Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

27 серпня 2020 року АТ «Акцент-банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому заявлена вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором. Так, між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-банк»), правонаступником якого є АТ «Акцент-банк», та [PERSON] 19 грудня 2017 року укладено договір №SAMABWFС00001361634 (далі - Договір), згідно з яким останньому було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] порушив умови Договору і має прострочену заборгованість. Станом на 05 липня 2020 року сума заборгованості складає 22481 грн. 99 коп., де заборгованість за кредитом - 12548 грн. 54 коп., заборгованість по відсоткам - 9933 грн. 45 коп.. Одночасно позивач прохав вирішити питання про стягнення з відповідача понесених судових витрат у розмірі 2102 грн. 00 коп.. Ухвалою Розівського районного суду Запорізької області від 22 вересня 2020 року за клопотанням повноважного представника позивача вказану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті з повідомленням сторін без їх виклику (а.с.4,38). Представник позивача АТ «Акцент-банк» про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.50), у письмовій заяві, поданій до суду разом з позовною заявою, представник позивача на підставі довіреності Шкапенко О.В. вказав, що позивач позов підтримує у повному обсязі, необхідні докази є в матеріалах справи. Разом з тим, представник позивача клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін не подав, справу прохав розглянути без його участіта не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с.4 зворотна сторона). Відповідач [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.49), заяву із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін не подав. Разом з тим, 01 жовтня 2020 року відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якій позовні вимоги не визнав в повному обсязі та зазначив, що позивачем не доведено факт надання йому коштів, а також вказав на те, що між ним та банком відсутня домовленість щодо розміру процентної ставки, оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-банк та Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна» не надавалися йому для ознайомлення та ним не підписувались (а.с.44). Виходячи з положень ч.5 ст.279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши позицію позивача та відповідача [PERSON] , викладену кожним окремо у письмовій заяві та відзиві на позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у них докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до положень частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. В матеріалах справи наявна Анкета-заява [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку (далі - Умови), яку останній підписав та за змістом якої він погодився, що вказана Анкета-заява разом з Умовами та Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, розміщених в рекламному буклеті, становлять між сторонами договір про надання банківських послуг (а.с.6). Таким чином, Договір підписаний сторонами: від імені банку - уповноваженою на це особою та скріплений печаткою юридичної особи, а від імені позичальника особисто [PERSON] .. Разом з тим, відомості щодо бажаного кредитного ліміту за платіжною карткою в Анкеті-заяві відсутні. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, сума заборгованості за Договором станом на 05 липня 2020 року складає 22481 грн. 99 коп., де заборгованість за кредитом - 12548 грн. 54 коп., заборгованість по відсоткам - 9933 грн. 45 коп. (а.с.5). Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілими всім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19). Відповідно до статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються у договорі. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Абзацом першим частини першої статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо, зокрема, позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором №SAMABWFС00001361634 від 19 грудня 2017 року, укладеним між ПАТ «Акцент-банк», правонаступником якого є АТ «Акцент-банк», і [PERSON] шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви. При цьому, до позовної заяви додано розрахунок заборгованості саме за цим договором. На переконання суду, наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є належним доказом існування між сторонами договірних відносин, оскільки самого договору №SAMABWFС00001361634 від 19 грудня 2017 року до позовної заяви не приєднано. До матеріалів справи долучено лише одну сторінку Анкети - заяви від 19 грудня 2017 року, яка не містить відомостей про умови надання кредитного ліміту, обумовлених у позові. Разом з тим, в ухвалі про залишення позову без руху від 01 вересня 2020 року суд звертав увагу позивача на необхідність надання доказів, що підтверджують зазначені в позовній заяві обставини, проте позивачем на її виконання було надано лише виписку по особовому рахунку. При цьому, правом подати відповідь на відзив на позовну заяву, в якій [PERSON] заперечував факт надання йому кредитних коштів, а також інші умови Договору, позивач не скористався. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Як вбачається із виписки по особовому рахунку, яку було надано позивачем на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху, в період з 19 грудня 2017 року по 15 вересня 2020 року [PERSON] користувався основною карткою № [NUMBER] . При цьому доказів на підтвердження того, що саме цю картку отримав відповідач на виконання умов спірного договору суду позивачем не надано. Крім того слід зазначити, що відповідно до вищевказаної виписки, 19 грудня 2017 року відповідачу [PERSON] встановлено кредитний ліміт у розмірі 00 грн. 00 коп., при цьому першою операцією за вказаним картковим рахунком було поповнення готівкою в терміналі самообслуговування на суму 2000 грн. 00 коп. (а.с.32). Таким чином, ураховуючи наявність у матеріалах справи виписки про рух коштів (а.с.32-34), яка не містить підтвердження отримання [PERSON] кредитних коштів та користування ними, позивачем не доведено факт отримання [PERSON] кредиту в АТ «Акцент-банк» та факт наявності заборгованості за тілом кредиту. Також, відповідно до виписки по картковому рахунку, наданої позивачем, з [PERSON] відраховувався платіж по кредитному договору «Розстрочка» №ANW2R0163300140517 від 16 листопада 2018 року, за яким позовних вимог до [PERSON] взагалі не пред`являлося. Крім того, позивач, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, прохає крім заборгованості за кредитом, стягнути заборгованість по відсоткам. Проте, в Анкеті-заяві про приєднання до Умов від 19 грудня 2017 року процентна ставка не зазначена (а.с.6). Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 19 грудня 2017 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-банк та Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна» як невід`ємні частини спірного договору. У витягу з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-банк та Тарифах користування кредитною карткою «Універсальна», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, а також додаткові положення, в яких, зокрема, визначено дію договору та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-банк та Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, а також те, що вказані документи станом на 19 грудня 2017 року містили умови, зокрема й щодо сплати заборгованості за кредитом та заборгованості по відсоткам, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, зауважила на тому, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої вбачається, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (https://a-bank.com.ua) неодноразово змінювалися самим АТ «Акцент-банк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (19 грудня 2017 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-банк» та Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1,ч.6 ст.81 ЦПК України). Оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданого відповідачу кредиту, а також умов його надання, зокрема відсоткової ставки, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу та процентів відповідачу є неможливим, тому суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки позовні вимоги не підтверджені належними доказами. У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог АТ «Акцент-банк», суд не має підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача понесених останнім судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed