Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

27 лютого 2020 року до Дарницького районного суду м. Києва звернувся з позовом [PERSON] , в якому просив стягнути з [PERSON] на свою користь суму основного боргу у розмірі 9 000 грн. 00 коп., та проценти за період з 15.07.2019 по 09.02.2020 у розмірі 569 грн. 00 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він позичив відповідачу грошові кошти у сумі 9 000 грн. 00 коп., які відповідач зобов`язався повернути йому 14.07.2019, що підтверджується розпискою відповідача. До цього часу борг не повернутий, а відповідач жодних пояснень з цього приводу не надає. Оскільки розмір процентів встановлений не був, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ, тому за 210 днів він просить до стягнення з відповідача проценти в сумі 569 грн. 00 коп. та 9 000 грн. 00 коп. неповернутих коштів. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17.03.2020 відкрито провадження у справі та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін для розгляду справи по суті та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, вказав на те, що на день розгляду справи відповідач так йому й не повернув кошти та слухавку від нього не піднімає. Відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, проте в засідання не прибув, заяв, клопотань та відзиву від нього до суду не надходило. Оскільки відповідач був повідомлений належним чином, проте в судове засідання не прибув, з`ясувавши думку позивача, суд провів розгляд справи без участі відповідача на підставі ч. 3 ст. 223 ЦПК України. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, оригінал розписки, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до пунктів 3, 5, 6, 4 частини першої статті 3 ЦПК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 14.03.2019 [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 9 000 грн. 00 коп., які [PERSON] зобов`язався повернути [PERSON] 14.07.2019, що підтверджується власноруч написаною розпискою [PERSON] від 24.04.2019 (а.с. 4). З позовної заяви вбачається, що зобов`язання щодо повернення позики відповідачем не виконується. Вказана обставина також підтверджується наявністю у позивача оригіналу розписки відповідача. Зважаючи на положення частини 2 статті 1047 ЦК України, розписка [PERSON] , яка посвідчує передання йому позивачем грошових коштів і містить вказівку на її зобов`язання повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, розцінюються судом як доказ укладення між сторонами договору позики. Відповідно до положень частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За загальними правилами, встановленими статтями 526, 530, 611, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦПК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. З позовної заяви вбачається, що зобов`язання щодо повернення позики відповідачем не виконується. Позивач в усній формі вимагав повернення боргу, однак вказана вимога була проігнорована. Отже зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені положення матеріального закону вимоги [PERSON] про стягнення суми основного боргу у розмірі 9 000 грн. 00 коп. суд вважає обґрунтованими і доведеними та задовольняє їх. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦПК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Встановлено, що договором позики не передбачено розмір процентів, а тому їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України та становить - 799 грн. 00 коп. за період з 15.07.2019 по 09.02.2020, проте, оскільки суд відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи в межах заявлених вимог позивача, з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача сума заявлених позивачем до стягнення процентів у розмірі 569 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Суд погоджується з аргументами позивача, вважає такі обґрунтованими та підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, які, в своїй сукупності, є достатніми. Надати оцінку аргументам відповідача суд позбавлений можливості, оскільки такі ним не наведені. Враховуючи вищевикладене в своїй сукупності та з огляду на те, що відповідач позику не повернув, тому суд доходить переконання про порушення відповідачем майнових прав позивача, які підлягають захисту, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі повного задоволення позову - на відповідача, у разі відмови у позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. [PERSON] звільнено від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Тому, з [PERSON] відповідно до ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» підлягає до стягнення на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В засіданні [PERSON] заявив про те, що він поніс витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000 грн. 00 коп., проте, позивачем не надано суду жодного доказу, які підтверджують здійснення заявлених витрат на правову допомогу, а тому суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача ці кошти. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved