Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

27 жовтня 2017 року [PERSON] (дошлюбне прізвище Кузнєцова) О.В. звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначено, що сторони зареєстрували шлюб 25 листопада 2016 року у Фрунзівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 82. Від даного шлюбу сторони дітей не мають, однак відповідач відмовляється від розірвання шлюбу в органах РАЦС. Шлюбні відносини сторони припинили у серпні 2017 року. Причиною слугувало те, що відповідач став зловживати алкоголем, на ґрунті чого у сторін часто виникали сварки та непорозуміння. У судове засідання позивач не зявилась, подала до суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд розглядати справу без її участі. Зазначила, що проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує (а.с. 15). Відповідач в судове засідання не зявився, хоча був повідомлений належним чином, що підтверджено повідомленням про отримання ним судової повістки. Про причини неявки суд не повідомлено (а.с. 14). Суд вважає, що відповідач не зявився до суду без поважних причин, а тому за згодою позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 25 листопада 2016 року у Фрунзівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 82 (а.с. 3). Від даного шлюбу сторони дітей не мають, однак відповідач відмовляється від розірвання шлюбу в органах РАЦС. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки судом встановлено, що сімя фактично розпалася, поновлювати сімейні стосунки сторони не бажають, подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, строк на примирення не може дати позитивних результатів, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Позивач також просить стягнути з відповідача 800 гривень витрат на правову допомогу. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Пунктом 48 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених судових витрат сторона позивача надала суду шаблонну квитанцію № 46, яка заповнена адвокатом [PERSON] без зазначення будь якого рахунку адвоката, на який була сплачена сума коштів за надану юридичну допомогу та довідку вказаного адвоката про надання правової допомоги, де зазначено про передачу та отримання коштів (а.с. 5, 6). Разом з тим, суду не надані договір про надання правової допомоги, укладеного між адвокатом [PERSON] та [PERSON], акту здачі-приймання наданих послуг, їх обсягу та узгоджений розрахунок понесених витрат. У такому випадку вимоги про стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір в розмірі 640 грн., який був сплачений позивачем при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved