Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

26 травня 2014 р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту теплову енергію. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач зареєстрований та мешкає в квартирі будинку, який утримується позивачем, який здійснює оперативне управління вищезазначеним будинком та надає послуги з теплопостачання. Загальна площа квартири, в якій мешкає відповідач становить 57,92кв.м. Відповідач не сплачує за спожиту теплову енергію та станом на квітень 2014 року відповідач має заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 5237,39 грн. Просив стягнути судові витрати у розмірі 243, 60 грн. Представник позивача у судове засідання надав заяву в якій просить розглянути справу без його участі , та на стягненні заборгованості він наполягає. Відповідач у судове засідання надав заяву в якій просить розглянути справу без його участі, згоден с позовом тому, що він власник квартири, але на той час в квартирі проживав [PERSON] Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є власником квартири будинку, що знаходиться на балансі обласного комунального підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго», яке здійснює оперативне управління будинком [ADDRESS], надає послуги з теплопостачяння. Квартира за адресою: [ADDRESS] належить відповідачу на праві приватної власності. Житловий будинок обслуговує обласне комунальне підприємство теплового господарства «Лубнитеплоенерго», що здійснює обов'язкові послуги з теплопостачяння. Згідно особової картки відповідач має заборгованість по 1.05.2014 року, що становить 5237,39 грн. Частина 1 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачає, що утримання приватизованих квартир (будинків) здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них. П.1.ч.1.ст 20, ч.6. ст.. 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому, такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У разі виникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця /виробника/, споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити послуги теплопостачання, якщо вони фактично користувалися ними. Доказів звернення відповідачей в установленому законодавством порядку з претензією щодо надання неякісних послуг або їх ненадання матеріали справи не містять. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, оскільки у даному випадку обов'язок відповідачів по сплаті вказаних послуг випливає з вимог закону та відсутність письмового договору між ними та позивачем, не звільняє їх від обов'язку по їх оплаті. Ст.. 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином і одностороння відмова від зобов'язань не допускається. Виходячи з аналізу діючого законодавства, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, позивачеві ж кореспондується право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Таким чином сума боргу відповідача складає 5237,39грн. Згідно із ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд дійшов до обґрунтованого висновку щодо існування у відповідача заборгованості перед позивачем та його обов'язку відшкодувати цю заборгованість. Суд вважає стягнути з відповідача [PERSON] на користь обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» суми заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 5237,39 грн.; суми сплаченого судового збору у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved