Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

28.09.2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів» про стягнення моральної шкоди в сумі 50000 грн., обґрунтовувала позовні вимоги тим, що працювала на підприємстві відповідача, 21.01.1988 року при виконанні трудових обовязків з нею стався нещасний випадок, 14.03.1994 року стався ще один нещасний випадок, висновком МСЕК від 17.02.2006 року позивачу була встановлена стійка втрата працездатності 50% та встановлено ІІ групу інвалідності безстроково. Висновком МСЕК від 23.10.2007 року позивачу було встановлено сукупний відсоток втратти працездатності, у тому числі 10% по трудовому каліцтву, 50 % по трудовому каліцтву та ІІ групу інвалідності безстроково. Позивач зазначає, що у звязку із трудовим каліцтвом вона зазнала значних фізичних і моральних страждань, погіршився стан здоровя, що призвело до порушення нормальної життєдіяльності, позивач не має можливості вести повноцінне життя,частково порушені його відносини з оточуючими людьми,близькими, друзями та знайомими, порушені плани на подальше життя. Ухвалою від 02.10.2017року відкрите провадження у справі. В судовому засіданні позивач та її представник просили задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила відмовити у їх задоволенні, після травми 1988 року, позивач продовжувала працювати, а згідно акту № 6 від 16.03.1994 року, нещасний випадок стався із власної необережності, позивачу була виплачена матеріальна допомога за рахунок коштів підприємства, крім того, вважає, розмір моральної шкоди необґрунтованим. Представник третьої особи при вирішенні спору покладалась на розсуд суду. Судом встановлено, що [PERSON] працювала на підприємстві Чернігівський радіоприладний завод «ЧеЗаРа» випробувачем радіоприладів. Згідно акту № 3 про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1 від 22 січня 1988 року та акту № 6 про нещасний випадок за формою Н-1 від 16 березня 1994 року [PERSON] отримала виробничі травми 21 січня 1988 року та 14.03.1994 року (а.с. 2-4). Як встановлено комісією, причиною нещасного випадку, що стався 14 березня 1994 року є особиста необережність [PERSON], її падіння сталося при пересуванні по проїжджій частині дороги, представник відповідача зазначив, що тротуарів в цій частині дороги немає. Згідно довідки МСЕК від 6 вересня 1996 року [PERSON] була встановлена перша група інвалідності загального захворювання, безстроково. Відповідно до висновку МСЕК від 17.02.2006 року [PERSON] була встановлена стійка втрата професійної працездатності 50% та встановлена 2 група інвалідності безстроково. Відповідно до висновку МСЕК від 23.10.2009 року [PERSON] було встановлено сукупний відсоток втрати професійної працездатності: у тому числі 10% по трудовому каліцтву, 50% по трудовому каліцтву та 2 група інвалідності, безстроково (а.с 5-7). Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від14.06.2016 року, позовні вимоги [PERSON] до Відділення\~\~ виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Чернігів Чернігівської області про зобов'язання вчинити певні дії\~\~ задоволені. Зобовязано Відділення\~\~ виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Чернігів Чернігівської області призначити [PERSON] одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності (а.с. 24-27). Згідно листа Дочірнього підприємства «Завод «РаПіД» від 29.03.2006 року №171 у зв'язку з травмою на виробництві в 1994 році [PERSON] була виплачена матеріальна допомога за рахунок коштів підприємства в квітні 1994 року в сумі 80000 купоно-карбованців та в травні 1994 року 300000 купоно-карбованців, а також проводились виплати по листку непрацездатності. Відповідно до вимог ст. 173 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до роз'яснень, які містяться в пп. 1-1.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV), Закону від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці» (у редакції Закону від 21 листопада 2002 року № 229-IV, КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» внесені зміни до абз. 4 ст. 1, підп. «е» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28, а також виключено ч. 3 ст. 34 Закону № 1105- XIV, скасовано право потерпілих на виробництві громадян на відшкодування їм моральної (немайнової) шкоди за рахунок Відділення. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті порушення її прав. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Згідно зі ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Стаття 237-1 КЗпП України надає право працівникові на відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в разі стійкої втрати професійної працездатності право на отримання потерпілим страхових виплат, в тому числі і виплати за моральну (немайнову) шкоду, настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Зупинення, а надалі скасування права громадян, які потерпіли від професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», не позбавляє права цих громадян на відшкодування моральної шкоди відповідно до статті 237-1 КЗпП України за рахунок власника або уповноваженого ним органу. У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), зазначено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівників у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя та здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважені ним органи незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Конституційний суд України у своєму рішенні від 08 жовтня 2008 року визнав такими, що відповідають Конституції України зміни до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (які передбачали право потерпілого на відшкодування моральної шкоди у разі тимчасової, стійкої, часткової чи повної втрати професійної працездатності за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань) з огляду на те, що громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання відповідно до ст. 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України мають право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника (роботодавця) або уповноваженого ним органу. Свідок [PERSON] пояснила, що вона жила з позивачем по сусідству, після отримання травми позивач перебувала досить тривалий час у гіпсі по пояс, в неї був дуже виражений больовий синдром, їй оперували коліна, сусіди їй надавали допомогу, їй було дуже важко в цей період і після цього. При визначенні розміру морального відшкодування суд враховує фактичні обставини справи, необережність самого позивача, ступінь втрати професійної працездатності, негативні наслідки каліцтва, які призвели до фізичних та моральних страждань потерпілого, втрати нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, і, виходячи з принципу розумності і справедливості, вважає за можливе стягнути з відповідача 30 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Крім того, з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 384 грн., пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial