Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

28 вересня 2018 року [PERSON] звернувшись до суду з позовом просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON], яка померла 08.06.2017 року. Свої вимоги мотивує тим, що 08.06.2017 року померла її баба [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на: - земельну ділянку площею 0,58 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лазарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ТР №057342. Позивач в позовній заяві зазначає, що вона являється спадкоємцем за законом пятої черги оскільки є внучкою спадкодавця і належить до родичів другого ступеня спорідненості, однак після звернення до нотаріальної контори з приводу оформлення своїх спадкових справ їй було відмовлено у зв'язку з пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Вважає, що вказаний строк пропущено нею з поважних причин оскільки проживала в іншій місцевості, а саме в Івано-Франківській області та у неї були відсутні кошти для оформлення спадкових прав, що не дало їй можливості вчасно звернутись в нотаріальну контору та подати заяву про прийняття спадщини. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не зявилася, в позовній заяві просить розгляд справи проводити в її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач - Лазарівська сільська рада в судове засідання свого представника не направила, але надіслала заяву з проханням слухати справу без участі представника, також зазначено, що позовні вимоги визнаються в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. ч. 3, 4\~ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні\~підготовчого судового засідання. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи позовної заяви, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне. 08.06.2017 року в с.Устя-Зелене Монастириського району Тернопільської області, у віці 84 років померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №223199, копія якого міститься в матеріалах справи. За життя, згідно матеріалів справи, [PERSON] належала: - земельна ділянка площею 0,58 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лазарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ТР №057342. Родинні відносини між позивачем та померлою спадкодавцем [PERSON] підтверджується: -свідоцтвом про народження серії І-ИД №272160 виданого повторно 17.07.1973 року, згідно якого [PERSON] є мамою [PERSON], [INFO]; -свідоцтвом про народження серії ІІ-ИД №470619 виданого 07.02.1987 року, згідно якого [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]; -свідоцтвом про шлюб серії 1-НМ №016427 від 17.02.2006 року, згідно якого [PERSON] змінила своє дошлюбне прізвище з «Дворська» на «Бурак». З аналізу вищевказаних документі судом встановлено, що [PERSON] є внучкою [PERSON], а отже має право на прийняття спадщини після смерті [PERSON] згідно закону. У той же час, листом приватного нотаріуса Монастириського районного нотаріального округу [PERSON] від 05 серпня 2018 року № 194/02-14 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутній факт прийняття спадщини у строк, передбачений ст.1270 ЦК України. Також встановлено, що [PERSON] на час відкриття спадщини проживала в м.Івано-Франківську та за відсутності в неї коштів не змогла вчасно звернутися з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Окрім зазначеного, судом встановлено, що на час відкриття спадщини в будинку де проживала спадкодавець [PERSON] була зареєстрована [PERSON], що підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Лазарівської сільської ради 13.08.2018 року №275. Проте, згідно довідки виданої Лазарівською сільською радою 09.10.2018 року за №256, встановлено, що на момент смерті [PERSON] із нею ніхто не проживав, [PERSON] яка там зареєстрована, на протязі пяти років перебувала за межами України і додому не приїжджала. Даючи оцінку спірним правовідносинам суд, виходить із такого. Приписами ст. 129 Конституції України передбачено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (частина перша статті 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (частина перша статті 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (частина перша статті 1218 ЦК України). Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~1265\~ЦК України,\~у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Як встановлено судом [PERSON] є внучкою [PERSON], яка померла 08.06.2017 року, а тому відноситься до пятої черги спадкоємців другого ступеня споріднення. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Приписами ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в\~сільських населених\~пунктах -\~уповноваженій на\~це посадовій\~особі відповідного\~органу місцевого\~самоврядування заяву про прийняття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкодавця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Отже аналіз вищевказаних положень цивільного законодавства дає підстави для висновку, що порядок прийняття спадщини є жорстким та імперативним, пропуск строку тягне за собою втрату права на спадкування, а надання додаткового строку має розглядатися як виключний порядок поновлення прав того спадкоємця, який дійсно не мав можливості прийняти спадщину. Суд визначає в межах, встановлених ЦПК України, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (стаття 11 ЦПК України). Принцип «пропорційності» тісно пов'язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід'ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв'язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що пропустила встановлений у шість місяців строк для подання заяви про прийняття спадщини та не подала вказаної заяви, оскільки після смерті спадкодавця вона проживала в іншій області та у неї були відсутні кошти для прийняття спадщини, що не дало їй можливості вчасно звернутись в нотаріальну контору та подати заяву про прийняття спадщини. Пропущення встановленого законодавством строку для подання заяви до нотаріальної контори для прийняття спадщини в звязку з тим, що у позивача були відсутні кошти і вона проживала в іншій області, що підтверджується матеріалами справи, суд вважає обєктивними труднощами, через які позивач не змогла реалізувати своє право на подачу заяви до нотаріальної контори для прийняття спадщини в установленому законом порядку. Окрім зазначеного суд враховує незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та подачею позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, що є підставою для задоволення вимог позивача. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду Першої судової палати Касаційного цивільного суду (Справа № 681/203/17-ц). Інші спадкоємці після смерті [PERSON] про свої спадкові права не заявляли, відумерлою спадщина не визнавалась. Крім того, Лазарівська сільська рада позов визнала. Наведені норми матеріального права та фактичні обставини справи, у їх сукупності, дають підстави для висновку про обґрунтованість позовних вимог, а відтак позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved