Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

28 січня 2016 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулася позивач [PERSON] із вищевказаним позовом, котрий нею вмотивовано тим, що 16 липня 2015 року між нею та відповідачем було укладено договір №08/06, згідно з п.1.1 якого відповідач зобовязалася здійснити їй поставку вхідних дверей марки «Modern» заводу «Олександрівські двері». Відповідно до п.1.2 договору строк поставки дверей на склад ФОП [PERSON], - 20-ть робочих днів. Пунктом 3.1 договору встановлено кількість металевих вхідних дверей, - 1шт. Пунктом 3.2 договору відзначено загальну вартість виробу, - 8120,00 гривень. У пункті 3.3 договору зазначено, що вона як замовник повинна внести передоплату за двері у розмірі 4000,00 гривень, що і було нею зроблено у день проведення замірів дверного отвору і у день підписання договору, - 16 липня 2015 року. Відповідно до п.3.7 договору оплата товару по договору здійснюється готівкою або на розрахунковий рахунок виконавця. Оплата здійснюється в три етапи: 1-й етап, - передоплата у розмірі 50% від загальної вартості при укладенні договору; 2-й етап, - оплата у розмірі 40% після доставки виробів з ПВХ виконавцем робіт на обєкт замовника; 3-й етап, - остаточний розрахунок після завершення робіт згідно з договором. Згідно з домовленістю між нею як замовником та відповідачем, у суму договору увійшли двері разом з одвірками, роботи з заміру дверного отвору та визначення необхідного розміру дверей, їх транспортування до її оселі, монтаж дверей з одвірками, вартість замка дверного. Вказувала на те, що після підписання договору до неї додому виїхали наймані працівники відповідача, які заміряли дверний отвір і вже потім 16 липня 2015 року відповідач оформила на її імя бланк замовлення, в якому було зазначено марку дверей і їх розміри. 31 липня 2015 року їй подзвонили з магазину «Світ вікон», директором якого є відповідач, повідомили, що двері доставлені і необхідно здійснити за них остаточний розрахунок. 03 серпня 2015 року вона внесла на розрахунковий рахунок магазину решту суми, - 4120,00 гривень. Лише 20 серпня 2015 року двері були доставлені до її оселі, однак у результаті того, що їх транспортування здійснювалося не в заводській упаковці, працівники відповідача допустили їх ушкодження. При спробі здійснити монтаж дверей було встановлено, що цього зробити неможливо, так як двері занадто великі, їх розміри не відповідають розмірам дверного отвору. У звязку з цим вона звернулась до відповідача з проханням безоплатно усунути недоліки товару. Їй було відмовлено в грубій формі. Тільки 22 вересня 2015 року із затримкою в 41 день працівники відповідачки встановили пошкоджені двері, перед чим їй довелося наймати сторонню підрядну будівельну організацію «Дахбуд», яка виконала за 712,50 гривень роботи з демонтажу, підрізання і монтажу металевого оздоблення дому, що дозволило поставити вхідні двері, але без одвірків. Одвірки вмістити було неможливо, вони не вміщалися в дверний отвір. Після того, як пошкоджені найманими працівниками відповідача двері три місяці простояли в її будинку, через порушення герметичності внаслідок пошкодження їх наружна накладка з МДФ розбухла і відслоїлася, вони мають непривабливий зовнішній вигляд. До того ж двері без одвірків взагалі мають вид незавершеності і неохайності, монтажна піна, яку мали б прикривати одвірки одразу ж кидається у очі і псує її оселю. Зазначала, що 16 жовтня 2015 року вона направила на імя відповідача заяву-претензію, яка містила вимогу розірвати договір та повернути сплачені за товар грошові кошти. Відповіді у встановлений законом термін вона не отримала. Тільки після звернення нею до відділу справ споживачів районного виконавчого комітету, відповіддю від 13 листопада 2015 року відповідач замість повернення грошових коштів запропонувала замінити зовнішню накладку дверей, або виплатити за неї компенсацію у розмірі 1200,00 гривень. Така пропозиція її не влаштувала, оскільки 1200,00 гривень не замінить їй пошкоджених дверей, а заміна накладки на нову повинна проводитися в заводських умовах з дотриманням певної технології, щоб в подальшому не відбувалося відслоювання МДФ. Користуватися дверима без одвірків вона не бажає. З огляду на наведене хоче, щоб відповідач забрала встановлені їй двері і повернула за них гроші. Відповідно з даних офіційного сайту заводу, - виготовлювача http://aldoors.com.ua/ на 11 січня 2015 року, вартість дверей «Modern» заводу «Олександрівські двері» становить від 11090,00 гривень, та послуги з їх транспортування до її оселі, монтаж дверей з одвірками 500,00 гривень. Її письмову заяву-претензію відповідач отримала 21 жовтня 2015 року, на 21 січня 2016 року, затримка усунення недоліків товару понад встановленого строку (чотирнадцять днів) складає 79 днів, і сума неустойки, або яку відповідач зобовязана сплатити на її користь складає 6414,80 гривень. Посилалася на ті обставини, що неправомірними діями відповідача їй також завдано і моральної шкоди, розмір котрої вона оцінює в 10000,00 гривень. На підставі викладеного позивач [PERSON] просила задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі. Присутня у судовому засіданні позивач [PERSON] надала пояснення по суті справи, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просила суд їх задовольнити. Відповідач, - ФОП [PERSON] та її представник [PERSON] (довіреність від 25 квітня 2016 року, термін дії, до 25 квітня 2019 року (а.с.36, 37) до зали суду не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про розгляд справи за їх відсутності, або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Будучи присутніми у попередніх судових засіданнях відповідач та її представник заперечували проти заявлених позовних вимог у повному обсязі з підстав, викладених у наданих до суду письмових запереченнях (а.с.68-70) та письмових поясненнях (а.с.89-90), вважаючи їх необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. Допитаний в ході судового розгляду свідок [PERSON] суду пояснив, що ніяких порушень укладеного договору зі сторони відповідача він не вбачає. Співпрацює з останньою на підставі договору підряду. Він приїздив безпосередньо до позивача додому, та бачив, що дверний отвір в будинку позивача [PERSON] не було побудовано, через що заміри дверного отвору не проводилися, а позивач на свій ризик та відповідальність замовила двері стандартного розміру, а не того, котрий підходив саме під її недобудований дверний отвір, оскільки сума замовлення для неї була завеликою. Крім того, вважає, що позивачем було порушено правила експлуатації дверей. Що стосується нібито на думку позивача дефекту дверей при транспортуванні, то їй було запропоновано подвоїти гарантію на них, на що остання нібито погодилася. Допитаний в ході судового розгляду свідок [PERSON] суду пояснив, що позивач [PERSON] є його рідною сестрою, здійснювала ремонтні роботи в будинку де проживає, була клієнтом відповідача, замовляла у неї склопакети, а потім і вхідні двері. Вказував, що він проживає поруч із сестрою, був безпосереднім очевидцем того, коли до неї приїздив замірник та заміряв дверний отвір. Замовлені двері довго не привозили для установки, затримка строків установки дверей відбулася не з вини позивача, оскільки він перебуваючи на пенсії мав змогу в будь-який час бути присутнім при їх установці. В подальшому двері все таки було доставлено, вони були без будь-якої упаковки. При установці дверей було виявлено, що вони по розмірам не становляться у дверний отвір. Після пари дзвінків, в тому числі і відповідачеві, працівникам була дана команда будь-яким способом встановити двері, інакше вони самі її будуть вимушені придбати за свої кошти. Двері все таки встановити не вдалося, у звязку із чим, він на своїй машині був вимушений їхати за відповідачем, котрою було зафіксовано факт того, що двері не можливо встановити. Також було виявлено, що двері пошкоджені, збита оббивка. Після того, як двері все таки не вдалося встановити, їх було залишено у позивача, та повідомлено, що в найближчий час приїде замірник та представник заводу виробника для їх огляду. В подальшому, коли через значний проміжок часу замірник та представник заводу все таки приїхали та оглянули двері, позивачеві було запропоновано за власний рахунок замінити обшивку дверей, однак було повідомлено, що це необхідно робити в заводських умовах, або запропоновано відшкодувати вартість оббивки, на що позивач погодилася, однак гроші їй так заплачено і не було. В подальшому, після неодноразових звернень позивача до відповідача, працівниками останньої було зрізано петлі з дверей, та все таки установлено, однак з порушенням правил їх установки. Вислухавши пояснення учасників процесу, свідків, повно, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Так, згідно положень ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав, це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України). За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з вимог ст.ст.10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. З наявних письмових матеріалів справи, пояснень учасників процесу, свідків, судом встановлено, що 16 липня 2015 року між позивачем [PERSON] (а.с.3-5) та відповідачем, ФОП [PERSON] (а.с.53, 54) було укладено договір №08/06 на поставку вхідних металевих дверей (а.с.6), тобто договір побутового підряду. Згідно з п.1.1 договору, відповідач зобовязався здійснити позивачеві поставку вхідних дверей марки «Modern» заводу «Олександрівські двері». Відповідно до п.1.2 договору строк поставки дверей на склад ФОП [PERSON], - 20-ть робочих днів. Пунктом 3.1 договору встановлено кількість металевих вхідних дверей, - 1шт. Пунктом 3.2 договору відзначено загальну вартість виробу, - 8120,00 гривень. У пункті 3.3 договору зазначено, що позивач як замовник повинна внести передоплату за двері у розмірі 4000,00 гривень, що і було нею зроблено у день підписання договору, - 16 липня 2015 року (а.с.6, 7). Відповідно до п.3.7 договору оплата товару по договору здійснюється готівкою або на розрахунковий рахунок виконавця. Оплата здійснюється в три етапи: 1-й етап, - передоплата у розмірі 50% від загальної вартості при укладенні договору; 2-й етап, - оплата у розмірі 40% після доставки виробів з ПВХ виконавцем робіт на обєкт замовника; 3-й етап, - остаточний розрахунок після завершення робіт згідно з договором. Судом встановлено, що взяті на себе зобовязання ФОП [PERSON] згідно договору №08/06 на поставку вхідних металевих дверей не виконала належним чином відповідно до договору та діючого в Україні законодавства. Так, згідно з домовленістю між сторонами, у суму договору увійшли двері разом з одвірками, роботи з заміру дверного отвору та визначення необхідного розміру дверей, їх транспортування до її оселі, монтаж дверей з одвірками, вартість замка дверного. Дана обставина, окрім здійснення заміру дверного отвору, у судовому засіданні не спростовувалася відповідачем та її представником. 03 серпня 2015 року позивач внесла на розрахунковий рахунок магазину решту суми, - 4120,00 гривень (а.с.8). 20 серпня 2015 року двері були доставлені до оселі позивача [PERSON], що під час розгляду справи сторонами не спростовувалося, однак у результаті того, що їх транспортування здійснювалося не в заводській упаковці, їх ушкодження, та порушення правил їх заміру та виготовлення, позивач відмовилася від підписання акту прийому-передачі до договору №08/06 від 16 липня 2015 року, у звязку із чим, двері встановлено не було того дня (а.с.55). Факт пошкодження дверей було встановлено і відповідачем відповідним актом огляду від 21 серпня 2015 року, та зазначено, що даний недолік не є недоліком виробу, та не може вплинути на подальшу експлуатацію. Причина механічного пошкодження дверей невідома, невстановлена (а.с.56). З пояснень сторін судом встановлено, що тільки 22 вересня 2015 року із затримкою в 41 день працівники відповідача, шляхом зрізання петель дверей було встановлено пошкоджені двері, перед чим позивачеві довелося наймати сторонню підрядну будівельну організацію «Дахбуд», яка виконала за 712,50 гривень роботи з демонтажу, підрізання і монтажу металевого оздоблення дому, що дозволило поставити вхідні двері, але без одвірків. Одвірки вмістити було неможливо, вони не вміщалися в дверний отвір (а.с.9). Посилаючись на вимоги до експлуатації та інші докази, відповідач та її представник вказували на порушення позивачем правил експлуатації дверей внаслідок не встановлення козирка над ними (а.с.58-66). Однак, з даними твердженнями суд погодитися не може, оскільки згідно висновку №58/16 судової будівельно-технічної експертизи від 12 січня 2017 року, відповідно до проведеного дослідження, дверний отвір у стіні будинку позивача [PERSON] являє собою каркас з двох вертикальних труб квадратного перерізу 80мм/80мм розташованих на відстані одна від одної близько 1м. Згідно з визначенням двері складаються з дверного прорізу з косяками, дверного блока, системи ущільнення, монтажних швів, наличників. Проріз в стіні, в який встановлено дверний блок, розташований дуже близько до кута стін. На основі здійснених контрольних замірів конструкції можна зробити висновок, що дверний блок відповідає існуючому прорізу, але без можливості встановлення комплектного наличника шириною 80мм зі сторони суміжної стіни, який відповідно до визначення є складовою частиною дверей. Виявлені експертом недоліки дверного полотна вхідних дверей до будинку (вмятина та розриви ущільнювача) можуть бути неістотними, якщо існує можливість їх усунення без зміни та погіршення товарного вигляду виробу протягом 14 днів. Усунення зазначених пошкоджень можливе шляхом заміни зовнішньої МДФ накладки та пошкодженого ущільнювача в не заводських умовах у відповідності з вимогами законодавства. Для визначення вартості робіт з установки дверей у будинку експерт керувався нормативними розцінками діючими станом на жовтень 2016 року на території України. Діючими нормами передбачена вартість встановлення звичайних типових металевих дверей, яка розрахована виходячи з ваги дверного блоку і не враховує можливих особливостей конкретного місця установки та інших чинників. Відповідно до розцінки, нормативна вартість встановлення дверей складає суму 546,00 гривень з ПДВ. Враховуючи інформацію та дані, які стали відомі експерту під час проведення експертизи, встановлено, що вхідні металеві двері до будинку за адресою вул. Барнаульська, 35а в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, змонтовано у дверний проріз без наличників. Дверний проріз входу розташовано у близькій відстані до кута зовнішніх стін будинку. Зважаючи на наявні конструктивні обмеження дверного прорізу та досліджених дверей, здійснити їх установку разом з комплектним наличником з лівої сторони не порушуючи його цілісність або цілісність суміжної стіни не можливо (а.с.103-111). 16 жовтня 2015 року позивач направила на імя відповідача заяву-претензію, яка містила вимогу розірвати договір та повернути сплачені за товар грошові кошти (а.с.10). Відповіді у встановлений законом термін вона не отримала. Тільки відповіддю від 13 листопада 2015 року відповідач запропонувала замінити зовнішню накладку дверей, або виплатити за неї компенсацію у розмірі 1200,00 гривень (а.с.11). Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно із ст.ст.526, 530, 599 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним. Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст.610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно положень ст.865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Відповідно до положень ч.3 ст.849 ЦК України, якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги, - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Відповідно до ч.2 ст.852, п.2 ч.1 ст.872 ЦК України, за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Оскільки позивач є споживачем послуг, які їй надала відповідач, то на правовідносини позивача із відповідачем розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів». Як вбачається із змісту ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення й використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своєї особистої потреби мають право, зокрема, на захист своїх прав державою; належна кількість продукції й обслуговування; звертання до суду й іншим уповноваженим органам державної влади за захистом порушених прав. Згідно ст.5 Закону держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності. Захист прав споживачів здійснюють також суди. Відповідно до ст.6 Закону продавець (виробник, виконавець) зобовязаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Відповідно до ст.8 Закону у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та строки, що встановлені законодавством і на підставі обовязкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Як встановлено при розгляді справи, відповідач відмовилася від повернення коштів або заміни товару вважаючи його належної якості. Згідно з ч.2 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк, - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 653 ЦК України регламентовано, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Вимоги позивача про розірвання договору є обґрунтованими з огляду на ті обставини, що виконавець, - відповідач у справі неналежним чином провела встановлення дверей, що встановлено висновком експерта, тим самим порушила взяте на себе зобовязання. Грошові кошти сплачені за договором у розмірі 8120,00 гривень, підлягають поверненню. Таким чином, суд вважає встановленим той факт, що права позивача як споживача були порушені, оскільки відповідач надала їй послуги з виготовлення та встановлення вхідних металевих дверей неналежної якості, а тому позовні вимоги в частині розірвання договору №08/06 від 16 липня 2015 року на поставку вхідних металевих дверей, та повернення грошових коштів за ним підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 8120,00 гривень, що передбачено договором, а не 11090,00 гривень, як визначено позивачем виходячи із інформації, розміщеної на сайті виробника дверей. Крім того, на думку суду з відповідача на користь позивача підлягають витрати у сумі 712,50 гривень за послуги підрядної організації, яка виконала роботи з демонтажу, підрізання і монтажу металевого оздоблення дому, що дозволило поставити вхідні двері, але без одвірків. Згідно положень абз.3 ч.9 ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів», за кожний день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) та за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк (чотирнадцять днів) споживачеві виплачується неустойка відповідно в розмірі одного відсотка вартості товару, а тому вимоги позивача про стягнення неустойки у розмірі 6414,80 гривень за прострочення виконання зобовязання про безоплатне усунення недоліків за 79 прострочені дні ґрунтуються на вимогах закону, тому підлягають задоволенню. Що стосується відшкодування витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.79 ЦПК України, до судових витрат належать витрати за проведення судових експертиз. Враховуючи вимоги ст.79 ЦПК України, позовні вимоги позивача щодо стягнення витрат у розмірі 2000,00 гривень на проведення судової експертизи також підлягають задоволенню, оскільки відносяться до витрат, пов'язаних із розглядом справи (а.с.120). Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд вважає, що доводи позивача про відшкодування моральної шкоди завданої відповідачем своїми неправомірними діями не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки між сторонами виникли договірні відносини, та умовами договору не передбачено стягнення моральної шкоди. Посилання позивача на норми ст.ст.1167 ЦК України, суд вважає безпідставними, так як відносини, що виникли між сторонами вказаними нормами не регулюються. Таким чином, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Позивача при зверненні до суду звільнено від сплати судового збору на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», тому суд, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України стягує з відповідача в дохід держави судовий збір пропорційно до частини задоволених вимог. На підставі наведеного та

Outcome: partial