Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

27.03.2017 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON], в якому зазначила, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 18.09.1999 року, який розірвано. Від шлюбу вона та відповідач мають неповнолітню дитину: дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 гривень щомісячно для якісного виховання та розвитку здібностей дитини, починаючи з часу звернення з позовом до суду і до досягнення дочкою повноліття, зсилаючись на те, що сімейне життя з відповідачем не склалося, шлюб між ними розірвано, відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, а їй одній важко утримувати дитину. Відповідач є фізично здоровим, працездатним, матеріально забезпеченим, неофіційно працює водієм маршрутного таксі у м. Києві, тому має можливість виконувати обовязки по утриманню неповнолітньої дочки, оскільки отримує нерегулярний значний дохід від тимчасових заробітків. Інших осіб на його утриманні немає, стягнень за виконавчими документами з відповідача не проводиться. Оскільки відповідач має мінливий дохід, просить розмір аліментів визначити у твердій грошовій сумі. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, згідно з п.3 прохальної частини позовної заяви просить розгляд справи проводити у її відсутності у звязку з неможливістю зявитися в судове засідання через дальність сполучення та сімейні обставини (а.с.2, на звороті). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення судової повістки (а.с.16). Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON], що діє на підставі договору про надання правової допомоги та представництво від 10.04.2017 року (а.с.17), в судовому засіданні позов визнав частково, зазначив, що відповідач згоден і має змогу сплачувати аліменти на утримання дочки [PERSON] в твердій грошовій сумі, але в розмірі 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку 506,70 грн. щомісячно, до досягнення донькою повноліття. Суду пояснив, що відповідач фізично здоровий, працездатний, працює водієм у ФОП «[PERSON]М.», його дохід на місяць становить в середньому до 2000 грн. При цьому, відповідач одружився вдруге, має малолітню доньку від шлюбу, утримання якої також потребує коштів. Крім того, пояснив, що відповідач працює в м. Бровари Київської області, де змушений винаймати житло, що також потребує додаткових витрат. Також, представник відповідача адвокат [PERSON] пояснив, що не всі обставини, зазначені в позовній заяві, відповідають дійсності. Так, відповідач з часу розлучення з позивачкою сплачував до грудня 2016 року добровільно кошти на утримання доньки, які перераховував за домовленістю з позивачкою на банківську карту, яка, як виявилося, належить матері позивачки, тому йому достовірно не відомо, що ці кошти спрямовувалися на утримання його дитини. Починаючи з 2013 року донька разом із позивачкою виїхала на проживання в Російську Федерацію, де проживає у військовому містечку в м. Лобня Московської області, що відомо відповідачеві, який надавав дозвіл на виїзд доньки. Крім того пояснив, що, починаючи з грудня 2016 року відповідач перестав перераховувати кошти на утримання доньки на банківську картку, так як мав усну домовленість з дитиною про те, що збере більшу суму коштів і перерахує на витрати, призначені для випускного вечора доньки, яка в Російській Федерації навчається і закінчує школу. З цих підстав представник відповідача вважає, що довідка, видана Серебрійською сільською радою Могилів-Подільського району Вінницької області про те, що позивачка проживає з донькою, яка перебуває на її утриманні, не відповідає дійсності, так як вказані відомості не можуть бути достовірно відомі сільській раді, враховуючи, що позивачка в с. Серебрія тільки зареєстрована, а фактично з 2013 року постійно проживає в Російській Федерації. Також, представник відповідача пояснив, що не відповідає дійсності посилання позивачки в позовній заяві на те, що він не має інших осіб на утриманні, оскільки він одружений вдруге, як і позивачка, та має від шлюбу малолітню доньку. Вирішуючи спір, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.09.1999 року по 29.01.2008 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 10.10.2013 року (а.с.7) та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-АМ №078413 (а.с.6). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], батьком якої в свідоцтві про народження зазначений відповідач, а матірю позивачка, що вбачається із свідоцтва про народження серії І-АМ №105587 (а.с.3), а також підтверджується свідоцтвом про шлюб позивачки, з якого вбачається, що прізвище останньої після реєстрації шлюбу 02.01.2009 року змінено з «Іденюк» на «Лисакова» (а.с.5). Дитина сторін [PERSON], [INFO], проживає з матірю, яка займається її вихованням та утриманням, що вбачається із позовної заяви. Судом встановлено, що відповідач не приймає належної участі в матеріальному утриманні дитини. При цьому суд не приймає до уваги ствердження представника відповідача про те, що відповідач добровільно сплачував кошти на утримання доньки [PERSON], оскільки вони не підтверджуються належними та допустимими доказами. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експерта (ч.ч.1, 2 ст.57 ЦПК України). Цивільним процесуальним законодавством України встановлено, що докази у справі повинні бути належними та допустимими. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.1, 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення. Обєктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. Відтак, суд констатує той факт, що відповідачем не надано належних, достовірних та допустимих доказів перерахування коштів на утримання доньки [PERSON], оскільки надані представником відповідача в судове засідання аркуші про перерахування коштів не містять доказів їх перерахування чи вручення їх іншим чином позивачці для утримання доньки (а.с.23-25), а квитанція від 30.11.2016 року (а.с.26) свідчить про поповнення картки за номером, але не свідчить, що поповнив картку відповідач, а також, що поповнена картка належить матері дитини чи самій дитині. Також, судом встановлено, виходячи із стверджень в судовому засіданні представника відповідача, що [PERSON] фізично здоровий, працездатний, оскільки відсутні лікарські протипоказання щодо працевлаштування, працює водієм у ФОП [PERSON], де отримує щомісячно дохід у вигляді заробітної плати, в середньому 2400 грн. на місяць. Вказаний факт також підтверджується довідкою про доходи від 05.04.2017 року за №14 (а.с.22). Відтак, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачкою інтереси та утримання дитини, тобто може надавати допомогу на утримання дочки. Таким чином, судом встановлено, що відповідач ухиляється від надання належної матеріальної допомоги на утримання дочки [PERSON]. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтями 180-182, 184, 191 СК України, передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зазначений розмір, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивачки на матеріальне утримання дитини з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Позивачка наполягала на задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини в повному обсязі, тобто в розмірі по 1000 грн. щомісячно, зазначаючи, що сама несе обсяг витрат на утримання дочки, а відповідач від матеріального утримання дочки ухиляється, і не приймає участі в утриманні дитини. Враховуючи, що усі обставини, які становлять предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.57 ЦПК України засобами доказування, суд вважає достовірно встановленими лише ті факти та обставини, які визнаються обома сторонами та підтверджуються письмовими доказами. Зокрема, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 29.01.2008 року, що вони мають спільну неповнолітню дитину дочку [PERSON], утримання якої є предметом даного спору, що дитина знаходиться на утриманні позивачки, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, хоча є працездатним, працює та отримує дохід у вигляді заробітної плати. З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає належної участі у матеріальному утриманні дитини, то це ставить сторони у нерівні умови. Тому, при визначенні розміру аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у твердій грошовій сумі, оскільки позивачка просить визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, а представник відповідача заперечень щодо цього в судовому засіданні не мав. Крім того, розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача, повинен бути визначений в сумі по 600 грн. щомісячно, починаючи з 27.03.2017 року, тобто з часу предявлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дитиною повноліття, враховуючи, що відповідач на теперішній час одружений (а.с.20), має на утриманні, крім неповнолітньої доньки [PERSON], малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.21), яка так само потребує утримання з боку батька. При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання дитиною сторін коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина мала б тоді, коли б проживала з обома батьками і утримувалася за рахунок обох батьків, оскільки визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст.184 СК України). При цьому, суд не враховує довідку Серебрійської сільської ради від 27.02.2017 року за №348 про те, що [PERSON] проживає разом із матірю [PERSON] та знаходиться на її утриманні (а.с.4), оскільки із вказаної довідки не вбачається, у якому населеному пункті проживає позивачка з дитиною та з яких джерел сільській раді відома вказана інформація. Відтак, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 640 грн. відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial