Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

28.10.2015 року заявниця звернулась до суду із заявою про встановлення факту батьківства. Вимоги заяви мотивовано тим, що з 17.12.2007 року заявниця фактично перебувала у шлюбних відносинах та проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу з [PERSON], [INFO]. 30.07.2012 року у заявниці народилась донька [PERSON] про що Дніпровським РАЦС у м. Києві було зроблено актовий запис у книгу реєстрації народження №2254. Через відмову фізіологічного батька спільної дитини [PERSON] визнати своє батьківство і подати разом в порядку, передбаченому ст. 126 СК України заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень був проведений за прізвищем матері «Кірпішова», а імя і по-батькові батька дитини були записані за вказівкою заявниці «Сабер Сайфурович». 04.05.2015 року [PERSON] помер. У звязку зі смертю фізіологічного батька дитини заявниця вимушена звернутись до суду на підставі ст. 130 СК України для встановлення факту батьківства. За твердженням заявниці, встановлення факту батьківства необхідне для захисту прав і інтересів доньки, які охороняються законом. Заявниця вказує, що факт батьківства померлого [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] підтверджується спільним проживанням однією сімєю заявниці з [PERSON] з 2007 року до його смерті, веденням із ним спільного господарства, а також показами свідків (матері та сестри померлого). Метою встановлення відповідного факту, за твердженням заявниці, є необхідність подальшого правильного виховання дитини у християнських традиціях та отримання від держави належної допомоги і субсидій. За наведених обставин заявниця просить встановити факт батьківства [PERSON], [INFO], стосовно [PERSON], [INFO] та зобовязати Дніпровський РАЦС у м. Києві внести відповідні зміни до актового запису №2254 від 14.08.2012 року Книги реєстрації актів цивільного стану і видати нове свідоцтво про народження [PERSON], де в графі «батько» зазначити - [PERSON]. В судовому засіданні заявниця підтримала вимоги своєї заяви, просить їх задовольнити і додатково пояснила суду, що з померлим [PERSON] вона познайомилась у 2005 році, а з 2007 році заявниця стала проживати із ним однією сімєю в квартирі, яка належала матері померлого. Разом із ними в квартирі проживала мати померлого та його рідна сестра. З 2007 року і до часу смерті заявниця проживала разом з [PERSON] постійно. Також заявниця зазначила, що зміст заяви про встановлення факту батьківства складали юристи і не зовсім точно відобразили обставини не зазначення біологічного батька дитини у свідоцтві про її народження. Заявниця зазначила, що насправді померлий повністю визнавав доньку своєю дитиною, був присутній на родах. Однак заявниця та [PERSON] не перебували у зареєстрованому шлюбі, оскільки не бачили у цьому необхідності, і дані про батька дитини були записані зі слів заявниці. Нічого страшного на той час заявниця не бачила в тому щоб вказати батьком дитини [PERSON]. Це вигадане прізвище, імя та по-батькові складається з прізвища самої заявниці та імя, по-батькові дійсного батька дитини. При цьому, заявниця пояснила, що вказала прізвище батька «Кірпішов», оскільки їй подобається власне прізвище і тоді й донька була записана за прізвищем «Кірпішова». Також заявниця зазначила, що після народження дитини всі вони разом з померлим стали проживати у її бабусі і одного разу вночі [PERSON] помер у вісні, як виявилось у подальшому відірвався тромб. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, в матеріалах справи міститься клопотання заінтересованої особи про розгляд справи за відсутності представника. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона є матірю померлого [PERSON] та відповідно свекрухою заявниці, хоча офіційно шлюб між її сином та заявницею не був зареєстрований. Приблизно з 2008 року до народження онуки у 2012 році заявниця та син свідка проживали разом, однією сімєю як чоловік та дружина у належній свідку квартирі. Свідок зазначила, що її син був дуже радий коли дізнався про вагітність заявниці, повністю визнавав дитину своєю та зокрема був присутнім на родах. Після народження родина разом з дитиною переїхали на нове місце мешкання, однак до теперішнього часу свідок підтримує стосунки зі своєю онукою та бачить, що вона повністю схожа на її померлого сина. Також свідок зазначила, що їй було відомо про те, що сина не записали батьком дитини, але з яких причин свідку не відомо, хоча особисто свідок була проти цього. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона є рідною сестрою померлого [PERSON] і відповідно заявниця є для неї невісткою, хоча офіційно померлий брат не реєстрував шлюбу з заявницею. За твердженням свідка, приблизно з 2008 року заявниця стала проживати однією сімєю як чоловік та дружина з братом свідка [PERSON] і від цього проживання у заявниці в 2012 році народилась донька, яка є племінницею свідка. Також свідок повідомила, що за життя її померлий брат повністю визнавав дитину своєю, дівчинка дуже схожа на померлого, однак у звязку із чим брата не зареєстрували батьком дитини свідку не відомо. Суд, вислухавши пояснення заявниці, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази, приходить до висновку про те, що заява підлягає до задоволення, з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 30.07.2012 року народилась [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5). У графі «батько» свідоцтва про народження [PERSON] зазначено [PERSON]. 04.05.2015 року у м. Києві помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 4). Відповідно до ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ст. 130 СК України, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу. За змістом ч. 1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ч. 3 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Факт батьківства померлого [PERSON] стосовно малолітньої [PERSON] належним чином підтверджується поясненнями заявниці, наявними у справі письмовими доказами, копіями фотографій та показами свідків. Оцінюючи в сукупності надані докази, встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що обставини, викладені заявником, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та ґрунтуються на вимогах Закону, а тому заява підлягає до задоволення. У судовому засіданні заявниця письмовими доказами та показами свідків довела, що померлий [PERSON] є рідним батьком [PERSON]. Встановлення факту необхідно заявниці, зокрема, для настання юридичного наслідку - отримання від держави соціальних гарантій щодо дитини, які встановлені чинним законодавством України. Тобто, від встановлення факту батьківства залежить виникнення майнових прав доньки заявниці. На підставі викладеного,

Outcome: approved