Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

29.05.2015 року позивач звернувся до суду до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування будинком №93-А по вул. Дербентській в м. Харкові. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є власником будинку, який знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Дербентська, 93-А, що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу від 13.10.2004 року № 4127. У цьому ж будинку зареєстрована відповідач, [PERSON]. Проте, відповідач в даному житловому приміщенні не проживає понад один рік, житлом не цікавиться, участі в утриманні житла не приймає, особистих речей відповідача у будинку немає. Відповідач виїхала на постійне місце проживання до іншого житлового приміщення. Реєстрація відповідача порушує права позивача як власника квартири, у звязку з чим він просить суд визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні уповноважений представник позивача [PERSON] [PERSON], що діє на підставі договору про надання правової допомоги, підтримав заявлені позовні вимоги свого довірителя, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнала позовні вимоги [PERSON], не заперечувала проти їх задоволення. Уповноважений представник третьї особи - Дзержинського районного відділу у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області, в судове засідання не з'явився, про причину неявки не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованою кореспонденцією, яку долучено до матеріалів справи. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та докази, надані в обґрунтування позову, вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом справи встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 13.10.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №4127 на праві власності належить жилий будинок № 93-А по вул. Дербентській в м. Харкові. Даний будинок був придбаний позивачем за кошти отримані в той же день, від відчуження квартири [ADDRESS], яка належала позивачу на праві особистої приватної власності, що підтверджується даними договору купівлі-продажу від 13.10.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], копію якого долучено до матеріалів справи. У вказаному будинку зареєстрована відповідач [PERSON], яка раніше знаходилася у шлюбі з позивачем та проживала разом з ним однією сімєю. В грудні 2013 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова. Відповідно до вимог ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідач в даному житловому приміщенні не проживає понад один рік, житлом не цікавиться, участі в утриманні житла не приймає, її особистих речей в будинку немає. Відповідно до вимог ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку Згідно з положеннями ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з положеннями ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Як зазначено в ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які ї, які не суперечать закону. Відповідно до вимог ст.. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст.. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Для поновлення порушених прав позивача суд вважає за необхідне визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом за відсутності члена сімї без поважних причин більше одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Наявність будь-яких інших умов між сторонами щодо проживання відповідача у спірній квартирі не встановлено. Відповідно до п. 39 розяснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що, оскільки інше не встановлено з аконом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сімї права користування житлом. Згідно з положеннями ч.1 ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11.12.2003 р. N 1382-IV. (Із змінами, внесеними згідно із Законом N 2756-VI від 02.12.2010) зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду. Таким чином, реєстрація відповідача у спірному будинку порушує права позивача, щодо подальшого користування та розпорядженню ним. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved