Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

26 червня 2019 року, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що 08 червня 2000 року уклала шлюб з відповідачем, який зареєстрували у відділі РАГСу Дрогобицького міськвиконкому Львівської області, актовий запис № 178. Під час спільного проживання у них народилося двоє дітей: [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO] .. За час спільного проживання вони так і не змогли створити міцної та дружньої сім`ї, а тому продовжувати подружнє життя із відповідачем вона не має наміру, так як втратила інтерес до відповідача як до чоловіка, протягом останніх семи років проживають окремо, примирення між ними неможливе, а тому вирішила звернутися в суд з даним позовом. 26.06.2019 року направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача, що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідь на який судом отримано 10.07.2019 року. 11.07.2019 року провадження в зазначеній справі відкрито та призначено підготовче судове засідання на 29.07.2019 року. Сторони в судове засідання не з`явилися, подали суду заяви про проведення судового засідання за їх відсутності, розірвання шлюбу бажають обоє. Судове засідання проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Частиною 1 статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює судове рішення про задоволення позову. Підстав для неприйняття визнання позову відповідачем судом не встановлено. Із свідоцтва про одруження, серія [NUMBER] , вбачається, що 08 червня 2000 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрували у відділі РАГСу Дрогобицького міськвиконкому Львівської області, актовий запис № 178. Після державної реєстрації шлюбу, дружині присвоїно прізвище [PERSON] . Судом встановлено, що подружнє життя з відповідачем не склалося, за час спільного проживання вони виявили несумісність характерів та різні погляди на сімейне життя, не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства. При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами: Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Згідно ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Отже, встановивши об`єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов`язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім`ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст. 55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сім`ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави.

Outcome: approved