Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

27.10.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось із вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 14.12.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник АТ КБ\~«ПриватБанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір №ОD47АU07100006, за яким банк надав останньому грошові кошти у розмірі 18 384 дол.США на строк до 12.12.2013 року зі сплатою за користування ним 12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Виконання зобовязань\~за кредитним\~договором було\~забезпечено договором\~поруки,\~укладеним між\~[PERSON]\~та ЗАТ\~КБ «ПриватБанк» (правонаступник АТ КБ «ПриватБанк») За умовами договору [PERSON] зобовязався відповідати перед банком за належне виконання [PERSON] зобовязання по кредитному договору №ОD47АU07100006. 14.11.2014 року [PERSON] помер. Враховуючи викладене, банк в порядку статті 49 ЦПК України, уточнивши позовні вимоги, просив притягнути [PERSON] як правонаступника поручителя у якості належного співвідповідача у справі, стягнувши заборгованість солідарно. Посилаючись на порушення відповідачами зобовязань, що випливають з кредитного договору, АТ КБ «ПриватБанк», зменшивши в процесі розгляду справи позовні вимоги, просило стягнути з відповідачів в солідарному порядку на свою користь наявну за кредитним договором заборгованість у розмірі 61\~518, 01 дол.США, яка складається з: - 12\~556, 90 дол.США заборгованість за кредитом, - 32\~454, 50 дол.США заборгованість по процентам за користування кредитом, - 1\~202, 31 дол.США заборгованість по комісії за користування кредитом; - 15\~304, 30 дол. США пеня, а також судові витрати. Позивач в останнє судове засідання не з'явився, повідомлявся про розгляд справи належним чином, просив розглянути справу за відсутності банку, в процесі розгляду справи позов підтримав. Відповідачі особисто в судове засідання не з'явились, повідомлені судом про розгляд справи належним чином через свого представника за довіреністю, про причини неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не надавали, в процесі розгляду справи позов не визнали. Зясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази, надані учасниками цивільного процесу, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, за договором №ОD47АU07100006 від 14.12.2006 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» надало [PERSON] кредитні кошти у розмірі 18\~384 дол.США, а останній зобовязався здійснювати щомісячне погашення кредиту в строк до 12.12.2013 року. Зазначені обставини підтверджуються змістом договору, підписаним сторонами, відповідачами шляхом надання доказів належних та допустимих доказів не спростовані. В процесі розгляду справи Публічне акціонерне товариство Комерційного банку «Приват Банк» змінило назву на Акціонерне товариство Комерційного банку «Приват Банк» (довідка від 07.07.2018 року). Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про Акціонерні товариства», зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Відповідно до кредитного договору погашення заборгованості здійснюється починаючи з 24 по 28 число кожного місяця. Щомісячний платіж для погашення заборгованості, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат складає 225,15 дол. США. Сторони договору обумовили, що погашення заборгованості має бути здійснено не пізніше ніж до 12.12.2013 року. Згідно із п. 1.2. кредитного договору кредит надається в обмін на зобовязання позичальника повернути кредит, сплатити відсотки, винагороди та комісії у визначені цим договором строки. За п.4.1. кредитного договору №ОD47АU07100006 від 14.12.2006 року у разі порушення зобовязань, виниклих з цього кредитного договору, банк має право нараховувати, а позичальник зобовязується сплачувати банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості за кредитом, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу. В разі, якщо кредит наданий в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на час здійснення сплати. Виконання зобовязань\~за кредитним\~договором було\~забезпечено договором\~поруки №0006/Р,\~укладеним 14.12.2006\~року між\~[PERSON]\~та ЗАТ\~КБ «ПриватБанк» (правонаступник АТ КБ «ПриватБанк»). Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно частини 2 цієї статті, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. [PERSON] та [PERSON], за життя, однак, в порушення умов кредитного договору взятих на себе зобовязань не виконали. Окрім того, із укладенням кредитного договору 14.12.2006 року [PERSON] передав в заставу банку транспортного засобу Chevrolet Aveo, 2006 року випуску, номерний знак [NUMBER] (договір №OD47AU07100006). Договором застави сторони погодили, що вартість предмету застави складає 59\~400 грн., що в еквіваленті становить 11\~762, 38 дол. США за курсом НБУ станом на 14.12.2006 року 5.05 грн. Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 12.03.2009 року у якості забезпечення позову автомобіль переданий банку на відповідальне зберігання банку. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 5.02.2013 року на користь банку в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № OD47AU07100006 від 14.12.2006 року в сумі 362068 грн. 53 коп., звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль: Chevrolet, модель: Aveo SF69Y, рік випуску: 2006, тип ТЗ: Легковий седан, № кузова/шасі: KL1SF69YE7B088106, реєстраційний номер: ВН7279ВА, що належить на праві власності [PERSON] (65000, [ADDRESS], ІПН: [NUMBER]) шляхом опису та передачі зазначеного автомобіля ПАТ КБ «Приват Банк» з правом його продажу ПАТ КБ «Приват Банк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «Приват Банк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Фактично автомобіль був реалізований та до установи банку зараховані грошові кошти в розмірі 56 000 грн. 27.05.2015 року, що за курсом НБУ становило 2\~616,\~82\~дол.СШАта є меншим розміру заборгованості за кредитним договором. Вказані обставини підтверджуються актом прийому-передачі автомобіля від 27.05.2015 року. Порядок реалізації заставного майна, визначення ціни авто на момент проведення банком аукціону відповідачами не оспорений. Поряд із тим, згідно наданого банком розрахунку заборгованості станом на 26.01.2018 року розмір заборгованості за період з 29.05.2015 року по 26.01.2018 року залишився незмінним, а саме -12\~556,90 дол.США. Враховуючи викладене, суд вважає, що вартість реалізації заставного майна не була зарахована в рахунок погашення суми боргу за кредитним договором №ОD47АU07100006 від 14.12.2006 року. Відповідно, заборгованість перед баком за договором становить 12 556,90 дол.США 2 616, 82 дол.США за курсом НБУ станом на 27.05.2015 рік (реалізований автомобіль) = 9 940, 08 дол.США, яка підлягає стягненню на користь банку із основного боржника [PERSON] Окрім того, за кредитним договором пунктом 1.1 сторони обумовили комісію за послуги банку в розмірі 0,14 відсотків щомісячно від суми виданого кредиту. За розрахунком банку її розмір становить 1\~202, 31 дол.США. Її розмір відповідачем шляхом надання доказів не спростований та підлягає стягненню на користь банку. Суд не погоджується із доводами представника відповідачів, що стягнення заборгованості за кредитом у іноземній валюті є незаконним, оскільки: Згідно зі ст.192 ЦК законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК, якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (чч.1 та 3 ст.533 ЦК). Згідно зі ст.2 закону «Про банки і банківську діяльність» від 7.12.2000 №2121-III кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього закону визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Статтею 5 декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього декрету. Крім того, Національним банком на виконання положень ст.11 декрету прийнято положення. Згідно з п.1.5 цього положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). Відповідно до розяснень, викладених у п.14 постанови Пленуму ВС «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 №14 суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192, ч.3 ст.533 ЦК). Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (ст.533 ЦК), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобовязання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (ст.5 декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533\~ЦК. (Постанова ПССУ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідноси»). Наявність ліцензії у банку відповідачами не оспорюється, а як вбачається зі змісту кредитного договору його предметом стали грошові кошти в іноземній валюті. Більш того, 04.07.2018 року [PERSON] Верховного Суду в рамках справи №\~ 761/12665/14-ц, провадження № 14-134цс18 (ЄДРСРУ № 75296546) дійшла висновку про те, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника (як іноземну валюту так і еквівалент) внесло двозначність до розуміння суті обов'язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця.\~У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Відмовляючи у позові в частині стягнення відсотків за договором суд виходиться з наступного: З кредитного\~договору №ОD47АU07100006\~від 14.12.2006\~року вбачається,\~що відсоткова\~ставка за\~користування кредитом\~становить 1\~відсоток у\~місяць від\~суми залишку\~заборгованості за\~кредитом,\~а згіднонаданого банком розрахунку заборгованості станом на 26.01.2018 року має місце зміна відсоткової ставки з 12 відсотків річних до 14,4 відсотків. Доказів на підтвердження підстав зміни розміру відсоткової ставки банком в процесі розгляду справи не надано, як і виписки з рахунку по відсотках, що виключає задоволення позову в цій частині. Вирішуючи спір, суд враховує, що чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, тому пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України гривні на день ухвалення рішення за офіційним курсом НБУ. Зазначене узгоджується із Постановою Верховного Суду України № 3-29гс15. Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення пені у вигляді\~грошового еквіваленту\~в іноземній\~валютіє необґрунтованими. Суд не погоджується, однак, із клопотанням відповідачів про застосування судом строку позовної давності, який він рахує з ухвали суду про забезпечення позову від 12.03.2009 року, оскільки термін дії кредитного договору до 12.12.2013 року, відповідно до ухвали суду транспортний засіб був виключно переданий на відповідальне зберігання (акт від 27.05.2015 року), був реалізований та кошти зараховані до банку 27.05.2015 року. Окрім того, в процесі розгляду справи судом встановлено, що 14.11.2014 року [PERSON] помер. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про його смерть, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №11543. За відомостями зі спадкової справи №6/2015 до майна [PERSON] приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] правонаступниками [PERSON] є [PERSON], [PERSON] Враховуючи викладене, банк в порядку статті 49 ЦПК України, уточнивши позовні вимоги, просив притягнути [PERSON] у якості належного співвідповідача у справі. Поряд із тим, у разі смерті поручителя (крім випадків майнової поруки), враховуючи положення статті 607, частини першої статті 608 ЦК, а також сутності поруки як особистого зобов'язання відповідати за належне виконання основного зобов'язання, спадкоємці поручителя не є солідарними боржниками за кредитним договором. Зазначена норма закону узгоджується, зокрема, із Постановою ПССУ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Як вбачається зі змісту договору поруки № 0006/Р від 14.12.2006 року померлий [PERSON] був немайновим поручителем, що виключає задоволення вимог до його спадкоємця [PERSON] Судовий збір підлягає присудженню на користь банку пропорційно до розміру задоволених позовних вимог до належного відповідача в порядку ч.1 ст. 141 ЦПК України

Outcome: partial