Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

27 березня 2017 року позивач звернувся до відповідачки з позовом про стягнення заборгованості у загальній сумі 11195,24 гривні, посилаючись на те, що остання не виконує умови кредитного договору № б/н від 18 червня 2007 року, укладеного між ними, про надання кредиту у розмірі 4000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, до суду не з'явився, від нього надійшла заява, в якій він підтримав позов, просив справу розглянути за його відсутності. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] були належним чином повідомленими про розгляд справи, в судове засіданні не з'явились, просили розглянути справу без іхньої участі. Позов не визнали з підстав, викладених в письмових запереченням. Зокрема, послались на те, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за кредитом. Останнє погашення кредиту відповідачкою було здійснено 13 квітня 2012 року. Оскільки наступні погашення не відбулися, то вважають, що саме з цієї дати спливає трирічний строк позовної давності. Проте позовна заява була подана до суду 27 березня 2017 року, тобто х пропуском трирічного строку позовної давності (а.с. 47-53, 70-87). Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України). Судом встановлено, що 18 червня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] був укладений договір шляхом підписання заяви, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між сторонами кредитний договір. На підставі зазначеного договору відповідачка [PERSON] отримала кредит у розмірі 4000 гровень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка не виконувала зобов'язання за договором, внаслідок чого станом на 28 лютого 2017 року утворилась заборгованість, яка за розрахунком банку скаладє 11195 гривень 24 копійки (а.с.5-7). У заяві сторони узгодили, що заборгованість за договором сплачується щомісячними платежами у розмірі 7 % суми заборгованості. Отже, сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі цього договору. За змістом ч.3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає, що спеціальна позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року, № 6-31цс15 від 3 червня 2015 року, № 6-2462цс16 від 14 грудня 2016 року які згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів. Судом встановлено, що [PERSON] виконувала умови кредитного договору з 2007 року до квітня 2012 року, а в подальшому припинила оплату чергових платежів. Кредитор звернувся до суду з вимогами, надавши розрахунок заборгованості станом на 28 лютого 2017 року. Останній платіж [PERSON] було здійснено 13 квітня 2012 року. Таким чином, перебіг строку позовної давності почався з моменту настання строку погашення чергового платежу за договором тобто з 30 квітня 2012 року. Трирічний строк позовної давності щодо звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості закінчився 30 квітня 2015 року. Банк звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права 27 березня 2017 року, тобто з пропуском встановленого статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності. Спеціальних строків у кредитному договорі сторони не обговорювали. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). З огляду на вказані норми закону та обставини справи суд вважає безпідставними ствердження представника позивача про те, що строк позовної давності не сплив. Таким чином, у задоволенні позову належить відмовити.

Outcome: dismissed