Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

28.12.2015 року позивач звернувся до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Зазначає, що відповідачка [PERSON] 12.11.2015 року на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя позбавлена батьківських прав відносно дитини - сина [PERSON], [INFO]. Позивач призначений опікуном над дитиною. Рішення суду набрало чинності 24.11.2015 року. На підставі ч.2 ст. 166 та ст.180 СК України, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, просить задовольнити позов, стягнути з відповідачки аліменти на його користь на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу (заробітку) відповідачки, щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму. При проведенні судового засідання позивач не був присутній, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягає на позовних вимогах, підтверджує викладені в заяві обставини, не заперечує проти винесення заочного рішення в разі неявки належним чином повідомленої відповідачки. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням, про причини своєї неявки суд не сповістила, заяв, клопотань та заперечень проти позову не надала. Оскільки причини неявки відповідачки визнаються судом неповажними, у відповідності до ч.4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України суд, враховуючи думку позивача, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню у зв'язку із наступним. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою ВРУ № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ст. 141 СК України врегульовано, що мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. За змістом ст.51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд також виходить з правового змісту ч. 2 ст. 182, ч.1 ст. 183 СК України, якими передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Крім того, відповідно до ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Як встановлено судом, заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя по цивільній справі № 336/4855/15-ц. пр.2/336/2413/2015 від 12.11.2015 року, яке набрало законної сили 24.11.2015 року, [PERSON], [INFO], позбавлено батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], призначено опікуном над малолітнім [PERSON], [INFO] (а.с.5-7). За змістом рішення суду відповідачка сином не цікавиться, не створила належних житлово-побутових умов проживання, утримання та навчання дитини, що згідно з ч.3 ст. 61 ЦПК України не підлягає додатковому доказуванню. Дитина проживає з позивачем, який є його опікуном, знаходиться на його утриманні, про що свідчить довідка про склад сім'ї №2082 від 02.12.2015 року (а.с.10), крім того, навчається у Загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №41 ЗМР, що підтверджено довідкою від 15.12.2015 року (а.с.8) Згідно із ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Так, аліменти підлягають стягненню з 28.12.2015 року (а.с.1) Тому, враховуючи обставини справи, суд вважає за доцільне стягувати з відповідачки аліменти у частці від її заробітку (доходу) в розмірі 1/4 частини, щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. За змістом п.3 ч.1 ст. 80, ч.3 ст. 88 ЦПК України, суд стягує із відповідачки в дохід держави судовий збір у сумі 551,20 грн., від сплати яких позивач був звільнений при пред'явленні позову до суду. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved