Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

28 травня 2021 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач через свого представника із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 26 липня 2019 року між сторонами по справі було укладено кредитний договір №22032000138334, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 75000 гривень строком на 60 місяців, зобов`язавшись його повернути щомісячними ануїтетними платежами зі сплатою процентів за користування кредитом, а також інших платежів відповідно до умов кредитного договору. Зазначаючи, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе договірні зобов`язання, внаслідок чого у нього перед позивачем виникла кредитна заборгованість, розмір якої станом на 05 травня 2021 року складає 109955,04 гривень, з яких: 74880,06 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 1458,29 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом, 33616,69 гривень - заборгованість за комісією, позивач просив суд стягнути вказану суму боргу з відповідача, а також покласти на останнього судові витрати по справі. В судове засідання сторони не з`явились, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, від відповідача до суду відзив на позов не надходив. Разом з тим, стороною позивача суду подано заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якому також вказується на підтримання позовних вимог в повному обсязі та відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи. За таких обставин суд вважає за можливе на підставі ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису у відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 26 липня 2019 року між позивачем, як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, укладено кредитний договір №22032000138334, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 75000 гривень, строком на 60 місяців, зобов`язавшись повернути кошти до 26 липня 2024 року включно, щомісячними ануїтетними платежами згідно графіку повернення кредиту, сплативши 0,001% річних на строкову заборгованість за користування кредитом (56% річних на прострочену заборгованість), а також щомісячну комісію за обслуговування кредиту з 26 липня 2019 року по 25 листопада 2020 року в розмірі 4,5% від суми кредиту, з 26 листопада 2020 року по 25 лютого 2022 року -3,5% від суми кредиту, з 26 лютого 2022 року по 25 травня 2023 року - 2,5% від суми кредиту, з 26 травня 2023 року по 26 липня 2024 року - 1,4% від суми кредиту. Дані обставини підтверджуються копією кредитного договору, копією заяви-згоди на укладення універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб, а також випискою з особового рахунку відповідача. Із матеріалів справи встановлено, що кредитодавець свої договірні зобов`язання виконав в повному обсязі. В той же час, відповідач не виконує належним чином взяті на себе договірні зобов`язання із своєчасного повернення кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку позивачем нараховано відповідачу станом на 05 травня 2021 року в загальному розмірі 109955,04 гривень, з яких: 74880,06 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 1458,29 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом, 33616,69 гривень - заборгованість за комісією. Викладене підтверджується розрахунком заборгованості, а також випискою з особового рахунку відповідача. Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України. Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмові формі. (ст.ст.1054, 1055 ЦК України) Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ст.207 ЦК України). Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зокрема у визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до норми ст.1050 ЦК України, в контексті положення ст.1054 ч.2 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів. Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому відповідно до норми ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Нормою ст.625 ч.1 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених вище норм законодавства, вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за кредитним договором №22032000138334 від 26 липня 2019 року, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між сторонами даного кредитного договору із дотриманням вимог діючого законодавства щодо його змісту та форми, а також встановлено невиконання відповідачем, на відміну від позивача, своїх зобов`язань за даним кредитним договором, що зумовило виникнення у відповідача заборгованості за кредитом у вказаному в позові розмірі, а у позивача - права вимагати від відповідача дострокового повернення кредиту, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: approved