overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

26 червня 2017 року до суду заявлено позов [PERSON], в якому вона вимагає розірвати шлюб між нею і відповідачем, зареєстрований Виконкомом Павлівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області 12.12.2012р., актовий запис № 4, та стягнути з [PERSON] на її користь на утримання їх малолітньої дочки [PERSON], [INFO], аліментів в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до її повноліття, посилаючись на невиконання добровільно відповідачем законного обовязку по утриманню дитини. В судове засідання позивачка не зявилася, подала заяву у якій позовні вимоги підтримала, справу просила розглянути у її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився також, подав заяву у якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував. З урахуванням позицій сторін матеріалів справи, суд визнає за необхідне позов задовольнити повністю з таких міркувань. Беззаперечно доведено, що 12.12.2012р. Виконкомом Павлівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, актовий запис №4 (а. с. 7) був зареєстрований шлюб між сторонами. Від цього шлюбу у них народилася дочка [PERSON], [INFO] (а.с.8), яка перебуває на утриманні матері [PERSON]. Зазначені правовідносини регулюються: -ст.180 Сімейного кодексу України, відповідно до якої батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей; -ст.182 Сімейного Кодексу України, за змістом якої при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних дружини чи батьків; -ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, згідно з якою розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки, відповідач ухиляється від добровільного виконання свого обовязку по утриманню малолітньої дочки, чим порушує її майнові права, то на користь позивача з нього необхідно стягувати аліменти в частці від його заробітку (доходу), яку суд визначає з урахуванням майнового стану відповідача, відсутності у нього інших утриманців в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Окрім того, суд визнає, що сім`я сторін розпалася остаточно, а тому шлюб необхідно розірвати на підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, як такий, що суперечить їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

26 червня 2017 року до суду подано цей позов. В позовній заяві вказано, що [INFO] померла мати позивача [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, що складається цілого житлового будинку з господарськими будівлями, земельної ділянки та іншого майна. Протягом шести місяців позивач до нотаріальної контори не звертався, в зв'язку з помилковим розумінням законодавства, а відтак в теперішній час не має можливості прийняти спадщину померлої через пропуск вказаного строку. Позивач в судове засідання не з'явився, подав заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник Адамівської сільської ради в судове засідання не з'явився також, подав заяву у якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. З'ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких міркувань. В судовому засіданні беззаперечно доведено, що позивач є спадкоємцем за заповітом померлої [INFO]. [PERSON], однак не подав у встановлений законом шестимісячний термін заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори в зв'язку з помилковим розумінням законодавства, суд визнає поважною причиною пропуску строку на подання цієї заяви. Оскільки [PERSON] пропустив встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, то з метою захисту майнових прав позивача, необхідно визначити йому додатковий строк, достатній для подання вказаної заяви до нотаріальної контори.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

26 червня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: Дніпропетровська область, Софіївський район, с. Лошкарівка, вул. Привокзальна, 2/1. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 24.06.2017р. о 12 год. 20 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий становить небезпеку для себе і оточуючих, є безпорадним і не може самостійно задовольняти основні життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що в задоволенні заяви необхідно відмовити з наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. №1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Суд не може погодитись з доводами викладеними в заяві, оскільки згідно приписів ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу», наявність в особи психічного захворювання чи психічного розладу не може слугувати підставою для госпіталізації в примусовому порядку. Єдиними підставами для госпіталізації особи є вчинення нею чи виявлення реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможність самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не є безпорадним і може самостійно задовольняти основні життєві потреби, не становить небезпеку для себе і оточуючих, а наявність у нього психічного захворювання не є підставою для його примусової госпіталізації. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

26 червня 2017 року заявниця звернулася до суду із заявою про визнання особи недієздатною, призначення опікуна, зазначивши в якості заінтересованих осіб [PERSON], орган опіки та піклування Центральної районної в м. Дніпрі ради. Свої вимоги заявниця обґрунтувала тим, що її баба, [PERSON], від 2010 року страждає на хронічну психічну хворобу, не розуміє значення своїх дій, не може ними керувати. Через свій стан баба не може обслуговувати себе, вчиняти дрібні побутові правочини тощо. Викладені обставини стали причиною звернення заявниці до суду із заявою про визнання [PERSON] недієздатною, призначення їй опікуна. 01 серпня 2017 року суд своєю ухвалою залучив до участі у справі в якості заінтересованих осіб [PERSON], [PERSON] У судовому засіданні заявниця підтримала свої вимоги, а [PERSON] та представниця органу опіки та піклування Центральної районної в м. Дніпрі ради - не заперечували проти їх задоволення. [PERSON], [PERSON] до суду не з'явилися, були повідомлені належним чином. Заслухавши пояснення заявниці, заінтересованої особи, представниці органу опіки та піклування Центральної районної в м. Дніпрі ради, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заявниця доводить онукою [PERSON] (а.с.а.с. 4 - 7). [PERSON] перебуває на обліку у КЗ «Дніпропетровська міська поліклініка №1» Дніпропетровської обласної ради з діагнозом: маячневий розлад органічного походження, шизофреноподібний, внаслідок судинного захворювання головного мозку (а.с.а.с. 2, 3). Відповідно до висновку від 10.10.2017 року №141 судово-психіатричного експерта [PERSON] страждає на хронічний стійкий психічний розлад у формі судинної деменції. За своїм психічним станом тепер вона не може розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с.а.с. 44, 45). Відповідно до частини першої статті 39 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Ураховуючи висновки проведеної у справі експертизи, викладені в заяві обставини та пояснення учасників процесу, суд вважає за необхідне застосувати положення приведеної норми, задовольнивши заявлені вимоги в цій частині. Згідно з частиною першою статті 41, частиною першою статті 60 ЦК над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. 15 листопада 2017 року на адресу суду надійшло подання виконавчого комітету Центральної районної в м. Дніпрі ради, згідно з яким, виходячи із інтересів [PERSON], вважається за доцільне призначити її опікуном заявницю. Подання внесене на підставі рішення виконавчого комітету Центральної районної в м. Дніпрі ради від 26.09.2017 року №178. Таким чином, на думку суду, водночас із задоволенням вимог заявниці, з метою захисту інтересів [PERSON] та вирішення її соціальних питань необхідно призначити над нею опікуна в особі [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

26 червня 2017 року перший заступник керівника Калинівської місцевої прокуратури звернувся в суд з заявою про визнання спадщини відумерлою, вказуючи, що [INFO]. померла [PERSON], яка мала право на земельну частку (пай), розміром 2,7125 га, що розташована в адміністративно-територіальному підпорядкуванні Левківської сільської ради Погребищенського району. Ніхто зі спадкоємців ні за заповітом, ні за законом про оформлення права на спадщину не зверталися. В судовому засіданні прокурор вимоги заяви підтримав, просив визнати відумерлою спадщину на земельну ділянку, розміром 2,7125 га, що розташована в адміністративно-територіальному підпорядкуванні Левківської сільської ради Погребищенського району, що відкрилась після смерті [PERSON] та передати її у власність територіальної громади в особі Левківської сільської ради Погребищенського району. Представники відділ Держгеокадастру у Погребищенському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області та Погребищенської районної державної нотаріальної контори Вінницької області до суду не з'явилися, у телефонному режимі повідомили, що заявлені вимоги визнають в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечують, справу просили розглядати за їх відсутності. З`ясувавши позицію заявника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з таких міркувань. Встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на право на земельну частку (пай), розміром 2,7125 га, що розташована в адміністративно-територіальному підпорядкуванні Левківської сільської ради Погребищенського району, що належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну частку (пай), який надати немає можливості. Зазначені факти підтверджуються довідкою відділу Держгеокадастру у Погребищенському районі від 20.06.2017 №0-2-032-30/113-17 та Книгою реєстрації Державних актів на право на земельну частку (пай), які видаються Погребищенською районною державною адміністрацією Вінницької області. Спадкоємців ні за законом ні за заповітом померла не мала. Дані правовідносини регулюються ст. 1277 ЦК України, відповідно до якої у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Оскільки, спадкоємців за заповітом і за законом на спадщину у виді права на земельну частку (пай), розміром 2,7125 га, що розташована в адміністративно-територіальному підпорядкуванні Левківської сільської ради Погребищенського району, що належала померлій [INFO] р. [PERSON] не має, її необхідно визнати відумерлою і передати у власність територіальної громади в особі Левківської сільської ради Погребищенського району.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

26 червня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів, постійні сварки та конфлікти, шлюбні стосунки фактично припинені з лютого 2017 року, спільне господарство не ведеться. Посилаючись на неможливість подальшого спільного проживання, позивач просить розірвати шлюб. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, при цьому 26.10.2017 подала до суду заяву, в якій повідомила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просила розглядати справу без її участі, після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, при цьому 26.10.2017 також подав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив розглядати справу без його участі. Дослідивши в судовому засіданні наявні у справі письмові докази, суд дійшов такого. 06 травня 2006 року сторони уклали шлюб (а. с. 9). У подружжя є малолітня дитина син [PERSON], [INFO] (а.с. 10). Через несумісність характерів, постійні сварки та конфлікти сторони шлюбні стосунки фактично припинили. Спільне господарство ними не ведеться з лютого 2017 року. Примирення та поновлення сімейних стосунків між сторонами не можливе, а подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, інтересам їхньої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України (далі - СК України) позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо визнання позову відповідачем викладено в адресованій суду письмовій заяві, ця заява приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на викладене, суд вважає, що примирення сторін та поновлення сімейних стосунків між ними не можливе, а подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, інтересам їхньої малолітньої дитини. Враховуючи наведене вище, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

26 червня 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив шлюб з відповідачкою, зареєстрований 02 грудня 1972 року відділом реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області, актовий запис № 608 розірвати. В обґрунтування позову він зазначив, що від шлюбу у них неповнолітніх дітей немає. Спільне життя з відповідачкою не склалося, утворивши родину вони не змогли зберегти її. Фактичні шлюбні відносини припинені з початку 2000 року. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, різні погляди на життя і побут. Сторони втратили почуття любові та поваги. Позивач вважає, що сім'я розпалася остаточно і відновлена бути не може, тому строк на примирення їм не потрібен. Позивач у судове засідання не зявився, однак надав заяву про розгляд справи за його відсутності в якій зазначив, що позов підтримує у повному обсязі, та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області http://pvm.dp.court.gov.ua., причини неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Матеріалами справи встановлено, що сторони 02 грудня 1972 року уклали шлюб (арк.с.4). Від шлюбу у них неповнолітніх дітей немає. Сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть з початку 2000 року, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

26 червня 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, позовні вимоги обгрунтовує тим, що з 02.06.2009 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем. Шлюбні відносини з відповідачем припинені внаслідок несумісності характерів, відсутністю взаєморозуміння. Вважає, що подальше сімейне життя не можливе, спору про розділ майна та місце проживання дитини немає. Позивач в судове засідання не з'явився, до початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволені позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини не явки суду не повідомив. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України. Враховуючи те, що по справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 02.06.2009 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON]та [PERSON](дошлюбне прізвище - [PERSON]) перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02.06.2009року, актовий запис №179. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 25.01.2011 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON]та [PERSON]. Вимогами ст. 112 Сімейного Кодексу України передбачено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, шлюбні стосунки між подружжям фактично припинені, суд вважає, що збереження сім'ї не можливе, а подальше спільне життя буде суперечити їх інтересам та інтересам дитини, тому шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

26 червня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про надання додаткового строку для прийняття спадщини і свої доводи обґрунтовує тим, що 19 листопада 2010року померла його бабуся [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкоємне майно у вигляді земельної ділянки, площею 5,92га, яка розташована на території Новоолексіївської сільської ради Волноваського району Донецької області. Своєчасно звернутися до нотаріальної контори він міг, оскільки перебув на заробітках в Криму. Просить суд надати йому додатковий строк для звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі, оскільки він пропустив строк звернення до нотаріальної контори з поважної причини. Позивач до судового засідання не зявився, але надав заяву слухати справу без його участі, на позовних вимогах наполягає. Відповідач до судового засідання не зявився, але надав заяву слухати справу без його участі, позов визнає. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1272 ч. 3 ЦК України за позовом спадкоємця, який з поважних причин пропустив строк для прийняття спадщини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Так, у судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про смерть [PERSON] померла 19 листопада 2010 /а.с.3/ Після її смерті залишилось спадкоємне майно у вигляді земельної ділянки, площею 5,92га, яка розташована на території Новоолексіївської сільської ради Волноваського району Донецької області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія ДН № 173883/а.с.4/ Згідно свідоцтва про народження серія V-НО № 350195 батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] /а.с.5/ Відповідно до свідоцтва про народження серія ІІ-УР № 478463 матірю [PERSON] є [PERSON] /а.с.5/ У встановлений шестимісячний строк позивач не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, оскільки перебував у Криму на заробітках, вважав, що батько прийняв спадщину. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач дійсно пропустив строки прийняття спадщини з поважної причини тому, суд надає позивачу достатній строк для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. На підставі викладеного і

Outcome: approved