Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

27 травня 2014 року до суду звернувся [PERSON] з позовом про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 27 квітня 2013 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого відповідач взяв в позику 6500 доларів США та зобов'язувався повернути їх не пізніше 15 травня 2013 року, надавши на підтвердження договору та передачі грошей власноручно складену та засвідчену підписом розписку. Оскільки термін повернення грошей сплинув, а відповідач своє зобов'язання виконав не повністю, не повернувши йому 2 200 доларів США, що на день звернення до суду з позовною заявою за офіційним курсом НБУ становить 25 654 гривень, це стало підставою для звернення до суду за захистом його прав. Позивач [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на його користь 25 654 грн. боргу за договором позики, 3% річних від суми боргу у розмірі 793 грн. та понесені судові витрати. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 16). Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з'явився, подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає у повному обсязі (а.с. 17). У відповідності зі ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивачем [PERSON] було надано оригінал розписки про отримання [PERSON] в позику грошей в сумі 6 500 доларів США строком до 15 травня 2013 року (а.с. 6). Позичальник, як передбачено статтею 1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В порушення договору позики, відповідач у зазначений у розписці термін не виконав взяті на себе зобов'язання по поверненню суми позики, а тому вона підлягає стягненню судом. Згідно ст. ст. 524, 533 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Українське законодавство не забороняє укладати договір позики і в іноземній валюті. В такому випадку виконання зобов'язань по поверненню грошових коштів також може бути виражене в іноземній валюті. Грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Частина 1 ст. 1050 ЦК України передбачає, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Станом на день звернення позивача з позовною заявою Національний банк України встановив, що курс гривні до долара США становить 1166,0821 грн. за 100 доларів США, що підтверджується відповідною довідкою (а.с. 8). Відповідач [PERSON] позов визнає. Суд вважає, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Частина 4 ст. 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити. При поданні позову до суду позивач сплатив 265 гривень судового збору, про що засвідчує квитанція (а.с. 1). Відповідно до Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1% від ціни позову, що становить 264 гривні 47 копійок. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому судові витрати у розмірі 264,47 грн. слід покласти на відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved