Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

28 жовтня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, трьох відсотків річних та пені за договором позики. Позовні вимоги мотивовані тим, що 09.12.2010 між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого він надав відповідачу в позику 1500 доларів США на строк до 01.03.2011 року. Відповідач зобов'язалася повернути позику в зазначений у договорі строк в національній валюті України в сумі, еквівалентній 1 500 доларам США за офіційним курсом НБУ на день розрахунку. На данний час відповідач позику не повернула. Зважаючи на те, що зобов'язання повинно виконуватися належним чином, позивач звернувся до суду і просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь суму боргу в розмірі 23 228,84 грн., 3% річних у розмірі 2 126,72 грн., пеню у розмірі 70 903,92 грн., всього: 96 259,48 грн. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про день, час, місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Суд, дослідивши матеріали справи вважає можливим розглянути справу, в порядку, передбаченому гл.8 ЦПК України, у відсутність відповідача, яка згідно зі ст. 74 ЦПК України повідомлена про день, час, місце розгляду справи належним чином і позов задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є реальним, тобто вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками Згідно з ст. 1047 ЦК Українидоговір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 09.12.2010 між сторонами було укладено договір позики, за яким позивач надав відповідачу [PERSON] позику у розмірі 1 500,00 доларів США, строком користування до 01.03.2011 року. Факт укладення даного договору у відповідності до вимог ст.1047 ЦК підтверджується розпискою (а.с.5). Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як передбачено ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Оскільки відповідно до ч. 1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (ч.ч.1,2 ст.551 ЦК України). Як установлено судом, договором передбачено, що у разі несвоєчасного погашення платежів позичальник зобов'язується сплачувати позикодавцю неустойку у розмірі 1% від усієї суми позики за кожен день прострочення. На підставі наданих позивачем розрахунків, які містяться в матеріалах справи, та які перевірені судом, сума заборгованості нарахована позивачем у відповідності до умов Договору та вимог ст. 625 ЦПК України становить: суму боргу за договором позики в розмірі 23 228, 84 грн., три відсотки річних від простроченої суми за весь час прострочення в розмірі 2 126,72 грн., пеню в розмірі 70 903,92 грн., а всього: 96 259,48 грн. З урахуванням задоволення позовних вимог відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 962,59 грн.

Outcome: approved