Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

26 лютого 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 13 жовтня 2008 року між банком та відповідачем було укладено договір, за умовами якого позичальник отримав кредит в сумі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 відсотків річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позичальник взяті на себе зобовязання за кредитним договором виконував неналежним чином, внаслідок чого станом на 31 січня 2016 року його заборгованість перед банком становить 19\~253 грн. 55 коп., яку в добровільному порядку сплатити відмовляється. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив справу просив розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Подав до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначає, що позивачем не надано доказів отримання кредитних коштів, відсутня письмова форма договору про надання кредиту, незрозумілим є розрахунок заборгованості, відсутні умови для нарахування комісії, штраф та пеня є різновидами неустойки, одного й того виду юридичної відповідальності. Також у цій же заяві було зроблено клопотання про застосування строків позовної давності щодо вимог банку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 жовтня 2008 року між Публічним акціонерним Комерційним банком «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 відсотків річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач взяті на себе зобовязання виконував неналежним чином, внаслідок чого його заборгованість станом на 31 січня 2016 року становить 19 253 грн. 55 коп., з яких заборгованість за кредитом 5\~518 грн. 83 коп., заборгованість за відсотками 11\~179 грн. 79 коп., заборгованість за пенею 1\~400 грн., також відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг було нараховано штраф в сумі 250 грн. (фіксована частина), 904 грн. 93 коп. (процентна складова). Дані обставини підтверджуються копією договору, розрахунком заборгованості. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірові та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.611 п.1 даного Кодексу у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. В силу ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Згідно ст.625 ч.1 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на те, що посилання на безпідставність позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» не ґрунтується на вимогах закону, оскільки між сторонами було укладено договір приєднання, що виразився у підписанні заяви на отримання кредиту, ознайомленні із Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку. Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є обовязковим для виконання, що прямо визначено ст.629 ЦК України. Що стосується послання відповідача на те, що у справі відсутні докази отримання кредитних коштів, то суд виходить із такого, факт отримання кредитної картки підтверджується заявою про отримання кредиту, де в графі кредитну карту та ПІН код отримав міститься підпис [PERSON], з роздруківки заборгованості, а також виписки по рахунку, вбачається, що позичальник користувався кредитними коштами. Необґрунтованість наданого банком розрахунку заборгованості, на думку позивача полягає в тому що незрозумілим для нього є збільшення розміру основного боргу з 2\~200 грн. до 5\~518 грн. 83 коп. Суд, звертає увагу відповідача та те, що відповідно п.3.2 до Умов та правил надання банківських послуг, з якими позичальник був ознайомлений, клієнт надає згоду банку, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в будь-який час змінити (збільшити чи зменшити) кредитний ліміт. Відповідним правом ПАТ КБ «ПриватБанк» і скористався, про що свідчить виписка по рахунку, та що відображено і в розрахунку заборгованості. Нарахування відсотків банком також здійснено вірно, оскільки п.5.5.1 розділу ІІ правила користування платіжною карткою визначено, що за несвоєчасне виконання боргових зобовязань (користування простроченим кредитом та овердрафтом) держатель сплачує проценти по підвищеній ставці чи додаткову комісію, розміри яких визначаються тарифами. З наданих пояснень банку, виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, вбачається, що комісія позичальнику не нараховувалася, мало місце нарахування пені в розмірі по 100 грн. Відповідно до ст. 256 ЦК України,\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. \~\~\~\~\~\~\~\~ Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України). \~\~\~\~\~\~ Частинами 1,5 статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. \~\~ Відповідно до положень ст.\~257\~та ч. 3 ст.\~267 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ В силу положень ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідачем подано письмову заяву про застосування позовної давності (а.с.38). Однак судом враховується наступне, останній платіж позичальником був здійснений 8 грудня 2014 року в сумі 300 грн. ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із позовом 26 лютого 2016 року. Згідно ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності щодо звернення до суду із вимогами про стягнення суми боргу, процентів. Однак, що стосується спеціального строку позовної давності щодо штрафних санкцій, відповідач правомірно подав відповідну заяву про його пропуск, оскільки пеня нарахована поза межами одного року, а тому, її слід стягнути лише за період з 28 лютого 2015 року по 31 січня 2016 року. Загальний її розмір з наданого позивачем розрахунку становить 1\~200 грн. Що стосується посилання відповідача на те, що пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій, а тому не можуть бути стягнуті одночасно, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. \~ Виходячи зі змісту наведених нормативних положень, штраф є відповідальністю, яка залежить лише від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання й у часі визначається з настанням однієї з подій як невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, тобто встановлює певні юридичні наслідки у вигляді обов'язку сплатити певну суму, яка залежить не тільки від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, а й від часу такого невиконання. Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків погашення кредиту і процентів за користування ним. У той самий час, згідно з п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що штраф в сумі 500 грн. + 5 відсотків від суми позову нараховується за порушення строків платежів за будь-якими зобовязаннями понад 120 днів. Умовами кредитування визначено, що пеня нараховується за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 1 відсотка від заборгованості, але не менше 10 грн. на місяць при наявності прострочення по кредиту чи процентам 5 та більше днів при виникненні прострочення на суму понад 50 грн. Пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобов'язань і після сплати штрафу, тобто порівняно зі штрафом є додатковим стимулюючим фактором. Після застосування такої відповідальності, як штраф, який має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов'язання, пеня продовжує забезпечувати та стимулювати виконання боржником свого зобов'язання. За таких обставин доводи відповідача в частині неправильного нарахування банком пені і штрафу, та покладення на нього подвійної цивільно-правової відповідальності одного і того ж виду за одне і те саме порушення договірного зобов'язання не знайшли свого підтвердження. Судові витрати по справі становлять 1\~378 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України їх слід розподілити наступним чином. Позов задоволено на суму 19\~053 грн. 55 коп., що становить 98,96 % від ціни позову. На користь позивача з [PERSON] підлягають стягненню судові витрати в сумі 1\~363 грн. 67 коп.

Outcome: partial