Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

27.08.2020 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , та на земельну ділянку, кадастровий номер 2625883801:01:002:0083, площею 0,15 га, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS] , після смерті дідуся [PERSON] , який помер [INFO] . Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що [INFO] помер його дідусь [PERSON] . Після смерті залишилось спадкове майно: житловий будинок та земельна ділянка, кадастровий номер 2625883801:01:002:0083, площею 0,15 га, що розташовані по [ADDRESS] . Зазначив, що на момент смерті дідуся за вказаною адресою проживав він та відповідач - бабуся [PERSON] . Вказав, що матір позивача померла ще в 1997 році, тобто до смерті спадкодавця [PERSON] , то набув право на спадкове майно. Проте відповідно до постанови приватного нотаріуса оформити право власності неможливо, так як відсутні оригінали правовстановлюючих документів. Ухвалою суду від 14.09.2020 року відкрито провадження в цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, представник позивача подав суду заяву про розгляд справи без їх участі, просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов визнала в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] був власником житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , та земельної ділянки, кадастровий номер 2625883801:01:002:0083, площею 0,15 га, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS] , що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю ЯМ №710085 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №18163865 від 19.03.2008. Відповідно до Свідоцтва про смерть від 07.03.2014 серія [NUMBER] , актовий запис №9, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 5). Крім того судом встановлено та не заперечується сторонами, що в 1995 році померла дочка спадкодавця та мати позивача. Згідно з довідкою виконавчого комітету Ямницької сільської ради за №303 від 11.04.2019 року на момент смерті спадкодавця сторони постійно проживали та на даний час проживають за адресою [ADDRESS] . Відповідно до постанови приватного нотаріуса Угорчак Н.М. від 19.06.2020 року оформити право власності неможливо, так як відсутні оригінали правовстановлюючих документів. Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ЦК України. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів, що визначені п. 1 ч.2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Згідно із приписами ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Положеннями ч.1 ст.182 ЦК України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з п. 4.15. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вбачається зі змісту позовної заяви [PERSON] заповіту не складав, а тому спадкування його майна здійснюється за законом. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.1 ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що спадкоємцями, які прийняли спадщину, є відповідач та позивач, який є внуком спадкодавця [PERSON] та у відповідності до вимог статей 1261 та ч.1 1266 ЦК України - спадкоємцем першої черги спадкування за законом в порядку представлення після смерті своєї матері - дочки спадкодавця, яка померла 1995 році, тобто ще до відкриття спадщини спадкодавця [PERSON] . Одночасно судом встановлено, що як вбачається з поданої відповідачем суду заяви про визнання позову в повному обсязі, [PERSON] відмовилась від належної їй частки в майні. Згідно п .2 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. Згідно ч. 3 цієї ж статті 347 ЦК у разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державний реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. Оскільки, у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно право власності відповідача на частку у спадковому майні не зареєстроване, недоцільно звертатися до державного реєстратора з заявою про відмову від права власності на належну частку. У відповідності до вимог ч.2 ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з ст.1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положеннями ч. 1 ст.1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. З матеріалів справи встановлено, що позивач, як спадкоємець за законом, звернувся до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину, але таке йому не видано, оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно. Таким чином, оскільки встановлено, що позивач за викладених обставин є єдиним спадкоємцем за законом, але з наведених вище причин нотаріус не може оформити право власності на вказане майно, позов слід задовольнити та визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця. Крім того, відповідач позовні вимоги визнала, що відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки для цього наявні законні підстави, а визнання позову є безумовним і не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Як вбачається з матеріалів справи при поданні позову до суду позивачем сплачено судовий збір у відповідності до п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» в сумі 1 681 грн. 60 коп. Враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд, враховуючи положення ст. 142 ЦПК України, приходить до переконання, що позивачу слід повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 840 грн. 80 коп. Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача слід стягнути іншу частину сплачених позивачем при подачі позову до суду документально підтверджених судових витрат, а саме 840 грн. 80 коп. судового збору.

Outcome: approved