Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

28 липня 2014 року до суду звернулася [PERSON] з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 19 липня 2013 року між нею та відповідачкою [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Варвинського районного нотаріального округу [PERSON] Згідно умов договору продаж квартири було вчинено за 80 934 грн., з яких 56 484 грн. були сплачені відповідачкою до підписання договору, а решту - 24 450 грн. [PERSON] зобов'язувалася сплатити до 19 липня 2014 року. Оскільки термін розрахунку сплинув, а відповідачка своїх зобов'язань так і не виконала, зазначена обставина стала підставою для звернення до суду за захистом своїх прав. Позивачка [PERSON] просить: - розірвати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 19 липня 2013 року між нею та [PERSON], та посвідчений приватним нотаріусом Варвинського районного нотаріального округу [PERSON] 19 липня 2013 року за реєстровим № 1169; - припинити зобов'язання сторін за договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідченим приватним нотаріусом Варвинського районного нотаріального округу [PERSON] 19 липня 2013 року за реєстровим № 1169; - повернути їй квартиру [ADDRESS], а саме: зобов'язати реєстраційну службу Варвинського РУЮ в Чернігівській області скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру; зобов'язати приватного нотаріуса Варвинського районного нотаріального округу [PERSON] повернути їй її правовстановлюючий документ на спірну квартиру, зокрема, договір купівлі-продажу квартири, посвідчений Варвинською державною нотаріальною конторою 6 квітня 2000 року за реєстровим № 1222; - стягнути з відповідачки судові витрати, понесені з розглядом справи у суді. Ухвалою суду від 6 жовтня 2014 року було залучено третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, реєстраційну службу Варвинського РУЮ Чернігівської області та приватного нотаріуса Варвинського районного нотаріального округу [PERSON] В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, та наполягали на їх задоволенні. Відповідачка [PERSON] позов не визнала та пояснила, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 19 липня 2013 року придбала квартиру [ADDRESS] у позивачки [PERSON]. При цьому відразу сплатила їй 56 484 грн., а решту суми 24450 гривень зобов'язувалась сплатити до 19 липня 2014 року. Проте при спробі передати зазначену суму боргу у квітні 2014 року в приміщенні нотаріуса [PERSON] продавець [PERSON] відмовилася взяти гроші. Після цього вона неодноразово пропонувала позивачці зазначену у договорі суму 24 450 грн., однак [PERSON] відмовлялася їх взяти. У зв'язку з цим був направлений [PERSON] рекомендований лист, в якому вона запропонувала зустріч в приватного нотаріуса для передання коштів 8 травня 2014 року, або призначити іншу дату у зручний для неї час, але не пізніше 10 червня 2014 року. Проте позивачка відмовилась отримати гроші. Під час неодноразових розмов по телефону у квітні-липні 2014 року позивачка відмовлялася від коштів та пропонувала продати квартиру за вищу ціну. У зв'язку з тим, що [PERSON] ухилялася від отримання грошей за договором та з метою належного виконання зобов'язання за договором купівлі-продажу квартири, 3 липня 2014 року нею було відправлено поштовий переказ на суму 24 450 грн., однак від його отримання [PERSON] відмовилася. Відповідачка також зазначила, що вона зверталася до державного нотаріуса Зеленського С.М. та приватного нотаріуса [PERSON] для з'ясування можливих варіантів сплати коштів [PERSON], проте їй ніхто не роз'яснив яким чином це можна зробити. Щодо внесення коштів у депозит нотаріуса Зеленський С.М. пояснив, що у нього немає рахунку і це повинен робити той нотаріус, який посвідчував договір купівлі-продажу квартири, а нотаріус [PERSON] пояснила, що необхідно домовлятися з продавцем. При спробі це зробити шляхом звернення з заявою до нотаріуса вже під час розгляду справи в суді їй також було відмовлено. Вважає, що її вини у порушенні зобов'язання немає, оскільки нею вжито всіх залежних від неї заходів щодо його належного виконання, а тому позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та необґрунтованими. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON], представника позивача [PERSON], відповідачки [PERSON], представника відповідачки [PERSON], третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, [PERSON], показання свідків [PERSON], [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Судом встановлено, що 19 липня 2013 року між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з другої було укладено договір купівлі-продажу двохкімнатної квартири [ADDRESS], який був посвідчений 19 липня 2013 року приватним нотаріусом Варвинського районного нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 1169. Відповідно до п. 5 даного Договору продаж квартири було вчинено за 80 934 гривні, з яких 56 484 грн. сплачено до підписання договору, решту суми 24 450 грн. покупець зобов'язується сплатити продавцю до 19 липня 2014 року. Повний розрахунок повинен бути підтверджений заявою продавця, справжність підпису на якій засвідчується нотаріально. На підставі вказаного договору право власності покупця [PERSON] на даний об'єкт нерухомості 19 липня 2013 року було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну. Ціна товару - це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ. За загальним правилом (частина перша статі 692 ЦК України) оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Однак сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (частина друга статті 692 ЦК України). Укладення