Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-31 00:00:00

28 травня 2021 року позивачі звернулися до суду із вказаною позовною заявою, в якій просять визнати за ними право власності в порядку спадкування за заповітом, по 1/2 частці за кожним, в житловому будинку, господарських будівлях та спорудах, що розташовані по [ADDRESS] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позов мотивовано тим, що [INFO] померла їхня мати [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її смерть, серії [NUMBER] , актовий запис № 28. До дня смерті, [INFO] , спадкодавець [PERSON] була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] . Спадкодавець [PERSON] за життя, користуючись своїм правом, передбаченим статтею 1234 ЦК України, зробила заповітне розпорядження, яким заповіла їм все майно, що належало їй на праві власності. Заповіт посвідчений 16.07.2012 року секретарем виконкому Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, зареєстрований в реєстрі за № 124. До спадкового майна належали житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами,які розташовані по [ADDRESS] , а також земельна ділянка, яка розташована на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області. Вони, як спадкоємці за заповітом на спадкове майно після смерті спадкодавця, мають право на успадкування майна, зазначеного в заповіті та є єдиними спадкоємцями на спадкове майно. Із заявою про прийняття спадщини до нотаріального органу вони звернулися у передбачений законом строк (спадкова справа №150/2016). Після їхнього звернення до нотаріального органу в частині видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами державним нотаріусом їм було відмовлено та винесено постанову № 194/02-31 від 21.05.2021 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа, свідоцтва про право власності на будинковолодіння та його реєстрації у Вінницькому обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації. Водночас, їм було роз`яснено, що відповідно до підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. За таких обставин, з метою захисту своїх спадкових прав, вони змушені звернутися із цим позовом до суду. Позивачі в судове засідання не з`явилися, проте через канцелярію суду подали заяви, в яких просять позовну заяву розглянути без їх участі та задовольнити позовні вимоги (а.с. 36-37). Представник Погребищенської міської ради в судове засідання не з`явився. Проте, головний спеціаліст юрист відділу правового та кадрового забезпечення Погребищенської міської ради Жмурчук О.М. через канцелярію суду подала заяву,в якій вказала, що в судове засідання з`явитись не має можливості, позов визнає (а.с. 38-41). Від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, у зв`язку з чим в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши позиції сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що визнання відповідачем позову слід прийняти, а позов задовольнити, виходячи із наступного. За змістом ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, судом встановлено, що відповідно до відомостей, що містяться у технічному паспорті на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виданому фізичною особою - підприємцем [PERSON] від 22.04.2021 року, вищезазначені об`єкти нерухомості побудовані в період з 1958 по 1985 роки (а.с.15-17). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , актовий запис № 28(а.с.10). На день смерті вона була зареєстрована в [ADDRESS] (а.с. 45). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається, зокрема з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в [ADDRESS] , та які належали померлій, що підтверджується технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виданим фізичною особою - підприємцем [PERSON] від 22.04.2021 року (а.с. 15-17), довідкою, виданою виконавчим комітетом Погребищенської міської ради № 112 від 04.06.2021 року (а.с. 21), свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим державним нотаріусом Погребищенської державної нотаріальної конториШвецем О.В. від 08.06.2016 року (а.с. 19), випискою з погосподарської книги № 4 за 2011- 2015 роки по Погребищенській міській раді, виданою Погребищенською міською радоюВінницького району Вінницької області № 4561 від 16.06.2021 року (а.с. 45). За життя [PERSON] на випадок своєї смерті залишила заповіт, посвідчений 16.07.2012 року секретарем виконкому Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, зареєстрований в реєстрі за № 124, згідно із яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати і на що він матиме право, заповіла [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Позивачі у встановлений законом строк спадщину після смерті [PERSON] прийняли, подавши відповідні заяви про прийняття спадщини до державного нотаріуса Погребищенської державної нотаріальної контори Швеця О.В., що підтверджується копіями матеріалів спадкової справи № 150/2016 щодо майна [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 55-86). Однак, нотаріусом після відкриття спадкової справи було винесено постанову, якою позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями, які розташовані в [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів про належність вищевказаного житлового будинку спадкодавцю за життя та відомостей про реєстрацію права власності на житловий будинок (а.с. 14). Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно із ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст.1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За змістом ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. За правилами ч.1 ст.1274 ЦК України спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В роз`ясненнях, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Інформаційному листі №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», зазначено, що Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. В ч. 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Частиною 1 ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права чи інтересу. Згідно із ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. В контексті обставин справи суд вважає, що визнання позову представником відповідача, який як орган місцевого самоврядування наділений повноваженнями розпоряджатися майном територіальної громади, до якої може перейти право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] у разі визнання його судом відумерлою спадщиною, не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Отже, зважаючи те, що позивачі протягом встановленого законом строку прийняли спадщину, однак у них існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд приходить до висновку, що з метою захисту майнових прав позивачів за ними необхідно визнати право власності в рівних частках на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані в [ADDRESS] . Ураховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, та беручи до уваги те, що позивачі бажають судові витрати, пов`язані з розглядом справи, залишити за собою, суд не вбачає підстав стягувати із відповідача на користь позивачів сплачений ними судовий збір. Разом із тим, відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки представник відповідача [PERSON] визнала позов до початку розгляду справи по суті, то позивачам слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ними при поданні позову.

Outcome: approved