Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

26 червня 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа Департамент адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка є власницею квартири [ADDRESS]. У цій квартирі також зареєстровано відповідача (колишній мешканець), який у ній від часу придбання квартири позивачкою не мешкав. Викладені обставини стали причиною звернення позивачки до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою та зняття його з реєстраційного обліку (а.с.а.с. 2, 3, 18, 20 23). У судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала, пояснивши, що є власницею квартири [ADDRESS]. У цій квартирі зареєстровано відповідача, який ніколи у ній не мешкав. Відповідач до суду не зявився, був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). Представник третьої особи до суду також не зявився, звернувшись із заявою про розгляд справи за його відсутності (а.с.а.с. 34, 35). Заслухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивачка від 21.10.2015 року є власницею квартири [ADDRESS] (а.с.а.с. 8 10). У квартирі від 19.04.1977 року зареєстровано відповідача (колишній мешканець квартири) (а.с. 14). Відповідач за вказаною адресою від часу придбання позивачкою квартири не мешкає, про що свідчать відповідний акт про непроживання від 24.06.2018 року (а.с. 13). Відповідно до статті 383 Цивільного кодексу України (далі ЦК) власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно зі статтею 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження цим майном. У відповідності зі статтею 156\~Житлового кодексу\~України члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За правилами, встановленими частиною 2 статті 405 ЦК, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач не мешкає у квартирі, що належить позивачці на праві власності, понад рік, отже згідно з приведеною нормою втратив право користування житлом за місцем реєстрації. При цьому наявність домовленості між сторонами з приводу строку відсутності відповідача судом не встановлено. Таким чином, факт реєстрації відповідача у спірній квартирі сам по собі підтверджує наявність перешкод для позивачки у користуванні власністю, отже позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved