Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

27 квітня 2016 року позивач звернулася до суду з названим позовом до відповідача з вимогою про стягнення аліментів на двох дітей у розмірі 2/5 часток заробітку щомісяця до повноліття дітей, яку мотивувала тим, що вони з відповідачем перебувають у шлюбі і мають двох неповнолітніх дітей, однак спільне проживання припинили і діти залишилися з нею. Внаслідок цього вирішення всіх питань, пов'язаних з їх вихованням, навчанням та утриманням, лягло на неї. Діти часто хворіють на простудні захворювання і перебувають під наглядом лікарів. Крім того, старша дочка з дитинства має хронічне захворювання і потребує систематичного обстеження та консультацій. У зв'язку з цим необхідні витрати на оздоровлення дітей, на навчання, утримання житла, обслуговування двох кредитів. З урахуванням матеріального становища її та відповідача просила ухвалити рішення про стягнення аліментів у зазначеній частці від заробітку відповідача до повноліття дітей. Відповідач подав заперечення, де просив ухвалити рішення про часткове задоволення позову та стягнення аліментів на двох дітей у розмірі ? частки його заробітку, мотивуючи їх тим, що все спільне майно він залишив позивачці і пішов з сім'ї лише з своїми особистими речами. Позивачка отримує державну допомогу на молодшу дитину у розмірі 1012 грн. щомісяця, заробітну плату близько 10000 грн. щомісяця, а у нього на обслуговуванні залишилося 8 кредитів на потреби сім'ї, а також необхідно винаймати житло. Крім того, позивачка створює перешкоди у спілкуванні з дітьми та налаштовує їх проти нього. У судовому засіданні відповідач просив задовольнити позов частково у розмірі ? частки заробітку, посилаючись на те, що хронічне захворювання старшої дочки було в дитинстві, звернення до психолога не пов'язане з розпадом сім'ї, квартиру і все спільне майно він залишив позивачці і проживає в найманому житлі вартістю 4000 грн. щомісяця, вона створює перешкоди у спілкуванні з дітьми і питання про те, з ким проживатимуть діти після розірвання шлюбу не вирішено, позивачка передала йому кредитні договори, укладені в інтересах сім'ї, які він повинен обслуговувати при реальному заробітку близько 19000 грн. на місяць. Позивачка у судовому засіданні з запереченнями відповідача не погоджувалась, посилаючись на зазначені у позовній заяві обставини та стверджуючи, що ? частки заробітку відповідача на двох дітей не достатньо з урахуванням матеріального становища відповідача та стану здоров'я дітей. Вислухавши пояснення, оцінивши надані докази та застосувавши норми права, які регулюють спірні відносини, суд дійшов наступного висновку. З матеріалів справи встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 13 червня 1998 року, від якого мають двох дітей: дочку [PERSON], [INFO]; дочку [PERSON], [INFO], що підтверджено наданими копіями свідоцтва про одруження та свідоцтв про народження дітей. Згідно довідки ф. 3 сторони та їх діти зареєстровані у квартирі, яка складається з двох кімнат, власником якої є відповідач. Сторони визнали, що фактично спільне проживання між ними припинено, позивачка залишилася проживати з дітьми у зазначеній квартирі, а відповідач проживає окремо і винаймає житло на умовах домовленості. Позивачка відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу сім'ям з дітьми» отримує державну допомогу при народженні дитини з 01.06.2013 р. по 31.05.2017 р. у розмірі 1012 грн. щомісяця згідно наданої довідки УСЗН Славутицької міської ради. Крім того, працює на посаді провідного економіста в ДСП «Чорнобильська АЕС», де їй нараховано дохід на період з листопада 2015 року по квітень 2016 року включно на загальну суму 68000,14 грн. згідно наданої довідки підприємства. Відповідач працює на посаді начальника цеху в ДСП «Чорнобильська АЕС», де йому нараховано дохід за період з листопада 2015 року по квітень 2016 року включно на загальну суму 121468,84 грн. згідно наданої довідки підприємства. Його середньомісячна заробітна плата складає 23435,84 грн., що підтверджено наданою довідкою ДСП ЧАЕС від 25.04.2016 р.. Згідно наданого розрахункового листка за квітень 2016 року йому виплачено дохід з двох джерел на суму 397,50 грн. та на суму 19381,10 грн.. Кожна із сторін має зобов'язання позичальників за укладеними ними кредитними договорами з банками, копії яких з додатками надано суду. Згідно наданої копії квитанції позивачка оплачує житлово-комунальні послуги за зареєстрованим місцем проживання. Довідками ДЗ СМСЧ-5 підтверджено, що обоє дітей перебувають під наглядом лікаря як часто хворіючи діти, їм рекомендовано санаторно-курортне лікування відповідного профілю. Наданими виписками з медичних карт хворого підтверджено, що у 2002 році старша дитина мала захворювання та перебувала на стаціонарному лікуванні. Згідно наданої довідки [PERSON], 2000 р.н., зверталась до соціально-психологічного центру м. Славутича за психологічною допомогою та відвідала серію психологічних консультацій протягом січня-лютого 2016 року. 24 травня 2016 року відповідач звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з позивачкою, що підтверджено наданою копією позовної заяви. Вирішуючи спір відповідно до встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи з аналізу норм ст. 181 СК України право на одержання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов'язок сплачувати аліменти має той з бітьків, який проживає окремо від дитини. Згідно частини третьої цієї статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, зазначені у ст. 182 СК України, зокрема стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру частки, яка буде стягуватися як аліменти на дитину відповідно до ст. 183 СК України, суд бере до уваги обставини, передбачені ст. 182 СК України, які свідчать про те, що сторони спору проживають роздільно, діти залишилися проживати з матір'ю. Відповідач подав до суду позов про розірвання шлюбу, проживає окремо від позивачки та дітей, інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має, працевлаштований на постійну роботу і має регулярний грошовий дохід, з якого утримання за виконавчими документами не проводяться, рівень його матеріального забезпечення значно вищий за рівень матеріального забезпечення позивачки. Вирішуючи спір, суд виходить з того, що аліменти на дітей мають цільове призначення на утримання дітей, тобто повинні використовуватися виключно на забезпечення їх життєдіяльності та розвитку до досягнення повноліття і не можуть використовуватися на обслуговування власних потреб їх батьків. Тому суд не може погодитися повністю з запереченнями відповідача щодо необхідності зменшення розміру аліментів на дітей з урахуванням того, що житло та все майно, придбане за час шлюбу з позивачкою, він залишив їй з дітьми, а сам винаймає інше житло, на утримання якого несе витрати, а також обслуговує більше частину кредитів, отриманих в інтересах сім'ї. При цьому суд виходить з того, що самостійного права на майно, набуте подружжям батьків за час шлюбу, діти не мають, а відповідач не позбавлений права на поділ спільного майна подружжя, в т. ч. квартири, з урахуванням кредитних зобов'язань кожного з них, оскільки воно було набуто в інтересах сім'ї. Сама по собі наявність у платника аліментів строкових кредитних зобов'язань не свідчить про його неналежне матеріальне становище, що потребує зменшення розміру аліментів. Наявність спору між батьками про місце проживання дітей після розірвання шлюбу не може бути врахована при визначенні розміру аліментів, оскільки шлюб між батьками не розірвано і суд виходить з того, що фактично на час вирішення цієї справи діти проживають з матір'ю, яка має право на одержання аліментів від їх батька, який проживає окремо, а останній не позбавлений права звернутися до суду з відповідним позовом про визначення місця проживання дітей. Наявність перешкод у реалізації права на участь у вихованні дітей не позбавляє відповідача права на звернення до суду з позовом про усунення перешкод у цьому і не впливає на визначення розміру аліментів. Разом з тим, суд не може погодитися з позовом у повному обсязі, оскільки розмір позовних вимог про стягнення аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України, явно завищений. Ураховуючи викладене, суд частково погоджується з позовними вимогами та запереченнями проти них і вважає правильним визначити аліменти на двох дітей у єдиній 1/3 частці доходу відповідача щомісяця, що буде справедливим і забезпечить необхідну участь батька в утриманні дітей, починаючи з дня подання позовної заяви до суду, як це передбачено ст. 191 СК України, до досягнення старшою дитиною повноліття, після чого згідно правила ч. 3 ст. 183 СК, якщо ніхто з батьків не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на молодшу дитину, аліменти будуть стягуватися за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно правил ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір», від сплати якого позивач звільнена відповідно до цього Закону. Згідно правила ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів за один місяць необхідно допустити до негайного виконання.

Outcome: partial