Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

28 лютого 2017 року до суду надійшла вказана позовна заява. В позовних вимогах з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 16.05.2017 року позивач просить: стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 25 відсотків з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати щомісячно на утримання дитини за навчання в Київській дитячій школі мистецтв ім..[PERSON] на фортепіанному відділі у розмірі 115 грн., за навчання [PERSON] на курсі з вивчення англійської мови в ППНЗ «Британська Рада (Україна)» у розмірі 13125 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] одноразово половину вартості путівок за період з 10.07.2016 року по 23.07.2016 року та з 17.07.2017 року по 28.07.2017 року, а саме 4378 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 22830 грн.. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що від шлюбу з відповідачем у них народилась донька - [PERSON], [INFO]. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 01.10.2014 року шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач припинив надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та ухиляється від своїх батьківських обов'язків. Дитина проживає із позивачем, доходи позивача не надають можливість утримувати дитину. Крім того, як зазначає позивач, вона несе додаткові витрати на утримання дитини, а саме: навчання в Київській дитячій школі мистецтв ім.С.Турчака на фортепіанному відділі та в 2016-2017 навчальних роках сплачувала по 230,00 грн. на місяць, навчання на курсі з вивчення англійської мови в ППНЗ «Британська Рада (Україна)» за що сплачено 18 750,00 грн. та 7 500,00 грн.; на відпочинок дитини влітку 2016 року сплачено 2 856,00 грн. та влітку 2017 року сплачено 5 900,00 грн.; витрати на навчання у школі моделей та за навчання сплачено 4 200,00 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти заявлених вимог та пояснив, що відповідач добровільно сплачує аліменти та відкрив картковий рахунок для перерахування коштів. Також в своїх письмових запереченнях відповідач зазначив, що позивачка ніколи не зверталась із питанням про додаткові витрати на утримання дитини, а тому підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши представника позивача, представника відповідача, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених вимог за наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 07.08.1999 року. Під час шлюбу у сторін [INFO] року народилася донька -[PERSON]. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 01 жовтня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськвиконкому Київської області, актовий запис №774 від 07.08.1999 року - розірвано. Як зазначається в копії свідоцтва про народження, батьками дитини є -[PERSON] - батько та [PERSON] - мати. Так, за змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ, з відповідними змінами та доповненнями, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст.51 Конституції України та ст.180 СК України. За змістом ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 181 Сімейного кодексу України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька та/або у твердій грошовій сумі. У відповідності з ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Стаття 183 СК України визначає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1). В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що відповідач відкрив банківський рахунок та картку на яку перераховував кошти як сплату аліментів відправив на поштову адресу позивача, оскільки вона відмовлялась її отримувати особисто. Проте представник позивача в судовому засіданні пояснив, що позивач відмовляється отримувати кошти, які зараховані на банківську картку відповідача (так як вона відкрита саме на його ім'я), оскільки її можуть звинуватити в крадіжці чужих коштів. Представник відповідача надав до матеріалів справи копію Договору про відкриття банківського рахунку від 28.12.2015 року з якого вбачається, що Договір укладено особисто з відповідачем та відкрито рахунок [NUMBER]. Банківську картку [PERSON] отримала 28.01.2016 року. Згідно з випискою по банківському рахунку, 18.02.2016 року з рахунку знято кошти в сумі 5 000,00 грн. та 05.04.2016 року в сумі 2 500,00 грн. Загальна сума поповнення рахунку за період з 28.12.2015 року по 28.04.2016 року становить 8 169,05 грн. Крім того, як вбачається вказаний банківський рахунок поповнювався третьою особою (не зазначено назву) в період з 09.06.2016 року по 25.01.2017 року. Представник позивача не міг пояснити в судовому засіданні чи позивач знімала готівку в банкоматі із картки. В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, [PERSON] працює в ТОВ «Медічі груп» та в період з 04.04.2016 року по 28.03.2017 року перераховано на картковий рахунок [NUMBER] аліменти в сумі 3 506,11 грн. Крім того, [PERSON] працює в Київському міському пологовому будинку №3 та за період з 01.09.2016 року по 28.02.2017 року на той же картковий рахунок перераховано аліменти в розмірі 1 371,48 грн. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач участь в утриманні дитини приймає, кошти на її утримання надає добровільно, позивач не бажає користуватись карткою яка надана відповідачем, проте так як позивач наполягає, що для захисту прав дитини аліменти мають бути стягнуті за рішенням суду, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття в примусовому порядку. Відповідно до положень ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. За правилами ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що дитина знаходиться на утриманні позивачки, стан здоров'я дитини, засади розумності та справедливості, матеріальний стан відповідача, на даний час він офіційно працює та отримує доходи та визначає аліменти в розмірі 1/4 частини доходів відповідача щомісячно на утримання [PERSON], [INFO] з моменту подачі позову до суду до досягнення дитиною повноліття. Частина 1 статті 185 СК України закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батьків незалежно від сплати ними аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. За положеннями п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Як пояснював представник позивача в судовому засіданні, додаткові витрати потрібні для оплати навчання в музичній школі, курси англійської мови, вартості путівок та навчання в школі моделей. Проте як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивачем не заявлено вимоги про стягнення половини витрат в сумі 2 100,00 грн. за навчання в модельній агенції. До матеріалів справи представник позивача надав довідки видані Дитячою школою мистецтв ім.Стефана Турчака згідно з якими [PERSON] дійсно навчається в цій школі та вартість навчання у 2015-2016 навчальних роках становила 180,00 грн. на місяць, у 2016-2017 роках становила 230,00 грн. на місяць. Суду не надано доказів про сплату за навчання за вказані в довідці періоди. Крім того, 10.07.2016 року між ФОП [PERSON] (далі - Виконавець) та [PERSON] (далі - Замовник) укладений договір про надання послуг з організації відпочинку за умовами якого Виконавець мав організувати відпочинок [PERSON] в м.Ірпінь Київської області вул.Мінеральна,2 на базі санаторію «Дубки» в період з 10.07.2016 року по 23.07.2016 року. За умовами договру вартість відпочинку становить 5 900,00 грн. Суду не надано доказів, що позивачем на рахунок ФОП [PERSON] сплачені кошти в сумі 5 900,00 грн. 06.05.2017 року між зазначеними сторонами був укладений аналогічний договір, але [PERSON] має відпочивати в період з 17.07.2017 року по 28.07.2017 року. Згідно з квитанцією №27896 від 06.05.2017 року сплачено 5 900,00 грн., проте в даній квитанції не зазначено платника та призначення платежу. Листом від 21.02.2017 року ППНЗ «Британська Рада (Україна)» підтвердила, що [PERSON] навчається на курсі з вивчення англійської мови та за її навчання сплачено 18 750,00 грн. Водночас належних та допустимих доказів сплати позивачем за вказані курси суду надано не було. 12.05.2017 року [PERSON] сплатила 7 500,00 грн. за навчання [PERSON] в ППНЗ «Британська Рада (Україна)», що підтверджується китанцією від 12.05.2017 року. Позивач в позовній заяві не навела особливих обставин, які б свідчили про необхідність стягнення з відповідача додаткових витрат, які викликані розвитком здібностей дитини, хворобою, каліцтвом. Відсутні такі докази і в матеріалах справи. У свою чергу, відвідування музичної школи дитиною не свідчить про її подальше відвідування по досягненню дитиною повноліття, а в переважній більшості відноситься до загального розвитку дитини, це є не обов'язковим, а є добровільним волевиявленням одного із батьків, у даному випадку матері, а тому не може бути віднесено до додаткових витрат, які підлягають обов'язковому стягненню із відповідача. В матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] наділена особливими здібностями в заняттях музикою і це потребує подальшого розвитку. В судовому засіданні не встановлено, що витрати позивача на літній відпочинок дитини зумовлені особливими обставинами, а витрати на вивчення англійської мови зумовлені із розвитком її здібностей в знанні англійської мови, а тому суд не може віднести зазначені витрати до додаткових витрат. Отже, оскільки позивачем в судовому засіданні не доведено, що позивач понесла додаткові витрати, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог позивача про стягнення додаткових витрат. На підставі статті 367 ЦПК України суд вважає за доцільне допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Також суд не вбачає підстав для стягнення витрат на правову допомогу, оскільки в судовому засіданні не було надано доказів, що позивачем було оплачено вказані послуги згідно акту виконаних робіт. Крім того, на підставі статті 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial