Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

27 січня 2017 року, [PERSON], звернувся до суду з вищеназваним позовом, в якому просив суд, визнати відповідачку [PERSON], такою, що втратила право користування житловим будинком № 17 по вул. Цвіточній в с. Надлиманське, Овідіопольського району, Одеської області, який належить йому на праві власності згідно штампу КП «Овідіопольське РБТІ» про реєстрацію права власності на вказаний будинок № 1-47, інвентарна справа № 69 від 09.11.1992 р. у договорі купівлі-продажу вказаного будинку від 04.07.1990 р., нотаріально посвідченого секретарем Надлиманської с/р (реєстр. № 60) від 04.07.1990 р., мотивуючи це не проживанням відповідачки, яка є його колишньої невісткою у вказаному будинку з дня її реєстрації, відсутністю її особистих речей у його будинку, враховуючи неможливістю в повній мірі реалізувати свої права власника будинку по його розпорядженню, володінню, користуванню, неможливістю отримання ним пільг та субсидій, вимушеною сплатою за відповідачку витрат по водопостачанню, вивіз сміття, в чому заважає йому реєстрація відповідачки у вказаному будинку. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином особисто під розписку, причини неявки суду не повідомив, надавши до суду письмову заяву, в якій позов підтримав у повному обсязі та на підставі ч. 2 ст. 158 ЦПК України, просив суд слухати справу за його відсутності, не заперечуючи проти постановлення заочного рішення по справі (а.с. 25,28). Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 74, ч. 1 ст. 77 ЦПК України, за останньою відомою судові та позивачу адресою її місця реєстрації, і повістка вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться, що підтверджується поштовим повідомленням з відміткою листоноші «за зазначеною адресою не проживає», і інше місцезнаходження чи місце перебування відповідачки суду невідоме, причини своєї неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надала (а.с. 26-27). Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного належним чином, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи та розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.. Статтями 316 та 317 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування, розпорядження своїм майном. Статтями 71,72 ЖК України передбачено при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Згідно із ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням, до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно із ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд : продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші, не заборонені законом угоди. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд вважає, що відповідачку [PERSON] слід визнати такою, що втратила право користування житловим будинком № 17 по вул. Цвіточній в с. Надлиманське, Овідіопольського району, Одеської області, який належить позивачу на праві власності згідно штампу КП «Овідіопольське РБТІ» про реєстрацію права власності на вказаний будинок № 1-47, інвентарна справа № 69 від 09.11.1992 р. у договорі купівлі-продажу вказаного будинку від 04.07.1990 р., нотаріально посвідченого секретарем Надлиманської с/р (реєстр. № 60) від 04.07.1990 р., з урахуванням не проживанням відповідачки, яка є колишньої невісткою позивача у вказаному будинку, який належить йому на праві власності з дня її реєстрації у спірному будинку, відсутністю її особистих речей у його будинку, враховуючи неможливість позивача в повній мірі реалізувати свої права власника будинку по його розпорядженню, володінню, користуванню, неможливістю отримання ним пільг та субсидій, вимушеною сплатою за відповідачку витрат по водопостачанню, вивіз сміття, в чому заважає йому реєстрація відповідачки у вказаному будинку, в якому постійно проживає позивач (а.с. 5-20). Суд встановив, що будь-якого договору найму спірного житлового будинку між позивачем та відповідачкою не укладалось. Отже, суд дійшов висновку, що відповідачка з дня своєї реєстрації у вищевказаному будинку з 2010 року ніколи в ньому не проживала. На думку суду, в даному випадку має місце спір про захист законного права власності позивача, як законного власника будинку з визнанням відповідачки такою, що втратила право користування зазначеним вище будинком. З наведених підстав суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved