Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

28.01.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Мурафської сільської ради Шаргородського району Вінницької області про встановлення факту належності житлового будинку на праві власності спадкодавцю та визнання права власності на будинок в порядку спадкування за заповітом. Мотивуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що [INFO] помер [PERSON], який по день смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS]. Він є спадкоємцем майна [PERSON] по заповіту від 19.05.1998 року. Інший спадкоємець майна [PERSON] за заповітом - [PERSON] від прийняття спадщини по заповіту відмовилася, про що подала відповідну заяву до нотаріальної контори. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається, в тому числі, із житлового будинку, що знаходиться на [ADDRESS], вартістю 28834 грн. і який належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Мурафською сільською радою. Оригінал свідоцтва про право власності втрачений спадкодавцем за життя. Видати йому дублікат свідоцтва про право власності з метою оформлення спадщини Мурафська сільська рада відмовляється, тим самим не визнаючи його право на спадщину та право власності за заповітом на майно померлого [PERSON] Державним нотаріусом Шаргородської ДНК йому було відмовлено в оформленні спадщини через відсутність свідоцтва про право власності на житловий будинок, який знаходиться на [ADDRESS]. Просить встановити факт належності житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться на [ADDRESS], [PERSON], який помер [INFO] в с. Мурафа; визнати за ним - [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом від 19.05.1998 року після смерті [INFO] [PERSON] на вказаний житловий будинок з надвірними господарськими будівлями. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON], який діє на підставі довіреності від 25.04.2013 року, підтримали позовні вимоги. Просили встановити факт належності житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться на [ADDRESS], [PERSON], який помер [INFO] в с. Мурафа; визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом від 19.05.1998 року після смерті [INFO] [PERSON] на означене спадкове майно. Суду пояснили, що позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON], оскільки проживав із спадкодавцем на одному погосподарському номері до самої смерті останнього. Позивач є спадкоємцем майна померлого [PERSON] на підставі заповіту від 19.05.1998 року, який на день спадкодавця не змінено і не скасовано. Інший спадкоємець майна [PERSON] є сестра позивача [PERSON], котра спадщини не прийняла і на неї не претендує. [PERSON] при житті мав у власності житловий будинок, розміщений на [ADDRESS], що належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого Мурафською сільською радою Шаргородського району Вінницької області, однак його оригінал відсутній серед документів спадкоємця, а Мурафська сільська рада відмовила позивачу у видачі дублікату свідоцтва, що є перешкодою для оформлення спадкових прав позивача на вказаний будинок. Представник відповідача - Мурафської сільської ради Шаргородського району Вінницької області сільський голова Партека С.В. в судовому засіданні позов визнав. Суду пояснив, що дійсно позивач є спадкоємцем майна померлого [PERSON] по заповіту, який на день смерті спадкодавця не змінений та не скасований. Інший спадкоємець за заповітом - [PERSON] від прийняття спадщини після смерті [PERSON] відмовилася, про що подала відповідну заяву. Діти спадкодавця - [PERSON], [PERSON], [PERSON] спадщини не прийняли і на неї не претендують, в тому числі - на обов'язкову частку в спадщині. Спадкодавець [PERSON] на день смерті проживав в с. Мурафа, був власником будинку з надвірними господарськими будівлями, який знаходиться на [ADDRESS], на підставі рішення Шаргородської районної ради народних депутатів від 22.10.1987 року за №244, відповідно до якого проводилася інвентаризація житлового фонду на селі. Ці обставини йому достовірно відомі із погосподарських книг та Книги нумерації будинків, що знаходяться в сільській раді. Під час інвентаризації житлового фонду на селі жителям с. Жданово (тепер - с. Мурафа) видавалися свідоцтва про право власності. Можливо, що таке свідоцтво видавалося і спадкодавцю [PERSON], проте, на даний час воно відсутнє, що є перешкодою для позивача реалізувати своє право на отримання спадщини. Видати дублікат свідоцтва про право власності сільська рада не може, так як у сільській раді відсутні документи, підтверджуючі видачу оригіналу свідоцтва [PERSON] Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, - [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позову. Суду пояснила, що померлий [INFO] [PERSON] був її дідом. Їй відомо про зміст заповіту від 19.05.1998 року, відповідно до якого ? частину належного [PERSON] майна останній заповідав їй. Проте, спадщини після смерті [PERSON] вона не прийняла і на неї не претендує, просить визнати право власності на будинок, що належав дідові, в порядку спадкування за заповітом за її братом - [PERSON] Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, - [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позовних вимог [PERSON] Суду пояснила, що [PERSON] був її батьком. Про зміст заповіту батька від 19.05.1998 року їй відомо, спадщини після смерті останнього вона не прийняла і на неї не претендує. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - [PERSON], [PERSON], в судове засідання не з'явилися, але від них до суду надійшли заяви від 10.02.2014 року за вхідними №№629, 630, в яких вони просять розгляд справи проводити без їх участі, щодо задоволення позову не заперечують, спадщини після смерті свого батька - [PERSON] не прийняли, на неї не претендують (а.с.44,45). Представник третьої особи - Реєстраційної служби Шаргородського РУЮ Вінницької області в судове засідання не з'явився, але від начальника Служби надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника Служби, щодо задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує (а.с.43). Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] в с. Мурафа Шаргородського району Вінницької області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим виконкомом Мурафської сільської ради (а.с.8). [PERSON] по день смерті, що сталася [INFO], постійно проживав та був зареєстрований в [ADDRESS], що підтверджується довідкою Мурафської сільської ради за №1171 від 24.04.2013 року (а.с.103). Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається із житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться на [ADDRESS], ринкова вартість якого відповідно до висновку про вартість майна, становить 28834 грн. (а.с.19). Спадкоємцем майна померлого [PERSON] за заповітом від 19.05.1998 року, посвідченим секретарем виконкому Мурафської сільської ради і зареєстрованим в реєстрі нотаріальних дій сільської ради за №60 є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується заповітом, а також вбачається із пояснень в судовому засіданні представника відповідача. Вказаний заповіт на день смерті спадкодавця не змінено та не відмінено (а.с.108). Спадкоємець майна померлого [PERSON] за заповітом - [PERSON] (а.с.96,97), спадщини після смерті останнього не прийняла і на неї не претендує, про що повідомила в заяві від 18.03.2013 року (а.с.99), яку підтримала в судовому засіданні. Спадкоємець майна померлого [PERSON] за законом - [PERSON], донька померлого, спадщини після смерті останнього не прийняла і на неї не претендує, про що повідомила в заяві від 2.04.2013 року (а.с.102), яку підтримала в судовому засіданні. Спадкоємці майна померлого [PERSON] за законом - [PERSON] та [PERSON], сини померлого, спадщини після смерті останнього не прийняли і на неї не претендують, від отримання обов'язкової частки у спадщині відмовляються, про що повідомили в заявах, відповідно, від 5.04.2013 року та від 2.04.2013 року (а.с.100, 101). Також, судом встановлено, що, в силу вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, позивач [PERSON] є таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON], оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав із спадкодавцем і протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від спадщини. Вказаний факт підтверджується довідкою сільської ради за №144 від 24.04.2013 року (а.с.103), а також вбачається із пояснень в судовому засіданні представника відповідача [PERSON] У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS], після смерті [PERSON] позивачу відмовлено 17.09.2013 року державним нотаріусом Шаргородської ДНК Хлапоніним О.О., про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.20). Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначає відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] був власником житлового будинку з надвірними господарськими будівлями - загальною вартістю 28834 грн., що знаходиться в [ADDRESS]. Вказаний факт, крім пояснень в судовому засіданні позивача, представників позивача, відповідача, третіх осіб підтверджується показаннями свідків [PERSON], [PERSON], іншими доказами, дослідженими судом. Так, свідок [PERSON] суду показала, що народилася в 1951 році в с. Мурафа, проживає на [ADDRESS], тобто по сусідству із домогосподарством [PERSON] [ADDRESS] належав сім'ї [PERSON], він був побудований до війни, але [PERSON] проводив його перебудову, добудував веранду, а також побудував надвірні господарські будівлі. На час проведення інвентаризації в с. Мурафа [PERSON] був записаний в даних погосподарських книг, як голова двору. Даний факт їй достовірно відомий, так як вона постійно проживає в селі, нікуди не виїздила. Починаючи з 80-х років минулого століття разом із [PERSON] почав проживати його онук, позивач [PERSON], який народився в будинку [PERSON] і проживав з останнім до дня його смерті, що сталася у [INFO]. Інших спадкоємців майна померлого [PERSON] після смерті останнього, окрім позивача, вона не знає, оскільки [PERSON] не один раз стверджував, що залишить заповіт на ім'я своїх онуків [PERSON] та [PERSON], яка від прийняття спадщини відмовилася. Свідок [PERSON] суду показала, що народилася [INFO] в [ADDRESS], де і проживає по даний час, тобто по сусідству із сім'єю [PERSON] Власником [ADDRESS] був [PERSON], який помер у [INFO]. [PERSON] народився у вказаному будинку, який почали будувати ще батьки останнього. При житті [PERSON] здійснював капітальний ремонт будинку, перекривав покрівлю, прибудував веранду до будинку, побудував літню кухню, сараї, погріб. У вказаному будинку [PERSON] проживав разом із дружиною, дітьми та онуками. Інші власники цього будинку їй не відомі. Позивач є онуком і спадкоємцем [PERSON] за заповітом, проживав з останнім до дня смерті, за життя [PERSON] здійснював догляд за дідом, так як той постійно хворів. Відповідно до даних з погосподарських книг за 1986-1990 роки, тобто в період, коли відбувалася технічна інвентаризація житла по с. Мурафа (колишня назва - Жданово) на підставі рішення виконавчого комітету Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області від 22.10.1987 року за №244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району», пунктом 1 якого передбачалося забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, що мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району, [PERSON] зазначений головою двору з особовим рахунком [NUMBER], що знаходиться в с. Мурафа (колишня назва - Жданово) на вул. колгоспній (а.с.78-80). До того, відповідно до Книги нумерації будинків по с. Жданово (тепер - Мурафа), станом на 1988 рік [PERSON] записаний власником [ADDRESS] (а.с.90-91). Також, відповідно до даних з погосподарських книг за 1958-1960 роки, 1961-1963 роки, 1964-1966 роки, 1967-1969 роки, 1971-1973 роки, 1974-1976 роки, 1977-1979 роки, 1980-1982 роки, 1983-1985 роки, 1991-1995 роки, 1996-2000 роки, 2001-2005 роки, 2006-2010 роки (зокрема, на 2010 рік - час смерті спадкодавця) [PERSON] значиться як голова двору і власник будинку, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.51-77, 81-89, 109-113). Крім того, із даних погосподарських книг за 2006-2010 роки (зокрема, станом на квітень 2010 року - час смерті спадкодавця) та із паспорта позивача вбачається, що останній був зареєстрований та проживав разом із спадкодавцем [PERSON] (а.с.109-113,6). Із даних погосподарських книг вбачається, що будинок, який є особистою власністю господарства, головою якого є [PERSON] до 1917-1919 року забудови, який перебудовувався та добудовувався у 1960-х роках. В особистому користуванні [PERSON] перебувала земельна ділянка площею 0,49 га, у тому числі під будівлями - 0,02-0,03 га, що підтверджується записами в погосподарських книгах та рішенням Мурафської сільської ради від 9.02.1998 року та рішенням виконкому від 15.12.1993 року (а.с.98), а також довідкою відповідача від 3.02.2014 року за №280 (а.с.29). Із технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS] та звіту і довідки про вартість і технічний стан будинку (а.с.16-18, 114-129, 19), вбачається, що зазначене будинковолодіння складається з: житлового будинку під літерою «А» загальною площею 50,4 м. кв., в тому числі житловою площею 37,3 м. кв.; веранди під літерою «а»; надвірних господарських будівель - літньої кухні під літерою «Г»; сараю під літерою «Б»; сараю під літерою «Д»; погребу під літерою «В»; тамбуру під літерою «г»; огорожі «І», - загальною вартістю 28834 грн. Загальний фізичний стан будинку - незадовільний, має 60 % зносу. Проте, відповідно до п.5.1 Правил визначення фізичного зносу житлових будинків СОУ ЖКГ 75.11-35077234. 0015:2009, незадовільний стан будинку (41-60% зносу) означає, що експлуатація елементів будинку можлива при умові проведення ремонту. В матеріалах оглянутої в судовому засіданні інвентарної справи на [ADDRESS] вбачається, що в ній наявна копія свідоцтва про право власності на нього від 4.07.1989 року, що видане Мурафською сільською радою на ім'я [PERSON], яке не містить ні підпису посадової особи, ні печатки сільської ради, а також підпису посадової особи та печатки БТІ про реєстрацію права власності на вказаний будинок за [PERSON] Як вбачається із довідки КП «Могилів-Подільське МБТІ» від 17.09.2013 року, згідно з архівними даними КП на ім'я [PERSON] зареєстровано [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 4.07.1989 року (а.с.107). Всі зазначені вище докази підтверджують факт належності [PERSON] житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS]. При цьому, зазначеного вище висновку суд дійшов, виходячи із того, що постановою Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року за № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» постановлено завершити реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду у сільській місцевості. На виконання означеної постанови виконавчий комітет Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області ухвалив рішення від 22.10.1987 року за № 244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району», пунктом 1 якого передбачалось забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, які мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району (а.с.94). Із 1979 року в Україні (УРСР) погосподарський облік у сільських Радах народних депутатів здійснюється за особливою формою статистичного обліку. Так, згідно з п. 1 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13.04.1979 року за №112/5, документами погосподарського обліку для сільських Рад народних депутатів, зокрема, є форма № 1 - «Погосподарська книга». Крім того, відповідно п.п.6, 7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, сільські Ради один раз у п'ять років здійснюють закладку погоподарських книг станом на 1 січня. Закладка погосподарських книг здійснюється шляхом суцільного обходу дворів і опитування населення в період з 1 по 15 січня… Дані книг погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Пунктами 18, 40 та 18, 39 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, відповідно, 1979 року та 1985 року, передбачено, що погосподарська книга складається, зокрема, із розділу: «Споруди, які є особистою власністю господарства», у якому записуються дані про житловий будинок, назву інших споруд і рік їх будівництва. Згідно з пунктом 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року за № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися, в тому числі, і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками №№ 32, 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 року за № 1/5, було встановлено зразки форм довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. Із зазначених додатків вбачається, що довідка про власника житлового будинку видається згідно із записами у погосподарській книзі виконавчого комітету сільської (селищної) Ради депутатів трудящих. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої з заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року за № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах, реєстрації не підлягали. Таким чином, станом на 1917 рік (рік побудови житлового будинку) та на 1960-ті роки ( час перебудови будинку, добудови веранди та капітального ремонту будинку [PERSON]) в сільській місцевості, державна реєстрація об'єктів нерухомості взагалі не передбачалася. Відтак, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, зокрема, у сільській місцевості, не залежало від державної реєстрації цього права. Аналіз вказаних нормативно-правових актів переконує суд у тому, що до компетенції виконкомів місцевих рад належало питання внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Таким чином, враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, суд вважає, що факт належності спадкодавцю [PERSON] на праві власності житлового будинку з надвірними господарськими будівлями в [ADDRESS], - підтверджений, а тому зазначений будинок з господарськими будівлями входить до складу спадщини. Встановлення даного факту має для позивача юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати право на отримання спадщини. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України. Так, згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1233, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності, в тому числі, в порядку спадкування. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї (ч.2 ст.1268 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст.1296 ЦК України). Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п. 3.1. Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. Оскільки право [PERSON] на оформлення його спадкових прав на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями померлого [PERSON] порушено, то воно підлягає судовому захисту, а позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved