Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

28 жовтня 2016 р. до Запорізького районного суду Запорізької області надійшла позовна заява ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 05.08.2011 року між сторонами у справі було укладено кредитний договір б/н (далі Договір), відповідно до якого [PERSON] (далі-Відповідач) отримала кредит у розмірі 2400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» повністю виконав вимоги Договору, надавши [PERSON] кредит на вказану вище суму. Відповідач зобов'язання за договором виконувала не в повному обсязі, внаслідок чого станом на 30.09.2016 року у неї виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 23174,80 грн.: -2363,25 гривень (заборгованість за кредитом); -16431,80 гривень (заборгованість по процентам за користування кредитом); -2800,00 гривень (заборгованість за пенею та комісією); -500,00 гривень (фіксована частина штрафу); -1079,75 гривень (процентна складова штрафу). Саме цю суму позивач просить стягнути з відповідача. В судове засідання позивач свого представника не направив, додавши до матеріалів позовної заяви клопотання про розгляд справи за відсутності представника. Не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявилась, не зважаючи на те, що своєчасно та належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які були направлені за відомою адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку(ч.5 ст.74 ЦПК України). На підставі вимог ч.\~1 ст.\~224 ЦПК України, враховуючи заяву, подану представником позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. 12 грудня 2016 року на підставі ч. 1 ст. 225 ЦПК України судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши подані докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, виходячи з наступного. Як визначено у ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Матеріалами справи підтверджується факт укладення кредитного договору між позивачем та відповідачем. Зазначений договір укладено в формі Анкети-заяви позичальника (далі Заява), якою останній погодився з «Умовами та правилами надання банківських послуг», далі - «Умови». У відповідності до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Вказана норма кореспондується з нормою, яка встановлена ч. 1 статті 60 ЦПК України. Відповідач [PERSON] не скористалась своїм процесуальним правом та не подала жодних заперечень, як проти факту її ознайомлення з зазначеними Умовами, так і взагалі щодо предмету позову та щодо розрахунку позовних вимог. Розмір заборгованості за тілом кредиту в сумі 2363,25 грн. підтверджується розрахунком та не заперечується відповідачем. Позовні вимоги в цій частині підлягають повному задоволенню з огляду на п. 2.1.1.5.5 Умов та вимог статей 526 та 1054 Цивільного кодексу України. Згідно з п. 2.1.1.5.5 Умов, Позичальник зобовязаний сплатити Банку відсотки за користування Кредитом. Обовязок позичальника своєчасно сплачувати проценти за кредитом, встановлений також ст.\~1048 ЦК України. Відповідно до розрахунку суми позову, який не заперечується відповідачем, заборгованість за процентами становить 16431,80 гривень. Ця сума підлягає стягненню відповідно до статей 1048 та 10561 ЦК України. Суми комісії та пені в розмірі 2800,00 гривень обґрунтовані розрахунком, який не спростовано відповідачем. Згідно з ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пеня є одним з видів неустойки. У відповідності до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, сума заборгованості за тілом кредиту становить 2363,25 грн., в той час як пеня, нарахована на цю суму 2800,00 гривень, що становить 118,48% від суми основної заборгованості. У відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Право суду на зменшення розміру неустойки, за умови, що такий розмір перевищує розмір збитків, відображено також в правовій позиції, викладеній в Ухвалі Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14. Суд враховує цю правову позицію відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 3607 ЦПК України, оскільки підстав для відступлення від цієї правової позиції в даній справі не вбачається. За таких обставин розмір пені підлягає зменшенню до 100 % від розміру заборгованості за тілом кредиту, тобто до 2363 гривень 25 копійок. Позовні вимоги про сплату штрафу (у фіксованій та процентній формах) на суму 500 гривень та 1079,75 грн. не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Як зазначено в правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в Постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, відповідно до ст.. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Суд враховує цю правову позицію відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 3607 ЦПК України, оскільки підстав для відступлення від цієї правової позиції в даній справі не вбачається. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений ним при поданні позовної заяви, пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial