Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

27.03.2020 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що з відповідачем вона проживала однією родиною без реєстрації шлюбу та [INFO] у них народилася дитина - син [PERSON] , який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося, тому проживають окремо. Відповідач добровільно не надає допомоги на утримання дитини, не працює. Позивач не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, доходів, окрім соціальної допомоги на дитину не має. Тому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4частини від усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття та на її утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною трьох років. Позивач, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, але надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягала. Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату та місце розгляду справи, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов не визнає, тому як буде проводити експертизу ДНК. Враховуючи, що учасники справи та у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до переконання про необхідність задоволення позовної заяви в повному обсязі з огляду на наступне. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони проживали однією родиною та мають дитину [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про народження Серії [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 4). Згідно довідки громадського квартального комітету від 02.04.2020 року встановлено, що [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] з сином [PERSON] , [INFO] та знаходиться на її утриманні (а.с. 8). До правовідносин, які виникли, підлягають застосуванню норми Сімейного кодексу України щодо обов`язку батьків утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України передбачено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. Згідно із ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Абзацом 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року постановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від батька дитини до досягнення дитиною 3 років. Право на утримання вагітна, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за №3 «Про застування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів на дитину суд розглядає справу на підставі доказів, поданих учасниками справи. З врахуванням вищенаведеного та з урахуванням рівності обов`язку батьків в утриманні своїх дітей, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та на її утримання підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути 840,80 гривень судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved