Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

28 травня 2015 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав у відношенні неповнолітнього [PERSON],[INFO], у зв'язку з його ухиленням від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина. У судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та послалися на ті ж обставини, що зазначені у позовній заяві, пояснивши суду, що [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких [INFO] у них народився син - [PERSON]. Після народження дитини відповідач подав до відділу РАГС заяву про визнання батьківства, тому і був записаний батьком дитини. Відповідач ні одного дня не проживав з дитиною, а після її народження повністю усунувся від участі у вихованні дитини,бо через нетривалий час після народження цього сина, вступив у юридичний шлюб з іншою жінкою і на даний час має двох неповнолітніх дітей від цього шлюбу. На підставі рішення суду від 15 грудня 2003 року з нього були стягнуті аліменти на утримання сина у розмірі ? частини заробітку( доходу), а потім судовим рішенням у 2008 році цей розмір було зменшено до 1/6 частини заробітку( доходу). Останній раз за цим рішенням відповідач сплачував аліменти у вересні 2014 року. Він повністю усунувся від будь-якої участі у вихованні сина, турботі про його фізичний та психічний стан, не спілкується з ним, не вітає з днями народження. Він ніколи не був у дитсадку, коли син відвідував цей заклад, та у школі, де на даний час [PERSON] закінчив шість навчальних років. З дня народження їх син проживає з позивачкою, яка у повному обсязі займається його вихованням та утриманням. За весь час відповідач ніколи не ставив питання про своє бажання на спілкування з ним, на участь у його вихованні та житті. Згідно інформації від спільних знайомих, відповідач на даний час проживає на території, яка тимчасово не контролюється Україною. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини без поважних причин, на підставі положень статті 164 Сімейного кодексу України позивачка та її представник просили позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON]. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача [PERSON] про місце, день та час розгляду справи. Судові виклики на ім'я [PERSON] були повернуті поштовим відділенням зв'язку з поміткою про не проживання відповідача та вибуттям до Росії.( а.с.51,70),тому відповідно до вимог ч.9 ст. 74 ЦПК України виклик у судове засідання відповідача було здійснено шляхом розміщення оголошення у друкованому засобі масової інформації державної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур?єр» ( а.с.69 ) Незважаючи на прийняті судом заходи, відповідач [PERSON] у судове засідання не з?явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. Аналізуючи наведені обставини, суд приходить до висновку про належне повідомлення відповідача, а тому, вважає можливим розглядати справу за його відсутності,на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом. Представник органу опіки та піклування Слов'янської міської ради - Ковальчук І.Ю.,яка діє на підставі довіреності, погодилася із заявленими позовними вимогами і пояснила суду, що відповідач [PERSON],який є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], без поважних причин не займається вихованням та утриманням сина, не спілкується з ним, не відвідує, не цікавиться станом його здоров'я, розвитком, у зв'язку з чим орган опіки та піклування Слов'янської міської ради, виходячи з інтересів дитини, прийшов до висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON].( а.с.36) Прокурор Чорний В.В. у судовому засіданні зазначив про те,що надані суду докази свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків без поважних причин,тому є підстави для задоволення позовних вимог. Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) установив наступне. [PERSON], [INFO] є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується актовим записом № 851 від 21 листопада 2002 року у книзі реєстрації народжень відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську реєстраційної служби Слов'янського міського управління юстиції у Донецькій області та актовим записом за № 131 від 21 листопада 2002 року про встановлення батьківства, складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську реєстраційної служби Слов'янського міського управління юстиції у Донецькій області. ( а.с.61-67). Позивачка [PERSON] є матір'ю цієї дитини і у шлюбі з відповідачем не перебувала.( а.с. 62,7) Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 цього кодексу мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно положень Закону та роз'яснень, даних у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»( зі змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду № 20 від 19 грудня 2008 року) позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інш.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 16 цієї ж постанову Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини,її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини,що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормальному самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків. Згідно статті 12 Закону України « Про охорону дитинства», покладається відповідальність на кожного із батьків щодо виховання, навчання та розвитку дитини. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України « Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей,поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Положеннями частини 3 статті 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. У судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 19 травня 2008 року відповідач [PERSON] з 18 вересня 2008 року повинен сплачувати на користь позивачки аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) на утримання неповнолітнього сина - [PERSON],[INFO],з урахуванням його обов'язку сплачувати на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку ( доходу) на утримання доньки [PERSON], [INFO]. ( а.с.75). Відповідач [PERSON] у шлюбі з позивачкою не перебував. Згідно довідки завідуючої дошкільного навчального закладу №8 (ДНЗ №8) « Орлятко» за час відвідування цього закладу [PERSON], [INFO], батько дитини ніякої участі в заходах цього закладу не приймав; дитину приводила і забирала тільки мати. ( а.с.5) Відповідно до характеристики з загальноосвітньої школи I-III ступенів №12 міста Слов'янська участь у вихованні учня шостого класу [PERSON] приймає тільки мати, яка відвідує батьківські збори, часто приходить до школи з метою з'ясування досягнень сина у навчанні та поведінці. Батька дитини ніхто у школі не бачив і він ніякої участі у вихованні дитини не приймає. ( а.с.57) У судовому засіданні представник органу опіки та піклування Слов'янської міської ради - головний спеціаліст служби у справах дітей Слов'янської міської ради Ковальчук І.Ю. пояснила,що відповідачем [PERSON] ніколи не ставилося питання про встановлення способу спілкування з сином [PERSON] і не розглядалося питання про здійснення позивачкою будь-яких перешкод у спілкуванні батька з сином. Згідно даних акту обстеження житлово - побутових умов проживання [PERSON], складеного 19 червня 2015 року комісією за участю спеціалістів служби у справах дітей Слов'янської міської ради, неповнолітній проживає з матір'ю [PERSON], яка створила всі необхідні умови для його проживання, виховання і розвитку,та у повній мірі виконує свої батьківські обов'язки, самостійно утримує дитину,приймає активну участь у вихованні дитини контролює навчання,сприяє інтелектуальному і духовному розвитку дитини, готує його до самостійного життя,з любов'ю та повагою відноситься до дитини.( а.с.72) У суду не має підстав ставити під сумнів достовірність відомостей у вищевказаних документах та зазначені позивачкою обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків щодо неповнолітнього сина протягом тривалого строку ( з листопада 2002 року) Судом встановлено,що одразу після народження дитини відповідач [PERSON] не піклувався про неї, не брав участі в її утриманні, вихованні, фізичному та духовному розвитку. Таким чином, він повністю самоусунувся без поважних причин від участі у житті свого сина. Відповідно до висновку органа опіки і піклування Слов'янської міської ради від 17 червня 2015 року за № 29/01-681, виходячи з інтересів неповнолітньої дитини орган опіки і піклування вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина - [PERSON].( а.с. 71) Проаналізувавши представлені сторонами в силу вимог статті 60 ЦПК України докази,оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про те,що [PERSON] протягом тривалого строку - більше десяти років, відсторонився від виконання своїх батьківських обов'язків відносно сина [PERSON], без поважних причин не приймає ніякої участі у вихованні та утриманні дитини, свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками,що свідчить про його винну поведінку відносно своєї дитини, та необхідність застосування до нього, як батька дитини, такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав,звідси позов, заявлений з метою належного правового захисту прав та інтересів малолітньої дитини,- таким, що підлягає задоволенню. Позивачка та її представник не вимагали компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і з розглядом даної справи. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved