Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

27 лютого 2013 року [PERSON] звернулась до суд з позовом до обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» про визнання дій незаконними щодо оформлення, видачі та подальшої відмови у видачі їй належного і дійсного технічного паспорта на будинковолодіння [ADDRESS], зобов'язання виготовити та оформити належний та дійсний технічний паспорт на будинковолодіння [ADDRESS], стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. [INFO] [PERSON] померла. 13 травня 2013 року провадження у справі в частині стягнення моральної шкоди було зупинено, оскільки вказані правовідносини не допускають правонаступництва та провадження у справі було зупинено. 04 листопада 2013 року провадження у справі було відновлено. 29 листопада 2013 року у справі було замінено позивача [PERSON] на її правонаступника, спадкоємця - [PERSON]. 30 грудня 2013 року [PERSON] подав до суду уточнений позов до обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» про визнання дій незаконними щодо оформлення, видачі та подальшої відмови у видачі їй належного і дійсного технічного паспорта на будинковолодіння [ADDRESS], зобов'язання виготовити та оформити належний та дійсний технічний паспорт на будинковолодіння [ADDRESS], стягнення моральної шкоди в розмірі 30 000 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що його матері [PERSON] на праві приватної власності належало будинковолодіння [ADDRESS]. На даний час спадкоємцем після смерті [PERSON] є позивач. Однак, позивач не може оформити своє право на спадщину, оскільки виданий відповідачем технічний паспорт не відповідає дійсності. Технічний паспорт виданий на не нежитловий будинок, в той час, як будинок є житловим. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з мотивів наведених в позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судові засідання позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позову відмовити, надала суду письмові заперечення. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Як вбачається із листа Долинської районної державної нотаріальної контори (а.с.75), після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв її син [PERSON], інші спадкоємці подали заяви про відмову від спадщини на користь позивача [PERSON] [PERSON] на праві власності належав житловий дерев'яний будинок житловою площею 40,8 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] (а.с.6). На вказаний житловий будинок було виготовлено технічний паспорт в якому вказано, що будинковолодіння складається із житлової кімнати, кладовки, сітки, кухні (а.с.9). 22.06.2012 року технічний паспорт було погашено (а.с.8). 12.04.2000 року рішенням Белеївської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області [PERSON] було надано дозвіл на проведення переобладнання частини житлового будинку під магазин (а.с.16). [PERSON] було виготовлено робочий проект (а.с.14-29). [PERSON] звернулась до Івано-Франківського ОБТІ із заявою про виготовлення нового технічного паспорту із врахуванням переобладнання та оплачено вартість робіт (а.с.100). Вказана обставина сторонами визнається, а тому додатковому доказуванню не підлягає згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України. На виконання замовлення [PERSON] було виготовлено новий технічний паспорт, але вже не на житловий будинок, а на магазин (а.с.11-13). [PERSON] не погодилась з таким та неодноразово зверталась до відповідача із заявами про необхідність переробити технічний паспорт із зазначенням магазину та житлової кімнати та виготовити два технічні паспорти на окремі приміщення. На такі звернення [PERSON] відповідач надавав відмову. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Позивач, як спадкоємець [PERSON] не може оформити своє право спадщини на житловий будинок. Стаття 30 Конституції України гарантує право кожного на недоторканість житла. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 320 ЦК України надає власнику право використання свого майна для здійснення підприємницької діяльності. Отже, з урахуванням наведеного, суд вважає, що відповідач чинить перешкоди позивачу в оформлені права на спадщину, а тому відповідача слід зобов'язати виготовити та оформити належний технічний паспорт на будинковолодіння за [ADDRESS]. Що стосується вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав При вирішенні спору в частині вимоги позивачки про стягнення з відповідачки моральної шкоди суд врахував роз'яснення, викладені в Постанові Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а також те, що позивач не обґрунтував завдання йому моральної шкоди, тому у задоволенні вказаної вимоги слід відмовити. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є частково обгрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачки також слід стягнути на користь позивачки понесені нею судові витрати. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 30 Конституції України, ст. ст. 23, 317, 319, 320 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 61, 88 ЦПК України,

Outcome: partial