Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

28 вересня 2020 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Позовна заява обґрунтована тим, що 14.01.2019 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено договір, шляхом підписання заяви №244075/020217 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), який містить в собі, в тому числі, елементи Кредитного договору. За умовами вказаного договору, Банк відкрив [PERSON] поточний рахунок № [NUMBER] в національній валюті України гривні, на умовах тарифного пакету «Мій комфорт» та надав платіжну картку та ПІН-конверт до неї. Крім того, відповідачу надано кредит в сумі 34300 грн. шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) на його картковий рахунок із щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 38% річних. Плата за перевищення витратного ліміту по поточному рахунку (овердрафт) становить 60% річних. Однак відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, розмір якої станом на 28.08.2020 року складає 39003,83 грн., з них: 33026,61 грн. заборгованість за тілом кредиту, 4127,98 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 56,82 грн. комісія за отримання готівки; 615,95 грн. пеня за несвоєчасне погашення основного боргу; 116,75 грн. пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 893,60 грн. 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу; 115,39 грн. 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом; 32,62 грн. інфляційні втрати за несвоєчасне погашення основного боргу; 18,11 грн. інфляційні втрати за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом. Тому позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати. Після отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, 07 жовтня 2020 року позовна заява прийнята судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позову наполягає /а.с.43/. Тому справа розглянута у відсутність представника позивача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Відповідач позов визнав частково лише в частині заборгованості за тілом кредиту та пояснив, що дійсно йому було встановлено кредитний ліміт близько 33000 грн. Він звертався до банку, щоб йому повідомили, в якому розмірі необхідно сплачувати щомісячні платежі, однак такої інформації йому надано не було, тому він сплачував ту суму, яка була вказана в повідомленні на Вайбер. Однак через деякий час він помітив, що розмір заборгованості не зменшується, тому подзвонив та з`ясував, що за вказаним кредитом занадто великі відсотки. Крім того, він звертався за отриманням паспорту кредиту, однак його йому не дали, заблокували карту. Йому перестали надходити смс-повідомлення, тому на даний час він кредит не сплачує. При цьому відповідач зауважив, що з виписки з особового рахунку не видно, як саме йому надавався вказаний кредит, тоді як відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» має бути надано одним платежем. Крім того, відповідно до ст.1054 ЦК України, має бути документ, в якому вказано, який саме розмір кредитного ліміту за договором йому має бути встановлено, а такого документу позивачем не надано. З виписки з особового рахунку видно лише суму, а які саме це кошти: кредитні чи його особисті, не видно. Тому він погоджується на стягнення лише суми 33026,61 грн., а щодо інших складових заборгованості, які зазначені позивачем, не погоджується. Заслухавши відповідача, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.1054 ЦК України). 14.01.2019 року [PERSON] підписав Заяву про приєднання №244075/020217 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) /а.с.12-13/. Як вбачається з Блоку 4 вказаної заяви «Заяви та запевнення Клієнта», проставленням власноруч свого підпису під цією заявою [PERSON] , зокрема, підтвердив своє письмове клопотання на отримання кредиту та погодився з тим, що ця заява про приєднання та додатки до Договору, зокрема Умови розміщення депозитів (вкладів) фізичними особами, Умови користування кредитною лінією (Кредитом), Паспорт споживчого кредиту, Таблиця сукупної вартості кредиту, Тарифи, інші види заяв/повідомлень встановленої Банком форми, використання яких передбачено умовами Договору, складають єдиний документ Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб; підтвердив, що він ознайомлений з Умовами користування кредитною лінією (кредитом), Паспортом споживчого кредиту, Таблицею сукупної вартості Кредиту; підтвердив, що Банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшити або збільшити розмір ліміту кредитування. На підставі п.1.6 розділу ХХІІ Договору комплексного банківського обслуговування (далі в тексті Договір), відповідачу надано кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії на картковий рахунок № [NUMBER] у розмірі 34300 грн., зі сплатою процентів у розмірі 38% річних за користування кредитними коштами. Плата за перевищення витратного ліміту по поточному рахунку (овердрафт) становить 60% річних. Проценти за користування Кредитом сплачуються щомісячно згідно умов розділу ХХІІ Договору. /а.с.12-13, 21-27, 64-71/. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до положень якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з п.п.1.16, 1.20 розділу ХХІІ Договору, Клієнт зобов`язаний щомісячно здійснювати часткове повернення кредиту. Сплата нарахованих процентів за користування Кредитом здійснюється не пізніше 25 числа кожного місяця шляхом договірного списання коштів з Карткового рахунку Клієнта. Як вбачається з Тарифів на обслуговування поточного рахунку, за видачу готівки встановлено комісію в розмірі від 1% до 2,99% /а.с.14/. Відповідно до п.п.1.24, 1.25 розділу XXII Договору, за невиконання або несвоєчасне, не в повному обсязі виконання Клієнтом зобов`язання перед Банком у розмірі та в строки, передбачені Кредитним договором, Банк має право нараховувати на суми прострочених платежів та стягувати пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, за кожен день прострочення, починаючи з дня, коли відповідна сума мала бути сплачена, до дати фактичної її сплати, але не більше 15% від суми простроченого платежу. У разі недостатності (відсутності) коштів на Картковому рахунку, Клієнт зобов`язаний внести кошти на такий рахунок безготівковим шляхом або готівкою до каси Банку. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідач станом на 28.08.2020 року має заборгованість за кредитним договором в розмірі 39003,83 грн., з них: 33026,61 грн. заборгованість за тілом кредиту, 4127,98 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 56,82 грн. комісія за отримання готівки; 615,95 грн. пеня за несвоєчасне погашення основного боргу; 116,75 грн. пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 893,60 грн. 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу; 115,39 грн. 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом; 32,62 грн. інфляційні втрати за несвоєчасне погашення основного боргу; 18,11 грн. інфляційні втрати за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом /а.с.15-16/. При цьому, п.1.27 розділу XXII Договору передбачено, що будь-яке невиконання Клієнтом умов Договору породжує у Банку право достроково відкликати Кредит, а у Клієнта створює обов`язок достроково погасити заборгованість за Кредитом в повному обсязі та сплатити всі інші платежі, передбачені Договором. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.\~ Відповідно п.1.14.1 розділу XXII Договору, ст.ст.526, 1049, 1050, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний належним чином виконувати взяті зобов`язання, повернути кредит та сплатити проценти, в строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того ч.2 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника сплатити позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання\~ зобов`язання, або не виконав його в строк, передбачений договором. Таким чином, оскільки відповідач не виконував зобов`язання за кредитним договором в строки, передбачені договором, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі та є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору. Що стосується заперечень відповідача, слід зазначити наступне. Ст.204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, а саме: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Заперечення відповідача щодо стягнення з нього інших складових заборгованості, окрім тіла кредиту, у зв`язку з відсутністю зазначення розміру тіла кредиту в заяві про приєднання, як істотної умови кредитного договору, судом не приймаються до уваги, оскільки вказаний кредитний договір відповідачем не оспорено, а тому має виконуватись сторонами. Крім того, відповідач не заперечував, що він особисто підписував вказаний договір, а отже і був ознайомлений з його умовами, в тому числі і з розміром відсотків. Щодо розміру встановленого кредитного ліміту, то він підтверджується випискою з особового рахунку відповідача /а.с.64-71/.\~\~\~ Крім того, п.п.5 п.4.1 заяви про приєднання встановлено, що Банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір кредитного ліміту. При цьому, відповідач повідомив суд, що, отримуючи вказані кошти, він усвідомлював належність цих коштів позивачу, розуміючи необхідність їх повернення відповідно до умов договору. Тому і позиція щодо повернення лише отриманих коштів /тіла кредиту/ без будь-яких санкцій за неналежне виконання умов договору /що було встановлено у судовому засіданні/ свідчить про недобросовісність поведінки відповідача. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження\~\~ № 61-22315сво18) зроблено висновок про те, що «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі -«non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них». При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідач визнав факт укладення кредитного договору, оскільки, як вбачається з його пояснень, наданих в судовому засіданні, він звертався до Банку з метою уточнення розміру щомісячних платежів та з`ясував розмір відсотків, а також звертався за отриманням паспорту кредиту, хоча доказів такого звернення в порушення ч.1 ст.81 ЦПК України, суду не надав, а підписавши заяву про приєднання, відповідно до п.п.6 п.1.3 розділу ХХІІ Договору, підтвердив, що отримав у письмовій формі Паспорт споживчого кредиту. Крім того, деякий час відповідач сплачував необхідні платежі в сумі, яку Банк йому повідомляв у повідомленні у Вайбері, тобто деякий час виконував умови договору, а отже, його визнавав. Тому заперечення відповідача не можуть бути взяті судом до уваги, так як суд вважає, що відповідач таким чином намагається ухилитися від виконання взятих на себе зобов`язань.

Outcome: approved