Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

29.06.2019 року позивач звернулася до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що з 17.10.1994 року вона працювала в КП «Житомирська обласна філармонія ім. Святослава Ріхтера» Житомирської обласної ради на різних посадах, а 01.03.2019 року її переведено на посаду начальника концертного відділу. Наказом № 50-к від 30.05.2019 року її було звільнено із займаної посади на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки 21.05.2019 року та 29.05.2019 року їй було оголошено дві догани за невиконання посадових обов`язків, про що зазначено в наказі про її звільнення з роботи від 30.05.2019 року, хоча після того, як вона була двічі притягнута до дисциплінарної відповідальності, ніякого дисциплінарного проступку вона не допускала. Незаконним звільненням їй завдано моральну шкоду, заподіяну перенесеним нею психологічним стресом, що призвело до погіршення стану її здоров`я, безсоння, нервової напруги, виникнення проблем у сім`ї, втрати нормальних життєвих зв`язків. Тому позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ № 50-к від 30.05.2019 року про її звільнення з роботи та зобов`язати відповідача поновити її на посаді начальника концертного відділу КП «Житомирська обласна філармонія ім. Святослава Ріхтера» Житомирської обласної ради з 30.05.2019 року, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.05.2019 року по день фактичного поновлення на роботі, а також 17160,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, стягнути понесені нею судові витрати. Ухвалою судді Богунського районного суду міста Житомира від 03.09.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. 20.09.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача із викладеними в ньому запереченнями на позовну заяву, згідно яких відповідач просить відмовити в задоволенні позову. Як зазначено у відзиві, вимоги позивача є безпідставними, оскільки у позовній заяві не вказано, в чому полягає незаконність наказу про її звільнення, тобто не зазначено норми права, яка була порушена відповідачем при звільненні позивача. На день видачі наказу про звільнення були безспірно встановлені факти невиконання позивачем без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, а саме наказами № 05-Д від 21.05.2019 року та № 06-Д від 29.05.2019 рокувона двічі притягувалася до дисциплінарної відповідальності та їй оголошувалися догани, що і стало підставою для її звільнення 30.05.2019 року за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. 23.09.2019 року позивачем направлено до суду відповідь на відзив відповідача, в якому позивач зауважила, що після застосування до неї заходів дисциплінарного стягнення у виді оголошення їй двох доган та після 29.05.2019 року відповідачем не встановлювалося будь-яких порушень трудової дисципліни з її сторони, у зв`язку з чим її було звільнено з роботи за порушення, за які вона вже була притягнута до дисциплінарної відповідальності. У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала, обґрунтовуючи викладеними в ньому обставинами, пояснивши, що порушення трудової дисципліни та правил внутрішнього трудового розпорядку вона не допускала, а також при цьому всупереч ч. 2 ст. 147 КЗпП України по тих самих обставинах, що вказані в наказах про оголошення їй догани від 21.05.2019 року та 29.05.2019 року, наказом відповідача від 30.05.2019 року до неї застосований ще один вид дисциплінарного стягнення як звільнення з роботи, що є недопустимим. Накази про оголошення їй догани до суду не оскаржувала. Профспілковий комітет не розглядав питання звільнення її з роботи, так як вона не належить до його членів у зв`язку з виходом із профспілкової організації. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову та пояснила, що заявлений позов є необґрунтованим. У зв`язку з невиконанням позивачем посадових обов`язків наказами від 21.05.2019 року та 29.05.2019 року за різні проступки вона була притягнута до дисциплінарної відповідальності та їй було оголошено догани, які не оскаржувалися позивачем у судовому порядку та є правомірними. Звільнення позивача відповідало вимогам закону та доказів заподіяння їй моральної шкоди внаслідок звільнення з роботи позивач не надала. Заслухавши позивача та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.\- Судом встановлено, що з 17.10.1994 року позивач працювала в КП «Житомирська обласна філармонія ім. Святослава Ріхтера» Житомирської обласної ради (раніше ДКП «Житомирська філармонія») на різних посадах, а 01.03.2019 року позивача переведено на посаду начальника концертного відділу, про що є записи в її трудовій книжці (а. с. 6-8). Наказом генерального директора комунального підприємства «Житомирська обласна філармонія ім. Святослава Ріхтера» Житомирської обласної ради № 50-к від 30.05.2019 року позивача звільнено із займаної посади у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, тобто за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а. с. 12). Підставою звільнення в наказі вказано протокол робочої групи від 30.05.2019 року, накази № 05-Д від 24.05.2019 року (наказом № 113-К від 18.11.2019 року виправлено описку в зазначенні дати наказу, а саме на наказ № 05-Д від 21.05.2019 року) та № 06-Д від 29.05.2019 року про оголошення догани [PERSON] . Звільненню позивача передувало накладення на неї дисциплінарних стягнень у вигляді оголошення двох доган наказами генерального директора комунального підприємства «Житомирська обласна філармонія ім. Святослава Ріхтера» Житомирської обласної ради № 05-Д від 21.05.2019 року за невиконання посадових обов`язків (а. с. 11) та № 06-Д від 29.05.2019 року за невиконання посадових обов`язків та незабезпечення належної роботи концертного відділу в реалізації квитків, що привело до проведення збиткових концертів (а. с. 16). Рішення про звільнення з роботи [PERSON] було прийняте на засіданні робочої групи Житомирської обласної філармонії ім. С. Ріхтера 30.05.2019 року, про що складено протокол (а. с. 97-99), а також цього ж дня складено акт про відмову від надання нею пояснень (а. с. 100). Статтею 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, що визначено ст. 61 Конституції України. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. З такої підстави працівник може бути звільнений лише за проступок, який пов`язаний з роботою і вчинений після застосування до нього дисциплінарного стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9 роз`яснено, що за передбаченими п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного стягнення або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Види дисциплінарних стягнень, які можуть бути застосовано до працівника за порушення ним трудової дисципліни, визначені ст. 147 КЗпП України, згідно якої може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Підставою звільнення працівника може бути лише безпосереднє порушення трудової дисципліни чи невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, за наявності застосованого і такого, що втратив юридичної сили за давністю, або не знятого заходу дисциплінарного чи громадського стягнення, а не фактична наявність сукупності застосованих заходів дисциплінарного стягнення. Із матеріалів справи вбачається, що дисциплінарні стягнення у вигляді двох доган було застосовано до позивача 21.05.2019 року та 29.05.2019 року, а звільнення за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, відбулося 30.05.2019 року за вчинки, за які 21.05.2019 року та 29.05.2019 рокувона вже була до її звільнення притягнута до дисциплінарної відповідальності. Таким чином, внаслідок застосування до позивача 30.05.2019 року дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з роботи роботодавець всупереч ст. 61 Конституції України та ч. 1 ст. 147 КЗпП України двічі притягнув позивача до юридичної відповідальності одного виду (дисциплінарної відповідальності) за одне й те саме правопорушення, застосувавши два види стягнення (догану та звільнення), що також підтверджується тим, що матеріали справи не містять відомостей та доказів допущення позивачем порушення трудової дисципліни після оголошення їй другої догани 29.05.2019 року та до її звільнення 30.05.2019 року. Розірвання трудового договору з позивачем мало місце з ініціативи роботодавця за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації, так як позивач не є членом профспілкової організації, про що вона повідомила під час розгляду справи та що не суперечить матеріалам справи. Оцінюючи досліджені наявні у справі докази, суд дійшов до висновку, що звільнення [PERSON] із займаної нею посади відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є незаконним і тому, оскільки порушені трудові права позивача підлягають захисту, суд поновлює її на роботі з наступного робочого дня після її звільнення, а саме з 31.05.2019 року. Відповідно до ч. 1, 2 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Згідно з п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року за № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. Оскільки суд дійшов до висновку про незаконність звільнення позивача із займаної ним посади та поновлює її на роботі, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу по день постановлення рішення. Розмір середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу, починаючи з наступного робочого дня після звільнення - 31.05.2019 року по день ухвалення рішення - 15.01.2020 року становить 38997,23 грн. за вирахуванням податків та обов`язкових платежів з розрахунку: 11184,00 грн. : 41 днів = 248,39 грн.; 157 днів х 248,39 грн. = 38997,23 грн., де 11184,00 грн. - розмір заробітної плати позивача за два повні останні місяці роботи (березень і квітень 2019 року), 41 день - сумарна кількість робочих днів за березень і квітень 2019 року, 248,39 грн. - середньоденна заробітна плата позивача, 157 - сумарна кількість робочих днів за період з 31.05.2019 року по 15.01.2020 року. Розрахунок середнього заробітку проведено згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» та згідно довідки КП «Житомирська обласна філармонія ім. Святослава Ріхтера» Житомирської обласної ради від 27.09.2019 року (а. с. 86). Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року (із змінами) роз`яснено, що за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Вирішуючи питання про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, суд вважає, що внаслідок незаконного звільнення позивача з роботи, тривалість часу, протягом якого право позивача було порушеним з вини відповідача, позивачу було завдано моральних страждань, які вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Однак заявлений позивачем розмір на відшкодування заподіяної їй моральної шкоди нею достатньою мірою не підтверджений, а тому суд вважає за можливе частково задовольнити позов у цій частині і визначає, що на відшкодування моральної шкоди позивача з відповідача підлягає стягненню 700,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений нею за подання позову судовий збір за двома вимогами майнового характеру в сумі 1536,80 грн. та в дохід держави судовий збір за двома вимогами немайнового характеру в сумі 1536,80 грн., за звернення з якими до суду вона звільнена від сплати судового збору на підставі п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи викладене,

Outcome: partial