Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-07 00:00:00

27.09.2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON], в якому просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 22 112,34 грн. та судові витрати, посилаючись на те, що 12.12.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір №б/н, згідно вимог якого, [PERSON] отримала кредит у розмірі 5 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, [PERSON] порушує вимоги кредитного договору, а саме, не виконує в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту та відсотків, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав, викладених у ньому, та просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позову. [PERSON] пояснила, що вона ніколи не укладала кредитного договору з ПАТ «ПриватБанк» та підпис, який є на заяві від її імені про отримання кредиту, виконаний не нею. Крім того, у заяві про оформлення кредитної картки внесені недостовірні про її відомості, а саме: сімейний стан, прізвище матері, діти, місце роботи, дохід, номер робочого телефону. Раніше, Комунарським районним судом м. Запоріжжя за невиконання умов зазначеного кредиту був винесений судовий наказ, який, у 2008 році по її заяві рішенням суду було скасовано у зв'язку з наявністю спору про право. Крім того, постановою про відмову у порушенні кримінальної справи від 08.07.2008 року підтверджено, що кредитну картку оформив [PERSON] без згоди на це [PERSON], жодних грошових коштів відповідач за оформлення кредитної картки від [PERSON]не отримувала. Відповідач та його представник просили відмовити у задоволенні позовних вимог через недоведеність факту, що саме [PERSON] отримала кредит у ПАТ КБ «Приватбанк» та з урахуванням того, що позивачем пропущено строк позовної давності. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Заява від 12.12.2006 року, підписана від імені [PERSON], стала підставою для укладення кредитного договору видачі кредиту на ім'я останньої на суму 5 300 грн. (а.с.7). Вказаний договір складається із заяви позичальника (а.с.7) та умов і правил надання банківських послуг (а.с.8-11). Разом із тим, у вказаній заяві відсутні записи у обов'язкових для заповнення графах заяви: освіта, навчальний заклад, місце реєстрації позичальника, час проживання за цією адресою, адреса підприємства, на якому працює позичальник. Інші дані такі, як: дівоче прізвище матері, місце роботи, освіта та дата її отримання, номер мобільного телефону, кількість дітей позичальника, не відповідають дійсності, що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] - сина відповідача, трудовою книжкою на імя [PERSON] (а.с. 45-50). Постановою про відмову у порушенні кримінальної справи від 08.07.2008 року, винесеною старшим о/у ВКР Шевченківського РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області Джабарли В.Х., встановлено, що [PERSON] оформив кредитну картку в ПАТ «Приватбанк» без згоди [PERSON] (а.с. 28). Згідно висновку служби безпеки ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір від 12.12.2006 року на ім'я [PERSON] є дійсним, порушень з боку працівників банку при оформленні кредиту не встановлено. На думку суду, посилання відповідача на те, що вона не укладала кредитний договір з ПАТ КБ «ПриватБанк» та підпис, який є на заяві від її імені про отримання кредиту, виконаний не нею не можуть бути прийняти до уваги, зважаючи на наступне. За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57,58,59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судова почеркознавча експертиза щодо підробленого підпису відповідача на заяві на отримання кредитних коштів не призначалась. Відповідач та її представник відмовились від проведення вказаної експертизи. За таких обставин, суд вважає, що відповідач та її представник доказів на підтвердження зазначених вище тверджень не надали, тому підстав вважати кредитний договір недійсним не має. Крім того, з такими вимогами відповідач до суду не звертався. Розглянувши заяву відповідача про застосування строків позовної давності від 17.10.2013 року позовної давності (а.с.25), суд приходить до висновку про її задоволення. Як вбачається із матеріалів справи, 12.12.2006 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надав [PERSON] кредит у сумі 5 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,0 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Цього ж дня на виконання умов договору [PERSON] було видано платіжну картку. На порушення умов договору позичальник взяті на себе зобов'язання не виконував, передбачені умовами договору платежі не вносив на погашення кредиту. За розрахунком банку станом на 31.08.2013 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить - 22 112,34 грн., яка складається з наступного: - 5130,70 грн. - заборгованість за кредитом; - 11706,85 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3745,63 грн. - заборгованість по комісії за коритсуванн кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 1029,16 грн. - штраф (процентна складова). Разом із тим, судом було встановлено, що ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з вимогою про стягнення заборгованості з [PERSON] шляхом подачі заяви про видачу судового наказу. 30.09.2008 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя було видано зазначений судовий наказ про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 7499 грн. 67 коп., судового збору у сумі 37 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 15,00 грн., але 22.10.2008 року вказаний судовий наказ був скасований (а.с. 26). Вказані обставини підтверджені наявними у справі доказами. Порушуючи питання про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідач та її представник виходили із того, що саме з дати скасування судового наказу (22.10.2008 року) починається перебіг трирічного строку позовної давності. Встановлені судом фактичні обставини відповідають правовідносинам, які витікають з умов та виконання договору споживчого кредиту, прав та обов'язків сторін, а також прав та обов'язків споживачів. Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 4,5 ст.267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Пункт 7 частини 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що у випадку, якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобов'язання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача за таке звернення. При цьому кредитодавцю, зокрема, забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Відповідно до п.31 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Крім того, оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п.7 частини тринадцятої ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи), у тому числі й щодо стягнення пені. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду 27.09.2013 року, тобто через більше ніж 3 роки від дня (22.10.2008 року), коли позивач довідався або міг довідатися про порушення свого права. З огляду на те, що факт звернення Банку за захистом своїх прав був за межами позовної давності, отже у матеріалах справи існують обставини, які є підставою для її застосування, суд вважає, що у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити за пропуском строку позовної давності. Судом також враховується, що позивач не заявляв про наявність поважних причин пропуску строку позовної давності, що у відповідності до ч.5 ст.267 ЦК України надало б можливість суду захистити порушене право. Відповідно до ст. 88 Цивільно-процесуального кодексу України, у зв'язку із залишенням позову без задоволення, не підлягають стягненню і судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed