Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

27 серпня 2020 року позивач -\~акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. \~ Позовна заява обґрунтована тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 20 листопада 2014 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 70400 грн. 78 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця [PERSON] надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з Умовами та правилами, Тарифами складають між нею та Банком Кредитний договір, що підтверджується її підписом у заяві. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав позивальнику [PERSON] кредит у розмірі, встановленому договором, тоді як остання не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом та відсотками, а також іншими витратами. На підставі викладеного, позивач АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 73433 грн. 23 коп., яка складається з: 16653 грн. 86 коп. - заборгованість за кредитом; 15582 грн. 56 коп. - заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом; 38164 грн. 37 коп. - заборгованість зі сплати пені; 3032 грн. 44 коп. штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди, та судові витрати в розмірі 2102 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але від нього надійшла заява в якій він просить справу розглядати без його участі, заявлені вимоги підтримує, просить їх задовольнити. 29.10.2020 року представник позивача, в порядку ст.179 ЦПК України, подав до суду відповідь на відзив, в якому просить задовольнити вимоги банку, обґрунтовуючи тим, що відповідач [PERSON] підписанням Генеральної угоди приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг. Угода разом з Умовами та Тарифами є кредитним договором. Вказаний кредитний договір відповідач не виконувала, що призвело до виникнення заборгованості, яку банк просить стягнути повністю. Крім того зазначив, що відповідно до п.1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років, а тому вважає, що строк позовної давності, як загальний так і спеціальний, враховуючи його збільшення згідно умов договору, позивачем дотримано при зверненні до суду. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. У поданому відзиві на позовну заяву, позовні вимоги не визнала, посилаючись на порушення позивачем строку позовної давності, у межах якого він мав можливість звернутися до суду з вимогою про захист своїх порушених прав та на відсутність доказів\~\~оформлення\~\~та укладення\~\~між АТ\~КБ «ПриватБанк»\~та неюу належній формі договору про надання банківських послуг, долучені позивачем до матеріалів справи\~\~Умови та Правила\~\~надання\~\~банківських послуг\~\~не\~\~містять її підпису, що\~\~свідчить\~\~про\~\~недоведеність\~\~тієї обставини,\~\~що вона була ознайомлена саме з цими Умовами та Правилами. Зазначила, що заперечує факт отримання у АТ КБ\~«ПриватБанк» грошових\~коштів,\~саме в\~розмірі 73433\~грн.\~23\~коп.Крім того, вважає, що заявлені вимоги щодо стягнення з неї одночасно штрафу та пені є незаконними, оскільки має місце подвійної відповідальності за порушення зобов`язання, просила суд застосувати строки позовної давності та відмовити в\~задоволенні позовних\~вимог у\~зв`язку з\~відсутністю підстав\~для стягнення\~боргу. Дослідивши письмові докази та матеріали справи, суд приходить такого висновку. В силу ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Матеріалами справи встановлено, що 20 листопада 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (назву якого замінено на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства», далі - АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і Правил надання продукту кредитних карт з метою здійснення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором №SAMDN40000010898934 від 10.01.2007 року (далі Договір 1), а також приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт. Відповідно до якої остання отримала кредит у розмірі 19564 грн. 97 коп. шляхом встановленого кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі зі сплатою відсотків за кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк 24 місяці з 20.11.2014 року по 30.11.2016 року (а.с.9). Згідно п.1.1.1 Генеральної угоди, сторони погодили по Договору 1 зменшити розмір заборгованості, яка виникла в період з дати надання позичальнику кредиту, а саме: відсотки на 773 грн. 49 коп., комісію на 61 грн. 79 коп., пеню на 0,0 грн. та штраф на 2547 грн. 66 коп. Заборгованість по Договору 1 з дати підписання Генеральної угоди складає 21724 грн. 97 коп., що визначено п.1.1.2 Генеральної угоди. Пунктом 1.2 Генеральної угоди передбачено, що з метою забезпечення виконання зобов`язань по Договорах, позичальник зобов`язується в день підписання Генеральної угоди мати залишок на будь-якому відкритому в Банку рахунку в розмірі 2160 грн. У п.1.5 Генеральної угоди сторони обумовили, що підписання вказаної угоди не являється анулюванням заборгованості позичальника. Згідно п.2.1 Генеральної угоди Банк надав позичальнику строковий кредит у розмірі 19564 грн. 97 коп. на строк 24 місяці, з 20.11.2014 року по 31.07.2016 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі, в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків у розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості з кредиту у вказаній в заяві, Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості відбувається у наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця позичальник надає Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 979 грн. 03 коп., для погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості з кредиту, відсотків, а також інших витрат відповідно до Умов та правил. Дата останнього погашення заборгованості має бути не пізніше 30.11.2016 року. Пунктом 2.2 Генеральної угоди сторони погодили, що строк повернення кредиту рахується 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість з кредиту, починаючи з 32-го дня порушень, вважається простроченою. Позичальник сплачує Банку штраф в розмірі 3382 грн. 94 коп. Позичальник зобов`язується повернути суму кредиту, процентів, винагороди згідно з Генеральною угодою, Умовами та правилами, що передбачено п. 2.5 Генеральної угоди. Відповідно до п.2.8 Генеральної угоди при порушені позичальником зобов`язань з погашення кредиту, позичальник сплачує Банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах та правилах за кожен день прострочення. Таким чином, добровільно погодженими умовами Генеральної угоди сторони визначили, що внаслідок домовленості про реструктуризацію заборгованості за кредитним Договором 1 узгоджений розмір заборгованості позичальника перед Банком становить 21724 грн. 97 коп. та передбачили порядок її погашення шляхом сплати обумовленої суми кредиту. Відповідно до довідки за кредитним договором (Генеральною угодою) [PERSON] було надано кредитну картку від 31.07.2014 року терміном дії до 07/18 року (а.с.6). Згідно з розрахунком АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за Генеральною угодою б/н від 20.11.2014 року станом на 14.05.2020 року складає 73433 грн. 23 коп. у тому числі: 16653 грн. 86 коп. - заборгованість за кредитом; 15582 грн. 56 коп. - заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом; 38164 грн. 37 коп. - заборгованість зі сплати пені; 3032 грн. 44 коп. штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди (а.с.4-5). Як на підставу своїх вимог АТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що відповідач [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк») Умовами та правилами, Тарифами складають між нею та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. До Генеральної угоди Банк надав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.10) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у редакції, що діяла на момент підписання угоди, а саме станом на 20.11.2014 року, розміщені на сайті www.privatbank.ua. (а.с.11-39), які не підписані позичальником. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частинами першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтями 1046, 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. \~ Статті\~525,\~612,\~625\~ЦК України\~передбачають,\~що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.\~\~Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У Генеральній угоді\~про реструктуризацію\~заборгованості та\~приєднання до\~Умов і\~Правил надання\~продукту кредитних\~картвід 20.11.2014 року сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними котами, а також відповідальність у вигляді неустойки (штрафу) за порушення виконання договірних зобов`язань. Позивач АТ КБ «ПриватБанк» пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім тіла кредиту стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а також заборгованість за пенею. Визначаючи розмір заборгованості та її складові, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує наступне. Відповідно до умов підписаної сторонами Генеральної угоди наявні правові підстави для стягнення із відповідача [PERSON] на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період 20.11.2014 року по 31.07.2018 року (строк дії платіжної картки). Разом з тим, не підлягає до задоволення вимога про стягнення з відповідача відсотків за період з 01.08.2018 року по 14.05.2020 року, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припинилося після спливу визначеного договором строку кредитування, тобто 31.07.2018 року (строк дії платіжної картки). Зазначений висновок узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12. Таким чином, відповідно до наданого розрахунку АТ КБ «ПриватБанк» за період з 20.11.2014 року по 31.07.2018 року підлягають стягненню відсотки у розмірі 10686 грн. 32 коп. Суд вважає, що не підлягає до стягнення із відповідача [PERSON] на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість з пені в розмірі 38164 грн. 37 коп., виходячи з наступного. Так, відповідно до п.2.8 Генеральної угоди при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує Банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах і правилах за кожний день прострочення. Умови та Правила з надання банківських послуг, надані позивачем як доказ нарахування заборгованості з пені, [PERSON] не підписувалися, а отже не погоджувалися, а тому не можуть розцінюватися як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 20 листопада 2014 року шляхом підписання Генеральної угоди. За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Тому правових підстав для стягнення заборгованості по пені за користування кредитом в розмірі 38164 грн. 37 коп. суд не вбачає. Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19). Під час розгляду справи відповідач [PERSON] заявлено про застосування позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). \~\~\~Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується чи зі строком дії (припинення дії) договору, чи з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як вже встановлено матеріалами справи [PERSON] , згідно Генеральної угоди від 20 листопада 2014 року, отримала кредитну картку від 31.07.2014 року, зі строком дії до 07/18 року, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.6). Картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки, а не закінченням строку дії договору. Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14, від 23 листопада 2016 року у справі №6-2104 цс16, та Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №61-727св18 та від 28 березня 2018 року у справі №14-10цс18. З огляду на викладене та з урахуванням наведених обставин і факту пред`явлення банком позову 27 серпня 2020 року, тобто в межах позовної давності (після закінчення строку дії картки - липень 2018 року), посилання відповідача про пропуск банком загальної позовної давності суперечить положенням статті 256 ЦК України. Щодо позовних вимог про стягнення штрафу відповідно до п.2.2 Генеральної угоди, у розмірі 3032 грн. 44 коп., слід зауважити наступне. Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність (спеціальна) в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Враховуючи те, що позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом 27 серпня 2020 року, і відповідачем була заявлена вимога про застосування строку позовної давності, то відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу), застосовується позовна давність в один рік. Частиною 4 ст.267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Аналіз цих норм ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Таким чином, в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу, слід відмовити. \~ Отже,\~суд приходе\~висновку про\~те,\~що з\~відповідача [PERSON] слід стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк»заборгованість за кредитним договором у розмірі 27340 грн. 18 коп., що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 16653 грн. 86 коп., заборгованості по відсотках\~за користування\~кредитом у\~розмірі 10686 грн. 32 коп. \~Відповідно до\~вимог ст.141\~ЦПК України\~з відповідача\~ [PERSON] \~накористь\~позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 782 грн. 57 коп. (27340,18 грн. х 100 : 73433,23 грн. = 37,23%, 2102 х 37,23% = 782 грн. 57 коп.).

Outcome: partial