Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

27.11.2020 року позивач звернувся до суду з уточненим вищевказаним позовом, яким просить визнати за ним право власності на 34 / 100 частини домоволодіння, загальною площею 733,2кв.м. і житловою - 79,3кв.м., - що складається з наступних об`єктів: торгове приміщення - літ.«А» площею 525,4кв.м., житловий будинок - літ.«Б» площею 207,8кв.м., склад літ.«Г» площею 46,2кв.м., сарай - літ.«Ж» площею 21,4кв.м., - які розташовані за адресою: [ADDRESS] ; підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу від 12.07.1995 року, що посвідчений державним нотаріусом Ізмаїльської нотаріальної контори Єфімовою Т.І., та зареєстрований в реєстрі за №2161. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що він, на підставі договору купівлі - продажу від 12.07.1995р., посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської нотаріальної контори Єфімовою Т. І. та зареєстрованого в реєстрі за №2161, - є власником 1 / 10 частини вищевказаного спірного домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , - на земельній ділянці площею 1325кв.м. Право власності за договором було зареєстроване Болградським МБТІ 09.08.1995р. Крім того, 16.01.2001р. він, позивач, на підставі договору купівлі-продажу від 19.012001р., посвідченого державним нотаріусом Болградської нотаріальної контори Кухаревою В.Б., - став власником ще 24 / 100 частини житлового будинку загальною площею 98,6кв.м., що розташований на земельній ділянці площею 1325кв.м. за тією ж адресою - [ADDRESS] , - які були придбані у товариства з обмеженою відповідальністю «Харчування». За наслідками цих двох правочинів, таким чином, він, позивач, став власником 34 / 100 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Проте, 10.04.2020р., звернувшись до державного реєстратора прав на нерухоме майно Болградської державної районної адміністрації з заявою про державну реєстрацію права власності, 16.04.2020р. отримав відмову у державній реєстрації на підставі того, що технічні характеристики, що зазначені в договорах купівлі-продажу не співпадають з технічними характеристиками ДРРП; тобто, під час укладання договору купівлі-продажу від 16.01.2001р. до житлового будинку відносився не лише сам будинок, а й інші будівлі та споруди, що розташовані на окремій земельній ділянці. такий стан речей виник у зв`язку з тим, що визначення «домоволодіння» та «житловий будинок» у різні часи мали одне й теж значення. На даний час йому необхідно визнати право власності на 34 / 100 частини цього домоволодіння для оформлення кадастрового номера земельної ділянки, у зв`язку з чим він змушений звернутись до суду з даним позовом для захисту його права власності і реєстрації його відповідно до вимог чинного законодавства. Позивач у судове засідання не з`явився, у своїй заяві просив задовольнити його позовні вимоги та розглянути справу за його відсутністю. Відповідач - Державний реєстратор речових прав на нерухоме майно відділу надання адміністративних послуг Болградської районної державної адміністрації та представник третьої особи - Болградської міської ради Одеської області, - надіслали суду заяви про те, що вони копії позовної заяви отримали, вимоги позивача визнають, просять розглянути справу за їхньою відсутністю. Вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ст.ст.12,13,81,84 ЦПК України регламентовано, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає цивільні справи не інакше, ніж за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд, таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги; кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи; письмові докази, як правило, подаються в оригіналі, але якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу; сторони зобов`язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Судом були встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини: - згідно договору купівлі-продажу від 12.07.1995р., що був посвідчений державним нотаріусом Ізмаїльської нотаріальної конто Єфімовою Т. І., реєстр.№2161, - позивач є власником 1 / 10 частини домоволодіння, розташованого на земельній ділянці площею 1325кв.м. за адресою: [ADDRESS] , договір зареєстрований Болградським МБТІ ( а.с.12-13); - а відповідно договору купівлі-продажу від 16.01.2001р., посвідченого державним нотаріусом Болградської нотаріальної контори Кухаревою В.Б., - позивач є власником 24 / 100 частин житлового будинку загальною площею 98,6кв.м., що розташований на земельній ділянці площею 1325кв.м. за адресою: [ADDRESS] ( а.с.14); - згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно за №233636378 від 23.11.2020р., за адресою: [ADDRESS] , - зареєстровано домоволодіння загальною площею 733,2кв.м., житловою - 79,3кв.м., - який є спільною частковою власністю; співвласниками є: [PERSON] (є власником 3 / 100 частин), [PERSON] (2 / 100 частин), [PERSON] (2 / 100 частин), [PERSON] (3 / 100 частин), [PERSON] (2 / 100 частин), [PERSON] (3 / 100 частин), [PERSON] (2 / 100 частин), та [PERSON] (1 / 10 частини і 39 / 10 частин), ( а.с. 20-22); - рішенням Болградського районного суду Одеської області від 24.03.2017р. було визнано право власності на частини вищевказаного будинку: за [PERSON] - на 3 / 100 частини, [PERSON] - 2 / 100 частини, [PERSON] - 2 / 100 частини, [PERSON] - на 3 / 100 частини), [PERSON] - 2 / 100 частини, [PERSON] - 3 / 100 частини, та за [PERSON] - на 2 / 100 частини (а.с.38-40); - рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 16.04.2020р. за №52000234, позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності на 34 / 100 частин житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , - через неможливості встановити об`єкт права власності та невідповідність його технічній характеристиці (а.с.23); - відповідно до заяв представників відповідача та третьої особи - Болградської міської ради, - вони вимоги позивача визнають повністю, не заперечують проти їх задоволення. Положеннями ст.41 Конституції України регламентовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч.1ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Ст.318 ЦК України встановлено, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Частинами 1,2 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України регламентовано, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Відповідно до ст.16 ЦК України, - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового права або майнового права та інтересу. А, відповідно до п.1ч.2ст.16 ЦК України, - одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Ст.392 ЦК України регламентовано, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документу, який засвідчує його право власності. Таким чином, розглянувши спір всебічно, повно та об`єктивно на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що право власності позивача підтверджується вищевказаними доказами, дослідженими судом, що узгоджуються між собою, а також іншими матеріалами справи. Відповідач позов визнав, тому обставини, визнані ним, не підлягають доказуванню у відповідності до ст.82ч.1 ЦПК України. Судом не встановлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси третіх осіб. Тому,

Outcome: approved