Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-26 00:00:00

28 березня 2018 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся представник Харківської міської ради із позовною заявою до [PERSON] про стягнення орендної плати, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 51\~541, 57 грн.. В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що Харківською міською радою відповідно до ст. 189 Земельного кодексу України здійснено заходи самоврядного контролю з питань використання та охорони земель територіальної громади, додержання вимог земельного законодавства. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 13.02.2018 року № 113767317 право власності на нежитлову будівлю літ. «А-1» загальною площею 341,1 м. кв. по вул. Бєлінського, 6, у м. Харкові з 07.02.2004 року зареєстровано за [PERSON] на підставі договору дарування від 29.12.2003 року № 6505. Відповідно до вказаної інформаційної довідки, листа Управління Держгеокадастру у м. Харкові Харківської області від 05.10.2017 року № 19-20-0.23,08-2117/116-17 та листа Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 06.10.2017 року № 6291/0/225-17 речові права відповідача на земельну ділянку по вул. Бєлінського, 6 у м. Харкові не зареєстровані. Харківською міською радою рішення щодо надання у користування та продажу зазначеної земельної ділянки не приймалось. За результатами обстеження складено акт обстеження земельної ділянки, визначені її межі, площа та конфігурація. Площа земельної ділянки відповідно до її меж складає 0,0277 га. Межі земельної ділянки визначені відповідно до зовнішніх меж нежитлової будівлі. Таким чином, [PERSON] набувши право власності на об'єкти нерухомості, розташовані на земельній ділянці комунальної форми власності, належним чином не оформив правовідносини щодо користування земельною ділянкою. Відповідач [PERSON] з 07.02.2004 року та по теперішній час в порушення вимог ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України використовує земельну ділянку площею 0,0277 га по вул. Бєлінського, 6 у м. Харкові без виникнення у останнього права власності на земельну ділянку, права постійного користування та права оренди земельної ділянки без державної реєстрації цих прав. Отже, враховуючи відсутність зареєстрованих за будь-якими юридичними або фізичними особами прав та з урахуванням ст. ст. 12, 80, 83 Земельного кодексу України земельна ділянка площею 0,0277 га по вул. Бєлінського, 6 у м. Харкові перебуває у власності територіальної громади міста Харкова. Відповідач у період з 01.03.2015 року по 28.02.2018 рік не сплачував за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберігав у себе майно - грошові кошти. Зазначені законодавчі приписи та встановлені міською радою фактичні обставини стали підставою для звернення до суду із цим позовом до [PERSON] про повернення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки комунальної власності по вул. Бєлінського, 6 м. Харкові. 29 травня 2018 року від відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Так, 07.02. 2004 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на нежитлову будівлю літ. «А-1», загальною площею 341, 1 кв.м., яка розташована по вул. Бєлінського, 6 в м. Харкові на підставі договору дарування від 29.12.2003 року № 6505. Зазначена будівля розташована на земельній ділянці площею 0, 0277 га. За користування вказаною земельною ділянкою відповідачем сплачувався податок, у розмірі встановленому законодавством України. Так за період з 01.01.2017 року по 31.08.2017 року ним було сплачено земельного податку на загальну суму 11\~539, 57 грн. Відповідач вважає, що будівля за адресою вул. Бєлінського, 6 в м. Харкові була набута ним на достатніх правових підставах, право власності було зареєстроване. Окрім того, відповідач зазначає, що позивачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що ним вживалися заходи щодо одержання доходів у вигляді орендної плати, а також заходи, спрямовані на уникнення збитків, позивач не звертався з листом-пропозицією до відповідача про укладення договору оренди земельної ділянки, а у разі ухилення останнього з позовом про спонукання до укладення такого договору, враховуючи той факт, що договір оренди може бути укладений тільки з відповідачем, як з власником будівлі, яка знаходиться на спірній земельній ділянці і не з ким іншим. 12\~червня 2018\~рокувід представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої він зазначає, що при підрахунку безпідставно збережених коштів Харківська міська рада вирахувала різницю між розміром плати за землю, яка повинна була надійти до місцевого бюджету та фактично здійсненою оплатою за користування земельною ділянкою та становить 20 807,36 грн. - 11 539,57 грн. = 9 267,79 грн., про шо свідчить доданий до позову розрахунок за 2017 рік. Згідно з положенням ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. У спірних правовідносинах з [PERSON] земельна ділянка використовувалася без достатніх правових підстав, а саме договору оренди земельної ділянки між власником майна, Харківською міською радою та фактичним землекористувачем. Харківська міська рада направляла 05.09.2014 року № П-385/17 та 17.08.2017 № В-1165/17 [PERSON] попередження та листа (копії надаємо) щодо врегулювання питання погашення наявної заборгованості за \~ \~ \~ \~використання земельної \~ \~ \~ \~ділянки по вул. Бєлінського, 6 у м. Харкові в звязку з чим застосування ч. 1 ст. 1214 ЦК України щодо обовязку відшкодування доходів з часу, коли потерпіла сторона дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави не може бути застосовано з моменту проведення обстеження зазначеної земельної ділянки.? Разом з цим, відповідно до ч. 2 ст. 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. Згідно листа Департаменту діловодства Харківської міської ради від 14.09.2017 № 1697/0/26-17 з 01.01.2011 по 13.09.2017 звернень від [PERSON] з будь-яких питань стосовно земельної ділянки по вул. Бєлінського, бум. Харкові не надходило. Представники позивача [PERSON], який діє на підставі Довіреності від 04.01.2018 року № 0821/39/2-18, та [PERSON], який діє на підставі Довіреності від 04.01.2018 року № 08-21/36/2-18, в судовому засіданні заявлений позов підтримали в повному обсязі, просили суд його задовольнити. Відповідач та його представник, [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 31.05.2018 року, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в відзиві на позовну заяві. Суд, вислухавши думку сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Так, в судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] є власником нерухомого майна, а саме нежитлової будівлі літ. «А-1», загальною площею 341, 1 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Бєлінського, б. 6, на підставі договору дарування № 6505 від 29.12.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], що підтверджується Договором Дарування нежитлової будівлі від 29.12.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 6505, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07.02.2004 року № 2771166, Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.02.2018 року № 113767317. (а.с. 11-12, 76, 77) Департаментом територіального контролю Харківської міської ради було виявлено факт використання земельної ділянки орієнтовної площею 0, 0401 га, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Бєлінського, 6 для обслуговування нежитлової будівлі з порушенням вимог земельного законодавства України, внаслідок чого 05 вересня 2014 року Департаментом було направлено на адресу [PERSON] попередження щодо врегулювання питання щодо використання земельної ділянки за адресою: м. Харків, вул. Бєлінського, 6, з порушенням вимог законодавства, та було запропоновано зявитися до Департаменту для врегулювання вказаного питання. (а.с. 58) З вказаного повідомлення вбачається, що про існування порушень позивачу було відомо з 2014 року, а отже посилання відповідача на те, що позивач дізнався про порушення ним земельного законодавства лише на початку 2018 року є безпідставними. 17 серпня 2017 року Департаментом територіального контролю Харківської міської ради на адресу [PERSON] також направлявся лист, в якому вони просили, з метою перевірки законності використання земельної ділянки та повноти відповідної оплати, в термін до 28.08.2017 року надати до Департаменту документи стосовно права власності (користування) земельною ділянкою за адресою: м. Харків, вул. Бєлінського, 6, а також відомості щодо сплати за землю за вказаною адресою. (а.с. 59) Разом з цим, відповідно до ч. 2 ст. 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. Як вбачається з відповіді Департаменту діловодства Харківської міської ради від 14.09.2017 року № 1697/0/26-17, за період з 01.01.2011 року по 13.09.2017 року від [PERSON] з будь-яких питань стосовно земельної ділянки по вул. Бєлінського, 6 у м. Харкові, до Департаменту діловодства Харківської міської ради не надходило. (а.с. 60) Отже, відповідач [PERSON] в добровільному порядку не звернувся до Харківської міської ради для врегулювання питання мирним шляхом. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру право власності на нерухоме майно від 13.02.2018 року № 113767317, листа відділу у м. Харкові Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області від 05.10.2017 року № 19-20-0.23,08-2117/116-17 та листа Департаменту земельних відносин Виконавчого комітету Харківської міської ради від 06.10.2017 року № 6291/0/225-17 речові права відповідача на земельну ділянку по вул. Бєлінського, б. 6 у м. Харкові не зареєстровані, станом на 29.12.2012 р. в управлінні не обліковуються правовстановлюючі документи на право власності або користування на земельну ділянку по вул. Бєлінського, б. 6 у м. Харкові. (а.с.11-12, 13, 14). Департаментом територіального контролю Харківської міської ради 13.02.2018 року складено Акт обстеження земельних ділянок, визначення їх меж, площ та конфігурації, згідно з яким земельна ділянка площею 0,0277 га. по вул. Бєлінського, б. 6 у м. Харкові використовується громадянином [PERSON] для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «А-1», загальною площею 341, 1 кв. м. Межі земельної ділянки визначені відповідно до зовнішніх меж нежитлової будівлі (а.с. 19-20, 21-22). Позивачем складено розрахунок безпідставно збережених [PERSON] коштів у розмірі орендної плати на загальну суму 51\~541, 57 грн., у тому числі за період з 01.03.2015 по 31.12.2015 -14\~269, 00 грн., з 01.01.2016 по 31.12.2016 24\~536, 88 грн., з 01.01.2017 по 31.12.2017 9\~267, 79 грн., з 01.01.2018 по 28.02.2018 3\~467, 90 грн. Розрахунок проведено з урахуванням площі земельної ділянки 277 кв.м., ставки річної орендної плати 8,0%, та нормативної грошова оцінки за 1 кв.м., яка складала у 2015 році 214 035 грн, у 2016 306 711 грн., у 2017 році 260 092 грн., у 2018 році 260 092 грн. (а.с. 15-18). Як вбачається з листа ГУ ДФС у Харківській області від 06.10.2017 року № 9926/9/20-40-13-07, [PERSON] перебуває на обліку в ГУ ДФС у Харківській області як платник земельного податку на земельну ділянку площею 245 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Бєлінського, 6. У період з 01.09.2014 року по 31.08.2017 ним сплачувався земельний податок. Станом на 06.10.2017 року [PERSON] має податкову заборгованість з земельного податку у сумі 2\~155, 41 грн.(а.с. 23) Відповідач в судовому засіданні пояснив, що на його думку, оскільки він придбав у власність нежитлову будівлю, то до нього перейшло і право користування земельною ділянкою. Позивач в свою чергу з будь-якими вимогами щодо укладення з ним договору оренди не звертався. На думку відповідача, обовязок сплачувати орендну плату виникає лише після укладання договору оренди. Окрім того, [PERSON] зазначає, що сплачував земельний податок відповідно до платіжних повідомлень Державної податкової інспекції. На момент подачі позову ним було витрачено кошти на утримання земельної ділянки, розташованої по вул. Бєлінського, 6 у м. Харкові на суму 11\~539, 57 грн. (а.с. 78, 79, 80, 81, 82) З Розрахунку безпідставно збережених [PERSON] коштів у розмірі орендної плати за 2017 рік вбачається, що кошти у розмірі 11\~539, 57 грн., які були сплачені відповідачем були враховані при визначенні розміру загальної заборгованості, а надані відповідачем повідомлення Державної податкової інспекції, з квитанціями про сплату податку на землю не входять до строку за який позивач просить стягнути орендну плату, оскільки датовані 2009, 2010, 2011 та 2012 роками. (а.с. 17, 78, 79, 80, 81, 82) Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Підставою звернення до суду з позовом є порушення прав чи охоронюваних законом інтересів особи, яка звертається з таким позовом, при цьому, реалізуючи своє право на судовий захист, позивач визначає зміст свого порушеного права або охоронюваного законом інтересу та обґрунтовує підстави позову, виходячи з власного суб'єктивного уявлення про порушення, невизнання чи оспорювання своїх прав або охоронюваних законом інтересів. При цьому відсутність факту порушення права особи є підставою для відмови в позові, оскільки саме порушене (оспорюване) право та інтерес підлягають захисту. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.03.2018 року у справі № 911/1506/17, від 13.06.2018 у справі №922/2973/17. Статтею 7 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування з Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. Згідно з ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» одним з основних принципів місцевого самоврядування є судовий захист прав місцевого самоврядування. Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Суб'єктами права на землі комунальної власності згідно статті 80 ЗК України, є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою, чи ні. \~ \~ \~ \~ Предметом позову у даній справі є вимога Харківської міської ради щодо стягнення з відповідача 51\~541, 57 грн., що є сумою несплаченої відповідачем орендної плати за використання земельної ділянки, на якій знаходиться нерухоме майно відповідача та яка перебуває у комунальній власності громади міста Харкова, без укладення договору оренди за період з 01.03.2015 по 28.02.2018, внаслідок чого територіальна громада міста Харкова в особі Харківської міської ради позбавлена можливості отримати дохід у такому розмірі від здачі земельної ділянки в оренду. Вирішуючи даний спір, необхідно брати до уваги загальні положення ст. 22, глави 83 Цивільного кодексу України (далі - ЦК). Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Частина перша статті 1166 ЦК України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. А згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. За змістом вказаних приписів ЦК України та ЗК України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки. Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов'язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкода заподіяна не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України). Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов'язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15). У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України (висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13). За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов'язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов'язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов'язаннях. Натомість, для кондикційних зобов'язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов'язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов'язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Судом було встановлено, що відповідач є власником нежитлової будівлі літ. «А-1», загальною площею 341, 1 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Бєлінського, б. 6, яка розміщена на земельній ділянці площею 0, 0277 га. Правовий механізм переходу прав на землю, пов'язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду. Виходячи зі змісту статті 120 ЗК норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або у користуванні колишнього власника будівлі. Як вбачається із положень статті 120 ЗК України, виникнення права власності на об'єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки. Водночас відповідно до змісту статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Зважаючи на положення статті 125 ЗК України, новий власник земельної ділянки не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства. Відповідач [PERSON] належним чином не оформив правовідносин щодо користування спірною земельною ділянкою. Проте з моменту виникнення права власності на зазначене нерухоме майно у відповідача виник обов'язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під нежитловою будівлею. Відповідно до статті 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. За змістом статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Водночас відповідно до статті 156 ЗК України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Згідно зі статтею 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. За змістом вказаних вище приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте, враховуючи приписи частини другої статті 120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані. Відтак, суд приходить до висновку, що відсутні підстави застосовувати до спірних правовідносин приписи чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок. До моменту оформлення власником об'єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об'єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов'язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 922/207/15). Аналогічний висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у вказаних постановах Верховного Суду. Отже,\~враховуючи те,\~що судом\~було встановлено,\~що грошові\~кошти,\~що є\~предметом позову\~даній справі\~є сумою\~несплаченої відповідачем\~орендної плати\~за використання\~земельної ділянки,\~яка перебуває\~у комунальній\~власності,\~без укладення\~договору оренди\~за період\~із 01.12.2015\~року по\~28.02.2018\~року,\~внаслідок чого\~позивач був\~позбавлений можливості\~отримати дохід\~у такому\~розмірі від\~здачі спірної\~земельної ділянки\~в оренду,\~чим позивачеві\~завдано збитки\~у вигляді\~неодержаної орендної\~плати за\~землю,\~оскільки саме\~цю суму\~не отримав\~позивач,\~але міг би отримати в разі укладення між ним і відповідачем договору оренди, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений останнім відповідно до платіжного доручення від 16 березня 2018 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved