Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

28 травня 2014 року ПАТ «Приватбанк» звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № DNH4KP62370259 від 19 серпня 2006 року в сумі 89620, 36 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 19 серпня 2006 року між сторонами по справі було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідачу було надано кредит на суму 6500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте, відповідач [PERSON], порушуючи взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, виконував свої зобов'язання не належним чином, в результаті чого станом на 01 липня 2013 року має заборгованість у розмірі 89620,36 грн. 15 січня 2014 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати недійсним вказаний кредитний договір. Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги, [PERSON] вказував, що між ним та Банком відсутні договірні стосунки, оскільки вказані грошові кошти він не отримував та не купував ніякого товару, що було умовою кредитування, а саме не купував телевізор. В судовому засіданні представник позивача ПАТ «Приватбанк» позовні вимоги підтримав, просив задовольнити; в задоволенні зустрічних позовних вимог просив відмовити через їх необґрунтованість. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги Банку не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. Зустрічний позов підтримав, просив задовольнити. Крім того, просив застосувати строк позовної давності до заявлених вимог ПАТ «Приватбанк». Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд вважає за потрібне позов ПАТ «Приватбанк» задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовити з огляду на наступне. 19 серпня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір, що підтверджується відповідною заявою та копією договору (а.с.4-14). Згідно умов договору Банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 6500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В судовому засіданні відповідач підтвердив, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком договір, що також підтверджується підписом відповідача у відповідній заяві (а.с.4). Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється таким чином, що позичальник щомісяця в період сплати повинен надавати кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат згідно умов договору. Вказані кошти надавалися відповідачу для придбання телевізору Sony 24 SK-V4 TX, вартість якого складає 7500 грн. Згідно акту прийому-передачі товару № DNH4KP62370259 від 19 серпня 2006 року [PERSON] отримав вказаний телевізор, про що поставив свій підпис (а.с.62). Взяті на себе зобов'язання відповідач не виконав, в зв'язку з чим станом на 01 липня 2013 року в нього виникла заборгованість у сумі 89620,36 грн., яка складається із 6500 грн. - заборгованості за кредитом; 29153,69 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 49222,84 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором; 500 грн. - штрафу (фіксована частина); 4243,83 грн. - штрафу (процентна складова). На підставі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином і відповідно до умов договору. Згідно ст. 554 ЦК України у випадку порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. У відповідності до ст. 611 ЦК України за порушення зобов'язання наступають правові наслідки, передбачені ст.ст. 624, 625 ЦК України. Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а ст. 615 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається. Відтак, порушивши умови кредитного договору, відповідач повинен сплатити існуючу заборгованість за тілом кредиту та відсотками за користування кредиту. Разом з тим, у відповідності до ч.1 ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Частиною 3 статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки (пені, штрафу) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Тому суд вважає за необхідне на підставі ст. 61 Конституції України відмовити ПАТ «Приватбанк» в частині стягнення з відповідача пені, яка складається з 49222,84 грн. На підставі викладеного, суд стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором на загальну суду 40397 грн. 52 грн. Суд не бере до уваги посилання відповідача щодо порушення строків позовної давності, оскільки строки позовної давності відповідають умовам договору та умовам надання споживчого кредиту, які погоджено із [PERSON] В частині зустрічних позовних вимог [PERSON] щодо визнання кредитного договору недійсним з підстав того, що відповідача ввели в оману під час отримання кредиту, суд вважає такі вимоги необґрунтованими з огляду на наступне. Згідно до ч. 3 ст. 203 Цивільного кодексу України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. [PERSON] у разі незгоди з умовами договору не повинен був всупереч своїй волі укладати договір з банком, а мав можливість відмовитися, або вибрати іншу банківську установу з іншими умовами надання кредиту. Таким правом він не скористався, а тому погодився з умовами кредиту, підписавши відповідну заяву. Посилання [PERSON] на те, що під час підписання вказаного кредитного договору його ввели в оману, а саме [PERSON] переконав його оформити на своє ім»я кредитний договір та передати [PERSON] придбаний за кредитні кошти телевізор, не є підставою для визнання кредитного договору недійсним, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Порушення вимог ст. 203 ЦПК України судом не встановлено, а тому відсутні підстави для визнання недійсним оспорюваного кредитного договору. У відповідності до вимог частини 1 статті 60 ЦПК України [PERSON] не довів тих обставин, на які він посилалася як на підставу своїх вимог, в зв'язку із чим суд відмовляє у задоволенні зустрічних позовних вимог. Ухвалюючи рішення в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд не бере до уваги клопотання представника банку з приводу застосування строку позовної давності, оскільки за заявою [PERSON] двічі порушувалися кримінальні справи по факту шахрайства, в зв»язку із чим строки позовної давності не порушувалися. На підставі ст. 88 ЦПК України з [PERSON] підлягають стягненню на користь ПАТ «Приватбанк» судові витрати в розмірі 404 грн. 98 коп.

Outcome: partial