Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

27 липня 2018 року [PERSON], місце проживання якого: [ADDRESS], РНОКПП [NUMBER], звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], місце проживання якої: [ADDRESS], РНОКПП [NUMBER], в якій просить: визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] та примусово зняти її з реєстраційного обліку в його квартирі. В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що йому на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25 червня 2004 року належить житлова квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], у якій зареєстрований він та відповідач, яка фактично з 2004 року та по теперішній час у вказаній квартирі не проживає. Більш того, з 2014 року відповідач фактично проживає у місті Казань Республіки Татарстан Російської Федерації та має вид на проживання, у зв'язку з чим не має наміру проживати у місті Бахмут Донецької області. Через наявність реєстрації у належній позивачу квартирі виникають проблеми зі сплати надмірних комунальних послу, які не надаються, але нараховуються, чим порушуються права позивача. Також відповідачем надано позивачу довіреність про зняття її з реєстраційного обліку за вказаною адресою, однак при зверненні до Центру надання адміністративних послуг Бахмутської міської ради [PERSON] пояснили, що зняття з реєстраційного обліку не є можливим, оскільки ним не надано оригінал паспорта [PERSON], у зв'язку з чим зазначено про необхідність отримання судового рішення як єдиної підстави для зняття з реєстрації відповідача, з огляду на що він вимушений звернутись до суду з зазначеною позовною заявою. Оскільки позовну заяву подано з порушенням вимог статті 175 ЦПК України, ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області [PERSON]. від 31 липня 2018 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 серпня 2018 року у зв'язку відставкою судді [PERSON]. на підставі розпорядження в.о. керівника Артемівського міськрайонного суду Донецької області Гончарової О.В. справу розподілено у провадження судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області Конопленко О.С. Уточненою позовною заявою, яка надійшла на адресу суду 22 серпня 2018 року, недоліки усунуто, з огляду на що ухвалою суду від 30 серпня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 14 годину 30 хвилин 25 серпня 2018 року, у зв'язку з чим визначено відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином: відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, зазначеною позивачем у позовній заяві, а також у відповідності до частини 9 статті 128 ЦПК України засобом телефонного зв'язку, що оформлено відповідною телефонограмою, надав суду заяву про розгляд справи без його участі з зазначенням, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином: у відповідності до частини 6 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою її міста проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. 25 вересня 2018 року на електронну адресу суду від неї надійшла заява, згідно якої вона просить справу розглядати без її участі та задовольнити позов, з огляду на що суд робить висновок про визнання відповідачем позову. У зв'язку з неявкою сторін та у відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Дослідивши надані суду докази та проаналізувавши встановлені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, позивач є власником квартири [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25 червня 2004 року (а.с. 6), що також підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 7) та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, сформованої судом 25 вересня 2018 року за № 138943669 (а.с. 56-57). Відповідно до копії акту від 02 червня 2018 року, складеного комісією у складі: бухгалтера ПП «Наш дім плюс» Беленець Н.В., паспортиста ПП «Наш дім плюс» Шпаренко Н.М., погодженого директором ПП «Наш дім плюс» Черненком А.В., сторони зареєстровані за адресою: [ADDRESS], однак відповідач за вказаною адресою не проживає фактично з 1998 року по день складання акту, що підтверджують сусіди: [PERSON], яка мешкає у квартирі [ADDRESS], [PERSON] яка мешкає у квартирі [ADDRESS], [PERSON], яка мешкає у квартирі [ADDRESS], та [PERSON], який мешкає у квартирі [ADDRESS] (а.с. 4). З відповіді заступника міського голови Бахмутської міської ради Савченко Т.М. за вх.. № 27756 від 29 серпня 2018 року вбачається, що відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 46). З копії посвідки на проживання іноземного громадянина [NUMBER], виданої на ім'я відповідача УФМС Росії по Республіці Татарстан 09 квітня 2014 року, вбачається, що відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12-13). Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України), власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За змістом статті 156 Житлового кодексу України, члени сім'ї власника будинку, в тому числі і колишні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником. При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім'ї власника житла, суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад один рік, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності. Враховуючи викладене, суд вважає, що факт відсутності відповідача у вищезазначеній квартирі понад шість місяців знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, що також і не заперечувалось відповідачем, у зв'язку з чим суд вважає, що за відповідачем не може бути збережено право користування житловим приміщенням і тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. При цьому, суд вважає за доцільне відмовити у задоволенні вимоги позивача про зняття відповідача з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS], оскільки статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Задовольняючи позов, суд, у відповідності до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України присуджує з відповідача понесені позивачем і підтверджені документально судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у вигляді судового збору в розмірі 704,80 гривень.

Outcome: partial