Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

28 січня 2014 року ПАТ «ОТП Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №ML-B00/225/2006 від 08.08.2006 року. Свої вимоги мотивувало тим, що відповідно до зазначеного кредитного договору банк надав позичальнику [PERSON] кредит у розмірі 49 000,00 доларів США зі сплатою відсотків в розмірі 11,00% річних з кінцевим терміном повернення до 07 серпня 2021 року. Сторони вносили зміни до вказаного договору, зокрема щодо розміру відсоткової ставки. 19.04.2013 року в забезпечення виконання договірних зобов'язання [PERSON] між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений договір поруки №CR-B00/225/2006 від 19.04.2013 року. Зобов'язання [PERSON] не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 30.12.2013 року становить: 35 500,09 доларів США - залишок заборгованості, 1054,23 долари США - сума несплачених відсотків, 107,98 грн. - пеня. В зв'язку з цим позивач просить стягнути солідарно з відповідачів вказану суму заборгованості в еквіваленті до національної валюти станом на 30.12.2013 року, а також судові витрати. Надалі позивач, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути заборгованість станом на 22.04.2014 року в розмірі: 35 261,54 доларів США - залишок заборгованості, 1933,52 долари США - сума несплачених відсотків, в еквіваленті до національної валюти на день ухвалення рішення, та 151,68 грн. - пені (а.с.80 т.6.) Відповідач [PERSON] звернулася із зустрічним позовом до ПАТ «ОТП Банк», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - [PERSON], про розірвання договору споживчого кредиту та пов'язаних з ними договорів. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 травня 2014 року зустрічний позов прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом. В судове засідання представник позивача-відповідача ПАТ «ОТП Банк» Довгаль І.О. не з'явився, натомість до суду подана заява, відповідно до якої просить розгляд справи провести в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує щодо заочного розгляду справи, а в разі повторної неявки позивача за зустрічним позовом просить зустрічний позов залишити без розгляду. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] (позивач за зустрічним позовом) у судове засідання повторно не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомили. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 травня 2015 року зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «ОТП Банк», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - [PERSON], про розірвання договору споживчого кредиту та пов'язаних з ними договорів, залишений без розгляду. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши докази, давши їм належну правову оцінку, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Між сторонами склалися правовідносини, що ґрунтуються на вимогах ст. ст. 526, 530, 536, 553-554, 610-611, 625, 629, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України. Відповідно до ст.ст.1054,1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст. 546,549 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що 08 серпня 2006 року АКБ «Райфазенбанк Україна» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та [PERSON] уклали кредитний договір № ML-B00/225/2006 (а.с. 44-47 т.1). Відповідно до укладеного кредитного договору позичальник отримала кредит в розмірі 49 000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 07 серпня 2021 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 11% річних. Кошти отримані позичальником відповідно до кредитної заявки від 08 серпня 2006 року (а.с.48 т.1). Додатковим договором №1 від 25 березня 2009 року сторони внесли до нього зміни та доповнення, зокрема змінили процентну ставку, встановивши її в період з 25.03.2009 року до 25 серпня 2009 року в розмірі 7% річних, а з 25 серпня 2009 року і до повного виконання зобов'язань в розмірі 11,38 % річних. Додатковим договором №2 від 21 вересня 2009 року сторони також вносили зміни та доповнення до договору, зокрема змінили фіксовану процентну ставку, встановивши її в період з 25.09.2009 року до 25.11.2009 року в розмірі 6,5% річних, а з 25.11.2009 року і до повного виконання зобов'язань в розмірі 12,01 % річних та передбачили отримання чергового траншу в сумі 700,00 доларів США. Вказана сума отримана позичальником відповідно до кредитної заявки від 21 вересня 2009 року ( а.с.49 т.1). Додатковим договором №3 від 25.03.2010 року сторони внесли чергові зміни та доповнення до договору, зокрема, встановивши процентну ставку в розмірі 8,15 % річних в період з 25.03.2010 року до 25.06.2010 року та 12,27 % річних з 25.06.2010 року і до повного виконання боргових зобов'язань. Зміни до договору вносилися Додатковим договором №4 від 25 березня 2010 року та Додатковим договором №4 від 18 травня 2011 року, яким зокрема встановили фіксовану проценту ставку в розмірі 11% річних. Додатковим договором №5 від 19 квітня 2013 року сторони також внесли зміни та доповнення до договору, а в частині процентної ставки встановили її в період з 19.04.2013 року до 24.04.2013 року в розмірі 11% річних, на період з 25.04.2013 року до повного виконання зобов'язань в розмірі 11,03% річних. 19 квітня 2013 року в забезпечення виконання зобов'язання [PERSON] по вказаному кредитному договору з усіма існуючими та майбутніми змінами між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки № СR-В00/225/2006. Згідно цього договору поручитель зобов'язувався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі таких зобов'язань. За вказаним кредитним договором відповідач брала на себе зобов'язання здійснювати погашення кредиту та нарахованих відсотків відповідними частинами у розмірі та строки визначені кредитним договором. Зобов'язання не виконанні. Відповідно до п.1.9. Договору банк вправі вимагати повного погашення кредиту. Заборгованість по вказаному кредитному договору станом на 22.04.2014 року становить: 35 261,54 доларів США - залишок заборгованості, 1933,52 долари СЩА - сума несплачених відсотків. Даний розмір заборгованості встановлений на підставі наданих доказів, зокрема виписок по рахункам та розрахунку заборгованості станом на 08.09.2014 року (а.с. 39-41 т.5) (заборгованість по відсотках визначена без урахування нарахувань проведених після 22.04.2014 року). Відповідачі подали заяву про проведення судової економічної експертизи, яка була задоволена та ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 червня 2014 року в даній справі призначена судова економічна експертиза. Однак, відповідачі своїм правом не скористалися, не здійснили оплату вказаної експертизи, доказів щодо цього суду не надали. Справа повернута експертною установою без результатів експертизи. Суд розцінює вказану поведінку відповідачів як ухилення від участі в експертизі та в силу положень ст.146 ЦПК України визнає розмір заборгованості, визначений позивачем, в частині основної суми боргу та відсотків. Вказана заборгованість за курсом валют НБУ на день ухвалення рішення становитиме: 35 261,54 доларів США - залишок заборгованості, що еквівалентно 729 167,29 грн., 1933,52 долари США - сума несплачених відсотків, що еквівалентно 39 982,93 грн. Щодо стягнення пені в розмірі 151, 68 грн., то суд звертає увагу, що відповідно до умов договору за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасного виконання боргових зобов'язань за кожний день прострочки. Наразі, як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 31.12.2013 року, розмір пені розрахований, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ. Разом з тим, збільшуючи позовні вимоги та заявляючи про стягнення пені в розмірі 151,68 грн. належний розрахунок її розміру станом на 22.04.2014 року та з урахуванням умов договору позивачем не надано, а тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Щодо стягнення встановленої суми заборгованості солідарно з поручителем, то суд звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України. Згідно зі ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Разом з тим, суд відмічає, що договір поруки №СR-В00/225/2006 від 19.04.2013 року містить положення про дію договору до повного виконання основного зобов'язання (а.с.76-77 т.1), що не може розглядатися як встановлення строку поруки, оскільки не відповідає вимогам ст.252 ЦК України, тому в данному випадку є підстави розглядати про застосування положень ч.4 ст.559 ЦК України, відповідно до якої порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, а у разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Умовами кредитного договору встановлено право кредитора у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язань за цим договором вимагати від позичальника дострокового виконання боргових зобов'язань та обов'язок позичальника виконати боргові зобов'язання протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги. У зв'язку з порушенням [PERSON] зобов'язань за кредитним договором 25 листопада 2013 року позивачем пред'явлено вимогу до позичальника про повернення суми кредиту в повному обсязі, процентів та пені з зобов'язанням впродовж 30 календарних днів з дати одержання цього повідомлення виконати вимогу (а.с.80 т.1) Вимога отримана позичальником 03 грудня 2013 року, про що свідчить копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 81 т.1). Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 договору поруки кредитор має право у разі невиконання боржником боргових зобов'язань звернутися до поручителя з вимогою про виконання боргових зобов'язань в повному обсязі, а поручитель приймає на себе зобов'язання здійснити виконання боргових зобов'язань в обсязі, заявленому кредитором протягом одного банківського дня з дати отримання відповідної вимоги. 21 січня 2014 року банк надіслав вимогу поручителю про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором з вимогою повернути суму кредиту в повному обсязі, нараховані проценти, пеню протягом одного банківського дня з дати одержання вимоги (а.с.82-83 т.1). Таким чином, банк відповідно до положень статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору скористався правом на повернення кредиту достроково, чим змінив дату виконання основного зобов'язання. У разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за основним договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. 28 січня 2014 року банк звернувся до суду з позовом до позичальника та поручителя про стягнення заборгованості, тобто протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язань, який був змінений банком відповідно до умов кредитного договору, а тому у суду відсутні підстави стверджувати про припинення поруки. Таким чином встановлений розмір заборгованості підлягає стягненню солідарно з поручителем. Даний висновок відповідає Правовим позиціям Верховного суду України, зокрема позиції, висловленій в постанові від 24 вересня 2014 року у справі №6-106цс14. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів судовий збір. При цьому, зважаючи що чинним законодавством не передбачений солідарний порядок сплати судового збору, на що звертає увагу Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ (постанова №10 від 17.10.2014 року), сума судового збору підлягає стягненню з відповідачів в рівних частках: на користь позивача по 1461,44 грн., та на користь держави по 365,56 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial