Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

28 серпня 2018 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом. 30 серпня 2018 року позовна заява була залишена без руху. 05 листопада 2018 року, на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху до суду надійшли виправлення недоліків позовної заяви. 26 листопада 2018 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. 21 грудня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25 лютого 2014 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають, однак добровільно через органи РАЦС відповідач розірвати шлюб не бажає. Спільне життя з відповідачем не склалося, з причин того, що на протязі спільного життя вони виявили, що в них різні характери та погляди на сімейне життя. Вони не проживають однією сімєю понад два роки, спільне господарство не ведуть. Позивач вважає що шлюб носить формальний характер, збереження сімї неможливе та\~ суперечить її інтересам, у звязку з чим просила їх шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не зявився, однак в позовній заяві клопотала розгляд справи провести у її відсутність, на задоволенні позову наполягає та згодна на заочний розгляд справи /а.с.4,6/. Тому справа розглянута у відсутність позивача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Відповідачу направлялася судова повістка про виклик в судове засідання за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, як передбачено п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, однак до суду повернувся конверт з довідкою Укрпошти: «за зазначеною адресою не проживає» /а.с.27/. При цьому ч.1 ст.131 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, однак\~ в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Тому суд вважає причини неявки відповідача неповажними і тому відповідно до п.1 ч.3 ст.223, ст.280 ЦПК України справа розглянута у його відсутність з постановленням заочного рішення.. Судом були\~ встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 25 лютого 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районні реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №186 /а.с.9/. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей,\~\~ що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 1 статті 110 СК України встановлено право одного з подружжя на пред'явлення позову про розірвання шлюбу. Таким чином забезпечується принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження та під час\~ розірвання шлюбу. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім'ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Судом встановлено, що протягом часу сторони не намагалися відновити сімейні стосунки, більше двох\~ років проживають окремо. На думку позивача, примирення та збереження сімї неможливе. Тому суд прийшов до висновку, що збереження сімї суперечить інтересам позивача та згідно зі ст.112 СК України, позов підлягає задоволенню і шлюб слід розірвати. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати.

Outcome: approved