Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

27 квітня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Софіївського районного суду Дніпропетровської області з вказаним позовом, згідно якого просив ухвалити судове рішення про розірвання шлюбу, укладеного з відповідачем [PERSON] 26.08.2004 року, який зареєстрований цього ж дня відділом РАЦС Софіївського РУЮ Дніпропетровської області за актовим записом за № 42. В обгрунтування своїх позовних вимог, позивач вказує, що від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказує, що подружнє життя з відповідачем не складається, у подружжя зникло порозуміння, що призводить до постійних конфліктів, відповідно зникли спільні інтереси та змінились погляди на сумісне життя, тому було прийнято рішення звернення його до суду з вказаною заявою, так як подальше спільне проживання і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам їхніх дітей. Зазначає, що у них відсутній спір щодо утримання неповнолітніх дітей, так як досягнуто домовленість про добровільну допомогу батька [PERSON] своїм дітям, також досягнуто домовленість щодо місця проживання дітей, крім того відсутній і спір щодо поділу майна подружжя, який сторони врегулювали добровільно. За таких обставин, позивач вважає, що продовження сімейних відносин та збереження сім`ї є неможливим. Ухвалою від 27.04.2021 відкрито провадження у справі та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав і просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явилась, надала заяву, за якою просила суд розглядати справу за її відсутності. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши зміст позовної заяви та додані до неї матеріали, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 26 серпня 2004 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області, про що цього ж дня було складений актовий запис за № 42, що підтверджено відповідним свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 26.08.2004 року (а.с.5). У даному шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 5,6). Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу, - не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3ст. 115 Сімейного кодексу України- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. При цьому суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і, що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачем не заявлено вимогу щодо відновлення дошлюбного прізвища. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України зв`язку з задоволенням позовних вимог у повному обсязі, з відповідача також належить стягнути на користь позивача сплачений ним при зверненні з позовом до суду судовий збір, при цьому, в силу вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у зв`язку з визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, позивачу підлягають поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved