Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

29.01.2021 орган опіки та піклування Новоград-Волинської РДА звернувся до суду в інтересах малолітніх дітей з вищезазначеним позовом, в якому просили позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , уродженку с. Ярунь Новоград-Волинського району Житомирської області, батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача аліменти у розмірі 2000 грн. на кожну дитину щомісячно, перераховуючи кошти на особистий рахунок дітей. Свої вимоги мотивували тим, що відповідач є матір`ю неповнолітніх дітей: [PERSON] , 2008 року народження; [PERSON] , 2009 року народження, та [PERSON] , 2010 року народження. Відомості про батька дітей записані зі слів матері згідно ст. 135 СК України. Рішенням суду від 31.01.2020 року дітей у зв`язку з виникненням безпосередньої загрози для їх життя та здоров`я було відібрано від матері та влаштовано у дитячий будинок сімейного типу в с. Городище Новоград-Волинського району, де діти проживають і на теперішній час. З моменту відібрання дітей відповідач не відвідувала своїх дітей, не цікавилась їх життям та здоров`ям. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов встановлено, що [PERSON] за місцем проживання в с. Жолобне Новоград-Волинського району не створила належних умов для проживання та виховання дітей. В будинку антисанітарія, продукти харчування наявні у недостатній кількості, місця для сну і дозвілля дітей відсутні. [PERSON] ніде не працює, рідко буває вдома. Оскільки відповідач не виконує покладені на неї законом батьківські обов`язки відносно своїх дітей, не піклується про належний рівень життя та здоров`я неповнолітніх, тому орган опіки та піклування з метою захисту прав їх змушений звернутись до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітніх дітей. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити з підстав, у ньому зазначених. Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали повністю. Відповідач наголосила, що вона любить своїх дітей. Після відібрання дітей у січні 2020 року вже півтора року їх не бачила, хоча знає, що вони живуть у с. Городище. Зателефонувати до них не може, бо в них немає телефону. В будинку вона прибрала, ремонт не робила. Не працює тому, що вагітна. Представник відповідача зауважила, що розмір аліментів у 2000 грн. щомісячно на кожну дитину є непосильним для її довірительки, просила обмежитись мінімальним розміром аліментів у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні проведена бесіда з дітьми за відсутності відповідача [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] усвідомлюють причини проведення судового засідання, пояснюють, що маму давно не бачили. Вона не приїздить до них і навіть не телефонує. За нею не сумують. Всі діти повідомили, що хочуть жити в новій сім`ї у с. Городище, їхати жити до мами категорично відмовились. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника, думку дітей, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд приходить до наступного. Відповідач [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Ярунь Новоград-Волинського району Житомирської області, зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , є матір`ю неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 20-26). Відомості про батька дітей згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження записані зі слів матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 19, 22-23). Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 31.01.2020 року дітей [PERSON] , 2008 року народження; [PERSON] , 2009 року народження, та [PERSON] , 2010 року народження, у зв`язку з виникненням безпосередньої загрози для їх життя та здоров`я було відібрано від матері та влаштовано у дитячий будинок сімейного типу в с. Городище Новоград-Волинського району (а.с. 27-28). При вирішенні вказаної справи в судовому засіданні діти висловили думку, що їм добре жити в с. Городище повертатися додому вони не хочуть. Встановлено, що [PERSON] за місцем проживання в с. Жолобне Новоград-Волинського району має власний будинок, проте матеріально-побутові умови незадовільні. В будинку прибрано абияк, умови для проживання дітей не створені, продукти харчування відсутні. [PERSON] не працює, підсобного господарства не веде. Незадовільні матеріально-побутові умови були зафіксовані при розгляді питання про відібрання дітей у січні 2020 року, проте згідно актів обстеження вони не змінилися і на протязі березня-травня 2021 року (а.с. 65-67). Згідно характеристики, наданої сільським старостою за місцем проживання відповідача, остання проживає в с. Жолобне, перебуває в декретній відпустці. Має чотирьох дітей, троє з яких зараз перебувають у будинку сімейного типу. Неналежним чином виконувала свої материнські обов`язки, соціальну допомогу на дітей використовувала не за призначенням. Житловий будинок знаходиться в неналежному стані. За неодноразовими зауваженнями належний порядок дома не навела і не створила умови для проживання та виховання дітей. Відповідно до наданих характеристик неповнолітніх з Пилиповицької ЗОШ І-ІІІ ступенів [PERSON] , 2008 року народження; [PERSON] , 2009 року народження, та [PERSON] , 2010 року народження, протягом 2020-2021 року навчаються у вказаному навчальному закладі та їх матір, [PERSON] , за вказаний період не цікавилася навчанням та вихованням дітей, не підтримувала контакт з класним керівником чи адміністрацією школи. Наразі відповідач [PERSON] згідно довідки Новоград-Волинського ТМО вагітна (29-30 тижнів). У відповідності до висновку органу опіки і піклування Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітніх дітей: [PERSON] , 2008 року народження; [PERSON] , 2009 року народження, та [PERSON] , 2010 року народження, встановлено, що відповідач самоусунулася від виховання дітей, їх життям та здоров`ям не цікавиться, не спілкується з дітьми, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу. Після відібрання дітей у грудні 2019 року не вчинила жодних дій, спрямованих на повернення дітей додому. Тому орган опіки та піклування Новоград-Волинської РДА вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовної її неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи спір відповідно до встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства (частина третя). Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята). Відповідно до вимог ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини передбачені статтею 150 Сімейного кодексу України. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до статті 152 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша). Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам (частина друга). Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства (частина третя). Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З матеріалів справи слідує, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню неповнолітніх дітей, а саме: проживає окремо, не спілкується з дітьми навіть по телефону, добровільно не надає коштів для повноцінного харчування, медичного догляду, лікування дітей. У грудні 2019 року діти були відібрані від матері у зв`язку з безпосередньою загрозою їх життю та здоров`ю без позбавлення батьківських прав, проте з того часу відповідач не змінила свого ставлення до виконання материнських обов`язків щодо дівчаток, не вчинила жодних дій, спрямованих на повернення дітей додому. Відповідач повністю усунулась від обов`язків по вихованню дітей, своєю поведінкою не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не створила умов для проживання дітей, отримання ними освіти. Більше того, в судовому засіданні думка про повернення до матері викликала у дітей сильне душевне хвилювання. Розуміючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, враховуючи положення ПП ВСУ №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», суд вважає доведеним у судовому засіданні факт ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, а позовні вимоги позивача про позбавлення батьківських прав відповідача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо стягнення аліментів з [PERSON] , то суд застосовує наступні норми права. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, вони зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України). Положеннями ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та обмежено мінімальний розмір аліментів та встановлено, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з позиції якнайкращого забезпечення інтересів дітей, враховуючи, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного їх розвитку, вимоги закону щодо мінімального розміру аліментів, суд приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на користь її неповнолітніх дітей у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, тому позовні вимоги у вказаній частині підлягають частковому задоволенню. Відповідно до положень ст. 191 СК України стягнення аліментів потрібно проводити з дня пред`явлення позову, тобто з 29.01.2021 року. Рішення в межах суми платежу за один місяць, відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України, слід допустити до негайного виконання. Також відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір за дві позовні вимоги стягується з відповідача [PERSON] в дохід держави.

Outcome: partial