Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

28.07.2016 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з відповідачки на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 14\~888,52 грн., а саме: за кредитом 3\~374,87 грн., по відсотках 0,17 грн., по комісії 10\~313,48 грн., штраф 1\~200 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 29.09.2014 року сторони по справі уклали кредитний договір за №500517556. Відповідно до умов вищевказаного договору, позивач зобовязався надати [PERSON] кредит в розмірі 67 910,19 грн. на строк з 29.09.2014 року до 30.09.2017 року. Відповідач, в свою чергу, повинна була в порядку та на умовах, визначених договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком №1 до нього - графіком погашення кредиту. Позивач свої зобовязання за договором виконав, надавши [PERSON] кредит в розмірі 67 910,19 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача, а [PERSON], в порушення умов укладеного договору, свої зобовязання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 29.06.2016 року має прострочену заборгованість за кредитом в суммі 14\~888,52 грн. У звязку з систематичним порушенням боржником своїх обовязків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого кредитного договору, відповідачці було нараховано неустойку. На 29.06.2016 року розмір неустойки становить: штраф 1\~200 грн. Відповідно до умов договору у разі невиконання чи неналежного виконані відповідачем будь-яких обовязків, встановлених договором, в тому числі і у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, позивач має право вимагати дострокового виконання зобовязання повернення кредиту за договором. На виконання умов договору [PERSON] була направлена вимога про усунення порушення, але на дату подання позовної заяви вона не виконана. Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем зобовязання стосовно умов повернення кредиту, банк вправі вимагати стягнення з [PERSON] заборгованості по кредиту, заборгованості за відсотками та штраф. Під час розгляду справи в суді представник позивача [PERSON] повністю вимоги банку підтримала та просила суд їх задовольнити, наддала суду письмові пояснення стосовно чисельних заперечень представника відповідачки (а.с.153-154). Представник відповідачки [PERSON] спочатку проти позову категорично заперечував і просив суд відмовити в задоволенні вимог банку та визнати недійсними умови по нарахуванню щомісячної комісії, встановленої п.2.8.1 кредитного договору за №500517556 від 29.09.2014 року між сторонами по справі. При цьому зазначив, що не дивлячись на те, що згідно п.2.4 договору відповідачка відраховує для оплати страхового платежу згідно з умовами комплексного договору добровільного страхування ризиків позичальника за №006.500517556.ІІІ від 29.09.2014 року кошти в сумі 7 599,19 грн. позивач при розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням всіх супутніх послуг в додатку №1 включає зазначену суму страхування до основної суми кредиту. 30.09.2014 р. відповідачка в порушення умов п. 2 кредитного договору прийняла від банку не 67 910,19 грн., що складає суму кредиту, а 60 300 грн., про що свідчать заява на видачу грошей готівкою за №1500193 від 30.09.2014 р. з підписами позичальника та касира ті чек ПАТ «Альфа-Банк» про видачу 30.09.2014 р. готівкою 60 300 грн. Решта грошей в сумі 7 599,19 грн., згідно п.2.4 договору, перерахована на рахунок банку для оплати страхового платежу добровільного страхування ризиків позичальника, але доказів про зарахування на рахунок цих грошей банк не надав. Таким чином позичальник не прийняла кредит в повній сумі - 67 910,19 грн., як було зазначено в умовах п. 2.1 кредитного договору. Також позичальник за отримання кредиту за кредитним договором №500517556 від 29.09.2014 р. за рахунок власних коштів сплатила 910,19 грн., про що свідчить виписка по особовим рахункам (ф.281), надана кредитором від 29.06.2016 р., у звязку з цим вона фактично отримала основну суму кредиту в розмірі 59 389,81 грн. [PERSON] відповідно до положень п.11 розділу №2 «Загальних умов кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», затверджених директором по юридичним питанням цього банку розпорядженням №1577 від 10.06.2014 р. у листопаді 2015 року достроково повернула кредит за спірним кредитним договором, про що свідчать квитанції АТ «[PERSON] [PERSON]», через який позичальник перераховувала кошти на погашення кредиту. Тобто погасила кредит за 16 місяців, заплативши загальну суму 88 870,23 грн., з яких погасила кредит у сумі 59 389,81 грн., 29 480,42 грн. комісійних. Представник відповідача звертає увагу суду, що зазначені платежі відповідачка сплатила з несправедливо встановленої основної суми кредиту в 67 910,19 грн. та щомісячного платежу в 1 711,34 грн., нарахованого з нереальної процентної ставки банку в 2,52 % від неправильної основної суми кредиту. Таким чином, виконала зобовязання за спірним кредитним договором №500517556 від 29.09.2014 р., як цього вимагає положення статті 1049 ЦК України: повернула позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані їй та сплатила проценти за 17 місяців. Вважаючи, що вона повністю розрахувалася з банком та виконала свої зобовязання перед ним по спірному кредитному договору № 500517556, [PERSON] звернулася 03.11.2015 р. з листом до ПАТ «Альфа-Банк» про розірвання кредитного договору від 29.09.2014 р. за №500517556 у звязку з виплатою зобовязань по ньому та про надання банком довідки про погашення кредиту. На зазначений лист ПАТ «Альфа-Банк» відповів відмовою в розірванні договору та видачі довідки про погашення кредиту, мотивуючи це тим, що позичальник має заборгованість за зазначеним спірним кредитним договором. Для закриття кредитного договору необхідно сплатити всю існуючу заборгованість. В якій сумі вона має заборгованість банк інформацію не надав, а лише після неодноразових звернень по телефону надіслав повідомлення про підготовку позовної заяви, в якій зазначив, що станом на 23.03.2016 року сума простроченої заборгованості перед ПАТ «Альфа-Банк» складає 6 129,28 грн. згідно кредитного договору від 29.09.2014 р., але не зазначив, з чого складається ця заборгованість. Враховуючи що банк діє всупереч положень п.2.2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ України 10.05.2007 р. №168, які зобовязують банки надавати інформацію про платежі споживача з обовязковим зазначенням бази їх розрахунку (зазначається сума, на підставі якої робиться розрахунок, зокрема, сума наданого кредиту, сума непогашеного кредиту, фіксована сума, тощо). [PERSON] вважає, що банк або навмисно не дає розрахунок непогашеного кредиту, або не володіє реальним положенням кредитної історії за спірним кредитним договором №500517556, що підтверджує сам кредитодавець. Так, згідно повідомлення за №897 від 23.03.2016 р. сума простроченої заборгованості [PERSON] перед банком складає 6 129,28 грн. згідно кредитного договору №500517556, але знову відсутній розрахунок заборгованості. Через 3 місяці - 24.06.2016 р. кредитодавець повідомляє листом №53802-102-6/6, що загальний борг виріс до 15 347,00 грн., але теж відсутні підстави зростання цієї суми на 9 217,72 грн. Також банком не доведено, за який рахунок позовні вимоги через майже півмісяця зменшилися з 15 347 грн. до 14 888,52 грн. Не доведена остаточна сума для погашення кредиту в 14 888,52 грн. в той час як на той же день зазначення цієї суми боргу поточна заборгованість клієнта становить 12 434,02 грн. Позичальниця вважає, що комісійна винагорода банку за управління кредитом, яка зазначена у п. 2.8.1 кредитного договору у розмірі 2,52% від суми кредиту встановлена несправедливо, не з чистої суми кредиту, що є порушенням вимог підпункту а) пункту 3.3. глави 3 зазначених Правил №168, зокрема, не зазначена реальна процентна ставка (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту. Відсутній розрахунок значення реальної процентної ставки за формулою, встановленою підпунктом «а» п.3.3 Правил 168. Складений графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх сукупних послуг в додатку №1 до кредитного договору не відповідає вимогам таблиці визначення сукупної вартості споживчого -2- кредиту та реальної процентної ставки, доданої до правил №168: відсутня колонка з зазначенням чистої суми кредиту; відсутні колонки з зазначенням всіх платежів, здійснених споживачем за рахунок власних коштів для виконання умов отриманого кредиту. Надмірні нарахування відповідачем платежів не підтверджені розрахунками, як цього вимагає п.3.1 зазначених Правил №168: «Банки зобовязані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, зазначивши таке: значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку; перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів банку, що повязані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту...». Нарахування комісії за п.2.8.1 кредитного договору №500517556 від 29.09.2014 р. за нечистою сумою кредиту призвели до великих надмірних для позичальника нарахувань комісії в сумі 10 313,48 грн., про що свідчить розрахунок відповідача від 29.06.2016 р., тим самим позивач порушив положення ч. 1, 2 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 р. які