Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

28 серпня 2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] про визнання [PERSON] таким, який втратив право користування належним їй житловим будинком [ADDRESS] . \~В обґрунтування своїх вимог позивач вказувала, що відповідач протягом тривалого часу не проживає у вказаному будинку та участі в його утриманні не приймає, а його реєстрація у даному будинку тягне для неї невиправдані матеріальні витрати, тому вона просить припинити право відповідача на користування даним будинком. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належно шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-сайті судової влади. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, у зв`язку з наявністю доказів щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового розгляду справи та відсутністю від нього заяв про відкладення судового засідання, таке проведено за відсутності відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв`язку з неявкою всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно акту про непроживання від 27 серпня 2020 року [PERSON] не проживає за адресою [ADDRESS] на протязі 15 років (а.с.20). Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного 21 липня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Сапегою О.П. та зареєстрованого в реєстрі за №867, позивачу на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] загальною площею 70,30 кв.м. (а.с.7-8). Зазначене підтверджено Витягом з Державного реєстру правочинів за №1254130 від 21.07.2005 року (а.с.9). Відповідно до витягу про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно №7923296 від 31.07.2005 року [PERSON] належить на підставі договору купівлі-продажу №867 від 21.07.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Сапегою О.П. будинок за адресою [ADDRESS] (а.с.10). Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, [PERSON] на праві власності належить житловий будинок за адресою [ADDRESS] загальною площею 70,30 кв.м. Підставою виникнення права власності зазначено договір №867 від 21.07.2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Сапега О.П.(а.с.11). Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19.05.2016 року №1377-VШ Про перейменування окремих населених пунктів та районів Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовский район. Рішенням Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області №7 від 05.10.2015 року вулицю Фрунзе в с.Лимани перейменовано на вул.Центральну (а.с.14). Стосовно невідповідності в нумерації будинків, суд на підставі досліджених доказів вважає доведеним, що будинок [ADDRESS] , який був предметом купівлі-продажу за договором №867 від 21.07.2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Сапегою О.П., є спірним житловим будинком за адресою: [ADDRESS] в якому зареєстровані сторони, та відносно якого позивач просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування. Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб, виданої виконавчим комітетом Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області №928 від 25 серпня 2020 року, до складу сім`ї/зареєстрованих/ за адресою: [ADDRESS] входять [PERSON] та її син [PERSON] , який зареєстрований, але не проживає більше 8 років (а.с.13). За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Отже, в даному випадку, підлягають застосуванню положення\~статей 317, 319, 391 та ч.2 ст.405 ЦК України, статті\~156 ЖК України, які\~визначають права власника майна, та регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї. Як встановлено в ході судового розгляду, відповідач не проживає у даному житловому будинку більше одного року. За такого відповідач втратив право на користування\~ житлом, належним позивачу, та оскільки відповідач, який зареєстрований за вказаною адресою, самостійно з реєстраційного обліку не знявся, захист прав позивача як власника вказаного майна можливий лише у заявлений нею спосіб. Ураховуючи викладені обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає доведеним факт непроживання відповідача у спірному будинку більше одного року без поважних причин і приходить до висновку про обгрунтованість позову та його задоволення. На підставі ст. 141 ЦПК України, ст.4 Закону України «Про судовий збір», з [PERSON] також підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по справі. \~

Outcome: approved