Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

27 листопада 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому прохає суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком №12 по вул. Гагаріна в с. Левондівка Роменського району Сумської області та стягнути з відповідача сплачений нею судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп.. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником указаного будинку, відповідач її син. З травня 2013 року відповідач у вказаному будинку не проживає. Реєстрація відповідача за місцем проживання в належному їй будинку створює перешкоди по володінню, користуванню та розпорядженню її власністю, тобто порушує її законне право на житло, тому вона змушена звернутись до суду. Позивач до суду не зявилась, подала заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, витрати по сплаті нею судового збору просила не стягувати. Відповідач також до суду не зявився, надав заяву, в якій позов визнав, просив розглянути справу у його відсутності . Представник третьої особи до суду не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Між сторонами виник житловий спір. Даний спір регулюється ст. ст. 150, 156 ЖК України , ст. 29 ч.1, ст. 310 ч.2, ст. 405 ЦК України. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст. 310 ч. 2 ЦК України фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Згідно ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. За змістом ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивачу на праві особистої власності належить будинок №12 по вул. Гагаріна в с. Левондівка Роменського району Сумської області, що підтверджується договором купівлі-продажу будинку від 22.05.2009 року, посвідченим приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрованого в реєстрі за № 749, Витягом з Державного реєстру правочинів за № 7307298 та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 22877187 (а.с.5,6,7). Відповідач [PERSON] є сином позивача і зареєстрований в належній останній на праві власності будинку, що підтверджується довідкою Перехрестівської сільської ради Роменського району № 1498 від 24.11.2015 року та довідкою Роменського МВ УДМС України в Сумській області (а.с.8, 11). Відповідач [PERSON] з травня 2013 року року по місцю реєстрації не проживає, про що останній підтвердив у своїй заяві від25.12.2015 року, в якій позов визнав. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадяни України зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією. Реєстрація [PERSON] за місцем проживання в належному позивачу на праві особистої приватної власності будинку створює для неї перешкоди в реалізації прав власності. Добровільно знятись з реєстрації за місцем проживання в будинку відповідач відмовляється. Оскільки відповідач з травня 2013 року не проживає в належному позивачу на праві власності будинку, то згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України він втратив право на користування цим житлом, так як відсутній за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік. За таких обставин порушене право позивача підлягає захисту у судовому порядку шляхом задоволення її позову і визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком №12 по вул. Гагаріна в с. Левондівка Роменського району Сумської області .

Outcome: approved