Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

27.09.2016 року [PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення боргу у сумі 55 792 гривень, а також суму сплаченого ним судового збору в розмірі 551,21 гривень. Мотивуючи його тим, що між ним та відповідачем 26.05.2015 року був укладений договір позики, згідно якого він передав відповідачу грошові кошти в розмірі 2536 доларів США, що на день позики еквівалентно 55 792 гривень зі строком повернення до 26.06.2016 року, на підтвердження чого відповідачем була написана розписка. Позивач свої зобов'язання перед відповідачем за вказаним договором виконав передав вказану суму, а відповідач в свою чергу тривалий час понад встановлений в розписці строк борг не сплачував. На вимоги позивача погасити борг відповідач не реагує та до теперішнього часу вказаний борг не погашений, у зв'язку з чим позивач змушений був звернутися з даним позовом до суду. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги свого довірителя підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явилися, відповідач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій пояснив, що в матеріалах справи міститься розписка, написана без отримання грошових коштів, внаслідок існування господарських правовідносин між сторонами і невидачу йому оплаченого товару. Також зазначив, що допитані в судовому засіданні свідки давали різні свідчення, а саме: де саме була написана розписка між сторонами; в кількості написаних розписок; в самій даті зустрічі в кафе; наявність інших друзів в кафе. Крім того пояснив те, що він дійсно, внаслідок існування між сторонами господарських правовідносин винен позивачу гроші, але не таку суму і розписка на вказану в позові суму була написана ним під тиском людей позивача. Перевіривши матеріали справи, заслухавши доводи сторін судом встановлено наступне. 26.05.2015 року сторони по справі, [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики, за умовами якого позивач позичив, а відповідач отримав 2536 доларів США, що на день позики еквівалентно 55 792 гривень в борг, про що була складена відповідна розписка (а.с. 81-82), згідно якої відповідач зобов'язувався повернути борг 26.06.2015 року. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили той факт, що вони були присутні в одному з кафе м. Одеси при передачі [PERSON] грошових коштів [PERSON], які останній брав в борг, про що добровільно, без будь-якого тиску написав розписку. Також повідомили суду, що з відповідачем по справі вони особисто не знайомі, можливо десь його бачили. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що відповідач по справі є її чоловіком, від якого їй стало відомо, що останній під тиском [PERSON] та його людей був змушений написати розписку про отримання ним в борг грошових коштів в розмірі 2536 доларів США, однак вказані в розписці кошти він в борг не брав, а винен позивачу лише гроші за товар, взятий у нього на реалізацію. При написанні даної розписки вона особисто присутня не була. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що відповідач по справі 26.05.2015 року з 08 години ранку працював у нього цілий день вдома, робив натяжну стелю, нікуди він не відлучався, лише тоді коли прийшла дружина та сказала, що їм потрібно їхати до школи за дитиною та одночасно на фірму до [PERSON] за наступною партією строй матеріалів. Після чого вони поїхали. Проаналізувавши норми чинного законодавства, які регулюють дані правовідносини суд дійшов висновку про таке. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 207, ч.1 ст. 547 та ст. 1047 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі і вважається вчиненим, якщо він підписаний його стороною та може бути наданим у підтвердження позики. В статтях ст. 1046 та 1049 ЦК України вказано, що за договором позики одна сторона передає у власність іншій стороні грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 57 ЦПК України докази встановлюються на підставі пояснень сторін допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів. Згідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Оскільки, на підставі встановлених в судовому засіданні обставин, досліджених судом доказів наявних в матеріалах справи, суд не знайшов правових підстав щодо відмови у задоволенні позову на підставі твердження відповідача, а саме, що розписка написана без отримання грошових коштів внаслідок існуючих між сторонами господарських правовідносин і не видача відповідачу оплаченого товару, тому приходить до висновку, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання та не повернув позивачу грошові кошти відповідно до договору позики (розписка), а тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved