Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

27.01.2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому після уточнення позовних вимог ставиться питання про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 2 096 грн. 70 коп. та судових витрат по справі. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між Банком та відповідачем 29.05.2008 року був укладений кредитний договір № NKXRFD 10200382, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 6 490 грн. 00 коп. на строк до 29.03.2009 року включно, а відповідач зобов'язалася вчасно повернути суму кредиту шляхом внесення щомісячних платежів, а також сплачувати проценти за користування ним в розмірі 0,12 % річних від суми залишку заборгованості за кредитом. Взяті на себе зобов'язання, відповідно до умов кредитного договору, Банк виконав у повному обсязі. Проте, відповідач, незважаючи на це, порушила його, оскільки, своєчасно не погашала кредит та не сплачувала проценти за користування ним, внаслідок чого виникла заборгованість по кредитному договору в розмірі 22 522 грн. 87 коп., що стало підставою для звернення з позовом до суду. Так, відповідно до рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22.11.2011 року з відповідача на користь Банку було стягнуто 8 102 грн. 20 коп. Посилаючись на те, що вищевказане рішення суду відповідачем не виконано позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором станом на 17.12.2014 року в розмірі 2 096 грн. 70 коп., що становить суму нарахованої пені за порушення умов договору. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Відповідач, її представник у судове засідання не з'явилися. Згідно заяви, що надійшла на адресу суду, представник відповідача просив розглянути справу за його відсутності, а також за відсутності відповідача. У задоволенні позовних вимог Банку просив відмовити в зв'язку з спливом позовної давності. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, судом встановлено, що між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем 29.05.2008 року був укладений кредитний договір № NKXRFD 10200382, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 6 490 грн. 00 коп. на строк до 29.03.2009 року включно, а відповідач зобов'язалася вчасно повернути суму кредиту шляхом внесення щомісячних платежів, а також сплачувати проценти за користування ним в розмірі 0,12 % річних від суми залишку заборгованості за кредитом. Також сторони узгодили інші його умови. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22.11.2011 року з відповідача на користь Банку стягнуто заборгованість за вищевказаним кредитним договором в розмірі 8 102 грн. 20 коп. Як встановлено в судовому засіданні заборгованість за вищевказаним кредитним договором відповідачем не погашена. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів. Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом ( ч . 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК України, які не передбачають таку підставу припинення зобов'язання як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора. Відповідно до наведеного та ст. 599 ЦК України за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Отже, саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не проведено, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Так, матеріали справи вказують на те, що позивачем за порушення виконання зобов'язання нарахована пеня, відповідно до п.п. 5.5.1 Умов та правил надання банківських послуг, при визначенні розміру якої суд виходить з наступного. Так, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) законом встановлено позовну давність в один рік (п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). За правилами даної статті період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст. 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. При цьому позовна давність по вимогам про стягнення неустойки підлягає застосуванню судом незалежно від наявності заяви сторони про її застосування, та незалежно від узгодження сторонами іншого, більш тривалого строку давності. Зазначене слідує зі змісту постанови Верховного Суду України у справі № 6-100цс14, що в силу ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. За таких обставин з відповідача на користь Банку підлягає стягненню пеня в межах річного строку до дня звернення до суду (27.01.2015 року), проте в межах позовних вимог, що становить 538 грн. 29 коп. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 63 грн. 34 коп. ( 243 грн. 60 коп. судового збору х 26 %).

Outcome: partial