Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

27 квітня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем [PERSON] 26.07.1975 року у виконкомі Страбичівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, актовий запис № 18. Позовні вимоги мотивуючи тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося, так як останній не виконував свої обовязків чоловіка, зневажливо ставився до неї, зловживав спиртними напоями та створював сварки. На даний час шлюбні стосунки припинені, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, а тому примирення між ними є неможливим. Від даного шлюбу мають двох дітей які на момент предявлення позову є повнолітніми. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася. На адресу суду від неї надійшла заява з проханням розглянути справу у її відсутності, де зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи судом повідомлявся належним чином. Від нього надійшла заява з проханням розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує щодо задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв'язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до переконання, про задоволення позову на підставі наступного. За ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до вимог ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб гарантується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 26.07.1975 року укладено шлюб у виконкомі Страбичівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, про що в книзі реєстрації шлюбів, зроблено відповідний актовий запис за № 18 (свідоцтво про шлюб серії І-ФМ № 087616, а.с.5). Шлюб між ними носить формальний характер, шлюбні стосунки не підтримують. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved