Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

28 жовтня 2013 року позивачі звернулись до суду із позовом до Михайло-Ларинської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, в якому просили суд визнати за ними в рівних долях право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, а також земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, що розташовані в с. Михайло-Ларине Жовтневого району Миколаївської області та належали померлому на праві власності. 13 червня 2014 року позивачі збільшили позовні вимоги та крім первісних, просили встановити факти, що мають юридичне значення, зокрема факт родинних відносин, а саме, що позивач [PERSON] є сином померлого [INFO] [PERSON], факт реєстрації шлюбу між позивачем [PERSON] з [PERSON] та факт належності [PERSON] державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 27 грудня 1993 року. В обґрунтування позову вказували, що [INFO] помер [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 0,26 га для ведення особистого підсобного господарства та житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані в [ADDRESS]. Вказали, що в правовстановлюючому документі на земельну ділянку працівником сільської ради була допущена помилка при написанні прізвища та по батькові власника, який в подальшому втрачений, а також при житті спадкодавця втрачений й правовстановлюючий документ на спірний житловий будинок. Крім цього, прізвище померлого не збігається з прізвищем позивача, що унеможливлює підтвердження факту родинних відносин між ними. Спадщину після смерті спадкодавця позивачі фактично прийняли в силу статті 549 ЦК УРСР. Однак державний нотаріус Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області відмовив позивачам в оформленні спадщини через втрату правовстановлюючого документа на спірне майно та розбіжність в прізвищах спадкодавця з спадкоємцями. В судове засідання позивачі не з'явились, надіслали суду заяву, в якій позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просили справу розглянути за їх відсутності. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, надіслав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав, просив його задовольнити в повному обсязі. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] народилась позивач [PERSON], на сторінці 10 паспорту громадянина України [NUMBER] якої, міститься відмітка про реєстрацію шлюбу 20 листопада 1952 року з [PERSON] (а.с.7). Згідно листа відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Жовтневого районного управління юстиції Миколаївської області відомості щодо реєстрації шлюбу між [PERSON] з [PERSON] відсутні (а.с.87). На думку суду, позивач [PERSON] дійсно перебувала в зареєстрованому шлюбі з 20 листопада 1952 року з [PERSON] і була його дружиною на момент його смерті. [INFO] народився позивач [PERSON] (а.с.6). Згідно повторного свідоцтва про народження [NUMBER] від 22 травня 2014 року, [INFO] народився [PERSON], батьками якого зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.83). Сукупний аналіз досліджених в ході судового розгляду доказів вказує на те, що позивач [PERSON] є особою, народження якої зареєстровано виконкомом Пересадівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області 05 вересня 1958 року (запис акту №41) та підтверджене повторним свідоцтвом про народження [NUMBER] від 22 травня 2014 року. Суд вважає, що при видачі паспорта громадянина України на ім'я позивача [PERSON] була допущена помилка офіційного перекладу прізвища з російської мови, однак зазначені обставини не вказують на відсутність родинних відносин між позивачем [PERSON] та померлим [PERSON]. Зазначені обставини дають підстави вважати доведеним факт родинних відносин між [PERSON] та померлим [PERSON] як сина та батька, а також факт реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON]. [INFO] помер [PERSON], що об'єктивно підтверджується свідоцтвом про смерть від 14 липня 2003 року (а.с.8). Згідно роз'яснень, що містяться в пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство. Спадкові правовідносини виникли в 2003 році, а тому судом при вирішені справи застосовані норми ЦК УРСР від 18 липня 1963 року (далі - ЦК УРСР). Спадкоємцями першої черги за законом, у відповідності до частини 1 статті 529 ЦК УРСР є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. З урахуванням встановлених судом фактів, що мають юридичне значення, позивачі є спадкоємцями померлого [PERSON] першої черги за законом. З огляду на частину 1 статті 525 ЦК УРСР день смерті спадкодавця, є часом відкриття спадщини. Згідно приписів частини 1 статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо вiн фактично вступив в управлiння або володiння спадковим майном та якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У відповідності до абзацу 1 пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мін'юсту України від 14 червня 1994 року № 18/5, зареєстрованого в Мін'юсті України 07 липня 1994 року за № 152/361, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Згідно довідки виконкому Михайло-Ларинської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 21 жовтня 2013 року №1029 позивачі, на момент смерті спадкодавця [PERSON] були з ним зареєстровані, в тому числі в період шести місяців після смерті спадкодавця (а.с.9). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 03 квітня 2014 року №37057475, виданої Жовтневою державною нотаріальною конторою Миколаївської області спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривались (а.с.59, 60). Таким чином, в силу статей 548, 549 ЦК УРСР, позивачі, як спадкоємці першої черги за законом, прийняли спадщину після смерті [PERSON]. Відповідно до архівної копії державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 27 грудня 1993 року Михайло-Ларинською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №256 за «[PERSON]» передано у власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,26 га, яка розташована в [ADDRESS] (а.с.66). На думку суду, особа, яка зазначена у вказаному вище державному акті на право приватної власності на землю, як власник земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,26 га, яка розташована в [ADDRESS] - [PERSON] та померлий [PERSON] є однією й тією ж особою, що підтверджується наступним. Місцем розташуванням земельної ділянки, зазначеної в державному акті на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 27 грудня 1993 року є [ADDRESS], тобто адреса реєстрації за місцем проживання спадкодавця на день його смерті. Прізвище ім'я та по батькові особи, вказаної власником земельної ділянки згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 27 грудня 1993 року та прізвище ім'я та по батькові спадкодавця [PERSON], що орфографічно не збігаються між собою, є фонетично співзвучними, що також вказує на їх однорідність та наявність допущеної помилки при заповненні правовстановлюючого документа. Отже, земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства площею 0,26 га, яка розташована в [ADDRESS] включається до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON]. Вартість спірної земельної ділянки, згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки становить 37722,29 грн. (а.с.34). Спадкодавець [PERSON] на день смерті був власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований в [ADDRESS], що підтверджується архівною копією свідоцтва про право власності від 03 вересня 1989 року, виданого Пересадівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області на підставі рішення від 21 березня 1989 року №63 (а.с.88, 90). Відповідно до довідки КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 18 грудня 2013 року №2-6951, спірний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами належав на підставі свідоцтва про право власності від 03 вересня 1989 року [PERSON], вартість житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, в якому відсутні об'єкти самочинного будівництва, становить 248717,00 грн. (а.с.84). Згідно Інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 03 червня 2014 року №19978981, № 19979612 та Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна від 03 червня 2014 року №19978811, №19979464, у згаданих реєстрах відомості щодо спірної земельної ділянки та житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами відсутні (а.с.61, 62, 63, 64). Зі змісту уточнюючої позовної заяви вбачається, що оригінали правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно втрачені. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне нерухоме майно позивачам відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на вказане майно, що об'єктивно підтверджується відмовою Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області від 22 жовтня 2013 року № 1265/01-16 (а.с.16). На підставі викладеного, оцінивши в сукупності докази по справі, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі, що відповідає способам судового захисту, передбаченого статтею 16 ЦК України. Згідно частини 1 статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку, переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Судові витрати по справі віднести за рахунок позивачів, оскільки спір виник не з вини відповідача.

Outcome: approved