overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

28 листопада 2017 року до суду звернулося ПАТ КБ «Приват Банк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач позовні вимоги мотивував тим, що позивач звернувся до ПАТ КБ «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписав заяву №б/н від 02.07.2014 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 2 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які розміщені на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк» (www.privatbank.ua), складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Підписання договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4. [PERSON] і Правил надання банківських послуг. Проте в порушення умов договору відповідач у встановлені строки кредит та інші передбачені договором платежі не сплатила, що стало підставою для звернення до суду. Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, а саме - надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у звязку з чим станом на 05 листопада 2017 року має заборгованість в сумі 12 793 грн. 82 коп., з яких: 697,07 грн. тіло кредиту; 2364,23 грн. нарахування відсотків за користування кредитом; 8647,10 грн. нараховано пені; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 585,42 грн. штраф (процентна складова). Тому, позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 12 793 грн. 82 коп., а також судові витрати у розмірі 1600 грн.\~ Представник позивача за довіреністю в судове засідання не з'явився, в позовній заяві просив розглядати справу за відсутності представника банку. Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав частково, заперечував проти застосування до нього штрафних санкцій, просив розгляд проводити за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, робить висновок, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Згідно анкети-заяви про приєднання до [PERSON] і Правил надання банківських послуг у Приват Банку (кредитного договору) № б/н від 02 липня 2014 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до положень [PERSON] та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк» (www.privatbank.ua), що діяв на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 29 липня 2009 року, а зараз діє на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 05 жовтня 2011 року,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-01 00:00:00

28 листопада 2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], про розірвання шлюбу. Вимоги позивача мотивовано тим, що відносини між ним та відповідачем фактично припинились з 12.12.2016 року сторони проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть. Спору, відносно поділу майна та місця проживання дитини між позивачем та відповідачем немає. У судове засідання сторони не з'явились. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у якій він наполягає на розірванні шлюбу. Позивач впевнений, що сім'я розпалась остаточно і відновлена бути не може. Відповідач, повідомлена судом про дату та час розгляду справи, також в судове засідання не з'явилася. Про її обізнаність щодо місця й часу розгляду справи свідчить подана нею заява, у якій відповідач з позовними вимогами погодилася у повному обсязі та просила суд розглядати справу без її участі та залишити їй шлюбне прізвище. При даних обставинах, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за наявними документами. Розглянувши матеріали справи, судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження, яке було видане 18.01.2014 року Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 34, серії [NUMBER], сторони у справі знаходяться у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до змісту позову, шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, сторони мешкають окремо. Спільна дитина проживає з матір'ю, відповідачем по справі та надалі буде проживати з нею. Спору, відносно поділу майна та місця проживання дитини між позивачем та відповідачем немає. Вказане підтверджено і у письмових поясненнях відповідача. Таким чином, встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, що має вагоме значення для вирішення спору в даній справі. Згідно ст. 51 Конституції України, ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сімї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) забезпечує рівноправність членів подружжя як під час перебування у шлюбі, так і …в разі його розірвання. Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України шлюб розривається судом за позовом одного із подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки судом встановлено, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить їх інтересам, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Відповідач у своїй заяві виявила бажання залишити шлюбне прізвище, що не суперечить приписам ст. 113 СК України. За відсутності відповідного клопотання, сплачений позивачем судовий збір не відшкодовується. На підставі ст.ст. 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

28 листопада 2017 року заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту належності документа, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у правовстановлюючому документі - державному акті на право власності на земельну ділянку площею 3,81 га, яка розташована на території Миколайпільської сільської ради було встановлено розбіжності в написанні її прізвища, замість «[PERSON]» вказано «[PERSON]». В паспорті громадянина України, довідці про присвоєння ідентифікаційного номера прізвище заявника зазначено як «[PERSON]», в зв'язку з чим заявник просить встановити факт належності їй державного акту на право власності на земельну ділянку площею 3,81 га, яка розташована на території Миколайпільської сільської ради серії [NUMBER]. Заявниця [PERSON], представник заявника в судове засідання не з'явились, представник заявника надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник заінтересованої особи Миколайпільської сільської ради Костянтинівського району в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності. З'ясувавши позицію учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 21 жовтня 2004 року, на підставі розпорядження Костянтинівської райдержадміністрації від 20 вересня 2004 року заявник отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 3,81 га, яка розташованої на території Миколайпільської сільської ради, в якому було виявлено невідповідність в написанні прізвища заявника - замість «[PERSON]» вказано «[PERSON]» ( а.с.15). В паспорті громадянина України (а.с.4-6), довідці ДПІ м.Костянтинівка про присвоєння ідентифікаційного номера від 24 січня 2011 року (а.с.4) прізвище заявника зазначено як «[PERSON]». Згідно з довідкою від 14 листопада 2017 року № 232 виданою Миколайпільською сільською радою, [PERSON] [INFO], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], має у власності земельну ділянку пай площею 3,81 га кадастровий номер [NUMBER] та прізвище «[PERSON]» є помилковим (а.с.16). Крім того, судомоглянуті надані заявником на підтвердження своїх вимог копія архівного витягу від 16 листопада 2017 року за № 318, в якому зазначено список громадян, які вийшли з членів КСП «Дружківський» Миколайпільської сільської ради, довіреність, яка видана 18 березня 2014 року та посвідчена державним нотаріусом Другої Костянтинівської державної нотаріальної контори Панасенко О.М, в яких вказано прізвище заявника «[PERSON]». На підставі викладеного суд вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки невідповідність її прізвища у державному акті на право власності на земельну ділянку позбавляє її права вчинити правочин, тому слід встановити факт, що державний акт серії [NUMBER] від 21 жовтня 2004 року на право власності на земельну ділянку площею 3,81 га, розташовану на території Миколайпільської сільської ради, належить саме [PERSON], оскільки цей факт не може бути встановлений в даний час іншим способом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

28 листопада 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з вищевказаним позовом. В позовній заяві при цьому зазначивши, що 01.09.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем був укладений договір №б/н. Відповідно до умов договору банк надав кредитну лінію у розмірі 1800 грн. У порушенні умов договору відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, внаслідок чого склалась заборгованість за кредитом станом на 31.10.2017 року - 58817,06 грн., а саме: за кредитом - 1792,01 грн.; 49862,05 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3886 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2777 грн. - штраф (процентна частина). З цих підстав позивач просив суд стягнути заборгованість за договором. Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак надав заяву, у якій позов підтримав просив суд слухати справу у його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, своїм правом на надання заперечень не скористався, хоча був належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.286-287 ЦПК України. Відповідно до ст.526 ч.1 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ст.530 ч.1 ЦК України - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.1054 ч.1 ч.2 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Так судом встановлено, що 01.09.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем був укладений договір №б/н. Відповідно до умов договору банк надав кредитну лінію у розмірі 1800 грн. В зв'язку з тим, що відповідач належним чином свої обов'язки не виконав, станом на 31.10.2017р., виникла заборгованість по поверненню кредиту, яка складається з: за кредитом - 1792,01 грн.; 49862,05 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3886 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2777 грн. - штраф (процентна частина). Загальна сума заборгованості складає 58817,06 грн. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

28 листопада 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з [PERSON], зареєстрований 10 червня 2013 року виконавчим комітетом Мішково-Погорілівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, актовий запис №11. В обґрунтування позову вказала, що сімейне життя між сторонами не склалося, одруження виявилось невдалим, відповідач проживає цивільним шлюбом з іншою жінкою, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу вона вважає неможливим. Вказала, що майнового спору між сторонами не має. В судове засідання позивач не зявилася, в позовній заяві просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, надіслав суду заяву, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просив справу розглянути за його відсутності. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 10 червня 2013 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Мішково-Погорілівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, актовий запис №11 (а.с.3). Від даного шлюбу сторони мають малолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO].(а.с.4,5). Зі змісту позовної заяви вбачається, що спору щодо сумісного майна подружжя сторони не мають. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зазначена норма національного законодавства відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Згідно приписів статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин та збереження шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

28 листопада 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив шлюб з відповідачкою, зареєстрований 25 листопада 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду реєстраційної служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 520 розірвати. В обґрунтування позову він зазначив, що між ним та відповідачкою 25 листопада 2014 року було укладено шлюб, дітей від шлюбу немає. Спільне життя з відповідачкою не склалося. Фактичні шлюбні відносини припинені, він вважає, що сім'я розпалася остаточно і відновлена бути не може, тому строк на примирення їм не потрібен. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, але від нього надійшла заява, в якій він просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, причини неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача та на підставі наявних у справі доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони 25 листопада 2014 року уклали шлюб (арк.с.5). Від зазначеного шлюбу у них дітей немає. Сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.113 СК України, особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

28 листопада 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебувають у шлюбі від липня 1991 року. Від шлюбу сторони малолітніх, неповнолітніх дітей не мають. Стосунки з відповідачкою розладилися. Сторони проживають разом, але не ведуть спільне господарство, шлюбних відносин не підтримують. Зберігати сім'ю позивач не бажає, вважає, що шлюб носить формальний характер і просить суд шлюб розірвати (а.с.а.с. 2, 3, 7). Позивач у судовому засіданні підтримав заявлений позов. Відповідачка до суду не з'явилася, була повідомлена належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини четвертої статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України (далі - СК) шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі статтею 110 цього Кодексу. Згідно зі статтею 112 СК суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі від 06.07.1991 року (а.с. 4). Від шлюбу сторони малолітніх, неповнолітніх дітей не мають. Через відсутність взаєморозуміння та постійних сварок, які виникають в родині з різноманітних причин, відсутність у сторін бажання створити міцну та дружню сім'ю від 2011 року сторони не ведуть спільне господарство та не підтримують шлюбних відносин, але мешкають разом. Позивач зберігати сім'ю не бажає, вважає, що сім'я розпалася остаточно і збереження сім'ї неможливе. Спору щодо поділу спільно нажитого майна між сторонами не існує. За вказаних обставин суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані й підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

28 листопада 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначив, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстровано 03.06.2006 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], спільне життя не склалось та шлюбні відносини між ними припинені. Сторони у підготовче судове засідання не зявились, надійшли заяви з проханням провести судове засіданні у їх відсутність, представник позивача позов підтримує, відповідач позов визнає. Відповідно до ч. 3 ст.\~200, ч. 4 ст.\~206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні, та у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03.06.2006 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи те, що сторони припинили шлюбні відносини та ведуть окреме господарство, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків, суд доходить висновку, що подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін. Зазначені обставини в сукупності є підставою для розірвання шлюбу. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

28 листопада 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по кредиту в розмірі 14 574 грн. 38 коп. та судового збору в розмірі 1600 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, викликався до суду через відповідне оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписав заяву №б/н від 12.02.2011 року та отримав кредит у розмірі 4200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку складає між ним і Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник рахунку зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту згідно п.2.1.1.5.7 договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як убачається з матеріалів справи відповідач умови договору належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 06.11.2017 року виникла заборгованість в розмірі 14\~574 грн. 38 коп., яка складається з наступного: тіло кредиту 4181 грн. 78 коп., нараховані відсотки за користування кредитом 1691 грн. 52 коп., нарахована пеня 7530 грн. 87 коп., а також штрафи (фіксована сума) 500 грн., штраф (процентна складова) 670 грн. 21 коп., що підтверджується розрахунком (а.с. 5-7). Таким чином заборгованість за кредитом в розмірі 14 574 грн. 38 коп. та судовий збір в розмірі 1600 грн. 00 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved