Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

27.12.2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, на обґрунтування заявлених позовних вимог зазначивши, що він є власником земельної ділянки, розташованої на території Райгородоцької селищної ради Словянського району Донецької області, кадастровий номер 1424256200:14:000:0540, загальною площею 3,01 га. 24.07.2013 року між ним та відповідачем ТОВ «Квадро А», був укладений договір оренди вказаної земельної ділянки, згідно із п. 9 п. ІV якого за оренду земельної ділянки орендарем вноситься орендна плата у грошовій формі у розмірі 3272,94 грн. за рік. Відповідно до п. 11 п. ІV орендна плата виплачується щорічно, але не пізніше 01 листопада. Відповідно до п. 41 вказаного договору, за невиконання або неналежне виконання договору, сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору. Пунктом 38 договору передбачено, що його дія припиняється шляхом його розірвання, зокрема, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором. Розірвання договору в односторонньому порядку не допускається. Умовами розірвання договору в односторонньому порядку є: невиконання умов договору однією із сторін (п. 39 договору). З часу укладення вказаного договору оренди по день звернення до суду із даним позовом відповідач не виконує свої договірні зобовязання та не виплачує орендну плату, що суперечить істотним умовам договору. У звязку із наведеним просить суд розірвати договір оренди вказаної земельної ділянки (пая), розташованої укладений 24 липня 2013 року між ним та ТОВ «Квадро А». У судове засідання позивач не зявився, подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував. Представник відповідача ТОВ «Квадро А», будучи повідомленим у встановленому законом порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи шляхом направлення численних судових повісток та виклики за останньою відомою адресою місцезнаходження відповідача, однак в жодне із призначених судових засідань представник відповідача не зявився, як і не зявився до поштового відділення для отримання судової кореспонденції, в зв'язку з чим, суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Передача земельної ділянки в строкове платне користування підпадає під визначення найму (оренди) земельної ділянки згідно із ст. 792 ЦК України. Станом на дату підписання ТОВ «Квадро А» та [PERSON] спірного договору оренди, правовідносини щодо оренди землі регулювалися також нормами Закону України «Про оренду землі». За приписами ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору та умови, що визначені законодавством як істотні. В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серія: ІІ-ДН № 096616 від 01 вересня 2002 року є власником земельної ділянки, розташованої на території Райгородоцької селищної ради Словянського району Донецької області, загальною площею 3,0900 га в межах згідно із планом. Землю передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.19-20). Згідно з довідкою Державного земельного кадастру № 2629/02-16 від 07.12.2012 року, спірна земельна ділянка розташована на території Райгородоцької селищної ради, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,0065 га, має кадастровий номер 1424256200:14:000:0540 (а.с. 12). Із договору оренди земельної ділянки, укладеного 24.07.2013 року між [PERSON] та ТОВ «Квадро А» вбачається, що орендодавець - [PERSON] надав, а орендар - ТОВ «Квадро А», прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Райгородоцької селищної ради Словянського району Донецької області, загальною площею 3,0065 га, кадастровий номер 1424256200:14:000:0540. Договір зареєстрований у Реєстраційній службі Словянського МРУЮ, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 24.07.2013 року (а.с. 5-11). Відповідно до Акту приймання передачі земельної ділянки від 24.07.2013 року, [PERSON] передав, а ТОВ «Квадро А», в особі директора [PERSON] прийняв на умовах оренди на 10 років земельну ділянку площею 3,0065 га, у тому числі рілля 3,0065 га, для використання за цільовим призначенням (а.с. 17). Згідно із ч.1 ст. 93 Земельного Кодексу України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». Приписами ст.13 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до положень ст. 15 Закону (в редакції на момент укладення спірного договору), однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ст. 651 ЦКУ України). Відповідно до ст. 32 Закону України « Про оренду землі», на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Згідно із п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України, підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. За змістом зазначених норм договір оренди землі можливо розірвати лише в разі систематичної несплати орендної плати, разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 457/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів № 2,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків,передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не зявився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. Аналіз досліджених доказів дає підстави суду дійти висновку про те, що має місце систематична несплата орендної плати, що є підставою для розірвання договору оренди. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12, висновки якого відповідно до ст.360-7ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. В своїй позовній заяві позивач ставить питання про розірвання договору саме з підстав порушення відповідачем умов договору щодо здійснення орендної плати. Судовим розглядом встановлено, що з часу укладення вказаного договору оренди і до теперішнього часу, відповідач не виконує свої договірні зобовязання та не виплачує позивачу орендну плату. Таким чином, враховуючи той факт, що відповідачем не здійснюється орендна плата, що є істотним порушенням зобов'язань взятих на себе відповідно до умов договору оренди земельної ділянки, настання яких позивач не очікував, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про розірвання договору оренди є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач не ставить питання про стягнення суми судового збору.

Outcome: approved