Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

28 грудня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] в якому просить (відповідно до уточнення від 24.01.2019) суд поділити майно між сторонами, що є спільною сумісною власністю набуте у зареєстрованому шлюбі наступним чином: виділити та визнати за [PERSON] право приватної власності на автомобіль марки [PERSON], 2006 року випуску, шасі YF1JM1BOH32001924, реєстраційний номер [NUMBER], стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію розмірі Ѕ частини вартості визначену висновком експерта за вищевказаний автомобіль в сумі 73\~308,52 грн., стягнути з відповідача понесені судові витрати по справі. Позовна заява мотивована тим, що 07.10.1995 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON]. 07.06.2016 року рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області шлюб між сторонами розірвано. В період шлюбу [PERSON] та відповідач [PERSON] за кошти, отримані за договором про надання споживчого кредиту від 08.08.2006 року (кредит повністю погашений) набули спірне майно, а саме автомобіль марки [PERSON], 2006 року випуску, шасі YF1JM1BOH32001924, реєстраційний номер [NUMBER]. Зазначений автомобіль був зареєстрований на імя [PERSON]. Угоди про поділ спільного майна сторони не досягли, в звязку з вищевикладеним позивач звертається до суду. Ухвалою від 07.02.2017 відкрито провадження у даній справі (суддя Врона А.О.). Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області (суддею Палюх Т.Д.) від 27.09.2017 року призначено у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя судову автотоварознавчу експертизу. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Рішенням Вищої ради правосуддя від 14.08.2018 року звільнено [PERSON] з посади судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у звязку з поданням заяви про відставку. За результатами повторного розподілу справи, згідно ст. 14 ЦПК України, для розгляду вищевказаної справи визначено суддю Зінченко А.С. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області (суддею Зінченко А.С.) від 06.09.2018 року прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. Ухвалою суду від 12.11.2018 року відновлено провадження у вищевказаній справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. В судове засідання позивач, представник позивача не зявилися, представник позивача надала до суду заяву, згідно якої просить суд розглянути справу без їх участі, уточнені позовні вимоги підтримала повністю, просить їх задовольнити, та стягнути з відповідача судові витрати за проведення експертизи. Відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, згідно якої просить розглянути справу без його участі, уточнений позов визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Зясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі в підтвердження вказаних обставин, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги позивача підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], перебували в шлюбі з 07.10.1995 року, що підтверджується рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.06.2016 року. В період шлюбу сторони придбали автомобіль марки [PERSON], 2006 року випуску, шасі YF1JM1BOH32001924, реєстраційний номер [NUMBER] за грошові кошти отримані за договором про надання споживчого кредиту №11025333000 від 08.08.2006 року (а.с.8-12). Відповідно до довідки АТ «Укрсиббанк» від 19.07.2013 року за вих. № 54-2-284-2, Договір застави №11025333000/1 від 08.08.2006 року вважається таким, що припинив свою дію, кредитні зобовязання боржника виконані у повному обсязі (а.с. 13). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії РСА № 766148, [PERSON] є власником автомобіля марки [PERSON], 2006 року випуску, шасі YF1JM1BOH32001924, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.14). Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.06.2016 року, шлюб укладений 07.10.1995 року між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Ринкова вартість транспортного засобу автомобілю (легкового універсалу) марки «Renault» моделі «Scenic» колір сіра перлина, рік випуску 2006, реєстраційний номер АЕ 0771ВВ, обєм двигуна 1598 см. Куб., номер шасі YF1JM1BOH32001924 на час проведення експертизи складає 146617 (сто сорок шість тисяч шістсот сімнадцять) гривень 03 копійок, що підтверджується висновком судової автотоварознавчої експертизи №5440-17, судового експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз [PERSON] від 23.10.2018 року. Стаття 57 СК України дає визначення майна, яке належить до особистої приватної власності кожного з подружжя, зокрема, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 2 ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 65 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до розяснень, які містяться в пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. У разі неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч. 4 ст.65 СК України). Тобто, на час розгляду справи, спірне майно знаходиться у власності відповідача у справі, при цьому спірне майно придбано відповідачем та позивачем за час шлюбу, та було придбано за спільні сімейні сумісні кошти, як зазначає позивач, і визнає відповідач, що свідчить про те, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя і належить сторонам у справі на праві спільної сумісної власності. Конструкція норми\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Належність майна до об'єктів права спільної сумісної власності визначено\~статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини 3\~статті 61 СК України\~кореспондує частині 4\~статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об'єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім'ї, а не власні, не пов'язані з сім'єю інтереси одного з подружжя. Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та у справі № 6-399цс17 від 05.04.2017 року, та ВС у справі 295/4650/14-ц від 19.02.2018. Відповідно до положень ст. 11-13 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідачем позовні вимоги визнано в повному обсязі . Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1, п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Outcome: approved