Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

27.06.2014 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 04.02.2014 року укладеного між позивачем, як покупцем та [PERSON], [PERSON], як продавцями. Після набуття позивачем права власності на вказану квартиру, [PERSON] добровільно знявся з реєстрації за вказаної вище адресою, а відповідач, не дивлячись на неодноразові звернення позивача, з реєстрації не знявся посилаючись на різні соціальні причини. За наведених умов позивач із посиланням на положення ст.ст. 383, 391 ЦК України просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти його з реєстрації за адресою: [ADDRESS]. До початку судового розгляду представник позивача та відповідач звернулись до суду з заявами про розгляд справи за їх відсутності, за змістом яких представник позивача підтримує позовні вимоги, а відповідач позов визнає. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 04.02.2014 року між позивачем, як покупцем та [PERSON], [PERSON], як продавцями, був укладений договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5-7). Позивачка набула права власності на вказану квартиру, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.02.2014 року (а.с. 8). За змістом наявної в матеріалах справи довідки форми 3 №676 від 27.06.2014 року, за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За змістом ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм Майном (ст.ст. 386, 391 ЦК України). За наведених умов, враховуючи викладені норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача стосовно визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та підлягають до задоволення, оскільки розпорядившись своїм майном шляхом відчуження відповідач втратив право користування ним, при цьому, право власності позивача підлягає захисту шляхом усунення перешкод у здійсненні ним права користування, а саме шляхом визнання в судовому порядку відповідача втративши право користування квартирою. При цьому, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні вимог про зняття відповідача з реєстрації за адресою: [ADDRESS], з огляду на наступне. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, наявність остаточного рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття її з реєстраційного обліку відповідними державними органами при пред'явленні їм такого рішення без додаткового зобов'язання рішенням суду здійснити державними органами такі дії. Наведена позиція, зокрема, відображена у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав». За наведених обставин у задоволенні позовних вимог про зняття відповідача з реєстрації слід відмовити, оскільки реалізуючі свої повноваження Дніпровський РВ ДМС України в м. Києві зобов'язаний після набрання цим рішенням стосовно визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняти цю особу з реєстраційного обліку без будь-якого зазначення про це в рішенні суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial