Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

28 жовтня 2021 року на адресу суду надійшла заява адвоката Мальцевої А.В., що подана в інтересах [PERSON] про видачу обмежувального припису, в якій просила суд: видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно [PERSON] : заборонити перебувати в місці проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; заборонити наближення на 300 м. до місця проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] та інших місць її частого відвідування; заборонити вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , [INFO] або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити особисто або через третіх осіб розшукувати [PERSON] , [INFO] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому [PERSON] , [INFO] , переслідувати її та у будь-який спосіб спілкуватися з нею. Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що з 17 лютого 2007 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від спільних шлюбних відносин народився син - [PERSON] , [INFO] . [PERSON] зловживає спиртними напоями, застосовує у відношенні заявниці психічне та фізичне насильство, у зв`язку із чим, викликалися працівники поліції. [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS] , що на праві власності належить матері заявниці [PERSON] . Посилаючись на ту обставину, що заявниця боїться за власне життя та неможливість спільного проживання із [PERSON] , тимчасово проживає у знайомих, просить задовольнити подану заяву. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 жовтня 2021 року справа передана на розгляд головуючому судді Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи на 01 листопада 2021 року. В судовому засіданні представник заявника - адвокат Мальцевої А.В. заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити, з підстав та мотивів викладених у поданій заяві. Зазначила суду, що заявниця обізнана про час та місце розгляду справи, проте своєчасно не може з`явитися, через затримання. Пояснила, що надані докази доводять факт фізичного насильства зі сторони [PERSON] у відношенні [PERSON] . Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення поданої заяви. Отримав заяву з додатками лише в день її розгляду, не заперечував проти негайного розгляду, зауважив, що є фаховим юристом та не потребує часу для підготовки. В судовому засіданні пояснив, що не вживає ні алкоголь, ні наркотичні засоби, займається спортом. Має вкрай негативне ставлення до алкоголю. Дружина регулярно вживає алкогольні напої, з приводу чого в сім`ї виникали сварки. Проте, наголошує, що останнім часом, з квітня місяця конфліктів не було зовсім. Дружина у вересні приїздила додому, проживала чотири дні та конфлікту не було. Вважає, що дії дружини спрямовані на розлучення його із сином, з яким вони проживають у квартирі. Лише він займається вихованням та забезпеченням сина. Дружина проживає з квітня з іншим чоловіком. За період часу 2019 - 2020 р. були сварки та вони викликали працівників поліції, виносилися обмежувальні приписи. Але наголошує, що за 2021 р. жодної сварки не було, заявниці нічого не загрожує, ні її психоемоційному стану, ні фізичному. Усі адміністративні матеріали, що за її зверненням спрямовувались до суду закривались. Щодо обставин кримінального провадження йому інформація не відома, він надава пояснення у 2019 році та його більше не викликали. Заявив клопотання на допиті малолітнього сина, як свідка подій та обставин, що мали місце. Заявниця [PERSON] до суду не зявилась про час та місце розгляду спарви була сповіщена належним чином. Не скористалась правом безпосередньої участі в розгляді справи. Суд заслухавши представника заявника, зацікавлену особу [PERSON] , дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам наявним у справі, в їх сукупності, дотримуючись принципів об`єктивності, диспозитивності цивільного судочинства, приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 лютого 2007 року. Від даного шлюбу подружжя має малолітнього сина: [PERSON] . [INFO] , який проживає разом із батьком в квартирі [ADDRESS] . В судовому засіданні досліджені оригінали тимчасових заборонних приписів стосовно кривдника складені уповноваженим підрозділом органів Національної поліції України від 25 квітня 2020 року та 06 травня 2020 року, копії яких долучені до матеріалів справи, згідно яких на виклик постраждалої [PERSON] до кривдника [PERSON] застосовувалися заборона в будь-якій спосіб контактувати з постраждалою особою на термін три доби. Судом досліджений талон-повідомлення единого обліку № 23341 про прийняття та реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне порушення за заявою [PERSON] , згідно якої 25 квітня 2020 року [PERSON] , перебуваючи за місцем проживання в квартирі [ADDRESS] завдав їй тілесних ушкоджень. Згідно відповіді на запит встанвоелно, що в Оболонському управлінні поліції перебувало кримінальне провадження № 12019100050006532 порушене 05 вересня 2019 року за заявою [PERSON] , по якій проводиться перевірка. Згідно медичної довідки від 19 серпня 2019 року виданої КНП «Консультативно-діагностичним центром» [PERSON] , 1977 р.н. звернулась за медичною допомогою, з її слів була побита чоловіком [PERSON] 09 серпня 2019 року за адресою місця проживання. З медичної довідки виданої 15 березня 2020 року КМКЛ № 8 м.Києва видно, що 15 березня 2020 року [PERSON] звернулась до медичної установи та їй поставлено діагноз злам зовнішньої кісточки лівої гомілки з допустими зміщенням, забій гематоми правого плеча. Статтею 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб:1) подружжя;2) колишнє подружжя;3) наречені;4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя);5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти;6) особи, які мають спільну дитину (дітей);7) батьки (мати, батько) і дитина (діти);8) дід (баба) та онук (онука);9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка);10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка);11) рідні брати і сестри;12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука);13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими;14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням;15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Наявність чи відсутність ризиків в поєднанні з доведеним фактом вчинення особою домашнього насильства є основною і фактично єдиною підставою для застосування чи не застосування обмежувального припису. «Оцінка ризиків» та «наявність ризиків» - є основними обставинами, які повинні бути встановленні судом для ухвалення законного та обґрунтованого рішення в справах про видачу обмежувального припису. Як вбачається з наданих суду пояснень учасників справи, між подружжям наявний конфлікт та вкрай напружені стосунки. Заінтересована особа [PERSON] вказує на те, що заявниця [PERSON] зловживає алкогольними напоями, не займається вихованням сина, на підставі чого виникають сварки та конфлікти. Проте, суд звертає увагу, що останні відомості щодо конфлікту між сторонами мали місце у квітні 2020 року, на даний час за твердженням чоловіка [PERSON] сторони не конфліктують. Заявниця проживє з іншим чоловіком. В проміжок часу, коли вона повертається додому та проживає разом із сином та чоловіком продовж року конфліктних ситуацій не було. В матеріалах справи відсутні докази підтвердження фактів проявів вчинення фізичного, економічного та психологічного насильства [PERSON] щодо його дружини [PERSON] , з травня 2020 року, як підставу необхідності вчинення обмежувального припису з метою попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, уникнення більш суттєвих наслідків. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». Статтею 8 Конвенції гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя (пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»). Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»). Судом досліджено з відкритих джерел Єдиного державного реєстру судових рішень постановлені рішення у відношенні [PERSON] у справах про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, список яких наданий представником заявника в судовому засіданні. З досліджених постанови видно, що постановою суду від 16 листопада 2020 року провадження у відношенні [PERSON] закрито, у зв`язку зі спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності. Постановою суду від 26 травня 2020 року [PERSON] притягнуто до відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП за обставинами, щодо вчинення сімейної сварки 25 квітня 2020 року та накладено стягнення за малозначністю у вигляді усного зауваження. Постановою від 08 грудня 2020 року провадження у справі у відношенні [PERSON] за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито за відсутністю в його діях події та складу адміністартвиного правопорушення. Оцінюючи в сукупності досліджені докази та встановлені судом обставини суд прийшов висновку що доводи заявника про існування загрози вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо неї чи продовження такого насильства в майбутньому, не знайшли своє підтвердження, а тому суд не вбачає ризиків настання фізичного, психологічного, економічного чи іншого виду насильства в майбутньому стосовно заявника і вважає заяву [PERSON] не обґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Outcome: dismissed