такого договору між фізичними особами, наприклад, при купівлі-продажу житлового будинку, законом не заборонено. У випадку, якщо договором купівлі-продажу передбачена оплата товару через певний час після його передачі покупцю, покупець повинен провести оплату в строк, передбачений договором. Якщо покупець не виконує свого обов'язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати (частина третя статі 692 ЦК України), або розірвання договору з підстав, передбачених статтею 651 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року № 6-46цс12. [PERSON] належним чином виконала своє зобов'язання за договором купівлі-продажу квартири щодо передачі її у власність відповідачки. Відповідачка [PERSON] частково сплатила за квартиру 56484 гривень до підписання договору, прийняла квартиру у власність і згідно п. 5 договору зобов'язана була до 19 липня 2014 року грошові кошти у сумі 24 450 грн. Таким чином було укладено договір купівлі-продажу квартири з розстроченням платежу з зазначенням дати проведення остаточного розрахунку. На день розгляду справи в суді зазначену суму позивачка не одержала. У зв'язку з цим [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання договору купівлі-продажу квартири. Згідно ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У відповідності зі ст. 695 Цивільного кодексу України істотними умовами договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу є ціна товару, порядок, строки і розміри платежу. Якщо покупець не здійснив у встановлений договором строк чергового платежу за проданий з розстроченням платежу і переданий йому товар, продавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення проданого товару. Проте, дослідивши усі наявні докази у справі в їх сукупності, суд приходить до переконання, що умови договору не були виконані відповідачем [PERSON] у наслідок недобросовісних дій позивача [PERSON] У відповідності зі ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Таким чином, зазначена норма Кодексу покладає на [PERSON] зобов'язання виконати свій обов'язок, а на [PERSON] - прийняти виконання особисто. Крім того, згідно п. 5 договору купівлі-продажу, покупець зобов'язується сплатити продавцю до 19 липня 2014 року не сплачену суму 24450 гривень. Повний розрахунок повинен бути підтверджений заявою покупця, справжність підпису на якій засвідчується нотаріально (а.с. 7). З наведеного вбачається, що договором передбачено не тільки дії зі сторони покупця щодо сплати грошей, але і дії продавця, які полягають у разі повного розрахунку написання нею заяви, справжність підпису на якій засвідчується нотаріально. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON], починаючи з квітня 2014 року, вживала заходів по сплаті грошей позивачці [PERSON] Про намір відповідачки [PERSON] сплатити решту коштів засвідчує лист, який був надісланий по пошті [PERSON] Зі змісту листа вбачається, що відповідачка [PERSON] запропонувала позивачці [PERSON] прибути 8 травня 2014 року до приватного нотаріуса [PERSON] для передачі коштів в сумі 24450 гривень (а.с.18). Цей лист було вручено адресату 24 квітня 2014 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 24 квітня 2014 року та описом (а.с. 39,41). Проте передача грошей не відбулася, оскільки позивачка відмовилася отримати кошти. Цей факт підтвердила у судовому засіданні і нотаріус [PERSON], проте зазначила, що кошти в її присутності не перелічували. Відповідачка мала добросовісні наміри щодо виконання умов договору по сплаті решти суми через приватного нотаріуса [PERSON] і 15 травня 2014 року в присутності свідків [PERSON] та [PERSON], які в судовому засіданні засвідчили, що нотаріус відмовилася взяти гроші у [PERSON] для передачі їх [PERSON] по тій причині, що вона не має права цього робити і відсилала до позивачки [PERSON], щоб з нею домовлялися. При цьому [PERSON] та [PERSON] зазначили, що [PERSON] пояснювала необхідність їхньої участі як свідків при передачі грошей за квартиру для [PERSON] нотаріусу через неможливість передати їй безпосередньо, оскільки вона вимагає більшу суму або пропонує продати квартиру іншим покупцям за вищу ціну. Крім того відповідачка [PERSON] на виконання умов договору 3 липня 2014 року надсилала поштовим переказом 24450 гривень на адресу [PERSON], від одержання яких позивачка відмовилася, що визнала сама позивачка [PERSON] підтверджується рекомендованим повідомленням та відповідною квитанцією (а.с. 40, 42). Таким чином, суд приходить до переконання, що саме позивачка [PERSON] ухилялася від виконання умов договору по отриманню від відповідачки [PERSON] коштів та написання розписки. Посилання сторони позивача на ту обставину, що відповідачка не виконала вимогу ч. 2 ст. 537 Цивільного кодексу України, яка передбачає можливість виконати договір шляхом внесення коштів у депозит нотаріуса, не є переконливим, оскільки такий спосіб проведення розрахунку не був передбачений договором та не є обов'язковим для відповідача. Крім того позивачка [PERSON] згідно умов п. 5 договору повинна написати заяву про одержання котів, підпис якої засвідчується нотаріусом. З наведеного пункту договору витікає, що гроші повинні бути передані безпосередньо [PERSON] і як доказ їх одержання повинна бути написана заява позивачкою. Відповідачка продовжує вживати заходи щодо виконання договірних зобов'язань, в тім числі і шляхом внесення у депозит нотаріусу відповідної суми, проте їй було відмовлено у виконанні такої нотаріальної дії. За таких обставин суд приходить до переконання, що в задоволенні позовних вимог [PERSON]І слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed