Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

27.10.2020 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з матір`ю дитини - [PERSON] ; надати дозвіл на реєстрацію місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] без згоди її батька [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтований тим, що 15.07.2009 року тітка позивача [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу набула право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Позивач [PERSON] з 27.09.2016 року проживає та зареєстрована за вказаною адресою. [INFO] позивач народила доньку - [PERSON] , яка проживає за зареєстрованим місцем проживання позивача: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] за вказаною адресою не проживає, участі в утриманні та вихованні доньки не приймає, його місце перебування на даний час позивачу не відоме, оскільки вони не спілкуються. На сьогоднішній день у позивача виникла необхідність в реєстрації місця проживання доньки в будинку, що належить [PERSON] , яка надала свою згоду на це. Позивач звернулася із заявою про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини до відділу «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Степанівської Першої сільської ради, однак їй було відмовлено у реєстрації місця проживання доньки, оскільки відсутня письмова згода батька дитини щодо реєстрації місця проживання дитини за місцем реєстрації матері. Ухвалою судді від 30 жовтня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі і призначено підготовче засідання на 26 листопада 2020 року. Ухвалою суду від 26 листопада 2020 року підготовче судове засідання відкладено на 22 грудня 2020 року через неявку сторін та ненадходження до суду витребуваної інформації. Ухвалою суду від 22 грудня 2020 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду на 14 січня 2021 року. Заяв та клопотань по справі від учасників процесу до суду не надходило. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, 26.11.2020 року надала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, на позовних вимогах наполягає, проти заочного вирішення справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, відзив на позовну заяву не надіслав, судова повістка направлялась йому за зареєстрованим місцем проживання і була повернута підприємством поштового зв`язку без вручення з відміткою «адресат відсутній». На підставі п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, суд вважає відповідача належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Третя особа - Приазовська об`єднана територіальна громада Запорізької області в судове засідання уповноваженого представника не направила, селищний голова Варбанський С.Є. надав суду заяву, в якій просив розглянути справу на розсуд суду без участі представника селищної ради. Третя особа - Олександрівська об`єднана територіальна громада в судове засідання уповноваженого представника також не направила, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. 11.12.2020 року сільський голова Попова Н.І. надала суду заяву, в якій зазначила, що Олександрівська сільська рада не заперечує проти реєстрації місця проживання дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . З метою дотримання права позивача на доступ до правосуддя, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи без участі відповідача, на підставі ст. 280 ЦПК України за наявними у справі доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача про розгляд справи за її відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. В силу ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною 9 ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.08.2019 року, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] народилася [INFO] в смт. Приазовське Запорізької області, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] від 20.10.2017 року. З 27.09.2016 року її місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки виконавчого комітету Степанівської Першої сільської ради № 97 від 19.10.2020 року, [PERSON] , 1992 року народження дійсно зареєстрована та проживає в [ADDRESS] , до складу її сім`ї входить донька - [PERSON] , 2019 р.н. Будинок [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу ВМХ № 278748 від 15.07.2010 року, посвідченого державним нотаріусом Приазовської районної державної нотаріальної контори Онищенко М.А. (зареєстровано в реєстрі за № 1450). Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 27050834 від 18.08.2010 року, власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] . Підстава виникнення права власності - договір купівлі продажу № 1450 від 15.07.2010 року. Відповідно до наданих позивачем копій сторінок з домової книги, [PERSON] , [INFO] , з 27.09.2016 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 25.09.2019 року позивач [PERSON] подала до виконавчого комітету Степанівської Першої сільської ради заяву про реєстрацію місця проживання її малолітньої доньки за адресою: [ADDRESS] , однак їй було відмовлено у реєстрації місця проживання дитини через те, що батьки дитини мають різні адреси місця реєстрації та батько дитини не дав письмової згоди на реєстрацію дитини за місцем реєстрації матері. На підставі ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради від 27.02.1991 року передбачено, що дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ст.33 Конституції України кожна особа має право на вибір свого місця проживання. Але сімейні відносини мають свою специфіку, оскільки малолітні та неповнолітні діти не можуть проживати самостійно, а батьки повинні брати участь у їх вихованні та утриманні. Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, суд при вирішенні спору щодо місця проживання дитини має врахувати, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі №6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. В судовому засіданні не встановлено будь-які виключні обставини, які б викликали необхідність розлучення малолітньої дитини з матір`ю, відповідач заперечень проти позову не заявив. Крім того, суд враховує, що дитина і так на даний час проживає із матір`ю, будь-які докази того, що відповідач із цим не згодний, у суду відсутні. Таким чином, у зв`язку із викладеним, вирішуючи спір між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них залишиться дитина, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.13 ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, враховуючи інтереси малолітньої дитини та інші обставини справи, суд вважає за можливе визначити місце проживання дитини разом з матір`ю. Крім того, з метою реєстрації місця проживання дитини за її фактичним місцем проживання, позивач 25.09.2019 року зверталася до виконавчого комітету Степанівської Першої сільської ради із заявою про реєстрацію місця проживання її малолітньої доньки [PERSON] , у чому їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю згоди батька дитини на реєстрацію дитини. Так, відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Відповідно до ч.2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно з ч.1 ст.242 ЦК України батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. За вимогами ст.6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 року №207 передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Відповідно до п. 2.3 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України 22.11.2012 р. №1077, відомості про дітей віком до 14 років, місце проживання яких реєструється з батьками, вноситься до заяви одного з них. При проживанні батьків за різними адресами для реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним з батьків надається письмова згода з батьків та довідка територіального підрозділу або адресно - довідкового підрозділу територіального органу ДМС за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним. У разі якщо місце проживання другого з батьків зареєстровано в межах обслуговування адміністративно - територіальної одиниці територіального підрозділу, яким розглядається заява про реєстрацію місця проживання дитини, інформація перевіряється цим територіальним підрозділом або надається адресно - довідковим підрозділом відповідного територіального органу ДМС. Відповідно до п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» від 02.03.2016 року №207, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Як встановлено, між сторонами існує спір, оскільки відповідач не надає письмової згоди на реєстрацію неповнолітньої доньки. Вирішуючи питання щодо надання дозволу позивачу на реєстрацію дитини за її фактичним місцем проживання, суд враховує, що саме позивач, як матір дитини, має переважне право перед іншими особами на особисте виховання, її вимоги зводяться на отримання дозволу на реєстрацію малолітньої доньки за фактичним місцем проживання її та дитини, а без письмової згоди батька вона не може вчинити ці дії. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що реєстрація дитини за її фактичним місцем проживання та зареєстрованим місцем проживання її матері повністю відповідає інтересам дитини, а відсутність згоди батька порушує її право на вільне пересування, відпочинок, оздоровлення та навчання. На підставі викладеного та

Outcome: approved