встановлюють, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Умовами кредитного договору №500517556 від 29.09.2014 р. не передбачена відповідальність банку на неналежне виконання обовязків як кредитодавця, а передбачена тільки відповідальність позичальника, тим самим умови договору в цілому є несправедливими, порушений принцип рівності сторін договору, учасником якого є позичальник. Зазначене існуюче положення з укладеним кредитним договором значно звужує та й зовсім не надає позичальнику шансу на захист своїх прав, що підпадає під ознаки положень пунктів 15, 16 пункту 3 ст. 18 ЗУ «Про захисту прав споживачів». Зазначені несправедливі умови суттєво вплинули на надмірні нарахування за обслуговування кредиту. Правовідносини між сторонами по справі є договірними, до яких мають бути застосовані, зокрема, як загальні положення ЦК України про зобовязання та договір, так і приписи його частини другої статті 627 щодо необхідності врахування вимог законодавства про захист прав споживачів. Таким чином, представник відповідача вважає, що умови пунктів 2.7, 2.8.1 кредитного договору №500517556 від 29.09.2014 р. укладені з недодержанням вимог пунктів 3.3, 3.1 Правил №186, положень частин 1, 2, пунктів 15, 16 глави 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Також, представник відповідача звернув увагу суду на те, що із складової позовних вимог позивач визначає заборгованість за кредитом у сумі 3 374,87 грн., але в розрахунку заборгованості за кредитом, доданого до позову, та на який позивач посилається, як на підставу своїх вимог, не значиться така сума заборгованості, а в стовпці 10 указана заборгованість по тілу кредиту у сумі 920,37 грн., а не 3 374,87 грн., але і такий борг не доведений позивачем. Після цієї сплати відповідачка 03.11.20105 р. звернулася з листом про розірвання кредитного договору в звязку з виплатою зобовязань по ньому та про надання їй довідки про погашення кредиту, на що листом за №97146-23.1-6/6 від 17.11.2015 р. позивач відмовив в наданні такої довідки та закритті кредитного договору, посилаючись на існуючу заборгованість, але суму боргу не зазначив, відсилаючи відповідачку до контакт-центру ПАТ «Альфа-Банк», чим порушив приписи абзацу «б» підпункту 6.1 пункту 6 Загальних умов кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», які сам же розробив і затвердив для керівництва: «[PERSON] здійснює кінцевий розрахунок суми останнього платежу, що підлягає оплаті за цим договором , на день здійснення остаточного повернення кредиту за цим договором». Не надаючи відповідачці такого кінцевого розрахунку, позивач у тому ж місяці, в якому був сплачений остаточний платіж по тілу кредиту (02.11.2015 р.), відніс з нього для оплати тіла кредиту у стовпці 8 суму 445,74 грн., яку відповідачка врахувала як остаточний платіж, розрахований позивачем. Факт повного погашення відповідачкою 02.11.2015 р. заборгованості по тілу кредиту підтверджує і позивач своїм розрахунком до позову, в колонці 8 якого після сплати 445,74 грн., не нараховував ні в грудні 2015 р., ні протягом 2016 року обовязкових платежів згідно додатку №1 до кредитного договору №500517556 від 29.09.2014 р., а нарахував після 02.11.2015 р. за 6 останніх перед зверненням з позовом місяців в колонці 10 розрахунку борг по тілу кредиту в сумі 920,37 грн., виходячи з щомісячних невідомих відповідачці розрахункових сум в 153,39 грн. та 153,40 грн., які не передбачені ні кредитним договором, ні додатком №1 до нього, що є порушенням п.2.2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ від 10.05.2007 р. №168, яким встановлено: «Інформація про платежі споживача надається з обовязковим зазначенням бази їх розрахунку (зазначається сума, на підставі якої робиться розрахунок, зокрема, сума наданого кредиту, сума непогашеного кредиту, фіксована сума, тощо)». Про те, що наданий позивачем спірний розрахунок заборгованості не підтверджує наявності заборгованості відповідачки за кредитним договором, свідчить невідповідність загальної суми погашення кредиту в 88 870,23 грн. та суми, зарахованої позивачем у стовпці 7 розрахунку в 88 815,23 грн. Не доведено спірним розрахунком заборгованості причини зростання поточної заборгованості відповідачки з 12 434,02 грн., виведеної у стовпці 26, до 14 888,52 грн. загальної заборгованості, зазначеної у цьому ж розрахунку за кредитним договором №500517556 від 29.09.2014 р. Представник відповідачки вважає, що позивач станом на 02.11.2015 року не володів реальною інформацією щодо погашення кредиту, зокрема, основної суми, про що у спірному розрахунку до позову у стовпці 8 зазначено суму по сплаті тіла кредиту в 65 455,69 грн., в той час, як у вступній частині цього ж розрахунку зазначена сума кредиту в 67 910,19 грн. Повідомленням про підготовку позовної заяви за №897 від 23.03.2016 року, надісланим відповідачці, зазначена сума простроченої заборгованості перед ПАТ «Альфа-Банк» згідно кредитного договору №500517556 станом на 23.03.2016 р. 6 129,28 грн., але складової цього боргу не надано. Не надав позивач суми заборгованості за кредитним договором на адвокатський запит 19.05.2016 р., посилаючись на банківську таємницю, чим порушив приписи статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 17.12.2000 р. №2121-III із змінами, тим, що не зазначив, в чому полягає банківська таємниця стосовно боргу відповідачки як клієнта банку. Не зазначив позивач складову заборгованості і у своїй вимозі про усунення порушення за №53802-102-6/6 від 24.06.2016 р., в якій зазначив загальну суму заборгованості 15 347,00 грн., а у розрахунку до позову за звітом станом на 29.06.2016 р. зазначена поточна заборгованість відповідачки за спірним кредитним договором у сумі 12 434,02 грн., тобто, за 5 днів борг з невідомих обставин зменшився на 2 912,87 грн. Представник відповідача не погоджується також із твердженням банку про належне виконання ним зобовязань за договором по наданню кредиту у сумі 67 910,19 грн. Так, вказуючи, що виписка обіймає період з 29.09.2014 р. по 29.06.2016 р., позивач не зазначив у ній повний рух коштів по зазначеному в ній рахунку 26094500515556, який на виконання умов п.2.5 договору відкритий в ПАТ «Альфа-Банк» для зарахування платежів, спрямованих на повернення заборгованості по кредиту, а зазначено на 30.09.2014 р. по цьому рахунку вихідний залишок у сумі 67 910,19 грн., тобто, цей рахунок відкритий в ПАТ «Альфа-Банк» для накопичення платежів по погашенню відповідачкою кредиту, а позивач безпідставно вважає його особовим рахунком відповідачки, і доводить, що на цей рахунок перерахував 67 910,19 грн. кредиту, тобто, крім отримання готівкою суми кредиту в 60 300 грн., відповідачка отримала вдруге кредит по одному й тому же спірному кредитному договору у 67 910,19 грн., що не відповідає дійсності. Крім цього, як зазначено у виписці, 30.09.2014 р. відповідачка сплатила 910,19 грн. своїх коштів за надання їй кредиту позивачем. Зазначена сума відрахована на рахунок по накопиченню коштів по погашенню кредиту, але в спірному розрахунку заборгованості станом на 29.06.2016 р. ця сума не значиться. Не значаться і платежі в сумі 153,40 грн., відраховані 05.05.2016 р. за документом №181687 та 31.05.2016 р. за документом №1808008, які не передбачені ані умовами договору, ані додатком №1 до нього. Виникнення цих сум позивачем не доводиться, як і відрахування страхового платежу у сумі 7 599,19 грн., який згідно умов п.7 комплексного договору добровільного страхування ризиків позичальника, перераховується в день отримання кредиту. Представник відповідача також зазначає, що позивачем не надана база руху коштів по документу №1808008 31.05.2016/05.05.2016: вхідного залишку у сумі 2 607,90 грн. по рахунку №22035500517556 та вихідного залишку по рахунку №22079500517556 у сумі 2 454,50 грн. Як зазначено, ці поточні рахунки належать відповідачці, але в розрахунку до позову зазначено, що залишок коштів у клієнта відсутній, тобто, невідома доля цих сум залишків. Зазначене свідчить про те, що виписка по особовим рахункам від 29.06.2016 р. не може слугувати як доказ належного виконання позивачем своїх зобовязань по наданню відповідачці кредиту у сумі 67 910,19 грн. Жоден з наданих позивачем доказів по обґрунтуванню своїх позовних вимог, зокрема, розрахунок заборгованості від 29.06.2016 р. по кредитному договору №500517556 від 29.09.2014 р., на якому ґрунтуються вимоги позивача, виписка по особовим рахункам відповідачки, сформована позивачем 29.06.2016 р., лист-повідомлення від 17.11.2015 р. про підготовку позовної заяви від 23.03.2016 р., лист-відповідь від 30.05.2016 р., вимога про усунення порушення від 24.06.2016 р., на думку представника відповідачки, не підготовлені і не підписані фахівцями бухгалтерії банку, що не тільки не підтверджене достовірними сумами боргу, а й є порушенням приписів частини 2 статті 68 Закону України «Про банки і банківську діяльність», загальних засад ведення бухгалтерського обліку і звітності в банках. Представник відповідачки вважає, що позивачем не надано повної виписки з рахунку №29094500517556, на якому повинні акумулюватися всі платежі по погашенню заборгованості по кредиту, оформлені бухгалтерією позивача та вважає, що зазначені в цьому додатку до заперечень порушення підтверджують, -3- що позивач не довів наявності заборгованості за відповідачкою по тілу кредиту в сумі 3 374,87 грн., в звязку з цим комісійна винагорода банку в сумі 10 313,48 грн. за останні місяці після остаточного платежу 02.11.2015 року нарахована в порушення п.12 Загальних умов кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», де зазначено, що «В будь-якому випадку оплата позичальником комісійної винагороди за управління кредитом за останній місяць користування позичальником кредитом здійснюється не пізніше дати остаточного повернення кредиту за цим договором, що вказана в розділі №1 цього договору». Потім, під час судового засідання 02.02.2017 року, представник відповідачки визнав вимоги банку вже частково, в сумі 10\~924,78 грн., посилаючись на вище приведені обставини і зазначаючи зокрема і те, що банк, вимагаючи оплати послуг за надання кредиту та страхування не врахував, що підставою виникнення обовязків є договори ті інші правочини і, відповідно до ст. 215 ЦК України, такі правочини по оплаті зазначених послуг є недійсними тому, що позивач в момент укладення правочину не додержався вимог, встановлених ст. 203 ЦК України. Таким чином, у разі недійсності правочину, кожна сторона за приписами ст. 216 цього кодексу, повинна повернути другій стороні в натурі все, що отримала на виконання правочину. Суд вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи приходить до наступного: Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності зі ст. 10 ЦПК України сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ст. 11 того ж кодексу вказує на те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Зі статті 60 ЦПК України слідує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Частина 2 цієї статті наголошує, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які брали участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, передбачено частинами 2-4 цієї статті. Судом було встановлено, що 29.09.2014 року сторони уклали кредитний договір №500517556 (а.с.4-8). Відповідно до укладеного договору банк надає відповідачці кредит у сумі 67\~910,19 грн. під процентну ставку за користування кредитом 0,01%. Дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісій визначена як 30.09.2017 року. Кредит надається позичальнику для власних потреб шляхом безготівкового перерахування на рахунок позичальника №26256002414664, що відкритий позичальнику в ПАТ «Альфа-Банк», суми грошових коштів у розмірі 60\~311,00 грн.; на рахунок №26504010601605, відкритий позичальнику в ПАТ «Альфа-Банк» для оплати страхового платежу згідно з умовами комплексного договору добровільного страхування коштів позичальника в сумі 7\~599,19 грн. (п.2.4 розділ №1 договору). Днем надання кредиту є день списання грошових коштів з позичкового рахунку банку з метою їх подальшого зарахування на рахунки, що вказані в цьому пункті. Пунктом 2.6 розділу №1 кредитного договору встановлено порядок повернення кредиту, сплати процентів, комісійної винагороди та інших платежів за договором, а саме: щомісячно, рівними частками у сумі та в терміни, в порядку та умовах, визначених договором та відповідно до графіку платежів, який є додатком №1 до договору та його невідємною частиною. В пункті 2.8 розділу №1 договору визначено, що позичальник сплачує комісійну винагороду банку: за управління кредитом 2,52%; за період з 1 місяця користування кредитом по 60 місяць 2,52% від суми кредиту; за виконання операцій переказу коштів за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування агентів банку 1,8% без ПДВ; за прийняття готівкових коштів з перерахунком для зарахування на рахунок в касах банку у випадку, якщо сума платежу становить до 1\~500 грн. 35 грн.; за переказ коштів за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування ПАТ «Альфа-Банк» у випадку, якщо сума платежу становить до 1\~500 грн. 10 грн. Пунктом 3 кредитного договору передбачено, що всі відносини між сторонами договору, що випливають на підставі цього договору врегульовуються розділом №2 «Загальними умовами кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», затвердженими розпорядженням ПАТ «Альфа-Банк» за №1577 від 10.06.2014 року. Вказані в цьому пункті загальні умови є невід`ємною частиною цього договору та визначають інші істотні умови цього договору тощо. Зі змісту п. 4 кредитного договору слідує, що позичальник повинен у разі повного або часткового прострочення повернення кредиту та/або сплати % за користування ним та/або комісії, якщо сплата комісії передбачена розділом №1 та/або інших платежів за договором, сплата яких передбачена договором сплатити банку штраф у розмірі 50 грн. за кожне порушене прострочення платежу, що триває від 1 до 4 календарних днів з моменту виникнення прострочення. При цьому, якщо прострочення платежу триває 5 і більше днів, додатково до вищевказаного штрафу позичальник зобовязаний сплатити штраф у розмірі 150 грн. за кожний випадок допущеного прострочення (п. 4 розділ №1 договору). У разі прострочення більше ніж на 1 місяць терміну сплати обовязкового платежу за кредитом, а також у випадках порушення інших істотних умов договору, банк має право вимагати, у тому числі у судовому порядку, дострокового виконання всіх зобовязань позичальника (п. 15 розділ №2 договору). Пунктом 6 передбачено, що цей договір вважається укладеним та набуває чинності з моменту підписання сторонами розділу №1 договору та скріплення печаткою банку. Інші аркуші не потребують додаткового (окремого) проставлення підписів сторін. В п. 5 розділу №2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» зазначено, що у день укладання договору банк відкриває позичальнику рахунок в ПАТ «Альфа-Банк» для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості за договором, а також переказу сум страхових виплат за договором страхування у разі настання страхового випадку. При здійсненні позичальником будь-якого з платежів за договором на рахунок, банк надає позичальнику інформацію про стан заборгованості шляхом направлення смс-повідомлення або шляхом телефонного звязку. У п. 6 розділу №2 договору вказано, що повернення кредиту, сплата процентів за користування, комісій та/чи інших платежів за договором здійснюється шляхом внесення позичальником належних до сплати сум грошових коштів готівкою через касу банку чи каси його структурних підрозділів на рахунок та/або шляхом безготівкового перерахування відповідних сум на рахунок використовуючи сервіс «My Alfa Bank». Частиною 1\~ст. 638 ЦК\~визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Судом встановлено, що сторони по справі дійсно уклали зазначений кредитний договір, відповідачка його підписала та виконувала протягом певного часу. Стаття 526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зі ст. 527 цього кодексу слідує, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).\~ Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Частина 2 наголошує, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. -4- Частина 2 ст. 1050 ЦК України вказує на те, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином судом встановлено, що банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. [PERSON] в порушення умов кредитного договору, а також вимог ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право банка достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором, відповідачка станом на 29.06.2016 року має прострочену заборгованість у розмірі 14\~888,52 грн., яка складається з заборгованості: за кредитом 3 374,87 грн., за відсотками - 0,17 грн. та по комісії 10 313,48 грн., штраф 1 200,00 грн., що підтверджується відповідним розрахунком (а.с.12). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, належним виконанням зобовязань з боку відповідачки є повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитними коштами у строки, в розмірі та в валюті, визначеними в кредитному договорі. Згідно вимог ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тобто зобовязання за кредитним договором припиняється лише виконанням, проведеним відповідно до умов договору, а саме: поверненням кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом у строки, в розмірі та валюті, передбаченими в кредитному договорі. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Позивачем 24.06.2016 року на імя [PERSON] направлялась вимога про усунення порушення, а саме погашення заборгованості за кредитним договором №500517556 від 29.09.2014 року у розмірі 15\~347,00 грн. (а.с.14). Таким чином, проаналізувавши вище приведені докази, враховуючи пояснення сторін по справі, суд приходить до висновку щодо задоволення вимог позову банку та стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-банк» наявної заборгованості. Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача і судовий збір у сумі 1 378 грн. Суд не погоджується з запереченнями представника відповідачки виходячи з наступного: [PERSON] в своїх запереченнях вказує на недоведеність розміру заборгованості за кредитним договором, при цьому пояснює це тим, що на його думку розрахунок банку не доказує розміру заборгованості. Вказані твердження є необґрунтованими оскільки, як пояснила під час розгляду справи в суді представник банку - причини зростання заборгованості повязані з відсутністю своєчасної оплати за кредитом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень. [PERSON], не погоджуючись з розрахунком, представленним позивачем, не надав суду жодного доказу, який би його спростовував повністю або в окремій частині. Що стосується посилань представника відповідачки на неналежність виписок як доказу видачі та часткової сплати грошових коштів то, відповідно до п 5.6. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 18.06.2003 року №254 - виписки особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Разом з тим, відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» - підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи мають бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування, оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. На момент звернення до суду з цим позовом та вже під час розгляду справи в суді банком було надано виписки на підтвердження факту видачі грошових коштів та часткове їх погашення(а.с.13, 155-179). Під час дослідження вказаних документів судом встановлено, що [PERSON] здійснювалось часткове погашення за кредитним договором. Зазначене також відображено у наданому банком розрахунку заборгованості (а.с.12). З цих же підстав не відповідають дійсності і твердження представника відповідачки щодо дострокового погашення [PERSON] заборгованості перед банком, оскільки всі частково внесені [PERSON] грошові кошти відображені банком у виписці по особовим рахункам та враховані в розрахунку заборгованості, при цьому жодних доказів на спростування цих обставин [PERSON] суду не надано. Посилання представника відповідачки на те, що [PERSON] не отримувала жодних страхових платежів за кредитним договором теж не заслуговують на увагу, оскільки з умовами укладеного між сторонами по справі кредитного договору позичальник не отримує страхові платежі, їх отримує страхова компанія. Зазначена обставина відображена у наданій банком виписці. Порядок сплати страхового внеску відображено в п. 2.4. кредитного договору. Що стосується зауважень [PERSON] про те, що жоден з наданих банком письмових доказів не підписаний фахівцями в галузі бухгалтерії банку, то ст. 68 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» не містить прямої приюдиційної норми, яка б зобовязувала підписувати процесуальні документи співробітниками бухгалтерії банку. Заперечуючи проти вимог банку, представник відповідачки посилався і на ЗУ «Про захист прав споживачів». За змістом статей 11, 18 зазначеного закону - до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Підписанням цього договору позичальник [PERSON] підтвердила, що вона попередньо ознайомлена у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значенням абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також будь-якою інформацією, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство, в тому числі інформацією надання якої передбачене нормами ЗУ «Про захист прав споживачів» та нормативними документами НБУ, які їй розясненні та не потребують додаткового тлумачення та з якими [PERSON] цілком згодна, випливає зі змісту п. 5 укладеного між сторонами по справі кредитного договору. В зазначеній справі судом встановлено, що кредитний договір від 29.09.2014 року за №500517556 підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; [PERSON] на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо його умов та в подальшому виконувала договір; банк надав позивачці документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у Загальних умовах кредитування (розділ№2) та додатку до договору №1 (графік платежів), які підписані відповідачкою, міститься повна інформація стосовно умов кредитування. -5- Аналогічний правовий висновок викладений в Постанові ВСУ у справі за №6-1341цс15 від 02.12.2015 року. Посилання представника відповідачки [PERSON] на те, що вказаний правочин по оплаті наданих послуг є недійсним, оскільки позивач в момент звершення правочину не додержався вимог, встановлених ст. 203 ЦК України теж не приймається судом до уваги тому, що як встановлено судом, зазначений кредитний договір за №500517556 від 29.09.2014 року не визнаний недійсним та ніким не оспорений, більш того, представник відповідачки неодноразово наголошував на тому, що кредит [PERSON] повністю погашений. Враховуючи вище приведене, суд вважає, що позовні вимоги банку підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 378 грн., оплата якого підтверджується платіжним дорученням (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved