Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-18 00:00:00

29.05.2015 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить встановити конкретний порядок користування квартирою [ADDRESS], виділивши йому в користування житлову кімнату площею 17,6 кв. м, а відповідачці [PERSON] - кімнату площею 13,8 кв.м., місця загального користування (кухню, коридор, ванну кімнату, вбиральню та вбудовану шафу) залишити в спільному користуванні сторін. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є власником 1/2 частини спірної квартири, яку він успадкував після смерті його батька [PERSON] Відповідачка була дружиною спадкодавця [PERSON] та також має право на 1/2 частини спірної квартири в порядку спадкування за законом, однак на даний час своє право власності належним чином не оформила. В спірній квартирі зареєстровані він, його син та відповідачка, хоча остання в спірній квартирі ніколи не проживала. Фактично в квартирі проживає він, його дружина [PERSON] та їхній син [PERSON]. На даний час відповідачка чинить йому перешкоди в користуванні належною йому частиною квартири і позбавляє права володіння, користування частиною майна, що знаходиться у його власності, чим порушує його права як співвласника квартири. Зокрема, відповідачка не надає згоди на реєстрацію в спірній квартирі дружини позивача, не сплачує рахунки на оплату за житлово-комунальні та інші послуги. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання повторно не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Про причини своєї неявки суд до відома не поставила, з заявою про розгляд справи у її відсутності до суду не зверталась. У відповідності до положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи у відсутності відповідачки на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував позивач. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS], що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 04.12.2013, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. У відповідності до технічного паспорту на спірну квартиру [ADDRESS], та складається з 2-х кімнат житловою площею 31,4 кв. м, у тому числі: 1-а кімната - 17,6 кв. м, 2-а кімната - 13,8 кв. м, кухні, ванної кімнати, вбиральні, коридору, вбудованої шафи. Загальна площа квартири 58, 1 кв. м. Згідно довідки форми № 3, виданої Центром обслуговування споживачів № 1 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» від 10.04.2015 №1354, в спірній квартирі зареєстровані: позивач [PERSON], його син [PERSON], відповідачка [PERSON] Як вбачається з мотивувальної частини рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 04.12.2013, відповідачка [PERSON] є спадкоємицею першою черги після смерті [PERSON] та має право на спадкування за законом на 1/2 частини спірної квартири. У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України (ЦК), незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільної частковою власністю. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22 грудня 1995 року квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Разом з цим, у відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (спорюваних) прав та вплив на порушника. З пояснень позивача в судовому засіданні встановлено, що на час розгляду справи в суді спору щодо користування житловою площею в спірній квартирі між сторонами не існує. Відповідачка вже три роки не проживає в спірній квартирі. Позивач та його сім'я - дружина, син - користуються всією квартирою в цілому. Ніяких фактичних перешкод в користуванні квартирою відповідачкою позивачеві не чиниться. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України). При цьому право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). В той же час судом встановлено, що між сторонами відсутній спір щодо порядку користування спірною квартирою. Дана обставина визнана позивачем. З його боку доказів на підтвердження порушення відповідачкою його права користування спірною квартирою суду не надано. При цьому судом встановлено, що фактичною підставою даного позову є ненадання відповідачкою згоди на реєстрацію у спірному житловому приміщенні дружини позивача. Разом з цим, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що він звертався до відповідачки з вимогою надати згоду на реєстрацію його дружини в спірній квартирі проте відповідачкою було відмовлено позивачеві в задоволенні його прохання. З урахуванням наведених вище обставин справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed