Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

28.12.2019 року до суду звернувся позивач [PERSON] з позовом про оспорення батьківства до відповідачів [PERSON] , і [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Верхньодніпровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Дніпро). 30.01.2020 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача фізичної - особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 31січня 2020 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовче судове засідання на 17.03.2020 року. 17.03..2020 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений до 02.04.2020 року в зв`язку з неявкою відповідачів. 02.04.2020 року розгляд справив підготовчому с удовому засіданні зупинений в зв`язку з призначенням судової генетичної експертизи. 07.08.2020 року до суду надійшло повідомлення КЗ «Дніпрпоетровське обласне бюро судово-медичної експертизи ДОР» про невиконання ухвали суду про призначення судово генетичної експертизи в зв`язку з неявкою відповідачів для відібрання зразків. 11.08.2020 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області поновлене провадження у справі. Справа призначена до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 28.09.2020 року 28.09.2020 року проведене підготовче с удове засідання. Справа призначена до розгляду в судовому засіданні на 28.09.2020 року Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. У підготовчому судовому засіданні 28.09.2020 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Згідно поданої позовної заяви позивач просить виключити відомості про його батьківство із актового запису № 121 від 07 грудня 2000 року про народження [PERSON] [INFO] , вчиненого Верхньодніпровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Дніпропетровській області, як про батька дитини - [PERSON] , [INFO] , та зобов`язати Верхньодніпровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрайонного Міністерства юстиції (м. Дніпро) внести відповідні зміни до актового запису № 121 від 07 грудня 2000 року про народження [PERSON] [INFO] виключивши відомості про нього як про батька дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: у грудні місяці 2018 року позивач дізнався, що [PERSON] , [INFO] , не є його рідним (кровним) сином бо мати [PERSON] , спілкувалась із [PERSON] , і у спільній бесіді повідомила, про те, що відповідач не є сином позивача, а останній не є його біологічним батьком. На час народження дитини він вважав себе батьком [PERSON] , [INFO] , та подав разом із його матір`ю заяву про реєстрацію сина, і в актовому записі про народження він був записаний як батько, бо не знав, що він не є батьком відповідача. З матір`ю дитини у нього були стосунки, але спільно вони не проживали та спільне господарство не вели, після народження дитини він у часті у вихованні дитини не приймав. На даний час з нього за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області стягуються аліменти на утримання повнолітнього сина в зв`язку з навчанням, що порушує його права, оскільки він не є батьком [PERSON] , [INFO] , що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі за підставами викладеними в позовній заяві. Також пояснив, що він не перебував у зареєстрованому шлюбі із матір`ю [PERSON] . На час народження дитини він вважав його своїм сином та подав спільну заяву із відповідачем [PERSON] , про визнання свого батьківства. На даний час у нього є сумніви щодо його батьківства. Відповідачі з ним не спілкуються на будь-який контакт не йдуть і свого сина він практично не знає. Відповідачі [PERSON] , і [PERSON] , в судове засідання не з`явились про дату час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. шляхом виставлення інформації на офіційному сайті судової влади. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. \~ \~ \~ Судом\~встановлено такі\~факти та\~відповідні їм\~правовідносини Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , про що 07.12.2000 року зроблений актовий запис за №\~121 відділом реєстрації атів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області. Згідно свідоцтва про народження батьками [PERSON] записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. За доводами позивача запис про його батьківство щодо дитини [PERSON] , [INFO] , здійснений на підставі поданої ним заяви, оскільки на час народження дитини він не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, але вважав себе батьком дитини. Відповідно до п. ч.2 ст. 125 СК України - Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини. На даний час позивач заперечує своє батьківство щодо сина - [PERSON] , [INFO] Відповідно до ч. 1 ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до ст. 122, 124, 126 і 127 СК України, має право оспорити своє батьківство пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Як вбачається відповідно до ч. 1 ст. 136 СК України право оспорити своє батьківство має особа, яка записана батьком дитини відповідно до ст. 122, 124, 126 і 127 СК України. Позивач записаний батьком дитини відповідно до положень ст. 125 СК України, на підставі поданої ним заяви. Таким чином за положеннями даної правової норми у позивача відсутнє право щодо подання заяви про оспорення батьківства, оскільки на момент народження дитини, яка народилась не в шлюбі із матір`ю дитини, позивач визнавав себе батьком дитини. Крім того відповідно ч. 3 ст. 136 СК України - Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Позивач звернувся із позовом до суду 28.12.2019 року, тобто після досягнення сином повноліття. Відповідно і за даною обставиною у відповідача відсутнє право на оспорення батьківства відносно [PERSON] , [INFO] , оскільки на час подання позовної заяви син позивача вже є повнолітнім. Із самої позовної заяви вбачається, що позивач подав до суду даний позов оскільки не погоджується із тим, що з нього стягнені аліменти на утримання повнолітнього сина в зв`язку з навчанням, що також не є підставою для оспорення батьківства відповідно до положень ст. 136 СК України. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі. Оскільки у позивача відсутнє право на оспорення батьківства, відповідно обраного ним способі захисту, порушеного права. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до положень п. 13 ст.5 ЗУ Про судовий збір» судові витрати відносяться на рахунок держави.

Outcome: dismissed