Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

27 грудня 2013 року [PERSON] звернулася до [PERSON] з позовом, в якому зазначала, що перебувала з відповідачем у шлюбі, під час якого за згодою останнього була зареєстрована в будинку [ADDRESS], який на праві власності належав [PERSON] Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 20 грудня 2013 року за нею визнано право власності на 1/5 частину вказаного будинку. Посилаючись на те, що колишній чоловік не впускає її до будинку, що він змінив замки, просить постановити рішення, яким вселити її в зазначений будинок та зобов'язати відповідача надати їй ключі від вхідних дверей будинку та воріт. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі. При цьому пояснили, що до розірвання шлюбу позивачка проживала у вказаному вище будинку, як член сім'ї власника. Поки тривав судовий розгляд справи протягом 2012-2013 років вона в спірному будинку не проживала, оскільки відповідач змінив вхідні замки, не впускає її до будинку, чим чинив перешкоди у користуванні житловим будинком. Рішенням апеляційного суду за нею було визнано право власності на 1/5 частину будинку, у зв'язку з чим вона зверталася до відповідача з усною вимогою про вселення у спірний будинок для проживання, але їй знову було відмовлено. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений належним чином. Його представник [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначивши, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Права на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, виникає з моменту такої реєстрації. Таким чином, до моменту реєстрації права власності на нерухоме майно, позов про його захист є передчасним. Посилання позивача на рішення Білопільського районного суду від 25 жовтня 2013 року, як на підставу звільнення від доказування є безпідставним, оскільки вказане рішення скасоване рішенням Апеляційного суду Сумської області від 20 грудня 2013року і жодне з вказаних судових рішень не містить твердження того, що відповідач чинить позивачці перешкоди у користуванні будинком. Позивачем не надано ані доказу права власності на житловий будинок, до якого вона бажає вселитися, ані доказів порушення її права власності. Заслухавши позивачку [PERSON] та її представника [PERSON], представника відповідача [PERSON], повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши їх в сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 липня 1978 року по 06 лютого 2012 року, від якого мають двох повнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] (а. с. 5). До розірвання шлюбу сторони проживали разом з дітьми у належному [PERSON] будинку за адресою: [ADDRESS], як члени однієї сім'ї (а. с. 8а). Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 20 грудня 2013 року за [PERSON] визнано право власності на 1/5 частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а. с. 6-7). Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 25 жовтня 2013 року встановлено, що [PERSON] перешкоджає [PERSON] у вільному доступі до спірного будинку, чинить останній перешкоди в користуванні ним, оскільки замінив замки, через що позивачка не має можливості користуватися будинком (а. с. 8-12). Вказане рішення районного суду в зазначеній частині рішенням Апеляційного суду Сумської області від 20 грудня 2013 року залишено без змін. Рішення від 25 жовтня 2013 року набрало законної сили, а тому з огляду на положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України та обставина, що [PERSON] чинить [PERSON] перешкоди в користуванні спірним будинком доказуванню не підлягає. Згідно з ч. 3 ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. ч. 1, 3 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. У відповідності з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Зі змісту ст. 328 ЦК України випливає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Суд вважає доведеним той факт, що між співвласниками будинку існує спір з приводу користування спільною власністю, який не знаходить свого вирішення, а тому права позивачки можливо захистити шляхом її вселення до будинку [ADDRESS] та зобов'язати [PERSON] видати [PERSON] комплект ключів від будинку та воріт, що відповідає положенням ст. 16 ЦК України. З огляду на положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. У відповідності зі ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2013 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01 грудня 2013 року становить 1218 грн., тобто 40% складає 487 грн. 20 коп. Як вбачається з квитанцій до прибутково касового ордера, позивачка сплатила своєму адвокату [PERSON] 26 грудня 2013 року - 687 грн. за опрацювання матеріалів і складання позовної заяви; 14 січня 2014 року - 350 грн. за участь у судовому засіданні та 370 грн. за консультації та роз'яснення застосування закону (а. с. 26). Враховуючи тривалість судового засідання, яке відбулося 14 січня 2014 року, граничний розмір компенсації за годину участі у судовому засіданні станом на день розгляду справи, компенсації підлягає 350 грн. за участь адвоката позивачки в судовому засіданні. Враховуючи обсяг позовної заяви, її складність, суд вважає, що для її складання адвокату потрібна була 1 год. 30 хв., тому компенсації підлягає 687 грн. за складання позовної заяви. Витрати в сумі 370 грн. за консультації та роз'яснення застосування закону також підлягають відшкодуванню, оскільки з огляду на положення ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» компенсації підлягають витрати на правову допомогу за участь особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. А згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути 1407 грн. витрат за надання правової допомоги, сплачених та документально підтверджених останньою. Крім того, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути 229 грн. 40 коп. судового збору, сплаченого при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved