Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

27.10.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 60580.65 грн. за кредитним договором №б/н від 21.10.2010 року та судового збору у розмірі 1600 гривень. Позовні вимоги мотивовано тим, що [PERSON] будучи позичальником, не виконує умови кредитного договору №б/н від 21.10.2010 року, не сплачує кошти на погашення кредитного зобов'язання, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 60580.65 грн., яка складається з наступного: 4504.90 грн. заборгованість за кредитом; 49515.02 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3199.75 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована складова), 2860.98 грн. - штраф (процентна складова). Ухвалою суду від 10.11.2017 року відкрито провадження у справі у відповідності до ст. 122 ЦПК України (в редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом). До судового засідання представник позивача не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно належним чином. До матеріалів позову долучено клопотання представника позивача, в якому він просить розглянути справу за своєї відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідачка до судового засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Крім того, відповідач надала до суду відзив, в якому просила в позовних вимогах відмовити в повному обсязі мотивуючи тим, що під час укладення кредитного договору від 21.10.2010 року Умови та Правила надання банківських послуг ним не підписувались із їх умовами вона не була ознайомлена. Також відповідач зазначила, що стягнення штрафів (фіксованої та процентної складової) є подвійною відповідальністю згідно положень ст. 61 Конституції України. 28.03.2018 року та 16.04.2018 року позивачем надано відповідь на відзив, у якому представник позивача просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на те, що укладання договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання. Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих Банком Умов та Тарифів. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, Відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку, тарифами банку, які разом з цією заявою складають договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено, що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом у Заявці про приєднання. Оскільки банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не ос порений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року №2147-VIII Цивільно-процесуальний кодекс України викладено у новій редакції, який набрав чинності 15.12.2017 року. Відповідно до пункту 9 Розділу ХІII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Враховуючи зазначене, справу слід розглядати у відповідності до норм ЦПК України від 03.10.2017 року в новій редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно вимог викладених в позовній заяві, заборгованість за кредитом становить 60580.65 грн., яка складається з наступного: 4504.90 грн. заборгованість за кредитом; 49515.02 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3199.75 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована складова), 2860.98 грн. - штраф (процентна складова). Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вважає, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява позичальника разом з Умовами і тарифами складає між нею і банком кредитний договір, отже, відповідач була ознайомлена з указаними Умовами, банк надав повну інформацію про умови кредитування, що підтверджується підписом відповідача в заяві (і з подальшими змінами - також зобовязується ознайомлюватися самостійно). Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України 23 вересня 2015 року при розгляді справи №6-37цс15, яка є обов'язковою для застосування судами України при розгляді справ у подібних правовідносинах. Судом встановлено, що між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір №б/н від 21.10.2010 року. Згідно вищезазначеного договору [PERSON] надав останній кредит в сумі 4600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між нею та позивачем [PERSON], що підтверджується підписом у заяві. Згідно з Тарифами банку, які були чинними на момент укладання договору, передбачена базова ставка 30,00% річних, розмір комісії за кредитне обслуговування не встановлено. Останній платіж у розмірі 0,25 грн. на погашення тіла кредиту позичальник здійснив 28.04.2015 року. [PERSON] є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідач належним чином свої зобовязання за кредитним договором не виконував, в звязку з цим станом на 30.09.2017 року виникла заборгованість по кредитному договору, зокрема заборгованість по кредиту в розмірі 4504,90 грн., що підтверджується розрахунком боргу. Разом з тим, позивачем надано до матеріалів справи Умови та правила надання банківських послуг (без зазначення періоду, протягом якого були чинними ці правила та чи діяли вони на момент укладання договору), де п. 2.1.7.6 передбачена сплата штрафу при порушенні строків платежів більш ніж на 30 днів у розмірі 500 грн.+5% від суми позову. Пунктом 1.1.3.2.3 передбачено право банку змінювати самостійно Тарифи банку, при цьому банк зобовязаний за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, а саме в виписці по картрахунку. Про збільшення кредитного ліміту банк приймає рішення в односторонньому порядку без попереднього повідомлення клієнта. Щодо збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку суд виходить із такого. Відповідно до пп.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг банк має право в односторонньому порядку без попереднього повідомлення клієнта встановлювати на платіжну картку кредитний ліміт у валюті картки з наступною зміною його розміру у відповідності до кредитної історії. Згідно зі ст.628 ЦК зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.10561\~ЦК (у редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно із ч.3 цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У ч.4 вказаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною в кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобовязаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобовязаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобовязаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Відповідно до п.3 правил надання послуг поштового звязку, затверджених постановою Кабінету Міністрів від 17.08.2002 №1155, рекомендоване поштове відправлення це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку. Згідно з п.114 правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності повнолітнім членам сімї за умови предявлення ними документа, що посвідчує особу. У разі підвищення банком процентної ставки зясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Саме такі висновки містяться в постановах ВСУ від 12.09.2012 та 30.11.2016. Однак позивачем не надано доказів належного повідомлення\~про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом. Позивачем нарахована заборгованість по процентам в розмірі 49515.02 грн., виходячи з процентної ставки, яка неодноразово змінювалася банком. Отже, з умов укладеного між сторонами договору не вбачається підстав для нарахування відсотків на заборгованість у розмірі 34.80% річних з 01.09.2014 року, 43.20% річних з 01.04.2015 року, оскільки тарифами Банку, чинними на момент укладення договору (крім того змін істотних умов договору в установленому законом порядку позивачем не надано і на таке відсутнє посилання в позові), передбачена базова ставка 30,00% річних. Щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) суд керується таким. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч.2 ст.549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК). За положеннями ст.61 Конституції, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору, а саме пп.1.1.5.21, 1.1.5.25, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час згідно з пп.1.1.5.20, 2.1.1.12.7.4, 2.1.1.12.8.1 умов та правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобовязань за кредитним договором, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Аналогічна правова\~позиція висловлена\~ВСУ у\~ постанові\~від 21.10.2015\~№6-2003цс15. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що наданий в обґрунтування позову розрахунок заборгованості, який є доказом її розміру, в частині нарахування відсотків, пені, та штрафів не відповідає фактичному боргу відповідача. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно принципу диспозитивності, передбаченим ст. 13, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього ЦПК, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів\~у\~цивільних\~справах не\~є\~обовязком\~суду,\~крім\~випадків,\~встановлених\~цим\~ЦПК.\~Суд\~має\~право збирати\~докази,\~що\~стосуються\~предмета спору,\~з\~власної\~ініціативи лише\~у\~випадках,\~коли\~це\~необхідно для\~захисту\~малолітніх\~чи неповнолітніх\~осіб\~або\~осіб,\~які\~визнані\~судом недієздатними\~чи\~дієздатність\~яких обмежена,\~а\~також\~в інших\~випадках,\~передбачених\~цим\~Кодексом. Учасник\~справи розпоряджається\~своїми правами\~щодо предмета\~спору на\~власний розсуд. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За такого, суд доходить обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитом 4504.90 грн. У задоволенні вимог про стягнення, процентів за користування кредитом та штрафів, пені слід відмовити за недоведеністю. Таким чином, загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача становить 4504.90 грн. На підставі викладеного, у відповідності зі ст. ст. 509, 525, 526, 527, 554, 611, 612, 615, 625, 1049, 1050, 1054, ЦК України, суд дійшов висновку, що відповідач не виконав зобов'язань, узятих на себе за договорами, у зв'язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при подачі позову, пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 118,98 грн. (4504.90 грн. (сума задоволених вимог) : 60580.65 (сума заявлених вимог) х 1\~600,00 грн. (сума судового збору)). Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За змістом чч.3, 4 ст.267 ЦК, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач у своєму візові просить суд застосувати строк позовної давності. Враховуючи, що останній платіж у розмірі 0,25 грн. на погашення тіла кредиту позичальник здійснив 28.04.2015 року суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності.

Outcome: partial