Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

27.09.2021 року [PERSON] звернувся до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що йому на підставі свідоцтв про право власності належать земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровими номерами 4825481800:01:000:0923 площею 1,3184 га, 4825481800:01:000:0924 площею 2,6797 га, які розташовані в межах Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. Зазначені земельні ділянки перебувають в користуванні ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на підставі договору оренди земельної частки (паю) від 28.12.2009 року, укладеного між ним та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» строком на п`ятдесят років та зареєстрованого 02.03.2010 року в Книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) по Кам`янобалківській сільській раді за номером 94. Однак, в порушення умов договору відповідач не сплачує орендну плату з 2013 року, яка за період з 2018-2020 років (в межах строку позовної давності) складає 12 755 грн. 74 коп. Також в порядку ст. 625 ч.1 ЦК України позивач просить стягнути 3% річних - 643 грн. 76 коп. та відсотки з урахуванням встановленого індексу інфляції - 4 549 грн. 97 коп., а всього сума заборгованості становить 17 949 грн. 97 коп. Позивач вважає, що систематична несплата відповідачем орендної плати є підставою для розірвання договору оренди земельної частки (паю). Просить достроково розірвати договір, повернути йому земельні ділянки в належному агротехнічному стані згідно акту приймання-передачі та стягнути орендну плату. Ухвалою суду від 29.09.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам роз`яснено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження; подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, клопотань і доказів. Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позов є безпідставним, а його обгрунтування не відповідає фактичним обставинам справи. Зазначив, що відповідач сплачував орендну плату в більшому розмірі ніж передбачено договором, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми сплачених доходів та утримання податків за 2017-2020 роки. З 2013 по 2020 роки відповідачем нараховано позивачу 29 649 грн. 49 коп., з них податків було сплачено 5 066 грн. 82 коп. Фактично позивачу була виплачена орендна плата в сумі 8 241 грн. 42 коп. Відповідно до договору загальна сума орендної плати складає 8 482 грн. 39 коп. Тобто, до 2020 року орендна плата була виплачена достроково, що законом не забороняється. На його думку позивачем не було прийнято належне виконання, запропоноване відповідачем, а саме отримання нарахованої орендної плати, хоча йому було відомо про нарахування і терміни виплати. Вважає, що відсутні підстави для припинення права користування землею через систематичну несплату орендної плати. Відповіді на відзив позивачем не надано. Ухвалою суду від 16.11.2021 року закрите підготовче провадження в наданій справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позич та його представник в судове засідання не явилися; представник позивача надала заяву про розгляд справи в їх відсутність; просила позов задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача в судове засідання не явився. ТОВ «Агрофірма Корнацьких» подало заяву про розгляд справи у відсутність представника. Сторонами не подано будь-яких інших заяв і клопотань по суті позовних вимог. Усі необхідні підготовчі дії проведені судом на стадії підготовчого розгляду, у зв`язку із чим, суд вважає за необхідне відповідно до статей 211, 223 ЦПК України здійснювати судовий розгляд справи на підставі наданих сторонами та витребуваних судом письмових доказів у відсутність сторін. Ознайомившись з позиціями сторін, викладеними у письмових заявах по суті справи, дослідивши наявні у справі письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Судом встановлено, що 28.12.2009 року між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» укладений договір оренди земельної частки (паю) строком на 50 років з 01.01.2010 року до 31.12.2059 року, який зареєстрований у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) по Кам`янобалківській сільській раді за № 94 від 02.03.2010 року, що підтверджується копією вказаного договору. Наведені обставини сторонами не оспорюються. Згідно договору позивач передав відповідачу в оренду земельну частку (пай) розміром 4,78 умовних кадастрових гектарів вартістю 40 392 грн. 33 коп., яка розміщена в межах земельної ділянки, закріпленої кадастровим планом земельних часток (паїв). В подальшому земельну частку (пай) було виділено в натурі (на місцевості), з присвоєнням кадастрових номерів кожній земельній ділянці і позивач отримав документи на право власності. Земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровими номерами 4825481800:01:000:0923 площею 1,3184 га, 4825481800:01:000:0924 площею 2,6797 га, які розташовані в межах Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, що підтверджується копіями свідоцтв про право власності на нерухоме майно від 17.05.2013 року та 21.05.2013 року, а також витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.09.2021 року. Позивач стверджує, що товариство з 2013 року не виплачує орендну плату, що свідчить про систематичне неналежне виконання відповідачем обов`язку щодо сплати орендної плати, і дає підстави для дострокового розірвання договору оренди та повернення землі. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно пункту 1 частини першої ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотною умовою договору є також орендна плата. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Згідно правил ст. 22 Закону України «Про оренду землі» орендна плата справляється у грошовій, натуральній та відробітковій ( надання послуг орендодавцю) формах. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Згідно зі статтями 13,15,21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. Статтею 32 Закону України «Про оренду землі» визначено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. У статті 141 ЗК України серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема в пункті «д» частини першої цієї статті передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати. Частиною першою ст. 43 Закону України «Про оренду землі» передбачено обов`язок орендаря повернути орендодавцю земельну ділянку у разі припинення договору оренди землі. У правовій позиції, висловленій у справі № 6-1449цс17 від 11.10.2017 року Верховний Суд України зазначив, що системний аналіз зазначених положень законодавства з врахуванням врегулювання відносин, пов`язаних з орендою землі, зокрема, положеннями ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом «д» статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно якої необхідна наявність істотного порушення стороною договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє орендодавця можливості отримати орендну плату за користування орендарем земельною ділянкою. Відтак, систематична несплата орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору. Разове порушення умов договору оренди не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання. Розглядаючи можливість дострокового розірвання договору оренди, слід виходити із приписів та умов самого договору. Відповідно до ст. 626 ЦК, договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов`язки. Відповідно до змісту ст. 629, 526, 530 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами і зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальним правилом, установленим ч.1 ст. 651 ЦК зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором. Розділом 2 договору передбачено, що за користування земельною часткою орендар сплачує орендну плату протягом терміну дії договору, але не пізніше як до 26 грудня року, за який здійснюється розрахунок, орендну плату у грошовій формі (в розрахунку на одну земельну частку) у розмірі три відсотки від грошової оцінки земельної частки (паю) в сумі 1 211 грн. 77 коп. Орендна плата, враховуючи невиплачену, підлягає індексації на дату її виплати відповідно до рівня інфляції національної валюти України. Форма оплати і розмір платежів можуть щороку погоджуватися між сторонами шляхом внесення змін або доповнень до цього договору. Орендар, за погодженням з орендодавцем, може перенести термін виплати орендної плати. Таким чином, для вирішення спору у наданій справі необхідно встановити наявність або відсутність систематичного (неодноразового) порушення зобов`язань орендаря щодо виплати орендної плати та істотність цього порушення в аспекті такого обмеження права орендодавця на одержання благ, визначених договором, яке призводить до втрати інтересу з його сторони на підтримання договірних правовідносин. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів, [PERSON] за 2018 рік ТОВ «Агрофірма Корнацьких» нараховано орендну плату у розмірі 3 945 грн. 51 коп., з якої виплачено - 0 грн.; за 2019 рік нараховано 3 945 грн. 51 коп., виплачено - 0 грн.; за 2020 рік нараховано 4 864 грн. 72 коп., виплачено - 0 грн. Загальна сума заборгованості по орендній платі за 2018-2020 роки (в межах строку позовної давності) складає 12 755 грн. 74 коп., яка нарахована позивачу, однак не виплачена. Доказів сплати орендної плати за 2018-2020 роки відповідач суду не надав. Орендар не погоджував з орендодавцем перенесення терміну виплати орендної плати. Відповідач не надав жодного доказу на підтвердження факту спроби сплатити орендну плату та факту ухилення позивача від отримання такої плати. Сплата орендної плати є обов`язком відповідача відповідно до умов договору. Доводи ТОВ «Агрофірма Корнацьких» щодо сплати орендної плати в більшому розмірі, ніж передбачено договором у 2013-2020 роках не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи не підтверджується належними і допустимими доказами. Судом встановлено систематичне (більше двох) порушення ТОВ «Агрофірма Корнацьких» несплати орендної плати, що є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє сторону договору можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа. Таким чином, суд вважає, що наявні передбачені законом підстави для розірвання договору земельної частки (паю). Слід розірвати договір оренди земельної частки (паю), укладений 29.12.2009 року між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма Корнацьких», та повернути земельні ділянки власнику, а також стягнути з орендаря заборгованість по орендній платі за 2018-2020 роки. Щодо стягнення 3% річних та відсотків з урахуванням встановленого індексу інфляції суд вважає, що така вимога підлягає задоволенню з огляду на наступне. Пунктом 3 ч.1 ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Така правова позиції викладена у постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Дослідивши надані позивачем розрахунки, суд погоджується з ними. Крім того, суд враховує, що зазначені розрахунки не оспорювалися відповідачем. За таких обставин слід стягнути з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» 643 грн. 76 коп. - 3% річних та 4 549 грн. 97 коп. - відсотки з урахуванням встановленого індексу інфляції. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи наведене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, оскільки позов задоволено повністю, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved