Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

27.12.2016 року представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики, обґрунтування кого вказує наступне. 28.04.2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за яким відповідач отримав грошові кошти, загальним розміром 25000 євро, та зобовязався їх повернути не пізніше 28.07.2012 року. Крім того, 28.04.2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за яким відповідач отримав грошові кошти, загальним розміром 6000 євро, та зобовязався їх повернути не пізніше 28.07.2012 року. На підтвердження укладення договорів позики відповідачем були надані позивачу дві розписки від 28.04.2012 року. У зазначений в розписках термін, тобто до 28.07.2012 року, відповідач борг позивачу не повернув. Відповідно до інформації с сайту НБУ, станом на 27.12.2016 року офіційний курс гривні щодо іноземних валют становить: 100 Євро = 2754,1483 грн. (2754,14) грн.. З урахуванням офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, станом на 27.12.2016 року, відповідач повинен повернути позивачу заборгованість за договорами позики у наступних розмірах: - за розпискою від 28.04.2012 року 25000 Євро = 688\~535,00 грн.; - за розпискою від 28.04.2012 року 6000 Євро = 165\~248,40 грн.. Сума основного боргу за двома розписками складає 853\~783,40 грн.. Крім того у відповідності до ст.ст. 625, 1048 ЦК України відповідач повинен сплатити позивачу 3% річних в сумі 113\~091,31 грн. та 541\~453,79 грн. процентів за користування позиками. Враховуючи вищевикладене позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу, 3% річних та проценти на загальну суму 1\~508\~328,50 грн.. Крім того позивачем заявлено клопотання про визнання поважними причини пропущення [PERSON] строку позовної давності звернення до суду з дійсним позовом та поновити строк давності, в обґрунтування якого вказує наступне. У липні 2015 року, тобто в межах строку позовної давності, встановленого ст.257 ЦК України, [PERSON] вже звертався до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за зазначеними вище договорами позики. 25.12.2015 року Орджонікідзевський районним судом м. Запоріжжя у справі №335/7152/15-ц було винесено заочне рішення, яким позовні вимоги [PERSON] було задоволено. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28.07.2016 року заочне рішення скасовано, а ухвалою від 05.10.2016 року позов [PERSON] залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України. Суд апеляційної інстанції, переглядаючи зазначену ухвалу в апеляційному порядку, прийшов до висновку, що на час проведення судового засідання 05.10.2015 року сплив строк довіреності представника [PERSON] [PERSON]. А враховуючи, що заява про розгляд справи за відсутності позивача була підписана від імені [PERSON] саме представником, суд прийшов до висновку, що вона була вже нечинна і тому залишив позов без розгляду. Позивач за характером своєї діяльності багато часу проводить за межами України. Тому участь у справі і здійснював представник, і тому позивач не отримував кореспонденцію із суду. Проте, що позивач добросовісно користувався своїми правами та виконував своєчасно необхідні дії для захисту свого цивільного інтересу свідчить також той факт, що ним після винесення заочного рішення та набрання ним чинності воно було звернуто до виконання шляхом направлення відповідного виконавчого листа до виконавчої служби для примусового виконання. В судовому засіданні 19.06.2017 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічними позовом до [PERSON] про визнання недійсними договорів позики, який ухвалою суду від 19.06.2017 року обєднаний в одне провадження з первісним позовом [PERSON] про стягнення боргу за договором позики (а.с.141-144, 160). В обґрунтування зустрічних позовних вимог [PERSON] вказує наступне. Твердження [PERSON] у первісному позові про те, що 28.04.2012 року за договорами позики він отримав грошові кошти у загальному розмірі 31\~000 Євро не відповідає дійсності, оскільки ці грошові кошти від [PERSON] не отримував. Оспорювані договори позики він змушений був підписати під впливом насильства з боку дружини колишнього заступника прокурора Запорізької області Скиданова О.Д. Світлани за наступних обставин. У 2009 році він припинив стосунки із партнером по бізнесу (виробництво метелопластикових вікон) та змушений був терміново шукати кошти для викупу не житлової будівлі по вул. Братській,49А у м. Запоріжжі. Він запитав у свого знайомого [PERSON] у кого можливо позичити кошти. [PERSON] розповів, що кошти під відсоток можна взяти у заступника прокурора Запорізької області Скиданова О.Д. та познайомив його з ним. Він взяв в борг у [PERSON] спочатку 30\~000 доларів та написав розписку, проте потім останній наполіг на тому, щоб дати мені ще коштів до еквівалента 25\~000 Євро та вони написали розписку. Кошти [PERSON] передав йому особисто у власному автомобілі біля повороту на Великий луг в районі авто заправки. Кошти він узяв в борг на три роки. Зважаючи на посаду, яку обіймав [PERSON], розписку за вказівкою останнього він писав на його довірену особу, [PERSON]. Починаючи з 2009 рок він сплачував [PERSON] відсотки за користування його коштами та до липня 2015 року загалом віддав 17\~868 Євро. Що стосується основної суми боргу, то вони домовились, що в рахунок боргу він виконає скління та встановлення дверей у новому будинку [PERSON] по вул. Зеленій. Роботи були розпочаті навесні 2010 року та завершені у кінці 2011 року. Роботи виконувалися працівникам належного його підприємства (ПП „Камелот). Загальна вартість матеріалів, які він використав на скління та встановлення дверей у будинку [PERSON] складає 11\~000 Євро. У 2013 році він також одноразово віддав [PERSON] 10\~000 Євро та до 2016 року продовжував віддавати йому залишок боргу, не знаючи, що адвокати довіреної особи [PERSON] подали дот суду позов про стягнення позики на загальну суму 31\~000 Євро. З відсотками та штрафними санкціями. Оскільки [PERSON] зважаючи на свою посаду не міг вимагати кошти, то цим займалась його дружина [PERSON]. 28.04.2012 року [PERSON] перебуваючи у його кабінеті по вул. Братській,49А, повідомила, що строк розписки, яку він писав у 2009 році, спливає, а тому він має написати нові розписки: на 25\~000 Євро (основна сума боргу) та на 6\~000 Євро (відсотки). Він заперечував, так як більшу частину коштів вже віддав за рахунок скління їх будинку і винен лише 14\~000 Євро. Після цих слів [PERSON] перейшла на крик та почала погрожувати фізичною розправою, відібрання бізнесу, порушенням кримінальних справ. Психічний тиск з боку останньої породив у нього страх настання невигідних наслідків та проти волі написав дві розписки на загальну суму 31\~000 Єврок. Розписки за вказівкою [PERSON] він писав на імя [PERSON] особи, від якої він ніколи не отримував коштів та навіть не був особисто знайомим. Також [PERSON] у зустрічному позові зазначає, що перебіг позовної давності за його позовом починається від дня, коли заступник прокурора Запорізької області Скиданов О.Д. звільнений з посади (23.10.2014) та щодо нього було припинено насильство, повязане із примушуванням до виконання оспорюваних договорів позики, які він уклав проти своє волі. На підставі викладеного позивач за зустрічним позовом просить визнати недійсними договори позики, укладені між [PERSON] та [PERSON], оформлені розписками від 28.04.2012 року на суми 25\~000 Євро та 6\~000 Євро. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. [PERSON] позов не визнав, просив в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. [PERSON] зустрічний позов [PERSON] не визнав, просив в задоволенні зустрічного позову відмовити повністю. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши надані суду докази, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], суд приходить до висновку про задоволення первісного позову [PERSON] та про відмову в задоволенні зустрічного позову [PERSON]. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON], суд виходить з наступного. Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним у момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої\~статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій\~статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого\~\~2016 року у справі № 6-50цс16. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої і другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому, наявність оригінала розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями\~статті 545 ЦК України\~свідчить, що зобов'язання з повернення з повернення позики позичальником не виконано. Встановлено що, 28.04.2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за яким відповідач отримав грошові кошти, загальним розміром 25000 євро, та зобовязався їх повернути не пізніше 28.07.2012 року. Крім того, 28.04.2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за яким відповідач отримав грошові кошти, загальним розміром 6000 євро, та зобовязався їх повернути не пізніше 28.07.2012 року. На підтвердження укладення договорів позики відповідачем були надані позивачу дві розписки від 28.04.2012 року. Судом встановлено, що укладені сторонами по справі письмові договори позики є не лише фактом укладення договорів, а й передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, що свідчить про виникнення між сторонами боргового зобов'язання. У зазначений в розписках термін, тобто до 28.07.2012 року, відповідач борг позивачу не повернув про що свідчить наявність оригіналів розписок у позивача (позикодавця). Відповідно до інформації с сайту НБУ, станом на 27.12.2016 року офіційний курс гривні щодо іноземних валют становить: 100 Євро = 2754,1483 грн. (2754,14) грн.. З урахуванням офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, станом на 27.12.2016 року, заборгованість за договорами позики складає: - за розпискою від 28.04.2012 року 25000 Євро = 688\~535,00 грн.; - за розпискою від 28.04.2012 року 6000 Євро = 165\~248,40 грн.. Загальна сума основного боргу за двома розписками складає 853\~783,40 грн.. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самі сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строку та порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Розрахунки надані позивачем щодо суми основного боргу в розмірі 853\~783,40 грн.., 3% річних в розмірі 113\~091,31 грн. та процентів за користування позиками в розмірі 541\~453,79 грн. є правильними. Крім того, відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Станом на час звернення позивача [PERSON] до суду з даним позовом строк позовної давності сплив. Відповідно до ч.1 ст.267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Доводи та докази, надані позивачем [PERSON] свідчать про поважність пропуску строку позовної давності, у звязку з чим строк позовної давності повинен бути поновленим. Проаналізувавши наявні у суду докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог [PERSON], а тому позовні вимоги підлягають задоволенні повністю. Вирішуючи зустрічні позовні вимоги [PERSON], суд виходить з наступного. Звертаючись до суду з зустрічним позовом [PERSON] посилався на те, що\~\~грошей у позику від відповідача не отримував, а розписку написав вимушено, під тиском з боку іншої особи.. Відповідно до частини першої\~статті 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із частинами першою, третьою, четвертою, п'ятою\~статті 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У частині другій\~статті 207 ЦК України\~передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Як зазачалося вище, статтею 1046 ЦК України\~передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Факт підписання двох розписок від 28.04.2012 року, а також її власноручного написання [PERSON] не оспорює. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої\~статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій\~статті 640 ЦК України, згідно з якою, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Згідно із частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Матеріали справи підтверджують факт передачі [PERSON] коштів у визначених розписках від 28.04.2012 року сумах. Саме на [PERSON] в данному випадку, покладено обов'язок довести, що грошові кошти насправді не були одержані ним від позикодавця, а сам факт заперечення про неотримання коштів від позивача, а також покази свідків, не може свідчити про таке. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження доводів [PERSON] про неотримання ним грошових коштів 28.04.2018 року у борг. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання договорів позики недійсним. З огляду на це, безпідставними є доводи [PERSON] про неотримання грошових коштів за оспорюваними договороми позики. Також безпідставними є доводи позивача за застрічним позовом про написання розписок під примусом з боку особи, яка не була стороною у даних договорах, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження цих доводів позивача. Доводи [PERSON] про те що\~\~грошей у позику від [PERSON] не отримував, а розписку написав вимушено, під тиском з боку іншої особи спростовані також поясненнями допитаних у судовому засіданні свідків. Від заявленого клопотання про призначення у справі психологічної експертизи із застосуванням компютерного поліграфа, [PERSON] відмовся в судовому засіданні. Враховуючи викладене, зустрічний позов [PERSON] є необґрунтованим, недоведеним, а тому позов необхідно залишити без задоволення.

Outcome: approved