Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

27 серпня 2014 року [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення боргу з урахуванням трьох відсотків річних та індексу інфляції. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 04 квітня 2014 року відповідач взяв в борг у нього грошові кошти в розмірі 10200 грн. на оплату послуг приватного підприємця [PERSON] за зберігання останнім належного відповідачу автомобіля про що склав відповідну розписку, в якій зобов'язався повернути кошти до 30 липня 2014 року. Відповідач в зазначений термін борг не сплатив. Позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь борг на загальну суму 10200 грн. з урахуванням трьох відсотків річних та індексу інфляції, а також понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав частково та просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь борг на загальну суму 10200 грн., без урахуванням трьох відсотків річних та індексу інфляції, посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідач [PERSON] позовні вимоги щодо стягнення суми боргу визнав. Вислухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 09 квітня 2014 року, [PERSON], [INFO] зобов'язується сплатити суму в розмірі 10200 грн. позичених у [PERSON] протягом чотирьох місяців, до кінця липня тобто 30.07.2014 року. З товарного чеку виданого приватним підприємцем [PERSON] вбачається, що 03 квітня 2014 року було сплачено суму в розмірі 10200 грн. за зберігання автомобіля Ауді А6 (а.с. 6). 02 серпня 2014 року позивачем було направлено досудову вимогу про сплату заборгованості [PERSON], в якій міститься пропозиція сплатити борг (а.с. 8). Вказані вище спірні правовідносини регулюються ЦК України. Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якщо він підписаний його стороною. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію. а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - ст. 530 ЦК України. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом - ст. 611 Цивільного Кодексу України. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж сам суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. В ч. 1 ст. 1050 ЦК України вказано, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, а саме: боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Але в матеріалах справи відсутній розрахунок суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, що виключає можливість задоволення позову у цій частині. Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом роз'яснювались сторонам положення ст.ст. 10, 11, 57-60, 61 ЦПК України та наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, а також те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Перевіривши та з'ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи усі наявні докази по справі, досліджені в судовому засіданні в їх сукупності, приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу з урахуванням трьох відсотків річних та індексу інфляції підлягають частковому задоволенню. Крім того, з відповідача необхідно стягнути понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору згідно зі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial