Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

27 грудня 2017 року позивач через засоби поштового звязку звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на користь Акціонерної компанії «Харківобленерго» заборгованості за використану електроенергію в сумі 10061,89грн. та судовий збір у розмірі 1600,00 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Уральська, б. 57, мешкає [PERSON], яка є абонентом АК «Харківобленерго» та споживачем електричної енергії на підставі договору про користування електричною енергією для населення № 3006 від 27.11.2009р. Відповідно до даного договору АК «Харківобленерго» взяла на себе обов'язок постачати електричну енергію абоненту за вищевказаною адресою. В свою чергу [PERSON] взяла на себе зобов'язання повністю та своєчасно сплачувати за спожиту електроенергію. Станом на 10 лютого 2016 року у споживача [PERSON] виникла заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 6235,07грн. 10 лютого 2016 року відповідач написала заяву, якою зазначила, що борг за електричну енергією у розмірі 6235,07грн. нею буде сплачено до 10.02.2017р. 30 квітня 2016 року споживач [PERSON] сплатила суму боргу у розмірі 520,00грн. та 09.06.2016р. сплатила суму боргу у розмірі 315,00грн. за використану електричну енергію. Після чого у споживача [PERSON] залишилась сума боргу у розмірі 5400,07грн. та утворився борг за поточне споживання електричної енергії. Згідно довідки-розрахунку, заборгованість за спожиту електроенергію склала 10061,89грн. за період з 26.09.2012р. по 15.02.2017р. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01 червня 2017 року провадження по справі відкрито, призначено судове засідання на 10 липня 2017 року о 12 год. 00 хв. Представником позивача [PERSON] подано до суду заяву про слухання справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити у разі неявки відповідача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, причину неявки суду не повідомила, про час, дату та місце слухання справи повідомлялася належним чином, тож справа розглядається за її відсутності. Відповідно до підпункту 9 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, викладеного в новій редакції Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017р. № 2147-VIII, що набрав чинності з 15.12.2017р. (далі ЦПК України) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України). За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою представника позивача, наданою ним у письмовій заяві про розгляд справи без його участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, який належно повідомлявся про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету [PERSON] Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. В звязку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступне. За загальним правилом (частина 1 статті 13 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Між позивачем та відповідачем було укладено договір про користування електричною енергією для населення № 3006 від 27.11.2009р. Відповідно до даного договору АК «Харківобленерго» взяла на себе обов'язок постачати електричну енергію абоненту за вищевказаною адресою. В свою чергу [PERSON] взяла на себе зобов'язання повністю та своєчасно сплачувати за спожиту електроенергію. Станом на 10 лютого 2016 року у споживача [PERSON] виникла заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 6235,07грн. 10 лютого 2016 року відповідач написала заяву, якою зазначила, що борг за електричну енергією у розмірі 6235,07грн. нею буде сплачено до 10.02.2017р. 30 квітня 2016 року споживач [PERSON] сплатила суму боргу у розмірі 520,00грн. та 09.06.2016р. сплатила суму боргу у розмірі 315,00грн. за використану електричну енергію. Після чого у споживача [PERSON] залишилась сума боргу у розмірі 5400,07грн. та утворився борг за поточне споживання електричної енергії. Згідно з положенням ст. 1 Закону України «Про електроенергетику», споживачами енергії є суб'єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про електроенергетику», споживання енергії можливо лише на підставі договору з енергопостачальником. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 3 ПКЕЕН, споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем та енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором і укладається на три роки. Постановою Кабінету [PERSON] України від 26.07.1999р. № 1357, затверджені Правила користування електричною енергією для населення, із змінами та доповненнями, внесеними постановою Кабінету [PERSON] України від 23.08.2016р. № 591. Згідно з п. 1 ПКЕЕН, ці правила регулюють відносини між громадянами та енергопостачальниками. Правила обов'язкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності. Відповідно до «Правил користування електричною енергією для населення», побутовий споживач зобов'язаний оплачувати спожиту електроенергію щомісяця. Згідно довідки-розрахунку, заборгованість за спожиту електроенергію склала 10061,89грн. за період з 26.09.2012р. по 15.02.2017р. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. За таких обставин суд вважає, що вимога позивача до відповідача цілком обґрунтована, оскільки останній не сплачує за спожиті ним послуги і тому з відповідача слід стягнути на користь позивача загальну заборгованість за спожиту електроенергію в сумі 10061,89грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved