Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

27 березня 2017 року до суду із позовною заявою звернувся [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. В позовній заяві зазначено, що 27 серпня 2014 року [PERSON] попросив у позивача у борг кошти у сумі 60\~000 грн. 00 коп. на строк одного місяця до 27 вересня 2014 року, даний факт був зафіксований договором позики від 27 серпня 2014 року, підтверджений розпискою. Кошти відповідачу були необхідні, щоб придбати авто. У визначений строк [PERSON] кошти не повернув. 15 жовтня 2014 року [PERSON] звернувся до відповідача із листом, у якому вказав, що кошти останній у визначений час не повернув та повідомив про наміри звернутись до суду. На сьогоднішній день кошти не сплачено, а строк позовної давності спливає. З огляду на вищевикладене, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь суму основного боргу у розмірі 60\~000 грн. 00 коп., 3 % річних у розмірі 4\~497 грн. 53 коп., інфляційні у розмірі 46\~080 грн. 00 коп., відсотки за договором позики згідно ст. 1048 ЦК України у розмірі 29\~548 грн. 75 коп. та пеня у розмірі 16\~800 грн. 00 коп. Загальна сума боргу станом на 27 березня 2017 року складає 156\~926 грн. 28 коп. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні вимоги позову підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням приписів ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і позивач не заперечив проти такого порядку розгляду справи. Вислухавши думку позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як було встановлено судом, що 27 серпня 2014 року між сторонами було укладено договір позики, у відповідності до якого, [PERSON] (позикодавець) передає у власність [PERSON] (позичальник) 60\~000 грн. 00 коп. на термін один місяць на придбання авто, а позичальник зобовязується повернути зазначену суму в обумовлений термін (а.с. 6). На підтвердження укладення вищезазначеного договору позики та його умов відповідачем [PERSON] 27 серпня 2014 року було надано розписку (а.с. 7-8). На момент розгляду цивільної справи борг за договором позики від 27 серпня 2014 року становить 60\~000 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ст. 525 ЦК України не допускається одностороння відмова від виконання зобовязання, крім випадків, передбачених законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Згідно з ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до п. 5 договору позики, у випадку прострочення повернення позик, позичальник виплачує позикодавцю пеню у розмірі 0,5 % від суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ за весь час прострочення. Враховуючи наведене вище, позивач, як позикодавець, має право вимагати повернення боргу. Відповідач, як позичальник, в порушення взятих на себе зобов'язань, позику в розмірі 60\~000 грн. 00 коп. за договором позики від 27 серпня 2014 року, не повертає, тому зазначена сума підлягає стягненню на користь позивача. Також, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3 % річних у розмірі 4 497 грн. 53 коп., інфляційні у розмірі 46 080 грн. 00 коп., відсотки за договором позики згідно ст. 1048 ЦК України у розмірі 29 548 грн. 75 коп. та пеню у розмірі 16 800 грн. 00 коп., оскільки відповідачем було прострочено виконання грошового зобовязання. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 889 грн. 26 коп. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved