Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

28.03.2006 року помер батько позивачки [PERSON], який за свого життя набув право власності на 59/100 частини житлового будинку по вул.Шевченка, 65 в смт.Королево, згідно Договору купівлі-продажу від 1993 року за реєстровим №95. Після смерті батька позивачки, мати позивачки [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка, оскільки почала доглядати за будинком, вела господарство, здійснювала ремонт. Зареєструвати за собою право власності на 59/100 частин будинку мати позивачки не встигла, у звязку зі смертю. За життя [PERSON] було складено заповіт, яким все своє майно вона заповіла позивачці по справі [PERSON] Інших спадкоємців до майна померлої немає. Правовстановлюючих документів спадкодавцем за життя виготовлено не було. Позивачка прийняла спадщину, оскільки проживала разом з спадкодавцем. При зверненні до нотаріуса за оформленням спадщини, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Позивачка просить суд визнати за нею право власності в цілому на житловий будинок з надвірними будівлями в смт.Королево по вул.Шевченка, 65. Сторони в судове засідання не з'явилися. Представник позивачки [PERSON] подала до суду письмову заяву про розгляд справи без їхньої участі. Уточнені позовні вимоги підтримують та просять задоволити. Представник відповідача [PERSON] селищної ради подав до суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі, не заперечують щодо задоволення позовних вимог [PERSON] Представник третьої особи без самостійних вимог подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до таких висновків. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 28.03.2006 року помер батько позивачки [PERSON], останнє місце проживання якого було смт.Королево, вул.Шевченка, 65 Виноградівського району. Згідно довідки [PERSON] селищної ради №998 від 15.03.2016 року [PERSON], який помер 28.03.2006 року, був зареєстрований та проживав до дня смерті в селищі Королево по вул.Шевченка, 65. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме 59/100 частини житлового будинку згідно Договору купівлі продажу від 29.11.1993 року, зареєстрований в реєстрі за №95. 15.12.2014 року померла матір позивачки [PERSON] За життя, а саме 20.07.2012 року, [PERSON] склала заповіт, який посвідчено нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу, [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №741. Заповітом [PERSON] все своє майно заповіла своїй доньці [PERSON], позивачці по справі. За життя матір позивачки [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS], згідно Договору купівлі-продажу квартири від 24.02.2000 року. Як вбачається з довідок виконавчого комітету [PERSON] селищної ради №№995, 996 від 15.03.2016 року, на день смерті [PERSON], яка померла 15.12.2014 року, зареєстровані та проживали в [INFO] донька, [PERSON], [INFO] В свою чергу, [PERSON], яка померла 15.12.2014 року, була зареєстрована та проживала до дня смерті в смт.Королево, вул.Шевченка, 65. Отже, позивачка прийняла спадщину у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України, так як постійно проживала з спадкодавцем у спадковому будинку. Відповідно до виготовленого Виноградівським БТІ технічного паспорту та довідки КП «Виноградівського районне БТІ» житловий будинок з надвірними будівлями в смт.Королево, вул.Шевченка, 65 будівництвом завершений; частина житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу 59/100 частин житлового будинку зареєстрована за [PERSON] та квартира №2 зареєстрована [PERSON] на підставі дублікату договору купівлі-продажу квартири. Спадкоємцем до майна після смерті [PERSON] та [PERSON] є позивачка по справі, їхня донька [PERSON] Як вбачається із довідки Виноградівського РБТІ №380 від 17.05.2016 року, 59/100 частини житлового будинку зареєстрована за [PERSON] та квартира №2, яка зареєстрована за [PERSON], являються одним житловим будинком за адресою селище Королево по вул.Шевченка, 65. Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані Цивільним кодексом України (2003 р.). Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч.1 ст.1233 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідну до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою(ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому уточнені позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved