Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

28 липня 2015 рокуп ПАТ «ОТП Банк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором та свої вимоги мотивує тим, що згідно договору кредиту № ML-СОО/406/2008 від 18 січня 2008 року та додаткових договорів [PERSON] був наданий кредит в розмірі 177 274,78 долари США. В забезпечення зобов'язання за вказаним кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки № SR-COO/406/2008 в який, зі згоди сторін, вносилися зміни шляхом укладання додаткового договору № 1 від 17 червня 2009 року, додаткового договору № 2 від 19 травня 2014 року, додаткового договору № 3 від 22 серпня 2014 року. Посилаючись на те, що відповідачі свої обов'язку по своєчасній сплаті кредиту та процентів не виконали, просить стягнути з них заборгованість за вказаним договором кредиту, що складається з суми заборгованості за кредитом 136765,97 доларів США; суми заборгованості за відсотками 4534,55 долари США за період з 18 грудня 2014 року по 14 квітня 2015 року, а всього заборгованість в сумі 141 300,52 доларів США. 08 лютого 2016 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON], обґрунтовуючи свої вимоги тим, що додатковий договір № 3 до договору поруки № SR-COO/406/2008 від 22 серпня 2014 року вона не укладала, при ознайомленні з матеріалами вказаного Додаткового договору № 3 вона виявила, що підпис який міститься в графі «Поручитель» їй не належить, внаслідок чого додатковий договір № 3 до Договору поруки від 18 серпня 2008 року щодо зміни обсягу її відповідальності, як поручителя за кредитним зобов'язанням її чоловіка - [PERSON] свідчить про припинення правовідносин за раніше укладеним нею Договором поруки. Посилаючись на вказані обставини, просить визнати Додатковий договір №3 до Договору поруки № SR-COO/406/2008 від 22 серпня 2014 року, укладений між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] недійсним (а.с.193-194 том № 1). В судовому засіданні 18 листопада 2016 року представник ПАТ «ОТП Банк» первісний позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, проти задоволення зустрічного позову [PERSON] заперечував, просив відмовити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечувала проти первісного позову, та підтримала зустрічний позов про визнання недійсним додаткового договору № 3 до договору поруки. Вислухавши думку осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ПАТ «ОТП Банк» підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] - відхиленню, виходячи з наступного. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 18 січня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «ОТП Банк», який в подальшому було перейменовано в ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] було укладено договір кредиту № ML-СОО/406/200, згідно якого останньому були надані грошові кошти в сумі 177 274,78 долари США зі сплатою 4,49% річних з кінцевим терміном погашення заборгованості 18 січня 2023 року (а.с.9-16 том №1). Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов'язувався щомісяця погашати кредит та сплачувати нараховані відсотки за користування кредитом згідно графіку платежів (п.п.1.5.1 Кредитного договору). 18 січня 2008 року укладено договір № 1 про внесення змін до кредитного договору № ML-СОО/406/2008 (а.с.17 том № 1 ). 10 червня 2009 укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № ML-СОО/406/2008 (а.с.22-27 том № 1). 17 червня 2009 року укладено додатковий договір № ML-СОО/406/2008/1 до кредитного договору № ML-СОО/406/2008 (а.с.28 том № 1) та додатковий договір № 1 до кредитного договору № ML-СОО/406/2008 (а.с.29-34 том № 1). 04 лютого 2013 року укладено додатковий договір №1 до кредитного договору № ML-СОО/406/2008 (а.с.35 том. № 1). 19 травня 2014 року укладено додатковий договір № 2 до кредитного договору № ML-СОО/406/2008 (а.с.36-40 том № 1). 22 серпня 2014 року укладено додатковий договір № 3 до кредитного договору № ML-СОО/406/2008 (а.с.41-45 том № 1). Пунктом 1.9.1 Кредитного договору передбачено, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобов'язань за цим Договором чи іншими укладеними з Банком договорами та/або умов Документів забезпечення (вимоги). При цьому, зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги. В забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з договору кредиту № ML-СОО/406/2008 від 18 січня 2008 року, ПАТ «ОТП Банк » уклало з [PERSON] договір поруки (а.с. 46-47 том № 1). Так, п.п. 1.2 ст. 1 Договору поруки передбачено, що поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутися з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно. Крім того, ст. 2 вказаного Договору поруки передбачено, що порукою за цим договором забезпечуються вимоги Кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобов'язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порідку, як встановлено Кредитним договором. Зокрема, поручителем забезпечуються вимоги кредитора щодо: повернення основної суми кредиту, наданого боржнику (п.п. а ст. 2.1 Договору поруки), сплати відсотків за користування кредитом (п.п. б ст. 2.1. Договору поруки), сплати пені за прострочення повернення кредиту, прострочення сплати відсотків та штрафу за нецільове використання кредиту (п.п. в ст. 2.1. Договору поруки). 17 червня 2009 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено додатковий договір №1 до договору поруки № SR-COO/406/2008 від 18 січня 2008 року (а.с.48), 19 травня 2014 року додатковий договір поруки № 2 до договору поруки № SR-COO/406/2008 від 18 січня 2008 року (а.с.49-50), 22 серпня 2014 року додатковий договір поруки № 3 до договору поруки № SR-COO/406/2008 від 18 січня 2008 року (а.с.51-52). Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог п. 1.9.1 Кредитного договору та п. 1.1 Договору поруки позивач 24 квітня 2015 року на адресу відповідача [PERSON] направив повідомлення про порушення зобов'язання за кредитним договором, яка адресатом отримана 04 травня 2015 року, а на адресу відповідача [PERSON] вимогу про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором, яка повернута з відміткою « за закінченням терміну зберігання» (а.с.55-59). Внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань по кредитному договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування грошовими коштами, станом на 14 квітня 2015 року існує заборгованість в розмірі 141300,52 дол. США, з яких сума заборгованості по кредиту - 136765,97 дол. США, сума заборгованості за відсотками - 4534,55 дол. США, що підтверджується розрахунком суми заборгованості (а.с. 53-54). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (штрафом, пенею) та порукою, що передбачено ст. 546 ЦК України. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Статтею 2 Договору поруки передбачено, що порукою за цим договором забезпечуються вимоги Кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобов'язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порідку, як встановлено Кредитним договором. Зокрема, поручителем забезпечуються вимоги кредитора щодо: повернення основної суми кредиту, наданого боржнику (п.п. а ст. 2.1 Договору поруки), сплати відсотків за користування кредитом (п.п. б ст. 2.1. Договору поруки), сплати пені за прострочення повернення кредиту, прострочення сплати відсотків та штрафу за нецільове використання кредиту (п.п. в ст. 2.1. Договору поруки). Виходячи з вищевказаних норм закону, умов основного кредитного договору, умов договору поруки, суд вважає обґрунтованою вимогу банку про стягнення суми заборгованості по кредиту та процентам солідарно позичальника [PERSON] та з поручителя [PERSON], яка згідно договору поруки відповідальність перед Банком в тому ж обсязі, що і позичальник. Представники відповідачів не погодилися з наданим Банком розрахунком заборгованості по кредитному договору, однак при цьому ні відповідачі, ні їх представники не надали суду іншого розрахунку, який би на їх погляд, був правильним, а також не надали суду і будь-яких інших доказів щодо сум та строків погашення позичальником заборгованості по кредиту та відсоткам. За вказаних обставин, суд вважає обґрунтованими вимоги Банку про стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] солідарно суми заборгованості за кредитом та суми заборгованості за відсотками, всього на суму 141 300,52 доларів США. В той же час суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні зустрічного позову [PERSON], виходячи з наступного. Згідно ст.ст. 203, 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами, вимог щодо змісту правочину який не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Посилання позивача за зустрічним позовом на те, що додаток № 3 до Договору поруки укладався без її волевиявлення, а саме: недодержання його сторонами вимог, встановлених частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 230 ЦК України, як на підставу визнання договору недійсним не знайшов свого підтвердження. Відповідно до вимог ст. 553 ч. 1 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Відповідно до вимог ст. 215 ч. 1 ЦК України підставою недійсності правочину є не додержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч. ч.1 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 215 ч. 3 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Позивач за зустрічним позовом посилалась на те, що підпис в графі «Поручитель» в додатковому договорі №3 до Договору поруки № SR-COO/406/2008 від 18 січня 2008 року виконаний не нею. Дане твердження позивача не знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи, оскільки призначена судом почеркознавча експертиза (за клопотанням [PERSON]) не була проведена з причин неоплати її [PERSON] Інших доказів на підтвердження того, що під час укладання додаткового договору № 3 до Договору поруки було відсутнє волевиявлення [PERSON], суду не надано ( а.с.235-236,247). Суд звертає увагу, що судом в повному обсязі було виконане клопотання експерта про надання додаткових матеріалів. Повторне заявлення 18.11.2016 року представником відповідачки клопотання про призначення почеркознавчої експертизи суд вважає черговою спробою затягнути розгляд справи, оскільки ухвала про призначення експертизи винесена судом ще 19.04.2016 року, позивачу за зустрічним позовом [PERSON] було надано достатньо часу для оплати вартості експертизи, однак [PERSON] експертизу не оплатила. Натомість, після відновлення провадження у справі 20 жовтня 2016 року відповідачем [PERSON] була подана чергова апеляційна скарга на ухвалу про відкриття провадження, не зважаючи на те, що вказане питання вже тричі розглядалось апеляційним судом. Більше того, суд розцінює поведінку відповідачів [PERSON] та [PERSON] в ході розгляду цивільної справи - як зловживання своїми процесуальними правами, так як відповідачі чотири рази оскаржували в апеляційному порядку одну і ту ж саму ухвалу суду про відкриття провадження у справі, не з'являлись в судові засідання, та заявляли клопотання, направлені на умисне затягування розгляду справи. Враховуючи докази, які наявні в матеріалах справи, суд виходить з того, що волевиявлення поручителя на укладення договору поруки було вільним, під час підписання [PERSON] була ознайомлена з умовами договору та його наслідками і принцип свободи договору не був порушений, договір був укладений та підписаний сторонами в добровільному порядку. Наявними у справі доказами, зокрема, копіями документів, що додані позивачем до позовної заяви ( а.с.46-52), підтверджується факт, що позивач, як поручитель за кредитним договором № ML-СОО/406/2008 від 18 січня 2008 року, належним чином була повідомлена про зміну умов кредитного договору. Оригінал додаткового договору № 3 від 22 серпня 2014 року до Договору поруки № SR-COO/406/2008 від 18 січня 2008 року підписаний обома сторонами. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для визнання додаткового договору № 3 до Договору поруки № SR-COO/406/2008 від 18 січня 2008 року недійсними, а тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 3654 грн. в дольовому порядку в рівних частках, тобто по 1827 грн. з кожного відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved