Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

28 серпня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, у якому зазначає, що з 02 вересня 2010 року по 20 березня 2017 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У даному шлюбі в них народився син [PERSON], [INFO], який є неповнолітнім. Зважаючи на те, що можливості самостійно утримувати сімю позивачка не має, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає і надавати у добровільному порядку відмовляється, хоча має постійний заробіток, просить суд постановити рішення, котрим стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/2 частки його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня подання позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча у встановленому законом порядку був повідомлений про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та заперечень проти позову не подав. Заслухавши пояснення позивача, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], сторони по справі. Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 5). Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії 1-МИ № 062093 (а.с. 6) та рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 20 березня 2017 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 02 вересня 2010 року по 20 березня 2017 року. Дитина перебуває на повному утриманні матері, що встановлено з пояснень позивача та не заперечується самим відповідачем. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 141 цього Кодексу мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Виходячи з цього, відповідач як батько, зобовязаний брати участь у вихованні та утриманні своєї дитини наряду з позивачем. У відповідності до ч. 3 ст. 181 Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Зважаючи, що відповідач працевлаштований, має систематичний, офіційний дохід, враховуючи обраний позивачем спосіб стягнення аліментів, суд на підставі ч. 1 ст. 184 СК України приходить до висновку про необхідність визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача. Відповідно до ст. 182 СК України враховуючи відсутність даних про незадовільний стан здоровя відповідача, його матеріальне становище, відсутність інших утриманців, беручи до уваги те, що він має постійну роботу та стабільний дохід, суд з урахуванням прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, встановленого статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», визначає аліменти в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, вважаючи, що такий їх розмір буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає рішення в частині стягнення аліментів у розмірі суми платежу за один місяць до негайного виконання. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: partial