Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

27.08.2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що вона на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 30.07.2015 року державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. З 11.08.2015 року її місце проживання зареєстровано у зазначеній квартирі, однак позбавлена можливості проживати, оскільки у цій же квартирі без будь-яких на те правових підстав проживає [PERSON] На прохання покинути належну їй на праві приватної власності квартиру, відповідач не реагує. Крім того, останній не сплачує плату за надані житлово-комунальні послуги та утримує квартиру в антисанітарному стані. Просила усунути їй перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] з належної їй на праві приватної власності квартири та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. У судове засідання позивач не з»явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, повідомивши суд, що заявлений позов підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився повторно, направлений судовий виклик за вказаною позивачем адресою, яка відповідно до заявлених позовних вимог є його фактичним місцем проживання, повернуто до суду з відміткою відділу зв»язку про закінчення терміну зберігання. З огляду на викладене, врахувавши думку позивача, суд ухвалив, розглянути справу за відсутності сторін, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних. Перевіривши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заявлених [PERSON] до [PERSON] позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 30.07.2015 року державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 4, 5). За змістом ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а ст. 317 цього ж Кодексу передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. За даними довідки по формі № 3 виданої 26.08.2015 року комунальним підприємством «Голосіївжитлосервіс», у квартирі [NUMBER] за адресою: [ADDRESS]. Зареєстровано місце проживання власника [PERSON] з 11.08.2015 року (а.с. 6). Звертаючись в суд з позовом, позивач посилалася на те, що вона як власник спірної квартири бажає використовувати належне їй на праві власності нерухоме майно для свого проживання, однак відповідач [PERSON], на проживання якого у спірній квартирі [PERSON] не надавала згоди, перешкоджає їй реалізувати своє право щодо володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За правилами ч. 1 ст. 383, ст. 391 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва; власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Наразі, факт проживання відповідача [PERSON] у належній на праві власності позивачу [PERSON] квартирі [NUMBER] за адресою - [ADDRESS], без її на те згоди, створює перешкоди позивачу у використанні за призначенням належного їй житлового приміщення. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. З огляду на встановлені судом обставини щодо належності позивачу [PERSON] на праві власності житлового приміщення за адресою - [ADDRESS], квартира [NUMBER], а також відсутність у неї ж можливості використовувати за призначенням зазначене житлове приміщення з тих підстав, що в ньому проживає відповідач [PERSON] без законних на те підстав, то суд приходить до висновку, що порушені законні права та інтереси [PERSON] підлягають захисту у визначений нею спосіб, а саме шляхом виселення. Отже, заявлені [PERSON] вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення [PERSON] з квартири [NUMBER] за адресою - [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення підлягають задоволенню.. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України відповідач має сплатити позивачу судові витрати за розгляд справи судом. На підставі викладеного,

Outcome: approved