Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

27.12.2013 року [PERSON] звернувся в суд з даним позовом, який мотивував тим, що він з 16.08.2005 року до 22.08.2013 року перебував у трудових стосунках з відповідачем, працюючи начальником автотранспортного цеху. При звільненні з роботи за ст. 38 КЗпП України, відповідачем не було проведено остаточного розрахунку. Станом на 22.08.2013р. заборгованість підприємства з виплати заробітної плати становить 25399,48 грн. Дана заборгованість існує і на час звернення до суду, через що просив стягнути з відповідача ці кошти в судовому порядку. Крім того, просить стягнути середній заробіток за період затримки розрахунку з 23.08.2013 року по 27.12.2013р. в сумі 6048,08 грн. та моральну шкоду 10 000 гривень. В судовому засіданні позивач позов підтримав і просив його задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві. Також пояснив, що фактично виконував обов'язки до 19 жовтня 2013 року так як власник підприємства до даного дня не приймав майно, яке було йому ввірено. Також керівництво підприємства без причини не надає довідок про середньоденну заробітну плату. Моральну шкоду обґрунтовує наявністю тяжкого захворювання серця, а невиплата зарплати не дає йому можливості повноцінно лікуватись. Так в період листопада грудня він лікувався на стаціонарі. Відповідач неодноразово належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток, які відповідачем отримано за адресою місцезнаходження що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, тому суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином та до суду не з'явився без поважних причин, причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Керівник підприємства подав суду заперечення в якому позов не визнав, вказав, що позивач пропустив строки стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку. Вивчивши письмові матеріали справи у їх сукупності і давши їм оцінку, суд приходить до висновку про необхідність задоволення даного позову, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] з 16.08.2005 року до 22.08.2013 року перебував у трудових стосунках з відповідачем, працюючи начальником автотранспортного цеху При звільненні [PERSON] з роботи за ст. 38 КЗпП України, відповідачем не було проведено з ним остаточного розрахунку. Сума заборгованості по зарплаті, згідно наданої відповідачем довідки № 58 від 23.08.2013 р., станом на 22.08.2013р. становить 25399,48 грн. У відповідності до ст.116 КзпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Враховуючи порушення відповідачем вимог законодавства про оплату праці, вищевказана сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку. Крім того, у відповідності до статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно ст.233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення з працівника належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Позивач звертався до відповідача, а також судом направлялась ухвала відповідачу про надання довідки з середньоденним заробітком, однак відповідач заяви позивача та ухвалу суду проігнорував. Також позивач звертався до органів прокуратури про надання йому такої довідки. Однак довідку надано не було. Крім того, згідно наданих медичних документів, позивач стаціонарно лікувався в період з 12.11.13р. по 01.12.13р. та з 09.12.13р. по 17.12.13р., всього 28 днів, а 10.10.13р. консультувався в Інституті сердцево-судинної хірургії. Відповідач не надав спростувань поясненню позивача, що він фактично виконував обов'язки і передавав техніку до 19.10.2013р. Заперечення відповідача щодо пропуску строку звернення до суду безпідставні. Розмір середньоденної заробітної плати за один робочий день, згідно даних позивача становить 65,74 грн. Відповідач спростувань вказаної суми у поданому запереченні не надав. Отже, за період з 23.08.2013 р. по час звернення до суду кількість робочих днів, з врахуванням вихідних та неробочих святкових днів, становить 90 днів (в серпні 2012 р - 5 днів, в вересні 2012 р. - 21 день; в жовтні 2013 р.-23 дні, в листопаді 2013 р. - 21 день; в грудні 2013 р. - 20 днів). Таким чином, загальний розмір середнього заробітку за період з 23.08.2013р. по 27.12.2013 року становить 5916,60 грн. (65,74 грн. х 90 днів = 5916,60 грн.). Відповідно до ст. 237-1 КзпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин - в даному випадку невиплата належних йому грошових сум, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган, незалежно від форм власності, виду діяльності чи виду галузевої належності. З врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позивач дійсно зазнав певних моральних страждань і змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, непроведення розрахунку при звільненні відповідач порушив його конституційні права, які підлягають захисту. Зокрема, у цей час позивач перебував на стаціонарному лікуванні, що потребувало додаткових матеріальних витрат, у зв'язку з чим, стягує з відповідача ще й моральну шкоду у розмірі 1000 грн. До того ж, згідно ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача й судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial