Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

28.08.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 16.08.2017 року у розмірі 39000 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що 16.08.2017 року він уклав з [PERSON] договір позики, який був оформлений письмовим договором позики та відповідач надав розписку, за якими передав 39000 грн., які відповідач зобовязався повернути 20.08.2017 року. Але відповідач договір позики не виконує та до теперішнього часу ухиляється від повернення грошових коштів. 31.08.2017 року відкрите провадження у справі. 11.09.2017 року позивач [PERSON] надав до суду заяву про забезпечення позову. Ухвалою суду від 14.12.2017 року в задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову відмовлено. 03.04.2018 року позивач [PERSON] надав до суду заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності, позивні вимоги підтримав в повному обсязі, надав згоду на ухвалення заочного рішення. В судове засідання позивача не зявився. В судове засідання відповідач не зявився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення та позивач проти такого вирішення справи не заперечував. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного: Як встановлено в судовому засіданні, 16.08.2017 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір позики, який був оформлений у простої письмової формі розпискою, за яким позивач передав відповідачу 39000 грн., які відповідач зобовязався повернути 20.08.2017 року. На підтвердження отримання від [PERSON] грошових коштів в розмірі 39000 грн. [PERSON] надав позивачу розписку. Згідно ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який подсвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю договір позики оформлений в простої письмової формі або розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Така правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 18 вересня 2013 року за наслідками розгляду цивільної справи № 6-63цс13. Відповідно до оригіналу письмового договору позики, оглянутого судом, відповідач отримав зазначену грошову суму та зобов'язався повернути її у строк до 20.08.2017 року. Незважаючи на взяті на себе зобов'язання щодо отримання від позивача грошових коштів, відповідач не повернув отримані грошові кошти у строк визначений у договорі позики. У відповідності до ст. 1049 ЦК України, позичальник забовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були йому передані позикодавцем), у строк та порядку передбаченому договором. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та якщо у зобовязані встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими способами: письмовими, речовими і електронними засобами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 39000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України\~ з відповідача на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн.

Outcome: approved