Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

27 жовтня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідачів про усунення їх від права на спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона, позивач, є дочкою [PERSON] [INFO], а відповідачі є її, позивача, племінниками, і онуками [PERSON]. Батько відповідачів у справі, а її, позивача, рідний брат [PERSON] помер 13 березня 2014 року. У позовній заяві до суду позивач зазначила, що вона, [PERSON], проживала разом зі своєю матірю [PERSON] приблизно шість останніх років до дня смерті [PERSON], яка настала 24 березня 2012 року, у м.Пологи Запорізької області (без зазначення певної адреси), бо мати потребувала постійного стороннього догляду, оскільки ці останні роки свого життя була паралізована і фактично прикута до ліжка. Жила мати окремо від неї, позивача, і тому вона, [PERSON], вимушена була перебратися жити до матері. Весь тягар догляду за матірю ліг на її, позивача, плечі, в той час як вона теж є інвалідом другої групи. Пенсії її і матері були зовсім невеликі, коштів бракувало. Вона, позивач, купувала матері ліки, одяг, продукти харчування, предмети гігієни. Відповідачі у справі за всі шість років ні разу не явилися провідати бабусю, не цікавилися станом її здоровя, не надавали матеріальної допомоги на придбання ліків. 24 березня 2012 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок №7 по вул.Лугова у м.Пологи Запорізької області, земельну ділянку і право на земельну частку (пай) залишок. Спадкоємцями першої черги за законом до майна померлої [PERSON] в рівних частках були вона, позивач, і її рідний брат, батько відповідачів [PERSON]. Після смерті [PERSON] відповідачі отримали свідоцтва про право на спадщину за законом, не маючи при цьому права на спадщину, оскільки вони ухилялися від виконання своїх обовязків по догляду за своєю бабусею [PERSON] Позивач вважає, що відповідачів слід усунути від права на спадкування, оскільки за життя їх бабусі, яка через похилий вік і тяжку хворобу була у безпорадному стані, вони ухилялися від надання їй допомоги. У звязку з цим позивач просить постановити судове рішення, яким усунути [PERSON] і [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті їх бабусі [PERSON], яка померла 24 березня 2012 року в м.Пологи Запорізькі області. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позові, та просила їх задовольнити. При цьому [PERSON] пояснила суду, що вона з матірю проживали окремо, але приблизно у 2006 році вона проживала разом з матірю в будинку матері, а потім забрала матір до будинку своєї дочки [PERSON] у м.Пологи по вул.Лугова,3, де мати і померла. Її, позивача, рідний брат і батько відповідачів [PERSON] помер 13 березня 2014 року, але не допомагав їй, позивачу, здійснювати догляд за матірю, хоча він працював і мав можливість допомагати. Після смерті матері вона і брат у нотаріуса отримали свідоцтва про право на спадщину за законом у рівних частках на частину спадкового майна, а саме земельну ділянку і право на земельну частку (пай) залишок. На будинок вона і брат свідоцтво про право на спадщину не отримали, бо потрібно було виготовляти документи на будинок, бо будинок належить їх покійному батьку по документах, батько помер ще в 1983 році. Відповідачі у справі не мають морального права на спадщину, бо їх батько [PERSON] за своє життя, а також і самі відповідачі ніякого догляду за [PERSON] не здійснювали, а ухилялися від догляду за нею. Представник позивача за довіреністю [PERSON] (а.с.34,35) в судовому засіданні, не вбачаючи підстав для задоволенню позовних вимог [PERSON], оскільки на день звернення її до суду з позовом її рідний брат [PERSON] був вже померлим, а свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті їх матері вже були отримані, просила суд вирішити справу на підставі вимог діючого законодавства України. Відповідач [PERSON] своєю заявою до суду просить справу розглянути в її відсутність, її інтереси представляє її брат [PERSON] (а.с.29). Відповідач [PERSON], який в судовому засіданні представляє свої інтереси і інтереси своєї рідної сестри [PERSON] за довіреністю на а.с.49, позовні вимоги [PERSON] не визнав і просив відмовити в їх задоволенні. Суду пояснив, що він і [PERSON] проживали від своєї бабусі [PERSON] окремо. Їх батько [PERSON] пережив свою матір всього на два роки, але за життя він постійно допомагав [PERSON] матеріально утримувати [PERSON], бо батько працював. Після смерті [PERSON] батько і [PERSON] отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку і сертифікат в рівних частках. Після смерті батька він і [PERSON] отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на це майно. На будинок №7 по вул.Лугова у м.Пологи батько за життя не встиг отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, але з яких саме підстав, йому, відповідачу, невідомо. Можливо, бракувало коштів. Батько допомагав поховати бабусю, допоміг позивачу матеріально. Він, відповідач, і [PERSON] не ухилялися від утримання бабусі, бо був живий їх батько, який опікувався бабусею. Бабуся безпосередньо до нього і сестри за допомогою не зверталася. Позивач [PERSON], доглядаючи матір, користувалася її пенсією, а також отримувала допомогу по догляду за матірю. Державний нотаріус [PERSON] своїми заявами до суду просить справу розглянути у відсутність представника Пологівської державної нотаріальної контори (а.с.38,44,109,157,206,214). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є племінником покійної матері позивача «у третьому коліні». [PERSON] він знає з 2000 року, він часто відвідував її. Коли [PERSON] померла, він був на її похороні. Відповідачів він на похороні не бачив. Від сусідки позивача він чув, що відповідачі забрали документи бабусі. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є дочкою позивача і онукою [PERSON] Кілька років до смерті [PERSON] проживала разом з [PERSON] у м.Пологи по вул.Лугова,7, бо у [PERSON] не було свого житла. Восени 2010 року вона, свідок, забрала бабусю і матір до себе додому у м.Пологи, вул.Лугова,3, бо у них маленькі пенсії, їм нічим було опалювати будинок. [PERSON], син [PERSON], не допомагав [PERSON] доглядати за своєю матірю не матеріально, не будь-яким іншим чином. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він з сином позивача [PERSON] з 2000 по 2007 роки працювали разом. У ці роки він бував у [PERSON] вдома по вул.Лугова у м.Пологи, і бачив, що там жила старенька бабуся. Він не знає, як її звали. Бабуся не ходила, де вона постійно жила, він не знає. Він допомагав [PERSON] цю бабусю перенести в інший будинок, але коли це було, він не памятає. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є зятем [PERSON] Йому відомо, що останніх пять років до смерті [PERSON] за нею доглядала [PERSON], бо [PERSON] була паралізована. [PERSON] прала речі [PERSON], мила її, купувала їй продукти, ліки. Відповідачі не приходили відвідувати бабусю, коли вона хворіла, не допомагали [PERSON] доглядати за [PERSON] Суд, вислухав позивача і її представника, відповідача, допитаних в судовому засіданні свідків, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов наступних висновків. Згідно частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 24 березня 2012 року у віці 83 років у м.Пологи померла [PERSON] (а.с.8). Хворобами, що призвели до смерті [PERSON], у лікарському свідоцтві про смерть №98 від 24 березня 2012 року зазначені хронічне порушення кровообігу, атеросклеротична хвороба, інші суттєві (фонові) стани гіпертонічна хвороба (а.с.217). Позивач і батько відповідачів [PERSON] є дітьми [PERSON] і спадкоємцями першої черги за законом до її майна (а.с.10,93). Відповідачі у справі є дітьми [PERSON] і онуками [PERSON] (а.с.117,132,зворот). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належні їй і її померлому у 1983 році чоловіку житловий будинок №7 по вул.Лугова в м.Пологи Запорізької області, земельну ділянку і право на земельну частку (пай). Діти померлої [PERSON] і [PERSON] 18 жовтня 2012 року отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку і право на земельну частку (пай), їх частки у спадщині є рівними по 1/2 частині за кожним (а.с.133,135,зворот). Батько відповідачів [PERSON] помер 13 березня 2014 року у м.Пологи (а.с.112,зворот). Відповідачі у справі після смерті їх батька отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, до складу якого входить і майно, яке [PERSON] прийняв у спадок після смерті матері (а.с.127,129, 142, зворот, 144). [PERSON] отримувала в УПтаСЗН Пологівської райдержадміністрації компенсацію по догляду за своєю матірю [PERSON] відповідно до Закону України «Про соціальні послуги» з 21 вересня 2011 року по 24 березня 2012 року, що підтверджується довідкою УПтаСЗН на а.с.4, розмір цієї допомоги, як пояснила позивач суду, становив 70 грн. на місяць. Зі слів позивача, вона і її мати отримували мінімальний розмір пенсії, який саме, вона не памятає. Статтями 202, 203 Сімейного Кодексу України встановлено обов'язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги, мають тяжкі хвороби, інвалідність або є безпомічними. Ч.1 ст.264 СК України передбачено, що внуки, правники зобовязані піклуватися про своїх бабу, діда, прабабу, прадіда. У Постанові №7 від 30 травня 2008 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що правило абзацу другого частини 3 ст.1224 ЦК України стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи. При цьому слід врахувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило ч.5 ст.1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного Кодексу не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечувати умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та лікування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'влена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у ч.2 ст.1259 ЦК України. Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Вимога про усунення від права на спадкування за законом особи може бути пред'явлена лише після смерті спадкодавця. Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст.214 ЦПК України повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично чи матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Отже, ухилення характеризується умисною формою вини. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч.5 ст.1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. В матеріалах справи немає жодного доказу про умисне ухилення відповідачів від надання допомоги спадкодавцю. Поясненнями жодного із допитаних судом свідків умисне ухилення відповідачів від надання допомоги [PERSON] також не доведено. З наданих позивачем суду письмових доказів, які були досліджені судом у судовому засіданні, не доведено, що спадкодавець [PERSON] перебувала в безпорадному стані і потребувала допомоги від відповідачів у справі. Крім того, відмовляючи у задоволенні позову [PERSON] суд виходить з того, що на час смерті бабусі відповідачів був живим їх батько, стосовно якого дослідженими в судовому засіданні доказами судом також не встановлено факту умисного ухилення від надання допомоги своїй матері [PERSON], а, навпаки, спростовується копією довідки квартального комітету №515 від 14 серпня 2012 року на а.с.98 про те, що [PERSON] проживав разом зі своєю матірю. Зазначена довідка надавалася нотаріусу у спадкову справу і нічим не спростована на час розгляду справи. Таким чином, з досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що позовні вимоги [PERSON] про усунення від права на спадкування [PERSON] і [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено, що відповідачі умисно ухилялися від надання допомоги спадкодавцю, позивачем не доведено фактів звернення померлої до відповідачів за матеріальною чи фізичною допомогою, і потреби в такій допомозі саме від відповідачів. Такий висновок суду узгоджується з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленою в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 вересня 2011 року у справі №6-3077св11 за позовом про усунення від права на спадкування; в рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 липня 2012 року у справі №6-42981св11 за позовом про усунення від права на спадкування; в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 вересня 2012 року у справі №6-11413св12 за позовом про усунення від права на спадкування за законом, визнання права власності на квартиру та за зустрічним позовом про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом; в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2014 року у справі №6-16525св14 за позовом про усунення від права на спадкування за законом, визначення часток співвласників у праві спільної власності та за зустрічним позовом про усунення від права на спадкування та правовою позицією висловленою в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Позивач є інвалідом другої групи, на підставі вимог Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору за подачу позову до суду звільнена (а.с.5). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed