Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

27.12.2016 позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить розірвати укладений між ними шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання синів [PERSON] та [PERSON]. Обґрунтовуючи вказані вимоги, позивачка посилається на те, що сімейне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаємопорозуміння, розходження поглядів на життя та сімейні обов'язки. Шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть. Від шлюбу мають двох дітей - сина [PERSON], 2000 р.н., та сина [PERSON]., 2000 р.н. На даний час діти проживають з позивачкою, суперечки про місце проживання дітей та поділ майна немає, примирення між ними не можливе і подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, у зв'язку з чим позивачка просить розірвати шлюб. Неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] перебувають на повному її утриманні. Відповідач ухиляється від участі у витратах на їх утримання, матеріальної допомоги не надає, має нерегулярний мінливий дохід, у зв'язку з чим позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], щомісячно в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000,00 грн. на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. В судове засідання позивачка не з'явилася, подала суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримує повністю та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечує. З урахуванням положень ст. 169 ЦПК України, суд знаходить можливим розглянути справу у відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 05.05.2001 сторони [PERSON] та [PERSON] одружились, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за номером 476, що вбачається із свідоцтва про одруження виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Мінського районного управління юстиції у м. Києві. На час розгляду справи сторони не підтримують шлюбні стосунки, тривалий час не ведуть спільного господарства. Примирення між ними не можливе і подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, оскільки їх шлюб носить формальний характер. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи обставини наведені вище, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу, оскільки в ході судового розгляду встановлено, що сім'я сторін розпалася повністю, примирення між ними не можливе і подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. Судом також встановлено, що від шлюбу подружжя має двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Водночас за змістом ч.ч. 1, 2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Судом встановлено, що на час розгляду справи неповнолітні [PERSON] та [PERSON] проживають з матір'ю [PERSON]. та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач ухиляється від утримання дітей, матеріальну допомогу в грошовій чи натуральній формі не надає. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, враховуючи, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], всі витрати несе позивачка, а відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та створювати для неї необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя, суд знаходить обґрунтованими вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача аліментів. При цьому згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Постановою Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір аліментів не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Згідно частини першої ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи положення, зокрема, ч. 1 ст. 184, ст. 191 СК України, а також те, що відповідач фізично здоровий та має можливість сплачувати аліменти, інших неповнолітніх дітей на утриманні не має, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення вимог позивачки про стягнення на її користь аліментів на утримання синів [PERSON] та [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 27.12.2016 і до досягнення дітьми повноліття. Зогляду на те, що суд прийшов до висновку про задоволення позову в частині вимог про розірвання шлюбу, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню понесенні нею судові витрати на оплату судового збору у розмірі 551,20 грн. З урахуванням того, що позивачка звільнена від сплати судового збору за подачу позову про стягнення аліментів і суд прийшов до висновку про задоволення позову в цій частині, з відповідача відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved