Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

28 липня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом до [PERSON], в якому просила визначити місцем проживання їхніх неповнолітніх дітей: доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], з нею як матірю дітей. Також просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частини з усіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня предявлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано на підставі рішення Южноукраїнського міського суду від 03.04.2015 року. Від даного шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу вона з дітьми постійно проживає в м. Южноукраїнську, а колишній чоловік у м. Камянець-Подільський Хмельницької області. В липні 2015 року відповідач самовільно забрав їхніх спільних дітей, буцім-то на час канікул за місцем свого проживання до м. Камянець-Подільський, на що своєї згоди вона не давала. Протягом липня 2015 року вона не мала можливості спілкуватись з дітьми та повернути їх до дому, оскільки відповідач постійно чинив їй перешкоди у спілкуванні з ними, намагався розділити дітей між собою, дозволивши їй поїхати лише з донькою, а сина мав намір залишити собі на виховання. Тривалий час їй нічого не було відомо про місце перебування її сина [PERSON]. Враховуючи те, що відповідач усіляко перешкоджав її зустрічі з сином, не пускав її до нього, вона вимушена була викликати працівників міліції. Для того, щоб у подальшому уникнути спору щодо місця проживання дітей, просила визначити їх місце проживання з нею. Крім того, на її думку, є недопустимим розлучати дітей один від одного. Посилаючись на те, що відповідач нерегулярно надає їй матеріальну допомогу на утримання дітей, чим ставить її у скрутне матеріальне становище просила стягнути з нього на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] та сина [PERSON]. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі та просила про їх задоволення. Відповідач у судове засідання не зявився. Про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином та своєчасно. Надіслав на адресу суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, не заперечував проти визначення місцем проживання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] за місцем проживання їх матері [PERSON] У частині стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання дітей позовні вимоги визнав частково, пояснивши, що він є інвалідом 2 групи (довічно), ніде не працює та єдиним джерелом його доходу є пенсія, а тому просив стягувати з нього на користь позивача аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу щомісячно. Представник служби у справах дітей надала до суду висновок Органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей сторін та враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Южноукраїнської міської ради від 26.08.2015 року №13, Орган опіки та піклування приймаючи до уваги вік дітей, здатність матері гр. [PERSON] забезпечити належне виховання дітям, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] з матірю [PERSON], що відповідатиме найвищим інтересам дітей. Заслухавши позивача, представника Органу опіки та піклування, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.8, 9). Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 03 квітня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.19). Після розірвання шлюбу [PERSON] проживає у м. Камянець Подільський Хмельницької області. Діти ж залишились проживати разом з їх матірю [PERSON], за адресою: [ADDRESS], що підтверджується актами про фактичне проживання №37 від 31.07.2015 р. (а.с.38), №45 від 08.09.2015 р. (а.с.146) та №71 від 06.11.2015 року (а.с.133). Позивач [PERSON] працює, має постійний дохід, що підтверджується її поясненнями, а також довідкою та характеристикою з місця роботи позивача (а.с.15, 16, 40) та довідкою про доходи (а.с.39). Відповідач є інвалідом II групи та отримує пенсію, яка і є його доходом (а.с.77). Згідно медичних документів малолітня [PERSON], [INFO] перебувала на обліку в дитячому відділенні СМСЧ-2 м. Южноукраїнська та на прийом до лікаря з дитиною приходила виключно її мати (а.с.13). У м. Южноукраїнську малолітній [PERSON] відвідував КЗ «Центр розвитку дитини Гармонія» у період з січня 2015 року по сьогоднішній день та малолітня [PERSON] у період з червня 2013 по грудень 2013 року та з січня 2015 по теперішній час (а.с.11). Відповідно до характеристики наданої КЗ ЦРД Гармонія вихованням [PERSON] та [PERSON] займається переважно мати, оскільки батько тривалий час не проживає у м. Южноукраїнську, участі у вихованні дітей не приймає, а зі слів матері, допомагає фінансово, дітям затишно та комфортно із мамою, а розлуку з татом вони переживають спокійно (а.с.12, 37). Згідно актів обстеження житлово-побутових умов проживання від 17.04.2015 року (а.с.10) та від 05.11.2015 року (а.с.148) малолітні [PERSON] та [PERSON] у м. Южноукраїнську займають окрему кімнату в трикімнатній квартирі, та мають все необхідне для їх розвитку та росту. Мати дітей [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], у трикімнатній квартирі своїх батьків, 1/4 частка якої належить їй на праві приватної власності (а.с.14) та яка відповідає санітарно-гігієнічним умовам житла. Отже, позивач з дітьми тривалий час проживають разом, між ними склались довірливі, дружні стосунки. Доказів, які б свідчили про негативне ставлення позивача до дітей, матеріали справи не містять. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 17.08.2015 року [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: Хмельницька область, м. Камянець Подільський, [ADDRESS], у двокімнатній квартирі з належними санітарно гігієнічними нормами, де для дітей виділено окрему кімнату та є належні умови для виховання та розвитку останніх (а.с.61). Судом також досліджувались матеріали щодо звернення гр. [PERSON] до Камянець-Подільського МВ УМВС України в Хмельницькій області від 25.07.2015 року, за фактом викрадення колишнім чоловіком позивача - [PERSON] їхнього сина [PERSON], що підтверджується протоколом про прийняття заяви, висновком по заяві та письмовими поясненнями [PERSON] та свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], (а.с.134-142). Рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області №202 від 07.10.2015 року визначено спосіб спілкування гр. [PERSON] з його малолітніми дітьми [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] один день на місяць з 10.00 год. до 18.00 год. за місцем проживання дітей, за попереднім погодженням з матірю та у її присутності (а.с.143). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області за доцільне буде визначити місцем проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] разом з матірю [PERSON] (а.с.150-151). Згідно з ч. 1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, а проживаючий з дитиною батько немає права перешкоджати їх спілкуванню (ст.157 СК України). В силу ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя №11 від 21 грудня 2007 року при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та зясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ст.155 СК України). З матеріалів справи випливає, що вік дітей сторін, з приводу місця проживання яких виник спір, на даний час сина становить 5 років та доньки 2 роки. Відповідач не заперечує, щоб діти проживала разом з матір'ю. Доказів, які б свідчили про неможливість проживання дитини з позивачкою, матеріали справи не містять. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної [PERSON] Української РСР від 27 лютого 1991 року, усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року №16 Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обовязків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. За п. 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, в якому вказано, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування, рекомендації комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Южноукраїнської міської ради, враховуючи те, що відповідач не заперечував проти визначення місцем проживання дітей за позивачем, а також прихильність дітей до матері. Враховуючи те, що позбавлення дітей звичайного оточення може негативно вплинути на їх психоемоційний стан, суд приходить до висновку, що місце проживання неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] необхідно встановити з матірю, а тому в даній частині позов підлягає задоволенню. Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача аліментів суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. В силу ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому суд повинен брати до уваги можливість надання утримання другим з батьків. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. При визначенні розміру аліментів, що будуть стягуватись з [PERSON], суд враховує матеріальне становище відповідача, який ніде не працює та є пенсіонером за інвалідністю і вважає, що позов підлягає частковому задоволенню в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 липня 2015 року і до досягнення дітьми повноліття. У справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місць (п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України). Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно із п.9 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп. Як вбачається із копії пенсійного посвідчення №3023606193 серії ААЄ №9838999 від 09.04.2013 року (а.с.77) [PERSON] є інвалідом II групи, а тому відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір він має бути звільнений від сплати судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial