Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

29.04.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на те, що 06.10.2013 року року між ним та [PERSON] був укладений договір займу грошових коштів, на виконання якого позивачем були передані відповідачу грошові кошти у сумі - 295 000 грн. 00 коп. з терміном повернення до 06 жовтня 2014 року, про що відповідачем власноруч була написана розписка. Однак у встановлений договором займу термін, відповідач грошові кошти зазначені у розписці не повернув, внаслідок чого позивач змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Просив суд стягнути з відповідача суму боргу за розпискою, 3% річних від простроченої суми та судові витрати. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надавши право представляти свої інтереси представнику. Представник позивача - [PERSON], який діє на підставі довіреності в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надавши право представляти свої інтереси представнику. Представник відповідача, адвокат [PERSON], який діє на підставі договору на представництво інтересів у суді. в судовому засіданні не визнав позовні вимоги в повному обсязі, зазначивши, що фактично передачі грошових коштів між сторонами не відбулося, а сторони уклали удаваний правочин , тобто фактично приховали правочин який дійсно уклали. Просив відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, та наявні в матеріалах справи докази, надавши їм належну оцінку, в межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. 06.10.2013 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір займу грошових коштів, на виконання якого позивачем були передані відповідачу грошові кошти у сумі - 295 000 грн. 00 коп. з терміном повернення до 06 жовтня 2014 року, про що відповідачем власноруч була написана розписка (а.с. 3) Однак у встановлений договором займу термін, відповідачка грошові кошти зазначені у розписці не повернула. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд на підставі ст.ст. 10, 11, 27, 60 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позичкодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позичкодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Позивач [PERSON] у відповідності до вимог чинного законодавства, на підтверження укладеного договору позики надав суду розписку від імені відповідача, написану ним власноруч. Із змісту наданої суду розписки від 06.10.2013 року вбачається , що остаточною датою повернення боргу [PERSON] зазначено дату 06.10.2014 року, але як встановлено в судовому засіданні до теперішнього часу відповідач зобов'язання за договором позики не виконав та борг не повернув. У відповідності до Висновків Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за 2 півріччя 2013 року від 01 лютого 2014 року «Письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13). Стаття 1049 ЦК України встановлює, що позичальник зобов'язаний повернути позичкодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З огляду на вищенаведене суд вважає, що уклавши договір позики, у [PERSON] виникли зобов'язання по поверненню суми позики, які він зобов'язаний виконати, а тому відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Доводи ж представника відповідача, про начеб - то укладання між сторонами удаваного правочину, суд не приймає до уваги та вважає їх необґрунтованими та неспроможніми, оскільки яких небудь належних доказів на підтвердження цих тверджень судунадано не було, а рішення суду не може ґрунтуватися на домислах та припущеннях. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він відповідно до ст. 1050 ЦК України зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для стягнення з відповідача [PERSON] який прострочив виконання грошового зобов'язання за договором позики, суми трьох відсотків річних від простроченої суми. Наслідки передбачені ст. 625 ЦК України наступають для відповідача з наступного дня який слідує за днем остаточного виконання зобов'язання визначеного договором, тобто з 07.10.2014 року. Розрахунок суми 3% річних від суми заборгованості складає: 295000(сума заборгованості) х 3 х 221 (кількість днів прострочки) : 365 : 100 = 5358 грн. 50 коп. Отже вимоги позивача про стягнення на його користь боргу з урахуванням 3% річних є також обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення на його користь судових витрат в розмірі 3744 грн. 25 коп. суд виходить з наступного Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до пункту 35 Постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»: «вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати». «Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.» Матеріали справи містять квитанцію про оплату судового збору на суму 2994 грн. 25 коп. (а.с. 1) Будь яких інших належних письмових доказів на підтвердження здійснених витрат позивачем суду надано не було в зв'язку з чим відшкодування підлягає лише сума сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial