Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

27 серпня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про встановлення режиму окремого проживання з відповідачкою, мотивуючи тим, що 19.09.2014 року між ним та [PERSON] (дошлюбне прізвище Саєнко) [PERSON] було укладено шлюб. До березня 2015 року проживали спільно, однією сімєю в м. Бердянськ, Запорізької області. В березні 2015 року дружина, перебуваючи в стані вагітності, без попередження та пояснення причин, переїхала проживати до своєї матері в м. Гуляйполе, Запорізької області. Стала уникати всякого спілкування, на дзвінки та смс-повідомлення не відповідає. 08 червня 2015 року у них народилася донька [PERSON]. Позивач зазначає, що не дивлячись на його спроби відновити спільне сімейне життя, відповідачка категорично відмовляється від вирішення питання щодо спільного проживання та спільного виховання дитини. Ці обставини призвели до неможливості налагодження їх сімейних стосунків. Однак, у звязку з тим, що у них є малолітня донька, якій ще не виповнився 1 рік, шлюб між ним та відповідачкою не може бути розірваним. . У судове засідання представник позивача не зявився, подав суду заяву, в якій прохає розглянути справу за його відсутності, а також надав доповнення до позовної заяви, в якому прохає винести рішення про встановлення режиму окремого проживання на період до 08 червня 2016 року. Відповідач в судове засідання не зявилась, подала суду заяву, в якій прохає справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти встановлення режиму окремого проживання на період до 08 червня 2016 року. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 19 вересня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Саєнко) [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Бердянську реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції в Запорізькій області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблений відповідний актовий запис за № 655 (а.с.5). За час шлюбу у подружжя [PERSON] народилася донька - [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖС № 288004 від 17.07.2015 року (а.с.6). Згідно доводів позивача, викладених у позовній заяві, фактичні шлюбні відносини між подружжям припинились, з березня 2015 року вони проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Наміру відновити подружні відносини та проживати спільно з відповідачкою не має. Відповідно до вимог ст.119 СК України подружжя або один з них вправі звернутися до суду із заявою про встановлення режиму окремого проживання. Згідно із вказаною правовою нормою за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи не бажання когось із них проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. Статтею 120 СК України визначено, що режим окремого проживання не припиняє прав та обов'язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму. У разі встановлення режиму окремого проживання майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка. Встановлення режиму окремого проживання не суперечить Конституції України, чинному сімейному законодавству, практиці Верховного Суду України, висловленій у постанові Пленуму № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», не порушує права подружжя. Інститут сепарації є юридичним закріпленням одного з проявів права кожного з подружжя на особисту свободу. Дружина, чоловік мають право вибору місця проживання і в результаті можуть жити окремо без встановлення режиму окремого проживання. Однак у цьому разі не зупиняється дія презумпції права спільної сумісної власності та презумпції батьківства, а отже, у конфліктних ситуаціях може виникнути потреба судового захисту прав одного з подружжя. Сепарація не має наслідком позбавлення права на спадкування за законом у разі смерті одного з подружжя. Встановлення режиму окремого проживання може відповідати інтересам одного з подружжя, який, не бажає продовжувати спільне життя. Встановлення режиму окремого проживання подружжя не припиняє їх батьківських прав та обов'язків. Вимагати встановлення режиму окремого проживання може один із подружжя. Володіючи правом на особисту свободу, він може вимагати сепарації і тоді, коли другий з подружжя не бажає подавати спільну заяву про сепарацію або заперечує проти неї. Кожен з подружжя може змінити своє місце проживання, не підтримувати жодних зв'язків із своїм чоловіком чи дружиною. Як встановлено в судовому засіданні, позивач дійсно живе та зареєстрований за адресою [INFO], що підтверджується копією паспорта (а.с.4). Відповідачка зареєстрована та проживає за адресою: [INFO], про що свідчить довідка Гуляйпільського РС УДМС України в Запорізькій області (а.с.14). З часу фактичного припинення спільного проживання сторін і на час розгляду справи судом сторони не поновили спільного проживання, тобто між ними відбулася фактична сепарація. Відповідачкою не надано належних доказів на спростування вказаного факту. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до переконання про наявність достатніх підстав для встановлення режиму окремого проживання подружжя [PERSON] та [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved