Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

27.10.2020 року [PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дітей та виділ частки майна у власність. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 09.01.2008 року. Під час шлюбу в них народилось двоє дітей. Шлюбні відносини між сторонами припинились у березні 2020 року, вони перестали проживати однією сім`єю, відповідач перестав брати участь у вихованні та утриманні дітей. З березня 2020 року діти проживають з позивачкою в орендованій квартирі. Відповідач є людиною працездатного віку, зареєстрований як фізична особа підприємець, а тому може сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі 6000 гривень. 10 березня 2021 року відповідач подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позовні вимоги визнає частково, погоджується на розірвання шлюбу та сплату аліментів, але в сумі по 1800 гривень щомісячно на кожну дитину. Його доходи є незначними, оскільки в 2020 році він жодної підприємницької чи іншої господарської діяльності не вів у зв`язку із карантином. Заявлений розмір аліментів є необґрунтованим та не спів мірним із отриманими доходами. На його фактичному утриманні також є ще один син від першого шлюбу [PERSON] , який є студентом. 10 березня 2021 року відповідач подав зустрічну позовну заяву в якій просив визнати за ним право власності на 1/2 частину рухомого майна - автомобіля. 23 березня 2021 року позивачка уточнила позовні вимоги, просила розірвати шлюб з відповідачем та стягувати аліменти на утримання дітей в розмірі по 3000 грн. щомісячно на кожну дитину. 30 березня 2021 року позивачка знову уточнила позовні вимоги та просила також визнати транспортний засіб марки Ауді А6 спільною частковою власністю подружжя та призначити їй компенсації 1/2 вартості автомобіля. Ухвалою суду від 30 березня 2021 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, поділ майна подружжя та стягнення аліментів залишено без розгляду в частині позовної вимоги про поділ майна подружжя. Ухвалою суду від 16 квітня 2021 року об`єднано в одне провадження цивільну справу № 344/14375/20, провадження № 2/344/1322/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, визнання майна спільною частковою власністю, його поділ та призначення грошової компенсації і справу № 344/3509/21, провадження № 2/344/2254/21 за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ухвалою суду від 21 квітня 2021 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, визнання майна спільною частковою власністю, його поділ та призначення грошової компенсації залишено без розгляду в частині позовної вимоги про визнання майна спільною частковою власністю, його поділ та призначення грошової компенсації. Зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя залишено без розгляду. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів наведених у ньому, просила позов задоволити. Представник відповідача у судовому засіданні не заперечив щодо розірвання шлюбу. Вимогу про стягнення аліментів визнав частково. Відповідач погоджується сплачувати аліменти в розмірі 1800 гривень, оскільки така сума є для нього прийнятною, рівень його доходів не дозволяє сплачувати більшу суму аліментів. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши долучені до позовної заяви та відзиву докази, судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 09 січня 2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області, про що складено актовий запис № 12 (а.с.5). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.6,7). Згідно довідки про доходи середній дохід позивачки за період з січня по червень 2020 року становив 4200 гривень (а.с.8). Відповідач інформації про свої доходи суду не надав, але як вбачається із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, 04.02.2021 року відповідач припинив підприємницьку діяльність (а.с.56). Також у відповідача є ще один син [PERSON] , яки є студентом (а.с.55). Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейних стосунків, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно. За змістом ч. ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Враховуючи вищенаведене, суд вважає що шлюб між сторонами слід розірвати. В порядку ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. За приписами ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 182 Сімейного кодексу України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум дітей віком до 6 років установлено: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень. Для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Позивач обрала спосіб присудження аліментів у твердій грошовій сумі, тому стягнення аліментів у відмінний спосіб (частці від заробітку) позбавлена правових підстав. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України враховує відсутність документально підтверджених даних про дохід відповідача, потреби дітей щодо належного утримання, вік сторін та дітей, наявність у відповідача ще одного сина, який є студентом. Враховуючи що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дітей при визначенні розміру аліментів, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позов у цій частині слід задовольнити частково та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 1 800 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повнолітня. В процесі розгляду справи позивачем не доведено належними доказами спроможність відповідача сплачувати аліменти в розмірі по 3 000 грн. на кожну дитину. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому стягнення аліментів слід розпочати з дня коли позивач звернулась із позовом до суду - 27 жовтня 2020 року. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути 840 грн. 80 коп. судового збору на користь держави за вимогу про стягнення аліментів, та 840 грн. 80 коп. судового збору в користь позивача за вимогу про розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). За змістом ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Із долучених до справи документів вбачається, що позивач понесла витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 грн., детальний опис яких зазначено у попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс або очікує понести (а.с.89). Акту виконаних робіт із зазначенням їх обсягу та сум суду позивачкою не надано. За змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Враховуючи наведене, та те, що позивачка неодноразово змінювала свої вимоги, не могла визначитись із позовними вимогами, що призводило до збільшення кількості судових засідань, суд прийшов о висновку, що обґрунтованим є розмір судових витрат понесених на правничу допомогу в розмірі 2250 гривень, які слід стягнути з відповідача. На підставі ст. ст. 104, 110, 112, 180-182, 190, 191 СК України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial