Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

28 вересня 2018 року позивач звернувся з позовом до відповідача як до спадкоємця померлого позичальника [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 30 листопада 2010 року, яка станом на дату смерті позичальника становить 11 536 грн 45 коп, у тому числі тіло кредиту - 1384 грн 26 коп, проценти за користування кредитом - 8377 грн 95 коп, пеня - 1774 грн 24 коп. У судове засідання представник позивача не з'явився, надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що на час укладення кредитного договору його син був неповнолітнім. Він не знав про укладення сином кредитного договору, на той час син проживав з бабусею у м.Павлограді окремо від батьків і навчався в училищі. З доданих до позовної заяви матеріалів видно, що 30 листопада 2010 року [PERSON] підписав заяву про отримання кредиту у розмірі 5000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, чим підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. На день укладення зазначеного договору [PERSON], [INFO] був неповнолітнім, мав неповну цивільну дієздатність відповідно до ст.32 Цивільного кодексу України, тобто мав право: 1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; 2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; 3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; 4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім'я (грошовими коштами на рахунку). Згідно з ч 2 ст.32 ЦК України неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. Таким чином укладати кредитний договір неповнолітній [PERSON] міг тільки за згодою батьків, однак у судовому засіданні встановлено, що такої згоди батьки йому не надавали. Згідно з частиною 2 статті 222 ЦК України, правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи. Однак відповідач [PERSON] не звертався з позовом про визнання кредитного договору недійсним і відповідного рішення судом не приймалося. Відповідач [PERSON] є спадкоємцем після смерті [PERSON], належним чином прийняв спадщину, тому відповідно до ст.1281 ЦК України зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора спадкодавця повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Згідно листа державного нотаріуса Другої Павлоградської державної нотаріальної контори від 18 січня 2018 року у відповідь на претензію кредитора ПАТ КБ «Приватбанк», повідомлено про заведення спадкової справи № 469/2017 до майна померлого [PERSON] та звернення з заявою про прийняття спадщини батька померлого [PERSON]. Нотаріусом зазначено, що претензія кредитора долучена до справи і при зверненні спадкоємців до держнотконтори їх буде повідомлено про борг спадкодавця перед банком (а.с.41). Однак матеріали справи не містять відомостей про те, яке майно було одержано у спадщину [PERSON] і яка вартість цього майна. Тому позов ПАТ КБ «Приватбанк» заявлений передчасно і не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed