Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

27 травня 2019 року [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ДП «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів» про стягнення заробітної плати за весь час затримки у розмірі 75394 грн. 80 коп., з якої підлягають утриманню ПДФО та військовий збір, посилаючись на те, що позивач був звільнений, проте відповідачем затримано розрахунок при звільненні на 8 місяців. До канцелярії суду надійшло повідомлення, з яким повернулась без отримання копія позовної заяви з додатками та ухвалою про відкриття провадження у справі, які були направлені відповідачеві ДП «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів». Відзив на позовну заяву представник відповідача не надав. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню частково з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що, відповідно до наказу № 36/к ДП «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів» від 31 серпня 2018 року позивач [PERSON] був звільнений з посади провідного юрисконсульта Договірно-правової служби за власним бажанням. Судовим наказом Київського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2018 року стягнуто з ДП «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів» на користь [PERSON] заробітну плату у розмірі 42278 грн. 35 коп. Постановою Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області від 29 листопада 2018 року, прийнято до виконання зазначений судовий наказ. Згідно з випискою АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» від 08 травня 2019 року, 15 квітня 2019 року [PERSON] отримав стягнуті кошти, тобто, через 7 місяців та 15 днів (з 01 серпня 2018 року по 15 квітня 2019 року). Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно зі ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року за № 100, Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, зокрема викладеною у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-419цс16, середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (зі змінами). Згідно з довідкою № 001/72 від 02 травня 2019 року, середньоденний заробіток по календарним дням складає 247 грн. 07 коп. Оскільки затримка щодо фактичного розрахунку складає 7 місяців та 15 днів (227 днів), суд вважає, що слід стягнути з відповідача його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто 56084 грн. 89 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при поданні позовних вимог, суд вважає, що слід стягнути судовий збір з відповідача у дохід держави у розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: partial