Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

27.09.2018 року [PERSON], [PERSON] звернулись із вищезазначеним позовом, в якому просили визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №12930, укладений 29.02.1996 року на Одеській товарній біржі, за яким вони купили, а [PERSON] продала квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивачі послались на те, що не мають можливості як співвласники розпорядитися спірним майном, оскільки в договорі зазначено, що він подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Позивачі в судове засідання не з'явився. Відповідач в судове засідання не з'явилась, повідомлялась судом про розгляд справи належним чином в порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Третя особа Одеська товарна біржа в судове засідання не з'явилась, повідомлялась про розгляд справи належним чином в порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Дослідивши обставини справи та наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до п.4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2004 року він застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності - 1.01.2004 року. Враховуючи, що договір купівлі-продажу був укладений в 1996 році, тобто до набрання чинності новим ЦК, до зазначених правовідносин застосовуються норми ЦК України в редакції 1963 року. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна №12930, укладеного 29.02.1996 року на Одеській товарній біржі [PERSON], [PERSON] купили, а [PERSON] продала квартиру [ADDRESS]. Квартира [ADDRESS] складається із трьох кімнат житловою площею 45 кв.м., загальною площею 62,10 кв.м. Як вбачається з п. 3 договору №12930 квартира [ADDRESS] належала продавцю [PERSON] на підставі договору дарування, засвідченого 27.07.1992 року 7 нотаріальною конторою м.Одеси за реєстровим №3-8032. Спірний договір був відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» зареєстрований на Одеській товарній біржі, про що в журналі реєстрації договорів по об'єктах нерухомості зроблений запис під реєстраційним № 195. Нотаріально договір між сторонами посвідчений не був. Відповідно до ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року нотаріальна форма договору купівлі-продажу нерухомого майна є обов'язковою. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору з наслідками, передбаченими ч.2 ст. 48 цього Кодексу. Водночас, згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати її дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах при визнання угод недійсними» визначено, що суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. На час розгляду справи позивачі позбавлені можливості розпорядитися спірним майном, оскільки угода купівлі-продажу була оформлена з порушенням вимог закону в частині її нотаріального посвідчення, а відповідач від таких дій ухиляється. Поряд із тим, [PERSON], [PERSON] виконали умови угоди, передали відповідачу 994 997 000.00 крб. у якості плати за майно, вселились у спірну квартиру, на час розгляду справи проживають у ній, місце проживання [PERSON] з 1996 року зареєстровано за спірною адресою, місце проживання [PERSON] з 2006 року зареєстровано за спірною адресою, вони утримують майно, що підтверджується наданими суду доказами. Відповідач отримала грошові кошти за продаж квартири відповідно до договору, виселилася з неї. За вказаних обставин, відповідно до ч. 2 ст. 47, ст.227 ЦК України в редакції 1963 року договір купівлі-продажу спірного майна може бути визнаний судом дійсним.

Outcome: approved