Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

27.11.2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON], 2005 р.н., [PERSON], 2012 р.н., в якому просить виселити відповідачів із квартири [ADDRESS]. При цьому [PERSON] вказує на те, що на підставі Свідоцтва про право власності від 03.06.2009 року їй на праві власності належить квартира [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстрована вона одна. Позивачка також зазначає, що відповідачка [PERSON] - її рідна донька, а відповідач [PERSON] є чоловіком її доньки. Відповідачі разом зі своїми неповнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в трикімнатній квартирі [ADDRESS]. Крім відповідачки [PERSON] в неї є син [PERSON], 1989 року народження, який проживає з нею. Відповідно до Висновку МСЕК від 17.02.2009 року син визнаний інвалідом 2 групи, безстроково. В зв»язку з хворобою сина на протязі кількох років вона змушена була виїжджати за межі України для його лікування. Як вказує позивачка, 09.10.2004 року її дочка [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] 13.10.2004 року вона із сином виїхали на лікування за межі України на чотири місяці. Відповідачі під приводом доглянути за квартирою запропонували пожити в квартирі на час її відсутності. Коли в лютому 2005 року вони із сином повернулися додому, то відповідачі відмовились звільнити квартиру. До 2013 року відповідачі разом із дітьми проживали в її квартирі, і за цей час в них рідко виникали конфлікти, але останнім часом відповідачка влаштовує сварки, почала встановлювати години, в які вона (позивачка) може користуватися кухнею. Крім того, відповідачі порушують її права власника нерухомого майна щодо вільного користування та розпорядження квартирою. Все це привело до того, що вона змушена була неодноразово звертатися до правоохоронних органів. 13.11.2013 року на адресу відповідачів вона направила лист-вимогу про виселення із житлового приміщення в строк до 20.11.2013 року. Однак до цього часу відповідачі жодних дій на виконання цієї вимоги не здійснили. Така поведінка відповідачів вказує на перешкоджання їй, як власнику квартири, в реалізації права розпорядження своєю власністю, тому вона змушена звернутись до суду з даним позовом. Посилаючись на викладені обставини, вимоги ст.ст. 316-319,321 ЦК України, [PERSON] просить виселити [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON],2005 р.н., [PERSON],2012 р.н., із квартири [ADDRESS]. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] проти позову [PERSON] заперечують. При цьому звернулись до неї із зустрічним позовом, в якому просять визнати за ними разом з їх малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] право користування квартирою [ADDRESS]. В своєму позові [PERSON] та [PERSON] вказують на те, що [PERSON] отримала право власності на квартиру [ADDRESS] 28.05.2009 року. До цього [PERSON] та її донька [PERSON] ([PERSON], а з 1992 року - [PERSON]) проживали у вказаній квартирі на підставі ордеру № 045808 серія «Ж» від 23.10.1984 року. Згідно ордеру вказану квартиру [PERSON] отримала на двох осіб: на себе та дочку [PERSON] Згідно довідки від 21.04.2009 року квартира є кооперативною. Як зазначають позивачі за зустрічним позовом, з 1984 року [PERSON] зареєстрована та проживає у квартирі [ADDRESS], іншого житла в неї немає. В 2004 році [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], який з дозволу та згодою [PERSON], в жовтні 2004 року оселився у спірній квартирі. Пізніше у цій же квартирі з дозволу [PERSON] було зареєстровано місце проживання їх сина [PERSON]. Так само від народження у квартирі проживає їх син [PERSON]. До теперішнього часу вони з дітьми проживають у квартирі [PERSON] однією сім»єю. [PERSON], [PERSON] також зазначають, що право власності [PERSON] на спірну квартиру було зареєстровано у 2009 році. До цього часу вони проживали у квартирі за згодою відповідачки, а [PERSON] - на підставі ордеру на квартиру. Таким чином, вони та їх діти на момент реєстрації права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] володіли сервітутом на вказану квартиру. Згідно ч.6 ст.403 ЦК України сервітут зберігає чинність у разі переходу права власності. Як вказують позивачі за зустрічним позовом, відповідно до положень ст. 405 ЦК України вони мають право на користування спірним житлом. У спірній квартирі вони займають кімнату, яка була визначена їм для користування власником житла [PERSON] Сама відповідачка разом зі своїм сином проживають в іншій кімнаті. До 2004 року [PERSON] та [PERSON] проживали у спірній квартирі разом, як члени сім»ї, вели спільне господарство. З 2004 року [PERSON] з дозволу [PERSON], [PERSON] став проживати в квартирі як член сім»ї, вони ведуть спільне господарство, сплачували комунальні послуги, у 2010 році разом провели ремонт у квартирі, у 2011 році за спільні кошти придбали меблі, замінили сантехніку. Крім того, їх діти весь час обслуговуються в поліклініці за місцем проживання, їх син [PERSON] ходить до школи поблизу місця проживання. Зі згоди [PERSON] він був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] та став проживати в ній. Посилаючись на викладені обставини, положення ст.ст. 64,116,145,148 ЖК України, ст.ст. 403,405 ЦК України, [PERSON] та [PERSON] вважають, що немає жодних, передбачених Житловим кодексом України, підстав для їх виселення, тому просять відмовити в задоволенні позову [PERSON] та визнати за ними разом з малолітніми дітьми [PERSON], [PERSON] право користування квартирою [ADDRESS]. Представник Служби у справах дітей Деснянської районної у м.Києві державної адміністрації в судове засідання не з»явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу без присутності представника 3-ї особи. Заслухавши пояснення [PERSON] та її представника [PERSON], а також пояснення [PERSON] та представника [PERSON] - [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] була надана позивачці, на той час [PERSON], на підставі ордеру № 045808 серія Ж від 23.10.1984 року на двох осіб - саму позивачку та її дочку [PERSON] Квартира є двокімнатною, жилою площею 29,05 кв.м (а.с.52). 15.06.1991 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON], який до теперішнього часу не розірвано (а.с.16-17). Згідно довідки ЖБК «Шовковик-10» № 71 від 16.04.1992 року [PERSON] повністю сплатила паєнакопичення та є власником квартири [ADDRESS] (а.с.67). Розпорядженням представника Президента України № 78 від 11.05.1992 року було дозволено [PERSON], який мешкає в [ADDRESS], удочерити дитину дружини [PERSON], [INFO], зі зміною прізвища та по батькові на [PERSON] (а.с.47,48). Також, від шлюбу з [PERSON] позивачка має сина [PERSON], 1989 року народження, інваліда 2-ї групи, бесстроково. Судом також встановлено, що дочка позивачки - [PERSON] 09.10.2004 року зареєструвала шлюб з [PERSON] Від спільного життя вони мають двох дітей: [PERSON],2005 року народження, та [PERSON],2012 року народження (а.с.49-51). Згідно довідки ЖБК «Шовковик-10» від 09.01.2014 року № 02, відповідачі разом зі своїми дітьми проживають без реєстрації на житловій площі у квартирі [ADDRESS] (а.с.37). При цьому відповідач [PERSON] з 26.03.1998 року зареєстрований у трикімнатній квартирі [ADDRESS] та є співвласником вказаної квартири (а.с.58) . Як вбачається з довідки форми № 3 ЖЄКу № 510 від 27.12.2013 року № 1881, на житловій площі у квартирі [ADDRESS] зареєстровані також батьки [PERSON], його дружина (дочка позивачки) [PERSON] та їх діти - [PERSON] та [PERSON] (а.с.54). Позивачка [PERSON] одна зареєстрована на спірній житловій площі у квартирі [ADDRESS], власником якої вона є. Син [PERSON] зареєстрований на житловій площі батька, однак, проживає у спірній квартирі разом із матір»ю [PERSON], позивачкою у справі. Без реєстрації в квартирі також проживають син позивачки [PERSON] та відповідачі [PERSON], [PERSON] разом з двома малолітніми дітьми. Відповідачі вважають, що відповідно до ст.145 ЖК України вони мають рівне з позивачкою право користування спірною квартирою. При цьому вказують на те, що відповідачка [PERSON] з 1984 року зареєстрована та проживає у квартирі [ADDRESS]. До 2004 року [PERSON] та [PERSON] проживали у спірній квартирі разом, як члени сім»ї, вели спільне господарство. В 2004 році [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], який з дозволу та згодою [PERSON], в жовтні 2004 року оселився у спірній квартирі. Пізніше у цій же квартирі з дозволу [PERSON] було зареєстровано місце проживання їх сина [PERSON]. Так само від народження у квартирі проживає їх син [PERSON]. До теперішнього часу вони з дітьми проживають у квартирі [PERSON] однією сім»єю, вони ведуть спільне господарство, сплачували комунальні послуги, у 2010 році разом провели ремонт у квартирі, у 2011 році за спільні кошти придбали меблі, замінили сантехніку. Їх діти весь час обслуговуються в поліклініці за місцем проживання, їх син [PERSON] ходить до школи поблизу місця проживання. [PERSON], [PERSON] також зазначають, що право власності [PERSON] на спірну квартиру було зареєстровано у 2009 році. До цього часу вони проживали у квартирі за згодою відповідачки, а [PERSON] - на підставі ордеру на квартиру. Таким чином, вони та їх діти на момент реєстрації права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] володіли сервітутом на вказану квартиру. Згідно ч.6 ст.403 ЦК України сервітут зберігає чинність у разі переходу права власності. Як вказують позивачі за зустрічним позовом, відповідно до положень ст. 405 ЦК України вони мають право на користування спірним житлом. У спірній квартирі вони займають кімнату, яка була визначена їм для користування власником житла [PERSON] Сама відповідачка разом зі своїм сином проживають в іншій кімнаті. Вказані доводи відповідачів [PERSON], [PERSON] суд оцінює критично і до уваги не приймає, виходячи з наступного. Так, згідно положень ч.1,5 ст. 145 ЖК України члени сім»ї, які проживають разом з членом житлово-будівельного кооперативу, мають рівне з ним право користування жилим приміщенням. Такого ж права набувають особи, які вселилися в жиле приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу як члени сім»ї, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Члени сім»ї члена кооперативу, крім дружини, що має право на частину паєнагромадження, не вправі вимагати поділу приміщення, його обміну і здачі в найом, а також вселення інших осіб, за винятком неповнолітніх дітей. До членів сім»ї члена ЖБК належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з членом кооперативу не позбавляє колишніх членів його сім»ї права користування займаним жилим приміщенням. Відповідно до вимог ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються на рівні з ним усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти та батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано і інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім»ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім»ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім»ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім»ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] належить ЖБК «Шовковик-10». Позивачка [PERSON], як член ЖБК «Щовковик-10», на підставі ордеру № 045808 серія Ж від 23.10.1984 року разом з дочкою [PERSON] заселилась у квартиру [ADDRESS], в який проживає до теперішнього часу. Згідно довідки ЖБК «Шовковик-10» № 71 від 16.04.1992 року [PERSON] повністю сплатила паєнакопичення та є власником квартири [ADDRESS] (а.с.67). Згідно Свідоцтва про власності від 03.06.2009 року квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] та зареєстрована у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна за реєстровим номером 19 від 17.06.2009 року (а.с.6). Позивачка [PERSON] одна зареєстрована на спірній житловій площі у квартирі [ADDRESS]. Син [PERSON] зареєстрований на житловій площі батька, однак, проживає у спірній квартирі разом із матір»ю [PERSON], позивачкою у справі. Судом також встановлено, що дочка позивачки - [PERSON] 09.10.2004 року зареєструвала шлюб з [PERSON] Від спільного життя вони мають двох дітей: [PERSON],2005 року народження, та [PERSON],2012 року народження (а.с.49-51). Згідно довідки ЖБК «Шовковик-10» від 09.01.2014 року № 02, відповідачі разом зі своїми дітьми проживають без реєстрації на житловій площі у квартирі [ADDRESS] (а.с.37). Відповідачі вважають, що відповідно до положень ст. 331 ЦК України право власності [PERSON] на спірну квартиру було зареєстровано у 2009 році. Отже, до моменту виникнення права власності [PERSON] на квартиру вони проживали в цій квартирі за її згодою, а відповідачка [PERSON] - на підставі ордеру. Таким чином, вони та їх діти на момент реєстрації права власності [PERSON] на квартиру володіли сервітутом на квартиру та згідно ст.ст. 403,405 ЦК України мають право на користування спірним житлом. Як вказують відповідачі, ст. 406 ЦК України встановлено випадки припинення сервітуту, однак, жоден з таких випадків не виник у правовідносинах між ними та позивачкою. Також, [PERSON] та [PERSON] вважають, що позивачкою не наведено жодного доказу наявності підстав для виселення членів сім»ї ЖБК, передбачених ст.ст. 116,148 ЖК України. При цьому відповідачі вказують на те, що відповідно до вимог ст. 145 ЖК України відповідачка [PERSON] з 1984 року зареєстрована та проживає у квартирі [ADDRESS]. До 2004 року [PERSON] та [PERSON] проживали у спірній квартирі разом, як члени сім»ї, вели спільне господарство. В 2004 році [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], який з дозволу та згодою [PERSON], в жовтні 2004 року оселився у спірній квартирі. Пізніше у цій же квартирі з дозволу [PERSON] було зареєстровано місце проживання їх сина [PERSON]. Так само від народження у квартирі проживає їх син [PERSON]. До теперішнього часу вони з дітьми проживають у квартирі [PERSON] однією сім»єю, вони ведуть спільне господарство, сплачували комунальні послуги, у 2010 році разом провели ремонт у квартирі, у 2011 році за спільні кошти придбали меблі, замінили сантехніку. Їх діти весь час обслуговуються в поліклініці за місцем проживання, їх син [PERSON] ходить до школи поблизу місця проживання. Таким чином, відповідачі вважають, що вони та їх діти набули право користування квартирою [ADDRESS], і у позивачки немає підстав для їх виселення з вказаної квартири. Вказані доводи відповідачів [PERSON], [PERSON] суд вважає необґрунтованими з наступних підстав. Так, в статті 401 ЦК України визначено поняття обмеженого користування чужим майном (сервітуту). Зокрема, зазначено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний с сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Згідно ч.1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Тобто, сервітут може бути встановлений в силу прямої вказівки закону. Для встановлення такого сервітуту непотрібна ж одна з перерахованих підстав: договір, заповіт або рішення суду. Зокрема, для виникнення сервітуту, передбаченого ст. 405 ЦК, необхідним є факт проживання члена сім»ї власника житла разом з ним та спільне користування цим житлом. Також, сервітутом, який виникає в силу прямої вказівки закону, є сервітут, що виникає у члена кооперативу (а також у членів його сім»ї з моменту вселення в зазначене житло та полягає у праві користування житлом у будинку житлово-будівельного кооперативу. Це право члена кооперативу триває до моменту викупу ним кооперативної квартири та набуття у зазначений момент права власності на займану квартиру (ч.3 ст. 384 ЦК України). Таким чином, підставою виникнення сервітуту у відповідачки [PERSON] було її вселення на підставі ордеру №» 045808 від 23.10.1984 року у квартиру [ADDRESS] як члена сім»ї [PERSON] Згідно довідки ЖБК «Шовковик-10» у 1992 році [PERSON] повністю погасила пай та набула право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.67). Оскільки ч.6 ст.403 ЦК України передбачено, що сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений, то при переході права власності [PERSON] на спірну квартиру у 1992 році сервітут, встановлений для [PERSON], як члена сім»ї (дочки) позивачки, зберігся. В той же час судом встановлено, що у 2004 році [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], який з дозволу [PERSON], в жовтні 2004 року оселився у спірній квартирі. Відповідачі, хоча і проживають в спірній квартирі, однак вони мають свою сім»ю, ведуть окреме господарство та на даний час не є членами сім»ї власника житла, хоча є родичами [PERSON] Позивачка також має свою сім»ю, яка складається з неї та дорослого сина, інваліда 2-ї групи, [PERSON] У липні 2006 року відповідачка [PERSON] разом із сином [PERSON], 2005 року народження, знялися з реєстрації зі спірної житлової площі та були зареєстровані за місцем реєстрації відповідача [PERSON] з метою постановки на квартоблік та отримання житла. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] з 26.03.1998 року зареєстрований у трикімнатній квартирі [ADDRESS] та є співвласником вказаної квартири. Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 23.03.1999 року квартира належить на праві спільної сумісної власності (в рівних долях) [PERSON] та членам його сім»ї: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.58). Згідно довідки форми № 3 ЖЄКу № 510 від 27.12.2013 року № 1881, на житловій площі у квартирі [ADDRESS] зареєстровані також батьки [PERSON], його дружина (дочка позивачки) [PERSON]- з 2006 року та їх діти - [PERSON] (з 2006 року) та [PERSON] (з 16.02.2012 року) (а.с.54). Згідно довідки № 1065 від 22.03.2011 року відповідач [PERSON] з 16.10.2006 року перебуває на квартирному обліку у ЖК гарнізону м.Київ у складі 2-х членів сім»ї він та син [PERSON], 2005 р.н. (а.с.59). Статтею 406 ЦК України передбачені підстави для припинення сервітуту. Зокрема, сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту (п.4 ч.1 ст.406 ЦК). Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що обставини, які були підставою для встановлення сервітуту, припинені вищезазначеними діями відповідачів стосовно спірного житла, тому, відповідно до положень Житлового Кодексу України (ст.ст. 64,65,156 ЖК України), ст. 405 ЦК України, відповідачі втратили своє сервітутне право на квартиру [ADDRESS]. В подальшому відповідачі не вимагали від позивачки [PERSON] встановлення сервітуту на підставі відповідного договору, в порядку, передбаченому ст.402 ЦК України. Відповідачами також не надано доказів того, що разом з позивачкою [PERSON] вони проживають однією сім»єю, мають спільний бюджет, спільно ведуть господарство. При цьому суд враховує поняття СІМ»Ї, визначене положеннями Сімейного Кодексу України. Так, згідно ст.3 СК України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки. Сім»я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідачі, хоча і проживають в спірній квартирі, однак з 2004 року вони мають свою сім»ю, ведуть окреме господарство та на даний час не є членами сім»ї власника житла, хоча є родичами [PERSON] Позивачка також має свою сім»ю, яка складається з неї та дорослого сина, інваліда 2-ї групи, [PERSON] Суд також враховує, що згідно Правових позицій Верховного Суду України щодо розгляду судами окремих категорій судових справ від 26.052001 року, розділ «Житлове право», пунктом 13 роз»яснено, що особа, яка вселилась до наймача як член сім»ї, не набуває права користування найманим ним жилим приміщенням, якщо вона зберігає за собою право користування іншим жилим приміщенням у будинку державного чи громадського житлового фонду… Як встановлено судом, відповідач [PERSON] з 26.03.1998 року зареєстрований у трикімнатній квартирі [ADDRESS] та є співвласником вказаної квартири. Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 23.03.1999 року квартира належить на праві спільної сумісної власності (в рівних долях) [PERSON] та членам його сім»ї: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.58). Як вбачається з довідки форми № 3 ЖЄКу № 510 від 27.12.2013 року № 1881, на житловій площі у квартирі [ADDRESS] зареєстровані також батьки [PERSON], його дружина (дочка позивачки) [PERSON]- з 2006 року та їх діти - [PERSON] (з 2006 року) та [PERSON] (з 16.02.2012 року). Саме будучі зареєстрованими за цією адресою, відповідач [PERSON] з 16.10.2006 року перебуває на квартирному обліку у ЖК гарнізону м.Київ у складі 2-х членів сім»ї він та син [PERSON], 2005 р.н. (а.с.59). Таким чином, відповідачі зберігають за собою право на користування іншим жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS] та на час розгляду справі в суді не позбавлені цього права. На підставі викладеного та припинення обставин, які були підставою для встановлення сервітуту, суд не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON], [PERSON] про визнання за ними та їх малолітніми дітьми права користування спірною житловою площею в квартирі [ADDRESS]. В той же час суд вважає обґрунтованими вимоги [PERSON] щодо виселення відповідачів із спірної квартири, виходячи з наступного. Так, відповідно до положень ст.ст. 317,319,321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. [PERSON], яка є одноособовим власником квартири [ADDRESS] просить висилити відповідачів із вказаної квартири, посилаючись на те, що вони своєю протиправною поведінкою створюють їй перешкоди у користуванні приміщеннями спірної квартири, що заважає нормальному здійсненню нею права власності. Зокрема, позивачка зазначає, що відповідачі займають більшу кімнату у спірній двокімнатній квартирі, в той час як вона з дорослим сином, інвалідом 2-ї групи займають меншу кімнату, її дорослий хворий син змушений спати на балконі. [PERSON] також вказує на те, що не має можливості вільно користуватися кухнею, оскільки вона захаращена речами відповідачів, крім необхідних меблів на кухні стоїть два холодильника та два дитячих столика. На її вимоги звільнити кухню від зазначених речей відповідачі не реагують. Як вказує позивачка, відповідачі повністю займають кухню у вечерні години, що позбавляє її хворого сина нормально харчуватись, а також відповідачка [PERSON] намагається встановити години, в які вона може користуватися кухнею. Позивачка вважає, що така поведінка відповідачів створює їй перешкоди у здійсненні права на користування та розпорядження спірною квартирою, яка є її власністю. Неправомірність дій відповідачів підтверджується висновком дільничого інспектора Деснянського РУГУ МВС України в м.Києві від 12.10.2013 року по заяві [PERSON] та витягом з кримінального провадження (а.с.26,27,28). За правилами ст.391 ЦК України обов»язком власника не є доказування неправомірності дій відповідача. Вони вбачаються такими, доки сам відповідач не доведе неправомірність своєї поведінки. Обставини, на які посилалась позивачка в обґрунтування своїх вимог, відповідачі не оспорювали. При таких обставинах суд вважає доведеною протиправну поведінку відповідачів, яка створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності позивачки [PERSON] При цьому суд враховує, що відповідачі разом зі своїми дітьми зареєстровані на іншій житловій площі за адресою: [ADDRESS]. Вказана квартира є трикімнатною, де відповідач [PERSON] має свою частку власності. Проживати за місцем своєї реєстрації та власності відповідачі не бажають, вирішувати питання іншим способом не мають наміру. В той же час, враховуючи відносини, які склались між сторонами, обставини життя та вік позивачки [PERSON], яка перебуваючи на пенсії ще працює та не має відповідного спокою і відпочину через неправомірні дії відповідачів, суд прийшов до висновку, про порушення прав [PERSON], як власника житла та правомірність її вимог щодо виселення відповідачів із квартири [ADDRESS]. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги [PERSON], то відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України стягує з [PERSON], [PERSON], солідарно, витрати по сплаті судового збору в сумі 229 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved