Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

26 січня 2016 року ТОВ «Карат» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 01 липня 2014 року відповідач [PERSON] керуючи транспортним засобом Opel Vivaro номерний знак [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON], порушив правила дорожнього руху, а саме перевищення швидкості та обгін в забороненому місті, виїхав на зустрічну смугу по вулиці Пілотській, та зіткнувся спочатку з Nissan Micra вдаривши двічі, потім машина, якою керував відповідач, продовжила рух та врізалась в Fiat Doblo номерний знак [NUMBER], який на момент ДТП належав ТОВ «Карат», зіткнення прийшлось на задню частину кузова, від поштовху машина позивача заїхала на тротуар, та врізалась в бетону стіну. Відповідно до постанови Хмельницького міськрайонного суду від 03 березня 2016 року відповідача [PERSON] було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП, а провадження по справі було закрито у звязку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Вказує, що згідно звіту від 20.07.2014 матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля [NUMBER], в результаті його пошкодження при ДТП складає: 121,512, 34 грн., які просить стягнути з відповідача. Представник позивача у судовому засіданні зменшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача 71\~512,34 грн., оскільки з боку страхової компанії було відшкодовано 50\~000 грн. Представник відповідача заперечив щодо задоволення позову, з підстав вказаних у письмових запереченнях, вказавши, що в даній Постанові встановлено, що «при цьому суд звертає увагу і на недотримання потерпілим [PERSON] п. 10.1 Правил дорожнього руху, за яким, він перед зміною напрямку руху повинен був переконатись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, тобто в даній ДТП є вина двох її учасників - водія авттмбіля «Опель Віваро» [PERSON] та водія ТОВ «Карат» автомобіля «Фіат» [PERSON] При змішаній формі вини ступінь вини кожного із володільців транспортних засобів суд визначає самостійно з урахуванням тяжкості допущених порушень Правил дорожнього руху, інших обставин, що мають значення для вирішення справи. Вказане процентне співвідношення ступеня вини учасників ДТП обумовлюється саме відповідно до тяжкості допущених порушень Правил дорожнього руху. З урахуванням вищевикладених обставин [PERSON] вважає необхідним просити суд встановити наступний ступінь вини учасників дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 01.07.2014 року в залежності від ступеня їхньої провини: 30 % - вина [PERSON]; 70 % - вина [PERSON]. Крім того, позивачем не надано звіту про оцінку майна, яким визначена реальна вартість втраченого майна на момент розгляду справи, а строк дії звіту про оцінку майна №038/14 від 20.07.2014 року закінчився 20.01.2015 року. Просив розгляд справи проводити у його відсутності. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору - ПАТ Страхове товариство «Іллічівське», будучи належним чином повідомленим про дату, місце та час судового засідання, в таке не зявився. Клопотань не надходило. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Із постанови Хмельницького міськрайонного суду від 03 березня 2016 року вбачається, що 01 липня 2014 року, 0 18 год. 30 хв., [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON], по вул. Пілотській в м. Хмельницькому, порушив вимоги дорожніх знаків 3.29, 1.39 та п.п. 10.1,12.3 ПДР, при здійсненні обгону не вжив заходів для зменшення швидкості та не врахував дорожньої обстановки і допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], який на момент ДТП належав ТОВ «Карат», під керуванням [PERSON], який виконував маневр лівого повороту, та автомобілем [NUMBER], під керуванням [PERSON], який рухався попереду в попутному напрямку, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідно до вказаної постанови Хмельницького міськрайонного суду від 03 березня 2016 року відповідача [PERSON] було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП, а провадження по справі було закрито у звязку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Даною постановою також було встановлено, що водій [PERSON] також порушив п. 10.1 ПДР. Однак [PERSON] до адміністративної відповідальності не притягався, винним у вчиненні даного правопорушення не визнавався, що вбачається із листа відділу управління превентивної діяльності від 23.05.2016 р., а ст. 62 Конституції України\~передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому твердження представника відповідача, що вина водія позивача більша ніж його не ґрунтується на належних доказах. Згідно Звіту № 038/14 від 20.07.2014 матеріальний збиток (вартість відновлювального ремонту), завданий власникові автомобіля [NUMBER], в результаті його пошкодження при ДТП складає: 121\~512, 34 грн. Відповідно до договору купівля продажу від 07.07.2011 р. ТзОВ «Карат» придбало автомобіль «Fiat Doblo» у ТОВ «Італкарс» за 135\~000,00 грн. 18 липня 2014 року ТзОВ «Карат» продало автомобіль «Fiat Doblo» [PERSON] за 56\~747, 72 грн., що вбачається із договору купівля продажу № ДГ 000016 та видаткової накладної № ЛНА 000002 від 18.07.2014 р. Цивільно правова відповідальність автомобіля [NUMBER], власник [PERSON] була застрахована у ПАТ Страхове товариство «Іллічівське», страховий ліміт 100\~000,00 грн., франшиза 0, що вбачається із полісу № АС/0108285. ПАТ Страхове товариство «Іллічівське» виплатило ТОВ «Карат» 50\~000,00 грн. в рахунок відшкодування шкоди завданої автомобілю «Fiat Doblo», що вбачається із виписки ТОВ «Карат». Відповідно до довідок ТОВ «Карат» від 28.10.2016 р. балансова вартість автомобіля «Fiat Doblo» станом на 01.01.2014 р. становила 58\~631,93 грн., а станом на 01.07.2016 р.- 47\~289,77 грн. Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Аналіз положень ст. ст. 1166, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода, завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб'єктами, у спеціальний спосіб тощо). Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди. Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача. До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV\~ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV). Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. За змістом\~статті 1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої\~застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. Потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність.\~Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі\~ст. 1194 ЦК України\~- відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно\~статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.\~\~ Верховний Суд України у справі № 6-2808 цс15 від 20 січня 2016 року зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно- правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Крім того, за висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові\~\~№ 6-691цс15\~\~від\~\~02 грудня\~\~2015\~\~року,\~\~правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов'язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. А тому така шкода повинна відшкодовуватися [PERSON], особою винною у даній ДТП. За змістом ч. 1, ч. 3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч.2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Враховуючи вищевикладене та те, що вина відповідача є встановленою, тому право ТОВ «Карат» на відшкодування шкоди її заподіювачем [PERSON] є абсолютним, однак така шкода підлягає стягненню з урахуванням виплаченої суми страховою компанією та з урахуванням суми отриманої ТОВ «Карат» від реалізації даного автомобіля, а саме оскільки позивачем було зменшено суму відшкодування на 71\~512, 34 грн. 56\~747, 72 грн. = 14\~764, 62 грн. Разом з тим, у деліктних правовідносинах, яким є відшкодування шкоди, відповідач доводить відсутність своєї вини. При цьому позивач надав докази щодо розміру завданої йому шкоди, які є належними й допустимими у розумінні ст. ст.\~57-59,\~64 ЦПК України. У разі, якщо відповідач не згоден з таким розміром шкоди, саме він має довести інший розмір шкоди чи відсутність завданої шкоди. Незгоду із розміром матеріального збитку відповідач доказами у порядку ст. ст.\~10,\~60 ЦПК України\~не спростовував. Судові витрати по справі розподіляються між сторонами згідно вимог ст. 88 Цивільного процесуального Кодексу України, а саме пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial