Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

28 січня 2014 року [PERSON] звернулася до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач є її онуком, зареєстрований у зазначеній квартирі, проте з 2000 року виїхав з квартири разом з своєю матір'ю, на час розгляду справи відповідач є повнолітнім, з 2010 року виїхав з міста Рубіжне на заробітки до Києва, в квартирі не з'являється, участі в утриманні квартири не бере. Реєстрація відповідача в квартирі позивача порушує її права як власника квартири, тому позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки в судове засідання суду не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність суду не надав, заперечень на позов не надав. Відповідач був викликаний до суду через оголошення у пресі в у виданні «Наша газета» № 31 (3887) від 28.02.2014 року (а.с. 27). Відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України, відповідач, місцезнаходження якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи згоду позивача на заочний розгляду справи та неявку в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений, суд вважає за можливе розглядати цивільну справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі довідки про сплату пайових внесків ЖБК «Старт» від 14.06.1993 року та реєстраційного посвідчення, виданого Лисичанським міськрайонним БТІ 16.06.1993 року (а.с. 5-6). Відповідно до довідки ПП «Ромалекс» № 142 від 13.01.2014 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровані, зокрема [PERSON] як власник з 18.10.1976 року, [PERSON], [INFO], як онук з 01.07.1999 року (а.с. 9). Згідно акту від 22.01.2014 року, який складено сусідами позивача, підписи яких засвідчені ПП «Ромалекс», [PERSON] у квартирі позивача не проживає, його речі в квартирі відсутні (а.с. 10). В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивача, надали показання, що відповідач у квартирі позивача більше 10 років не проживає, останні декілька років свідки відповідача не бачили. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.. Згідно положень ст. 150 ЖК України, які кореспондують з положеннями ст. 383 ЦК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що [PERSON], 1992 року народження, у належній позивачу квартирі [ADDRESS] відсутній понад один рік, а тому втратив право користування цим житлом. Відповідач не надав суду жодних доказів з приводу збереження за ним права користування квартирою № 37 та доказів, які підтверджують поважність причин відсутності понад 1 рік в цій квартирі. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семі днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 243,60 гривень.

Outcome: approved