Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

27.08.2020 позивачка звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою, у якій просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 26.04.2016. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що їхній шлюб був помилкою, вони мають різні погляди на життя, втратили почуття любові та взаємоповаги один до одного. Спільних дітей сторони не мають. Відповідач відмовляється розірвати шлюб у позасудовому порядку. Ухвалою судді від 18.09.2020 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У встановлений судом строк, відповідач правом на надання відзиву не скористався. У судове засідання позивачка не з`явилась, належним чином була повідомлена про час, дату та місце його проведення. В позовній заяві виклала прохання про проведення розгляду справу за її відсутності (а.с.10). Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. 19 жовтня 2020 року від відповідача надійшла заява, в якій він просить розглядати справу за його відсутності. Вказує, що позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти їх задоволення (а.с.26). Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України справу розглянуто за відсутності сторін, які надіслали на адресу суду заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності. Судовий розгляд справи здійснювався на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом судом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 26.04.2016 перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстрований Решетилівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №29, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим 26.04.2016 Решетилівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (а.с.4). Від даного шлюбу спільних дітей не мають. Подружні стосунки та спільне проживання сторони фактично припинили з 2017 року та поновлювати їх не збираються. Спір між сторонами виник із сімейних правовідносин та його вирішення регулюється нормами сімейного законодавства. Згідно з положеннями ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частиною 2 статті 104 СК України визначено, що підставою припинення шлюбу є його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 112 СК України). Судом встановлено, що сторони припинили подружні стосунки з 2017 року, наполягають на розірванні шлюбу, не бажають продовжувати подружні стосунки, мають чітку та однозначну позицію з цього питання. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права або інтереси інших осіб, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, тобто є передбачені ст. 112 СК України підстави для розірвання шлюбу. Таким чином, визнання позову відповідачем слід прийняти. Оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, так як сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч. 3 ст. 115 СК України). Враховуючи те, що дошлюбне прізвище позивачки « [PERSON] » співпадає із її прізвищем після реєстрації шлюбу, питання щодо вибору прізвища позивачки після розірвання шлюбу, на підставі ст. 113 СК України, не вирішується. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі, судові витрати, понесені позивачкою по сплаті судового збору за подання позову до суду в розмірі 840,80 грн. (а.с.1), відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на її користь. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved