Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

27.11.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики з [PERSON]. В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 01.04.2015 року він передав у борг [PERSON] грошові кошти в сумі 10 000, 00 дол. США. На підтвердження отримання від нього грошей у сумі 10 000, 00 дол. США відповідач написав йому розписку, зобов»язався повернути борг до 01.04.2016 року. Проте, відповідач свої зобов»язання щодо повернення отриманих від нього грошових коштів у строк, який було вказано в розписці не виконав, а тому просив стягнути з [PERSON] на його користь 10 000, 00 дол. США, що за курсом Національного банку України станом на момент подачі позову складало 264 800 гривень, а також судові витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду з позовом. Провадження у справі було відкрито 02.04.2018 року після отримання судом 28.03.2018 року інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача на адміністративній території Голосіївського району м. Києва. Справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін на 13.07.2018 року. Судові виклики в судові засідання, призначені на 13.07. та 17.10.2018 року відповідач [PERSON] не отримав, вони були повернуті до суду з віміткою відділу зв»язку про закінчення встановленого сьтроку зберігання. 17.10.2018 року [PERSON] з»явився до суду для участі у судовому засіданні, під розписку був повідомлений про наступне судове засідання, призначене на 26.11.2018 року. 26.11.2018 року у судовому засіданні відповідач повідомив суд, що позов не визнає, заявив про приєднання до справи електро доказів на підтвердження його заперечень на флешнакопичувачі які не були прийняті судом оскільки подані без дотримання вимог ст. 100 ЦПК України та через відсутність підтвердження надсилання їх копії позивачу. Для належного оформлення відповідачем доказів та подачу їх суду, надання копії позивачу судом було оголошено перерву до 18.01.2019 року. У судовому засіданні 18.01.2019 року позивач та його представник, заявлені до [PERSON] позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві підтримали у повному обсязі, просили задовольнити. Відповідач не визнав заявлені до нього позивачем [PERSON] позовні вимоги, стверджував, що він повернув позивачу борг на його вимогу. Доказів на підтвердження повернення боргу позивачу [PERSON] відповідач [PERSON] суду не подав. Заслухавши сторони у справі, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу підлягають задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне. Судом встановлено, що 01.04.2015 року [PERSON] одержав у позику кошти в розмірі 10 тисяч доларів США в [PERSON], які зобов»язався повернути до 01.04.2016 року. Про отримання грошових коштів [PERSON] написав розписку в присутності свідків 01.04.2015 року. (а.с.4). Відповідно до статтей 1046, 1049, 1050, 1048 ЦК України: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором; якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу; позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні обліковї ставки Національного банку України. Звертаючись до суду з позовом, позивач стверджував, що відповідач [PERSON] не виконав свої зобов»язання позичальника за укладеним із ним 01.04.2015 року договором, що підтверджено розпискою позичальника [PERSON]. Невиконання відповідачем [PERSON] зобов»язань за договором позики від 01.04.2015 року підтвердив позивач і у судовому засіданні. Будучи присутнім, у судовому засіданні відповідач визнав отримання від позивача позики в розмірі 10 000, 00 дол. США, стверджував про повернення грошових коштів позивачу, однак належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень суду не надав. Відповідно до правил статті 526 ЦК України, зобов»язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, правилами статті 524 ЦК України встановлено, що зобов»язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов»язання в іноземній валюті, а правилами частини 2 статті 533 цього ж Кодексу встановлено, якщо у зобов»язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З підстав невиконання відповідачем зобов»язань щодо повернення позики, позивач просить стягнути з відповідача суму боргу, розмір якої розраховує у грошовій одиниці України з урахуванням офіційного курсу НБУ долара США по відношенню до грошової одиниці України, що відповідає правилам статтей 524,533 ЦК України. За даними офіційного курсу валют Національний банк України на 21.11.2017 року встановлював офіційний курс гривні до іноземної валюти, зокрема 1 долара США 26,48 (а.с.6). За проведеним позивачем розрахнком розмір позики 10 тисяч доларів США є еквівалентним в грошовій одиниці України з урахуванням даних про курс долара США станом на 21 11.2017 року - 264 800, 00 грн.. За встановлених судом обставин, суд приходить до висновку, що з підстав невиконання відповідачем [PERSON] зобов»язань перед позивачем [PERSON] щодо повернення позики за договором від 01.04.2015 року, позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] у примусовому порядку отриманої позики підлягають задоволенню судом. Станом на час розгляду справи по суті позивачем не проведено розрахунку суми позики в еквіваленті до грошової одиниці України. Оскільки, за даними офіційного курсу валют Національного банку України, станом на 18.01.2019 року курс долара США відносно до Української гривні є вищим, відповідно суд приймає до уваги розмір боргу, який позивач просить стягнути з відповідача розрахований станом на час звернення до суду з позовом. З огляду на висновки суду про задоволення позовних вимог [PERSON], суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у розмірі визначеному позивачем на час звернення до суду з позовом. Понесені позивачем витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду з позовом підлягають відшкодуванню відповідачем за правилами ст. 141 ЦПК України, відповідно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved