Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

27 січня 2020 року [PERSON] , звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про встановлення юридичного факту та визнання права власності. В позовній заяві зазначає, що [INFO] у с. Миколаїв Радехівського району Львівської області померла [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть №00022151260 від 19.02.2019 року. За життя [PERSON] проживала і була зареєстрована по [ADDRESS] і разом із нею до дня її смерті проживали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що визначається даними довідки Миколаївської сільської ради №150 від 11.02.2019 року. За спільною згодою усіх можливих претендентів на спадкову масу [PERSON] після смерті [PERSON] прийняла на відповідальне зберігання належні останній правовстановлюючі документи, що стверджується у довідці №931 від 24.12.2019 року, виданій Миколаївською сільською радою Радехівського району Львівської області. У склад спадкового майна, окрім іншого, увійшло право власності на земельні ділянки загальною площею 1,4432 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області та на які виданий Державний акт на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №011289 від 24 січня 2001 року, який виданий після смерті спадкодавця. Після смерті [PERSON] , зокрема [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить Свідоцтво про смерть, серії [NUMBER] , видане 1.02.2019 року виконкомом Миколаївської сільської ради Радехівського району. Також, повідомляє, що [PERSON] , який був батьком його матері (свідоцтво про народження, серії [NUMBER] ) та чоловіком померлої [PERSON] помер ще задовго до смерті своєї мами [PERSON] , однак із-за неуважності останньої, під час знищення старої будівлі житлового будинку, документи про одруження із [PERSON] та про смерть [PERSON] були безповоротно втрачені. Зазначає, що після смерті [PERSON] , вона дійсно вступила у фактичне володіння спадковим майном, зокрема взяла на зберігання оригінали правовстановлюючих документів, опікується спадковим майном та, відповідно земельними ділянками, що в повній мірі кореспондує вимогам ст. 549 ЦК УРСР, норми якого були чинними на момент виникнення правовідносин. У органи нотаріату із заявою про прийняття спадщини не зверталася, оскільки вважала, що спадкові права після смерті [PERSON] вона набула автоматично шляхом вступу в оперативне управління спадковою масою, також не зверталася із заявою про відмову прийняття спадщини. Лише нещодавно вона звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою, проте їй усно було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини, оскільки, як зазначалося вище, Державний акт на право приватної власності на землю був виданий після смерті спадкодавця. У зв`язку з вище наведеним просить суд, встановити факт, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Визнати за [PERSON] , [INFO] , індивідуальний податковий номер [NUMBER] , право власності на земельні ділянки загальною площею 1,4432 га, що виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, які належали померлій [INFO] [PERSON] , на праві приватної власності відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №011289 від 24.01.2001 року(а.с.1-4). У підготовчому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задоволити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги визнали та просили прийняти рішення про задоволення вимог в повному обсязі. За правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Заслухавши пояснення позивача, думку відповідачів, дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] у [ADDRESS], померла [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть №00022151260 від 19.02.2019 року(а.с.21). З довідки №150 від 11.02.2019 року, виданої виконкомом Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області вбачається те, що гр. [PERSON] , яка померла [INFO] , до дня смерті проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] . Разом з нею на день її смерті в житловому будинку були зареєстровані: невістка - [PERSON] , яка померла [INFO] ; внучка - [PERSON] ; зять - [PERSON] ; правнучка - [PERSON] (а.с.22). [INFO] у с. Миколаїв Радехівського району Львівської області, померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, актовий запис №02 від 01 лютого 2019 року(а.с.20). Cвідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , зареєстрованого в с.Миколаїв Бродівському районі Львівської області та виданого 5 квітня 1963 року, стверджується факт народження [PERSON] , [INFO] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). 13 травня 1978 року, [PERSON] , [INFO] , уклав шлюб з [PERSON] , [INFO] , після чого останній присвоєно прізвище « [PERSON] », вищевказане підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу виданим Миколаївською с/Радою Радехівського району Львівської області, запис №8(а.с.13). [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] , та [PERSON] . [PERSON] , 25 жовтня 1997 року одружилася з [PERSON] [INFO] , та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданими Миколаївською сільською радою Радехівського району Львівської області(а.с.15). З копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] виданого Миколаївською сільською радою народних депутатів, вбачається, що [INFO] , народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с.17). 26.06.2009 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , у зв`язку з чим остання змінила прізвище на « [PERSON] », про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №2, та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.18). Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого Миколаївською сільською радою народних депутатів, [PERSON] народилася [INFO] , про що зроблено запис №29, батьками якої зазначаються [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). 7 листопада 1998 року [PERSON] [INFO] , одружилась з [PERSON] [INFO] , у зв`язку з чим остання змінила прізвище на « [PERSON] », наведене підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим Миколаївською сільською радою Радехівського району Львівської області(а.с.8). 10 листопада 2009 року шлюб між [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] , було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Радехівського районного управління юстиції Львівської області(а.с.9). Гр. [PERSON] , яка померла [INFO] , до дня смерті проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] . Заповіт від імені померлої не посвідчувався, дана інформація знаходить своє підтвердження в довідці №932 від 24.12.2019 року виданій виконкомом Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області(а.с.23). [PERSON] прийняла на відповідальне зберігання правовстановлюючі документи [PERSON] , яка померла [INFO] , опікувалася спадковим майном, що підтверджується довідкою №931 від 24.12.2019 року, виданою виконкомом Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області(а.с.24). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №011289, виданого 24 січня 2001 року, на підставі рішення ХІІ сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної Ради народних депутатів від 23 червня 2000 року, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №11957, вбачається, що земельна ділянка, площею 1,4432 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, належала [PERSON] (а.с.25 - 25 зворот). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Перешкодою в реалізації позивача її законних прав та інтересів, є те, що вона позбавлений у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті [PERSON] . Факт, того що [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном [PERSON] , підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , не довіряти показам якої в суду немає підстав (а.с.53-54). Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved