2000 року за реєстровим №183, [PERSON] заповіла вищезгадану земельну ділянку [PERSON] (а. с. 24). У відповідності з заповітом, посвідченим 19 квітня 2000 року секретарем виконавчого комітету Річківської сільської ради Білопільського району, зареєстрованим у реєстрі за №327, [PERSON] заповіла позивачу все своє майно (а. с. 6). Заповітами від 31 січня 2002 року, зареєстрованими у реєстрі за №107 та №107, [PERSON] заповіла грошовий вклад [PERSON] та житловий будинок з господарськими будівлями і земельну ділянку, яка знаходиться біля будинку (город) - [PERSON] (а. с. 22-23). За даними Річківської сільської ради [PERSON] постійно до 26 грудня 2006 року проживала одна в [ADDRESS]. Від імені померлої посвідчено заповіт 28 лютого 2000 року за №183, яким остання заповіла земельний пай позивачу (а. с. 21). Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 27 березня 2017 року спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON], не заведена (а. с. 20). Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що позивач має право на спадщину за заповітом, після померлої [INFO] [PERSON], однак він не може реалізувати його у зв'язку з пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини. З огляду на положення абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, вирішуючи питання при визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини за заповітом після померлої [PERSON] внаслідок складних сімейних обставин, скрутного матеріального становища та юридичної необізнаності. Суд вважає причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] поважними і приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] у повному обсязі. На підставі викладеного

Outcome: approved