Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

27 лютого 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення компенсації вартості сплачених коштів за договором відступлення прав та переведення обовязків за договором №14-2006/2014-2. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що 20 червня 2014 року уклала договір про участь у фонді фінансового будівництва №14/2006/2014-2. За умовами вказаного договору вона є довірителем, ТОВ «Укрбуд Девелопмент» забудовником, а ТОВ «Фінансова компанія «Житло-Капітал» - управителем. 14 липня 2014 року їй видано свідоцтво про участь у фонді фінансування будівництва №С14/-2006/2014-2, згідно з яким обєктом будівництва є житлово - офісний комплекс з вбудованими та прибудованими приміщеннями і підземним паркінгом, розташований за адресою: м. Київ, Печерський район, вул. Михайла Драгомирова, 2-А, кадастровий номер земельної ділянки: 8000000000:82:244:0193; обєкт інвестування: однокімнатна квартира загальною площею 44,55 м кв, розташована на 3 поверсі, планово-орієнтовний термін введення обєкта будівництва в експлуатацію 31 грудня 2014 року, а планово орієнтовний термін здачі обєкта будівництва під заселення 31 березня 2015 року. Зазначає, що починаючи з 14 липня 2014 року по 11 травня 2016 року сплатила 902 625 грн. та отримала довідку, яка підтверджує її право на набуття у власність закріпленого за нею обєкта інвестування та акт прийняття передачі обєкта інвестування, що свідчить про виконання нею всіх обовязків за договором. 11 травня 2016 року за пропозицією [PERSON] уклала з останньою договір про відступлення прав за договором №14-2006/2014-2 від 20 червня 2014 року про участь у фонді фінансового будівництва. За умовами даного договору [PERSON] взяла на себе обовязок компенсувати їй вартість сплачених коштів у сумі 902 625 грн. Проте, на момент звернення до суду з даним позовом відповідачка свої зобовязання за договором не виконала і кошти їй не сплатила. Посилаючись на викладені вище обставини, на підставі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, [PERSON] просить стягнути з [PERSON] 902 625 грн. компенсації вартості сплачених за договором про участь у фонді фінансового будівництва №14/2006/2014-2 від 20 червня 2014 року коштів. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник за договором про надання правової допомоги [PERSON] позов підтримали, просили його задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала суду письмові пояснення з приводу позову, в яких вказала, що в період з червня 2014 року по листопад 2015 року передала [PERSON] грошові кошти різними сумами від 10 000 грн. до 120 000 грн., а всього 915 639 грн. в рахунок компенсації коштів, які позивачка мала вносити за договором з ТОВ «Фінансова компанія «Житло-Капітал» від свого імені за придбання квартири за адресою: [ADDRESS]. 11 травня 2016 року уклала з [PERSON] договір №В14/2006/2014-2 про відступлення права та переведення обовязків за договором №14/2006/2014-2 від 20 червня 2014 року про участь у фонді фінансового будівництва. На момент підписання вказаного договору повністю компенсувала позивачці всі кошти на інвестування квартири, які вносилися від її імені і повернула боргові розписки, а остання в свою чергу передала їй всі документи за договором про участь у ФФБ (а. с. 103). Представник відповідачки за договором про надання правової допомоги [PERSON] позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні за безпідставністю та необґрунтованістю. Представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Житло Капітал» у судове засідання не зявився, причин неявки не повідомив. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 36). Заслухавши позивачку [PERSON], її представника [PERSON], представника відповідача [PERSON], повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В силу ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Між тим, за положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Статтею 512 ЦК визначено підстави заміни кредитора у зобовязанні, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частина третя статті 6 ЦК України визначає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, проте не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Норму статті 6 ЦК України розкриває стаття 627 цього Кодексу, в якій зазначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обовязки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення. Судом встановлено, що 20 червня 2014 року між [PERSON] і ТОВ «Фінансова компанія «Житло - Капітал» укладено договір №14-2006/2014-2 про участь у Фонді фінансування будівництва житла (а. с. 82-88). 14 липня 2014 року забудовник ТОВ «УКРБУД ДЕВЕЛОПМЕНТ» видало [PERSON] (довірителю) свідоцтво С14-2006/2014-2 про участь у фонді фінансування будівництва виду А «Новопечерський двір». Відповідно до даного свідоцтва обєктом інвестування є обєкт, закріплений за довірителем згідно з договором про участь у ФФБ №14-2006/2014-2 від 20 червня 2014 року, а саме: обєктом будівництва є житлово - офісний комплекс з вбудованими та прибудованими приміщеннями і підземним паркінгом, розташований за адресою: вул. Михайла Драгомирова, 2-А у Печерському районі м. Києва, кадастровий номер земельної ділянки: 8000000000:82:244:0193; обєкт інвестування: однокімнатна квартира загальною площею 44,55 кв. м., розташована на 3 поверсі, планово-орієнтовний термін введення обєкта будівництва в експлуатацію - 31 грудня 2014 року, планово орієнтовний термін здачі обєкта будівництва під заселення 31 березня 2015 року. Сума коштів, передана довірителем в управління управителя - ТОВ «Фінансова компанія «Житло-Капітал» становить 570 350 грн. Кількість закріплених за довірителем одиниць обєкту інвестування становить 33,55 кв. м. Датою подальшого внесення коштів до фонду фінансового будівництва визначено 27 грудня 2014 року (а. с. 9). З наявних у матеріалах справи копій квитанцій вбачається, що за фінансування обєкту інвестування згідно з договором №14-2006/2014- 2 від 20 червня 2014 року позивачка [PERSON] сплатила на користь ТОВ «Фінансова компанія «Житло Капітал»: 24 червня 2014 року 527 000 грн. 00 коп., 14 липня 2014 року 43 350 грн. 00 коп., 28 серпня 2014 року 51 800 грн., 29 серпня 2014 року 12 950 грн., 16 жовтня 2014 року 153 750 грн., 06 листопада 2014 року 113 775 грн., а всього 902 625 грн. 00 коп. (10-11). 11 травня 2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Житло-Капітал» (Управитель), [PERSON] (попередній Довіритель) та [PERSON] (новий Довіритель) на підставі Правил фонду фінансування будівництва та п. 2.2.2.2.2 та 2.2.1.9 Договору про участь у ФФБ №14-2006/2014-2 від 20 червня 2014 року укладено договір №В 14-2006/2014-2 про відступлення прав та переведення обовязків за договором №14-2006/2014-2 від 20 червня 2014 року про участь у ФФБ. Відповідно до п. 1 договору попередній Довіритель за згодою Управителя, передає, а новий Довіритель приймає на себе усі права та обовязки, належні попередньому Довірителю за договором про участь у ФФБ та Договором відступлення майнових прав, укладених між Управителем та попереднім Довірителем. Підписанням цього договору Управитель надає новому Довірителю свою згоду на передачу попереднім Довірителем своїх прав та обовязків по договору про участь у ФФБ новому Довірителю. У відповідності з п. 2.1.1., п. 2.2.1. умов договору Управитель зобовязаний належним чином та в повному обсязі виконувати свої зобовязання, передбачені договором про участь у ФФБ по відношенню до нового Довірителя та має право вимагати від останнього належного, повного та своєчасного виконання зобовязань, передбачених договором про участь у ФФБ. Пунктом 2.3.1. передбачено, що попередній Довіритель зобовязаний передати новому Довірителю оригінали всіх документів, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для здійснення дій за договором про участь у ФФБ протягом трьох календарних днів з моменту підписання цього договору. В свою чергу у відповідності з п. 2.4.1., 2.5.1. договору новий Довіритель зобовязаний належним чином, своєчасно та в повному обсязі виконувати перед Управителем зобовязання Довірителя, передбачені договором про участь у ФФБ та має право набути у власність все, що мав набути попередній Довіритель у відповідності з договором про участь у ФФБ за умови повного, належного та своєчасного виконання зобовязань за ним. Пунктами 3.1.- 3.5. договору визначено, що з моменту підписання цього договору та після виконання попереднім Довірителем п. 2.3. цього договору новий Довіритель стає Довірителем за договором про участь у ФФБ. З моменту укладення цього договору попередній Довіритель втрачає всі свої права та обовязки за договором про участь у ФФБ та втрачає всі свої права на грошові кошти, сплачені ним Управителю згідно з договором про участь у ФФБ. Сплачені попереднім Довірителем кошти визнаються такими, що сплачені новим Довірителем. З моменту укладення договору всі дії, вчинені попереднім Довірителем в рамках договору про участь у ФФБ до укладення цього договору вважаються такими, що вчинені Новим Довірителем. Новий Довіритель та попередній Довіритель повинні надати нотаріальну згоду дружини (чоловіка) на укладення цього договору до підписання його сторонами, або забезпечити особисту присутність дружини (чоловіка) при підписанні цього договору і надання ними письмової заяви під час підписання цього договору. Відповідно до п. 4.1. 4.4. новий Довіритель з підписанням цього договору підтверджує, що ознайомлений з умовами договору про участь у ФФБ та цілком з ними згоден, визнає Правила ФФБ та будь яких претензій (грошових та/або майнових тощо) до попереднього Довірителя за договором про участь у ФФБ не має. Попередній Довіритель свідчить, що після підписання цього договору, будь яких претензій (грошових та/або майнових тощо) до нового Довірителя за цим договором та договором про участь у ФФБ не має. Крім того, попередній Довіритель свідчить, що новий Довіритель компенсував йому вартість сплачених ним коштів за договором про участь у ФФБ. Згідно з п. 6.1. 6.7. договір набрав чинності з моменту підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань за ним. Після його підписання всі попередні переговори за ним, листування, попередні угоди та протоколи про наміри з питань, що так чи інакше стосуються договору, втрачають юридичну силу. Переведення прав і обовязків за договором не тягне за собою ніяких змін умов договору про участь у ФФБ. Зміни до цього договору можуть бути внесені за взаємною згодою сторін та оформляються додатковою угодою до нього та є невідємними його частинами та мають юридичну силу у випадку, коли вони викладені у письмовій формі та підписані сторонами або їх уповноваженими представниками. Договір укладено у трьох примірниках, кожен з яких має однакову юридичну силу та не є наслідком помилки, обману, насильства, погрози тощо (а. с. 4-5). Актом приймання передачі обєкту інвестування від 18 травня 2016 року [PERSON] прийняла від забудовника Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбуд Девелопмент» обєкт інвестування, а саме: однокімнатну квартиру під номером 15, загальною площею 50,1 кв. м. та житловою 20,8 кв. м., розташовану на 3 поверсі за адресою: м. Київ, Печерський район, вул. Михайла Драгомирова, 2а, загальною вартістю 902 625 грн. (а. с. 6-7). В момент підписання договору відступлення права та переведення обовязків позивачка мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, її волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним, оскільки доказів протилежного всупереч ст. 60 ЦПК України суду не надано. Доводи [PERSON] про те, що договір про відступлення права був укладений нею внаслідок обману з боку її колишнього чоловіка [PERSON] не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні належними і допустимими доказами. До того ж визнання договору недійсним внаслідок обману не є предметом даного спору. Як вбачається з умов договору, на момент його укладення [PERSON] компенсувала [PERSON] сплачені нею кошти за фінансування обєкту інвестування згідно з договором №14-2006/2014- 2 від 20 червня 2014 року, що позивачка засвідчила своїм підписом у договорі. Згідно з правовим висновком Верховного Суду України у цивільній справі №6-50цс16 від 24 лютого 2016 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Таким чином, суд приходить до висновку, що договір №В 14-2006/2014-2 від 11 травня 2016 року про відступлення прав та переведення обовязків за договором є належним доказом того, що відповідачка сплатила позивачці компенсацію за інвестування квартири в м. Київ за договором №14-2006/2014- 2 від 20 червня 2014 року про участь у фонді фінансового будівництва. Разом із цим суд відмічає, що ст. 527 ЦК України, на яку посилається сторона позивача як на підставу своїх позовних вимог не регулює питання стягнення компенсації за договором. З огляду на викладені вище обставини, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним і необґрунтованим, у звязку з чим задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed