Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

28.12.2016 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 20.02.2004 року перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що у них відсутні спільні інтереси з чоловіком, вони мають різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Подальше шлюбне життя і збереження шлюбу позивач вважає не можливим. Позивач вказує, що спору про місце проживання дитини немає. Просить шлюб розірвати. В судовому засіданні 10.02.2017 року за клопотанням відповідача [PERSON] подружжю було надано строк для примирення тривалістю один місяць, до 10.03.2017 року. В судове засідання 10.03.2017 року позивач [PERSON] подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить шлюб розірвати, на примирення не згодна. Відповідач [PERSON] після закінчення строку на примирення до суду не зявився, хоча був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, будь-яких заяв та клопотань суду не надавав. За таких обставин, суд проводить слухання справи у відсутність сторін та без фіксації процесу технічними засобами, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 20 лютого 2004 року зареєстрували шлюб у відділі ЗАГС адміністрації виконавчої державної влади Глушківського району Курської області, актовий запис № 21, що підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб (а. с. 7). Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. На час розгляду справи спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами немає. На час розгляду справи спору про місце проживання дитини між сторонами немає. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд вживав заходів щодо примирення подружжя, надавши строк на примирення, однак таке примирення не відбулось, про що свідчить подана позивачем заява, та наявність її категоричного заперечення проти збереження шлюбу. Неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання суд розцінює як відсутність з його боку заінтересованості у збереженні сімї. Суд вважає, що оскільки подружні відносини між сторонами фактично припинені, примирення не відбулось, то подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, а також інтересам їх неповнолітньої дитини, тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Судові витрати залишити за позивачкою згідно її заяви. У відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved