Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

27.11.2019 [PERSON] звернувся до Радомишльського районного суду Житомирської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Благодійний союз» (далі ТОВ «Благодійний союз»), в якому просить суд стягнути з ТОВ «Благодійний союз» на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 15490,24 грн., середній заробітній заробіток за час затримки при звільненні, з наступним утриманням з цієї суми податків і платежів. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що 17.01.2019 його було прийнято на роботу в ТОВ «Благодійний союз» водієм, а 02.05.2019 позивача звільнено з роботи згідно п. 4 ст. 40 КЗпПУ, однак, ніякої заробітної плати виплачено не було, на неодноразові звернення до відповідача останній не реагував, довідку про заборгованість та довідку про середній заробіток надати відмовляється. На підтвердження нарахування заробітної плати позивач звернувся до Пенсійного фонду України, де йому видали довідку про його заробітну плату з січня 2019 по травень 2019 року, з якої сплачувалися страхові внески. Ухвалою від 29.11.2019 позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано строк на усунення недоліків (а.с.9-10), 03.02.2020 надійшла від позивача заява про усунення недоліків разом із клопотанням про витребування у відповідача довідки про заборгованість по заробітній платі [PERSON] за період з 16.01.2019 по 02.05.2019 та довідки про середній заробіток [PERSON] за березень-квітень 2019 року (а.с.15,16,17-18,25-26). Ухвалою від 10.02.2020 відкрито провадження у цій справі та відповідно до положень ст. 279 ЦПК України ухвалено розглядати справу у порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Задоволено клопотання про витребування доказів та витребувано у ТОВ «Благодійний союз» довідки по заборгованості по заробітній платі [PERSON] та про середній заробіток останнього. Надано відповідачу строк для подання відзиву. Копії ухвали направлено сторонам, а відповідачу, крім того, копію позову з додатками на 11 арк. (а.с.29-30,31,32). 26.02.2020 до суду повернувся конверт з направленою судом відповідачу кореспонденцією з відміткою «Відмова» (а.с.35). Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. 31.03.2020 судом направлено на електронну адресу відповідача ТОВ «Благодійний союз» копію ухвали від 10.02.2020, копію позовної заяви з додатками та повістку (а.с.41). Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Станом на 27.04.2020 відповідач ухвалу суду від 10.02.2020 не виконав, в зв'язку з чим ухвалою від 27.04.2020 на ТОВ «Благодійний союз» накладено грошове стягнення (а.с.42). Клопотань про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше і, з урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Суд, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Судом встановлено, що [PERSON] 17.01.2019 прийнятий на роботу в ТОВ «Благодійний союз» водієм згідно наказу від 16.01.2019 № 60-к, а 02.05.2019 він звільнений з роботи за прогули відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України, про що на підставі наказу від 02.05.2019 № 68/1 зроблено запис в трудовій книжці [NUMBER] (а.с.4). Як вбачається із Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування «ІНДИВІДУАЛЬНІ ВІДОМОСТІ ПРО ЗАСТРАХОВАНУ ОСОБУ», [PERSON] у звітному році 2019 в січні місяці за 15 трудових днів сума заробітку для нарахування пенсії складає 2200,00 грн., в лютому - 28 днів, сума заробітку для нарахування пенсії складає 4200,00 грн., в березні - 31 день, сума заробітку для нарахування пенсії складає 4200,00 грн., в квітні - 30 днів, сума заробітку для нарахування пенсії складає 4173,00 грн., в травні - 2 дні, сума заробітку для нарахування пенсії складає 717,24 грн. Страхувальником зазначений «Благодійний союз» код 35893156 (а.с.6-7). Беручи до уваги, що відповідач жодних доказів на спростування доводів позивача щодо не виплати заробітної плати та на доведення відсутності заборгованості перед позивачем не надав, самоусунувся від участі в судовому процесі, ухвалу суду про витребування доказів, а саме довідки про заборгованість по заробітній платі [PERSON] за період його роботи та довідки про середній заробіток суду - не виконав, відзив із запереченнями проти позову суду не надав, суд, у відповідності до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього кодексу, згідно якої при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно положень ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до норм статей 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець. Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (частина перша ст. 21 КЗпП України), обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату. Відповідно до ст. 12, частини 1 ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України , суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частин 1, 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано до суду доказів на спростування зазначеного розрахунку та на відсутність заборгованості перед позивачем. Станом на час ухвалення рішення судом доказів виплати заборгованості по заробітній платі позивачу відповідачем не надано. Суд зазначає, що в ухвалі про відкриття провадження у справі відповідачу пропонувалось надати відзив на позовну заяву з документальним обґрунтуванням його доводів, проте, відповідач не надав суду ані відзиву, ані доказів сплати боргу. Таким чином, вина відповідача в порушенні вимог КЗпП України знайшла своє підтвердження під час розгляду справи. Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати, у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд, на підставі ст. 117 КЗпП України, стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Таке ж роз`яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.02.2012 № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст.ст. 117, 237-1 цього Кодексу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок). Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Згідно пункту 5 розділу ІV Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пункту 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку). (Правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-648цс15 від 16.12.2015). Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача обчислюється наступним чином: 8373,00 грн. (заробітна плата за березень-квітень згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу а.с.7) : 40 (робочі дні за цей період) = 209,33 грн. (середньоденна заробітна плата). Середньомісячне число робочих днів становить 20 днів (40 робочих днів за цей період (два останні календарні місяці) : 2 = 20). Середній заробіток за час затримки розрахунку обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді: 209,33 х 20 = 4186,60 грн. (за один календарний місяць). З моменту звільнення [PERSON] 02.05.2019 до ухвалення судом рішення за його позовом - 03.06.2020, минуло 13 місяців, тому розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, який підлягає стягненню на користь позивача, становить 54425,80 грн. (4186,60 грн. х 13 міс.). При цьому суд керується положеннями статей 116, 117 КЗпП України, які регулюють строки та відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, і виходить саме із стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Таким чином, вина відповідача в порушенні вимог КЗпП України, найшла своє підтвердження під час розгляду справи, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, таким чином рішення суду в стягнення заробітної плати в межах місячної заробітної плати необхідно допустити до негайного виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved