Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

28.02.2017 року позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила суд постановити рішення, яким: - розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 24.02.2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 195; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки - [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 3 000 гривень, щомісячно, починаючи з 28.02.2017 року до повноліття дитини. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила про те, що з 24.02.2012 року року сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, у період якого у них народилась донька - [PERSON], 2012 року народження. Позивач зазначає, що одруження виявилось невдалим. Останнім часом між сторонами у справі все частіше почали виникати непорозуміння, конфлікти, що призвели до напруження відносин, втрати почуття кохання, фактичного припинення сімейно-шлюбних стосунків, ведення спільного господарства. Малолітня донька знаходиться на утриманні матері, батько не приймає участі в матеріальному утриманні дитини. Примирення з відповідачем, як і збереження сім'ї, позивач вважає неможливим. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позов в частині розірвання шлюбу не визнав, зазначив, що бажає і надалі перебувати у шлюбі з позивачем, в частині стягнення аліментів зазначив, що не має офіційного місця роботи, має мінливий заробіток. Вислухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 24 лютого 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 195, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER], виданого 24.02.2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві. [INFO] року народилась [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 19.09.2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві. Відповідно до даних свідоцтва батьками [PERSON], 2012 року народження, є [PERSON] та [PERSON]. У судовому засіданні встановлено, що спільне життя сторін у справі не склалось, у зв'язку із тим, що останні мають різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаємопорозуміння та почуття любові та поваги одне до одного. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вважає, що примирення між собою та збереження сім'ї є неможливим та таким, що суперечило б інтересам як сторін у справі, так і інтересам їх доньки. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що протягом тривалого часу сторони у справі не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам як сторін у справі, так і інтересам їх малолітньої доньки, враховуючи обставини та відносини, які склалися між сторонами у справі, у зв'язку із чим позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Крім того, судом також встановлено, що спільна дитина сторін у справі перебуває на утриманні матері [PERSON] Доказів добровільного надання матеріальної допомоги на утримання малолітньої доньки, відповідачем надано суду не було. За змістом ст. 141 Сімейного кодексу України батьки мають рівні права і обов'язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Відповідно до положень ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно вимог ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 181 цього ж Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і у твердій грошовій сумі. Стягнення аліментів в твердій грошовій сумі відповідно до ст. 184 СК України визначається в разі коли платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід або частину доходу отримує в натурі. Станом на час розгляду справи у суду відсутні докази наявності у відповідача інших утриманців, а також дані, що свідчили б про його непрацездатність. Відповідно до листа Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві № 1291/9/26-50-08-02-11 від 11.05.2017 року, інформація щодо доходів відповідача [PERSON] за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року в управлінні відсутня. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За таких обставин, враховуючи те, що батько є працездатним, перестав надавати допомогу на утримання малолітньої дитини, інших малолітніх осіб та/або непрацездатних осіб на утриманні не має, суд надходить до висновку про те, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої доньки, оскільки зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачем. При вирішенні питання щодо визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню, суд враховує матеріальне становище платника аліментів, а також розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановлений ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік», та надходить до висновку про те, що з відповідача слід стягнути аліменти на користь позивача на утримання малолітньої доньки у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 грн., щомісячно, починаючи з 28.02.2017 року і до повноліття дитини. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави суму судового збору у розмірі 640 грн. Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах, зокрема, про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial