Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

28 листопада 2017 року до суду із позовною заявою через свого представника звернувся [PERSON], відповідно до вимог якої, просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт постійного проживання [PERSON] на час відкриття спадщини із спадкодавцем - його мамою [PERSON], яка померла [INFO] року. Окрім цього, просить визнати за [PERSON] право власності на земельні ділянки загальною площею 2,1947 га, що складаються із трьох земельних ділянок площами 0,5035 га, 1,4135 га та 0,2777 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. В обґрунтування позову посилається на обставини, що [INFO] року в с. Стоянів Радехівського району Львівської області померла його мама - [PERSON]. [INFO] року в смт. Великі Коровинці Чуднівського району Житомирської області помер батько позивача - [PERSON]. Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, що складається із земельних ділянок на території Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області загальною площею 2,1947 га. На момент смерті за однією адресою зі спадкодавцем проживав без реєстрації позивач [PERSON]. Маючи намір оформити спадщину після смерті матері, позивач звернувся із заявою до приватного нотаріуса Юрченко О.В., однак нотаріусом було відмовлено у оформленні спадщини у зв'язку із тим, що позивачем пропущено строк для прийняття спадщини. Позивач після смерті спадкодавця фактично прийняв спадщину, оскільки проживав разом з останньою на момент смерті, продовжує користуватися та розпоряджатися майном. Відтак, вказані вище обставини, а також відсутність оригіналів правовстановлюючих документів унеможливлюють реалізацію майнових прав в позасудовому порядку, тому позивач вимушений звернутися до суду. Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві (а.с.2). Поряд з цим, уточнив позовні вимоги. Зокрема, просить встановити факт прийняття падщини [PERSON] після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року та визнати право власності на вищевказані земельні ділянки в порядку спадкування (а.с.30). Представник відповідача - Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області - в судове засідання не з'явився, надавши заяву, просив розгляд справи проводити без участі представника сільської ради (а.с.28-29). Вислухавши пояснення представника позивача та покази свідка, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За змістом ч.ч.1-2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти родинних відносин між фізичними особами, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, а також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Так, судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] року у с. Стоянів Радехівського району Львівської області (а.с.6). Судом встановлено, що до складу спадщини, яка залишилася після смерті спадкодавця ввійшла, окрім іншого, земельна ділянка площею 2,1947 га, яка складається із трьох земельних ділянок площею 1,4135 га, площею 0,5035 та площею 0,2777 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області (а.с.10,16-18). Що стосується прийняття позивачем спадщини після смерті [PERSON] суд вважає за необхідне зазначити наступне. Норми п.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців Таким чином, на думку суду, спірні правовідносини щодо спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті [PERSON], регулюються чинним на той час Цивільним кодексом Української РСР. У відповідності до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. З довідки Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області №260 від 11.10.2017 року судом встановлено, що з померлою на момент смерті був зареєстрований чоловік - [PERSON], та фактично проживав без реєстрації син - [PERSON] (а.с.11). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] судом констатовано, що [PERSON] помер [INFO] року у смт. Великі Коровинці Чуднівського району Житомирської області (а.с.8). Згідно ст.525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. За нормами ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини не має в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] є сином [PERSON] (а.с.7). Також, згідно ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У відповідності до ч.ч.1,2 ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Факт прийняття спадщини, шляхом вступу в управління або володіння спадковим майном підтвердив в судовому засіданні свідок [PERSON], не довірити показам якого в суду підстав немає. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відсутність у [PERSON] належних правовстановлюючих документів на спадкову масу, унеможливлює реалізацію його спадкових прав у позасудовому порядку. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення факту та визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved