Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

27 вересня 2016 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що 20 листопада 1993 року між нею та [PERSON] (далі відповідач) зареєстрований шлюб Благовіщенською сільською радою Куйбишевського району Запорізької області, про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено запис за №16. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] [INFO]. В останній час сторони не можуть жити як сім'я, виконувати сімейні обов'язки, спокійно вирішувати спільні поточні проблеми та питання, сперечаються та принижують один одного. За таких обставин позивачка вважає, що єдиним виходом для неї та відповідача є розірвання шлюбу. Просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб з відповідачем. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справу був повідомлений належним чином, причини неявку суду не повідомив, заперечення на позов не подав, а тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановляє заочне рішення), відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 листопада 1993 року між сторонами був укладений шлюб, який був зареєстрований Благовіщенською сільською радою Куйбишевського району Запорізької області, про що здійснено запис №16 в кризі реєстрації актів про укладення шлюбу, що підтверджено свідоцтвом про шлюб ІІ-ЖС №446780 від 20.11.1993 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖС №057184 від 05 грудня 2000 року. Ухвалою Куйбишевського районного суду Запорізької області від 16 листопада 2016 року сторонам надавався строк на примирення. Примирення не відбулось, позивач наполягає на розірванні шлюбу. В ході судового розгляду позивач наголошувала, що причиною розірвання шлюбу є зловживання відповідачем алкогольними напоями, проти чого відповідач не заперечував. Шлюбні відносини сторін припинені з вересня 2016 року, вони проживають окремо. Питання щодо утримання дитини, розподілу майна, що є їх спільною власністю, між сторонами не виникає. При вирішенні даного спору суд виходить з того, що відповідно до вимогст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ст.55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3,4ст.56 СК України). На підставі наведеного, з урахуванням особливого характеру сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, беручи до уваги, що позивач категорично заперечує проти збереження їх сім'ї та наполягає на розлученні, суд не може покласти обов'язок збереження сім'ї сторін на позивача при наявності його категоричного заперечення цього. Відповідно до ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно із ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини,що мають істотне значення. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що родина сторін розпалася остаточно і відновлена бути не може. Позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн., що підтверджено квитанцією. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати Враховуючи викладене, понесені позивачем витрати відповідно до статті 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved