Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

28 квітня 2014 року позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що 06 вересня 2003 р. між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від спільного шлюбу з відповідачем мають дочку - [PERSON], яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. З 2012 року проживають окремо. Матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач надає не регулярно. Просила стягнути з відповідача аліменти в сумі 1286 грн. на її користь на утримання дочки [PERSON], [INFO] щомісяця, починаючи стягненн аліментів з дня пред'явлення позово до суду і до досягнення дочкою повноліття. У судове засідання позивачка не з'явилась, надала до суду заяву в якій просила провести розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала просила їх задовольнити у повному обсязі, не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач у судове засідання не з'явився. Справа розглянута в порядку ст. 169 ЦПК України. Враховуючи те, що сторони, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з'явились, надали письмові заяви, відповідно до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов частково обґрунтований та підлягає частковому задоволенню на підставі ст. ст. 180, 182, 183 Сімейного кодексу України з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено в судовому засіданні, 06 вересня 2003 р. сторони уклали шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про одруження Серії [NUMBER] виданим відділом реєстрації актів громадського стану Красногвардійського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 487 (а.с. 4). Від спільного шлюбу сторони мають дитину - дочку [PERSON], [INFO], про що свідчить Свідоцтво про народження Серії [NUMBER] видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, про що в книзі записів актів громадського стану про народження 24 березня 2004 року зроблено відповідний запис за № 373 актовий запис за № 317 (а.с. 4). Дочка [PERSON] залишилася проживати разом з матір'ю, і на даний час знаходиться на утриманні та матеріальному забезпеченні позивачки, відповідач надає нерегулярну матеріальну допомогу на утримання дочки. Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані зокрема ст. ст. 180-197 Сімейного кодексу України; Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 р. № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліме нтів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб»; Постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2006 р. № 189 «Про затвердження Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утриму вати дитину або місце проживання їх невідоме», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. «Про застосування су дами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнст ва та стягнення аліментів». Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: « 1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. А отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Також, у п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року зазначено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду чи домовленості між батьками, може бути в результаті зменшений чи збільшений за рішенням суду за позовом платника або отримувача аліментів у випадку зміни матеріального чи сімейного положення, погіршення чи поліпшення здоров'я будь-кого із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно приписів ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі за заявою платника або одержувача аліментів. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно положень ч.1 ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд, у відповідності до ч. 1 ст. 182 СК України, приймаючи до уваги матеріальне становище сторін, обставини справи, можливість утримання позивачкою дочки, обов'язок надавати допомогу відповідачем, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, стягнути з [PERSON], [INFO] аліменти у розмірі 800 грн. 00 коп. з усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, але не менш ніж 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання його дитини: дочки - [PERSON], [INFO], на користь матері - [PERSON], [INFO],(ІНН [NUMBER]), починаючи стягнення з 28 квітня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття, допустивши по справі на підставі ст. 367 ЦПК України, негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. В решті заявлених позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір по справі у розмірі 243 грн. 60 коп., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial