Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

28 липня 2016 року позивач звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області із позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON], про захист права власності та визнання особи такою, що втратила право користування будинком. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є власником будинку за адресою: Донецька область, Покровський район, с. Перше Травня, вул. Набіріжна, буд. 19. Право власності на зазначений будинок підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Другої Красноармійської державної нотаріальної контори Донецької області [PERSON] 28 червня 1994 року, реєстраційний номер № 1321. Позивач вказує, що у вказаному будинку він зареєстрований з 28 липня 1997 року, його дружина [PERSON] - з 09 грудня 1998 року, їх син - [PERSON] - з 15 грудня 2003 року, а також відповідач - [PERSON], який є сином його дружини від першого шлюбу, - з 14 грудня 2005 року. Позивач зазначає, що відповідач у його будинку не проживає з січня 2014 року, йому не відомо де він проживає, звязку з ним не має, особистих речей відповідача у будинку також не має. Таким чином, відповідач більше року без поважних причин відсутній у будинку, який належить йому на праві власності, що відповідно до ст.. 405 ЦК України є підставою для визнання його втратившим права користування житловим приміщенням. Крім того, позивач вказує, що на теперішній час він не може продати належний йому будинок, у зв'язку з тим, що потенційних покупців не влаштовує те, що у будинку зареєстрована стороння людина, а також на відповідача нараховується плата за комунальні послуги, які він змушений сплачувати самостійно у більшому розмірі. З огляду на вищенаведене, позивач просить суд ухвалити рішення, яким позов задовольнити та визнати відповідача таким, що втратив право на користування житлом, у зв'язку з відсутністю його в місті постійного проживання понад один рік без поважних причин. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, окремо зазначив, що позов підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність не подавав. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, окремо зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідно до п. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності особи, яка бере участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права. Згідно із ст. 2 ЖК України, завданням житлового законодавства є регулювання житлових відносин з метою забезпечення гарантованого Конституцією України права громадян на житло. Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користуватися жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Другої Красноармійської державної нотаріальної контори Донецької області [PERSON] від 28 червня 1994 року, зареєстровано в реєстрі за № 1321, [PERSON] є власником будинку № 19 по вул. Набіріжна в с. Перше Травня Покровського району Донецької області. Згідно реєстраційного посвідчення від 28 липня 1994 року, виданого БТІ м. Красноармійська, будинок № 19 по вул. Набіріжна в с. Перше Травня Покровського району Донецької області на праві приватної власності належить [PERSON] Згідно копії свідоцтва про шлюб серії І-НО № 037354, виданого Першотравневою сільською радою Красноармійського району Донецької області, 16 жовтня 1998 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 10. Прізвище змінено на [PERSON]. Згідно копії свідоцтва про народження серії VІІ-НО № 454921, виданого Гришинською сільською радою Красноармійського району Донецької області, 04 липня 1989 року народився [PERSON], батьками якого є [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 18. Згідно копії депутатського акта від 19 травня 2016 року, завіреного депутатом Першотравненської сільської ради [PERSON] за адресою: Донецька область, Покровський район, с. Перше Травня, вул. Набіріжна, буд. 19, з січня 2014 року не проживає. Зазначена довідка підписана депутатом сільської ради [PERSON] та сусідами [PERSON], [PERSON], а також завірена печаткою сільської ради. Згідно довідки Першотравневої сільської ради № 284 від 19 травня 2016 року [PERSON], є власником будинку за адресою: Донецька область, Покровський район, с. Перше Травня, вул. Набіріжна, буд. 19. Склад сімї: [PERSON], [INFO] - дружина, [PERSON], [INFO] - син, [PERSON], [INFO] син дружини (а.с. 7). Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст.ст.\~10,\~11,\~60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності. Відповідно до ч. 1ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч. 1ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимогст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо ці порушення не були поєднані з позбавленням володіння. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи, такою, що втратила право користування житлом, як спосіб усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас, ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбаченому законодавством. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч. 1 ст.165 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 4ст. 156 ЖК України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, відповідно до якої до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідач у розумінні статті 64 ЖК України являвся членом сім'ї власниці будинку. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно ст. 162 ЖК України, визначено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Як відзначено позивачем в позовній заяві відповідних угод між сторонами не укладалось. Статтями 71,\~72 ЖК\~визначено порядок збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців, випадки збереження понад шість місяців і порядок визнання в такому разі осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. При цьому, з прийняттям ЦК України застосування ст.71, 72 ЖК України можливе тільки до приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду. Обставини ж даної справи свідчать про те, що спір виник між власником будинку та сином дружини від першого шлюбу, який за його згодою проживав та був зареєстрований у належному йому будинку. Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч.1ст.405 ЦК України). Згідно з ч. 2ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім'ї власника житла, суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад один рік, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є недоведеними, оскільки позивач добровільно надав згоду на реєстрацію і проживання у будинку сина дружини від першого шлюбу. Що стосується депутатського акта, складено 19 травня 2016 року, в якому зазначено, що відповідач не проживає за вказаною адресою з січня 2014 року, то суд вважає за необхідне вказати наступне. У зазначеному акті відсутня інформація на підставі яких документів чи доказів депутатом та сусідами, без виходу на місце обстеження адреси проживання відповідача було встановлено, що відповідач саме з січня 2014 року не проживає у будинку позивача, зокрема, ким та чим це підтверджується. Також, позивачем не надано суду і доказів, що відповідач чинить позивачу перешкоди у розпорядженні належним йому майном. Інші обставини, на які позивач посилається у позовній заяві, як на підтвердження своїх позовних вимог, під час даного судового розгляду не знайшли свого підтвердження внаслідок їх недоведеності зі сторони позивача. Інших доказів на підтвердження позовних вимог, в розумінні ст. 57 ЦПК України, позивач суду не надав, Відтак, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed