Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

27 жовтня 2010 року\~\~[PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою, в якій просила стягнути з держави матеріальну шкоду, спричинену державним виконавцем Київської державної виконавчої служби м. Одеси у розмірі 1303840 грн. 00 коп. Надалі ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2011 року в ивільна справа передана на розгляд до Київського районного суду м. Одеси. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 1 грудня 2011 року цивільна справа за позовом [PERSON] прийнята до провадження. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 6 червня 2013 року позов задоволено частково. Стягнуто з Держави в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області на користь [PERSON] 545956,70 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 5 000 грн. - у відшкодування моральної шкоди. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 грудня 2013 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 6 червня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову: стягнуто з Держави за рахунок Державного бюджету України на користь [PERSON] 545956,70 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та\~5 000 грн. у відшкодування моральної шкоди шляхом списання коштів зі спеціально визначеного рахунку Державної казначейської служби України для відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 серпня 2014 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 6 червня 2013 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 23 грудня 2013 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2015 року цивільна справа за позовом [PERSON] прийнята до провадження. Надалі [PERSON] неодноразово уточнювала свої позовні вимоги, та в останній редакції від 29 березня 2016 року просила стягнути з держави в особі Управління Державного казначейства України в Одеській області у відшкодуванні матеріальної шкоди 2083570 грн., у відшкодуванні моральної шкоди - 500000 грн. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на те, що на початку 2003 року в провадженні у державного виконавця відділу ДВС Київського районного управління юстиції [PERSON] перебував виконавчий лист за № 2-4326, виданий Київським районним судом м. Одеси на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Під час проведення виконавчих дій державним виконавцем Камнєвим Д.А. було здійснено стягнення на майно [PERSON]: на земельну ділянку, розташовану по вул. Проектованій, 16\\9, в жилому масиві Чорноморка-2, с. Мізікевича, Овідіопольського району Одеської області. [PERSON] неналежним чином виконав свої службові обов`язки, в порушення вимог\~ст. 16 Закону України «Про виконавче провадження»,\~для складання акту опису та арешту земельної ділянки, її не відвідав. Замість цього, [PERSON], з метою створення видимості\~\~виїзду на місце та складання акту опису земельної ділянки, у своєму службовому кабінеті\~11 квітня 2003 року склав завідомо неправдивий документ\~акту опису й арешту земельної ділянки, площею 0,10 га,\~\~що розташована по вул. Проектна, 16\\9, в жилому масиві Чорноморка-2, с. Мізікевича, Овідіопольського району Одеської області, належна [PERSON] У зазначеному акті [PERSON] зазначив, що на земельній ділянці відсутні будь-які споруди, що не відповідало дійсності, оскільки на земельній ділянці розташовувався одноповерховий житловий будинок, в якому проживала [PERSON] та її син [PERSON]\~\~Крім того, [PERSON] у порушення вимог\~ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»,\~не надав можливості [PERSON] ознайомитися з виконавчим провадженням, вона не була повідомлена про проведення будь-яких виконавчих дій щодо належної їй земельної ділянки, у зв`язку з чим у неї не було можливості розрахуватися з [PERSON] наявними в неї грошовими коштами або самостійно вказати майно, на яке можливо б було звернути стягнення. Також, 16 квітня 2003 року [PERSON] була винесена постанова про призначення експерта для визначення ринкової вартості земельної ділянки. Відповідно до висновку експерта [PERSON], вартість даної земельної ділянки була визначена у розмірі 19608 грн. Надалі, у 1 вересня 2003 року [PERSON] був складений та підписаний акт про проведення торгів щодо реалізації земельної ділянки, згідно з яким ділянка була придбана [PERSON] за 16400 грн. Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи, ринкова вартість земельної ділянки на час здійснення виконавчих дій складала 26650 грн. У зв`язку з недобросовісним виконанням своїх службових обов`язків [PERSON], складанням ним завідомо неправдивого документу, було звернено стягнення не на грошові кошти, які малися у [PERSON], а на земельну ділянку, внаслідок чого їй була спричинена матеріальна шкода у розмірі вартості земельної ділянки. Постановою Київського районного суду м. Одеси від 9 грудня 2009 року кримінальна справа за обвинуваченням [PERSON] закрита у зв`язку з закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, цивільний позов [PERSON] залишено без розгляду. Кримінальна справа за обвинуваченням [PERSON] закрита на підставі\~Закону України «Про амністію». Представники відповідачів в судове засідання не з`явились, надали до суду заперечення відповідно до яких просили відмовити в задоволені позовної заяви посилаючись на те, що позивачем необгрунтований розмір завданої шкоди, пропущено строк позовної давності та позов заявлено до неналежних відповідачів. Третя особа [PERSON], належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Вислухавши пояснення позивачки, її представника та представників відповідачів, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення виконкому Таїровської селищної ради народних депутатів Овідіопольського району Одеської області від 28 червня 1998 року за № 68 [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,10 га, по вулиці Проектна, 16\\9, житловому масиві «Чорноморка», с. Мізікевича, Таїровської селищної ради. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21.12.2001 року позовна заява [PERSON] задоволено, з [PERSON] стягнуто заборгованість у розмірі 15900 грн. 22 січня 2002 року Київським районним судом м. Одеси був виданий виконавчий лист № 2-4324 щодо виконання рішення Київського районного суду м. Одеси у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу у розмірі 15300 грн., на підставі якого 17 липня 2002 року державним виконавцем Київської районної виконавчої служби м. Одеси відкрите виконавче провадження.\~\~ Під час виконання виконавчих дій державним виконавцем Камнєвим Д.А. було звернено стягнення на земельну ділянку [PERSON], яка розташована по вулиці Проектна, 16\\9, житлового масива «Чорноморка», с. Мізікевича, Таїровської селищної ради 28 серпня 2003 року Одеською філією спеціалізованого державного підприємства «Укрспец`юст» вказану земельну ділянку було продано з публічних торгів [PERSON] Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06 березня 2006 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 21.12.2001 року скасовано, справу направлено направлено на новий розгляд до того ж суду. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 04 липня 2006 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості залишено без розгляду. Відповідно до ст.422 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року, який діяв на момент завдання шкоди, шкода, заподіяна громадянинові незаконними діями державних і громадських організацій, а також службових осіб при виконанні ними службових обов'язків у галузі адміністративного управління, відшкодовується на загальних підставах (статті 440 і 441 цього Кодексу), якщо інше не передбачено законом. Статтею 56 Конституції України\~передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до пункту 21\~\~постанови Пленуму Верховного Суду України\~\~від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику\~\~розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби\~\~та звернень\~\~учасників виконавчого провадження»\~судам, що при розгляді\~\~позовів фізичних і юридичних осіб\~\~про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльність) державного виконавця, суди повинні виходити\~\~з положень\~\~ст.11 Закону України «Про державну виконавчу службу»,\~ст.86 Закону України «Про виконавче провадження»\~і враховувати, що в таких справах відповідачами можуть бути відповідні відділи державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державного казначейства України. \~\~ Рішенням\~\~Конституційного Суду України від 03.10.2001року № 12-рп/2001 встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної) завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної\~\~виконавчої служби, їх посадовими та службовими особами при здійсненні ними своїх\~\~повноважень, покладається саме на державу. При цьому, такі поняття, як держава, органи державної влади, посадові і службові особи в Основному Законі держави розмежовуються\~\~( статті 3,5,6,13,38,55,56,62 тощо). \~\~\~\~\~\~\~\~ Частиною 3\~\~ст.11 Закону України «Про державну виконавчу службу»\~від 24.03.1998 року (в редакції на час завдання шкоди) \~встановлено, що шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним\~\~чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Таким чином необхідною умовою настання цивільно-правової відповідальності є сукупність протиправного діяння особи, яка її завдала; причинного зв'язку між ними. Постановою Київського районного суду м. Одеси від 8 грудня 2009 року, у кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] за ст.\~366\~ч. 2,\~367\~ч. 2\~КК України\~закрита у зв`язку з закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, цивільний позов [PERSON] залишений без розгляду. Постановою Київського районного суду м. Одеси від 8 грудня 2009 року встановлено, що під час проведення виконавчих дій виконавцем [PERSON] було здійснено стягнення на майно [PERSON]: на земельну ділянку, що розташована по вул. Проектній, 16\\9, в жилому масиві Чорноморка-2, с. Мізікевича, Овідіопольського району Одеської області. [PERSON] неналежним чином виконав свої службові обов`язки та, в порушення вимог\~ст. 16 Закону України «Про виконавче провадження»,\~для складання акту опису та арешту земельної ділянки її не відвідав. Замість цього, [PERSON] з метою створення видимості\~\~виїзду на місце та складання акту опису земельної ділянки, у своєму службовому кабінеті\~\~11 квітня 2003 року склав завідомо неправдивий документ -\~акт опису й арешту земельної ділянки, площею 0,10 га,\~\~що розташована по вул. Проектній, 16\\9, в жилому масиві Чорноморка-2, с. Мізікевича, Овідіопольського району Одеської області, що належить [PERSON] В акті [PERSON] зазначив, що на земельній ділянці відсутні будь-які споруди, що не відповідало дійсності, оскільки на земельній ділянці був розташованний одноповерховий житловий будинок, в якому проживала [PERSON] та її син [PERSON], який був самовільнозведений.\~Крім того, [PERSON], у порушення вимог\~ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»,\~не надав можливості [PERSON] ознайомитися з виконавчим провадженням, вона не була повідомлена про проведення будь-яких виконавчих дій щодо належної їй земельної ділянки, у зв`язку з чим у неї не було можливості розрахуватися з [PERSON] наявними в неї грошовими коштами або самостійно вказати майно, на яке можливо б було звернути стягнення. Також, 16 квітня 2003 року [PERSON] була винесена постанова про призначення експерта для визначення ринкової вартості земельної ділянки. Відповідно до висновку експерта [PERSON], вартість земельної ділянки була визначена у розмірі 19608 грн. 1 вересня 2003 року [PERSON] був складений та підписаний акт про проведення торгів щодо реалізації земельної ділянки, згідно з яким ділянка була придбана [PERSON] за 16400 грн.. Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи ринкова вартість земельної ділянки на час здійснення виконавчих дій складала 26650 грн. У зв`язку з недобросовісним виконанням своїх службових обов`язків [PERSON], складанням ним завідомо неправдивого документу, було звернено стягнення не на грошові кошти, які малися у [PERSON], а на земельну ділянку, внаслідок чого їй була спричинена матеріальна шкода у розмірі вартості земельної ділянки. Постанова набрала законної сили та встановлені нею обставини є преюдиціальними для суду. Таким чином, на думку суду матеріалами справи доведено, що внаслідок неправомірних дій державного виконавця Камнєва Д.А. позивачці [PERSON] спричинена матеріальна шкода у розмірі вартості земельної ділянки. \~\~\~\~ Обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-440цс16 від 25.05.2016 року. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Виходячи зі змісту ст.ст.23,47,48 Бюджетного кодексу України, Казначейство України здійснює контроль за відповідністю кошторисів розпорядників бюджетних коштів розпису бюджету. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Додатком № 3 до\~Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік»\~визначено розподіл видатків Державного бюджету України на 2017 рік, які закріплені за Державною казначейською службою України, в тому числі, по коду програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету 3504030\~на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Отже, стягнення зазначеної шкоди здійснюється з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання з рахунку призначеного для відшкодування шкоди, спричиненої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб. Пленумом ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року було зазначено, що судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди є можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливо, потерпілому відшкодовується в повному обсязі збитки\~\~ відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Суд вважає за необхідне зазначити, що на час розгляду справи неможливо покласти на заподіювача шкоди обов`язок надати річ того ж роду та якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, оскільки, по-перше, відповідальність несе Держава, а по-друге, оскільки земельна ділянка була в результаті неправомірних дій державного виконавця продана з прилюдних торгів громадянину [PERSON], вона не може бути витребувана у відповідності до ч. 2\~ст. 388 ЦК України. Для визначення реальної вартості земельної ділянки, розташованої по вул. Проектованій, 16\\9 в жилому масиві Чорноморка-2, с. Мізікевича, Овідіопольського району, Одеської області, по справі була призначена судова земельно-технічна експертиза. Згідно з висновком № 9546\\23 судово-оціночної експертизи від 22 січня 2013 року\~ринкова вартість земельної ділянки,\~\~розташованої по вул. Проектованій, 16\\9 в жилому масиві Чорноморка-2, с. Мізікевича, Овідіопольського району Одеської області, станом на жовтень 2010 року (час звернення [PERSON] до суду з позовом) складає еквівалент 68330 доларів США, що на день розгляду справи складає згідно з курсом НБУ 1855159 гривень 50 копійок (68330х27,15=1855159,50), які на думку суду підлягають стягненню з держави шляхом списання коштів зі спеціально визначеного рахунку Державної казначейської служби України для відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб на користь [PERSON] Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення будівельних матеріалів, особистих речей, меблів, садових рослин, які перебували на земельній ділянці, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України,\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі\~ст. 60 ЦПК України,\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. На думку суду позивачкою не представлено жодного доказу, знаходження даних речей на земельній ділянці. Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Відповідно до\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до п. 5\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 9 вказаної\~постанови, розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. У судовому засіданні встановлено, щовнаслідок неправомірних дій службової особи, [PERSON] зазнала моральних страждань, які виразилися у втраті земельної ділянки Розмір моральної шкоди суд визначає у розмірі 5000 гривень, на думку суду такий розмір моральної шкоди буде відповідати вимогам розумності та справедливості. Щодо посилань представників відповідачів про сплив строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. ст.256,257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1ст. 261\~ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто, можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оцінюючи доводи позивача про незастосування строку позовної давності, суд виходив із правової позиції, викладеної в постанові Верховного суду України від 29 жовтня 2014 року №6-152цс14, зокрема, що за змістом ч. 1\~ст. 261 ЦК України,\~для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. При цьому норма ч. 1\~ст. 261 ЦК України\~містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, отже, обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Таким чином, строк перебігу позовної давності має обраховуватися з моменту, коли позивачу стало відомо про його порушені права, - 02.07.2008 року позивача було визнано потерпілим у кримінальному провадженні, їй стало відомо про порушення її права. Враховуючи те, що позивач звернулася до суду 27.10.2010 року строк позовної давності позивачем не пропущено. Також на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати, які складаються з оплати вартості проведення судової експертизи у розмірі 1414 гривень 08 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: partial