Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

27.10.2020 року [PERSON] діючи через свого представника - адвоката Костюченка В.К. звернувся до Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області з позовною заявою до Орлівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області про визнання права на земельну частку (пай). До відкриття провадження у справі від представника позивача надійшла уточнена позовна заява, в якій він просить суд визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №630470 від 08.02.2006 року та визнати за [PERSON] право на земельну частку (пай) розміром 5,08 в умовних кадастрових гектарах із землі, яка перебувала в колективній власності ТОВ «Іскра» с. Орлівка та належала спадкодавцю - [PERSON] . Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла бабуся позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, яку позивач, який являвся спадкоємцем за заповітом, прийняв шляхом вступу в фактичне володіння спадковим майном. До спадкового майна входило також право на земельну частку (пай) розміром 5,08 в умовних кадастрових гектарах із землі, яка перебувала в колективній власності ТОВ «Іскра» с. Орлівка. На підтвердження зазначеного права на ім`я [PERSON] був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН №0115643 від 02.12.1996 року. Як з`ясувалося пізніше, на ім`я [PERSON] був зареєстрований за № 214 також і державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №630470 від 08.02.2006 року, який так і не був отриманий [PERSON] та відповідно до положень ч.4 ст.25 ЦК України, не є підставою для виникнення права власності на землю. Позивач в нотаріальному порядку отримати Свідоцтво про право на спадщину не має змоги, оскільки Сертифікат на право на земельну частку (пай) був виданий на ім`я спадкодавця вже після її смерті, що виключає вчинення нотаріальних дій та має вирішуватись в судовому порядку. В подальшому, за клопотанням представника позивача Костюченка В.К. ухвалою суду від 10.02.2021 року до участі у справі в якості співвідповідача було залучено - Новгород-Сіверську районну державну адміністрацію Чернігівської області та згідно ухвали суду від 13.04.2021 року замінено у справі первісного відповідача - Орлівську сільську раду Новгород-Сіверського району Чернігівської області на її правонаступника - Новгород-Сіверську міську раду Чернігівської області. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, але його інтереси в судовому засіданні представляє адвокат Костюченко В.К., який позов підтримав та просив його задовольнити посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві. Представник відповідача - Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області Петренко І.М. у судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення, зазначив, що для цього наявні всі законні підстави. Представник відповідача - Новгород-Сіверської районної державної адміністрації Чернігівської області Кулібова О.І. у судове засідання не з`явилася, але надала заву про розгляд справи без її участі, з якої вбачається, що відповідачем позов визнається. Вирішуючи справу, суд виходить з наступного: Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с.5). Після смерті [PERSON] на її ім`я за №214 від 08.02.2006 року був зареєстрований державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №630470 (а.с.12). Ще за життя, [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно онуку [PERSON] . Даний заповіт був посвідчений 23.12.1992 року секретарем Чорнорігської сільської ради Семенівського району Чернігівської області (а.с.4). Згідно копії довідки виконкому Семенівської міської ради Чернігівської області № 23-07/98 від 27.07.2000 року, після смерті [INFO] [PERSON] , якій належав будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , в фактичне володіння спадковим майном (будинком) вступив її онук, [PERSON] ( в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини опікувався будинком, який належав [PERSON] , підтримував будинок в стані, придатному для проживання, зібрав врожай з присадибної ділянки, пізніше вселив в будинок осіб, які в ньому проживали) (а.с.7). Згідно повідомлення Державного нотаріального архіву Чернігівської області №1720/01-17 від 09.04.2021 року, спадкова справа до майна [PERSON] , яка померла 09.12.1995 року Новгород-Сіверською районною державною нотаріальною конторою не заводилась (а.с.35). Положеннями ст. 549 ЦК УРСР визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня її відкриття він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном або подав нотаріальному органу заяву про прийняття спадщини. Таким чином, [PERSON] прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління, володіння спадковим майном після смерті спадкоємця за заповітом - [PERSON] , при цьому інші спадкоємці відсутні. Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Частиною 1 ст.125 Земельного кодексу України передбачалося, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Частиною 1 ст.126 Земельного кодексу України було визначено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Враховуючи наведені вище законодавчі положення, суд приходить до висновку, що видача Новгород-Сіверською районною державною адміністрацією Чернігівської області на ім`я [PERSON] після її смерті, державного акту про право приватної власності на землю було здійснено в порушення вимог норм цивільного законодавства України, оскільки після смерті особа не може набувати право власності на майно, зокрема й на земельну ділянку. Як вбачається з копії сертифікату та повідомлення Відділу у Новгород-Сіверському районі Головного управління Держгеокадкстру у Чернігівській області, на ім`я [PERSON] у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) КПСП «Іскра», що видавалися Новгород-Сіверською РДА, відповідно до запису № 824 від 02.12.1996 року зареєстрований сертифікат право на земельну частку (пай) серії ЧН №0115643. Сертифікат був зареєстрований після смерті [PERSON] та отриманий спадкоємцями. Земельна частка (пай) по вказаному сільгосппідприємству розміром 5,08 га. в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) Орлівської сільської ради (а.с.6,12). Як вбачається з Додатку 1 до Державного акту серії І-ЧН № 000102 від 15.12.1995 року на право колективної власності на землю, відповідно до рішення Орлівської сільської ради народних депутатів від 08.12.1995 року було передано у колективну власність КСП «Іскра» с.Орлівка 4700,7 га. землі в межах згідно з планом для сільськогосподарського виробництва та [PERSON] була включена до списку громадян - членів КСП «Іскра», які мали право на земельну частку (пай) (а.с.10-11). Відповідно до ч.2 ст.23 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року державний акт на право колективної власності на землю видавався колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у колективній власності громадян - членів такого підприємства, кооперативу, товариства. У відповідності до абз.3 п.2 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 року за № 666/94 (який був чинний на час проведення паювання земель), кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру чистки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі. Відповідно до пункту 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року №720/95 (далі - Указ Президента України №720/95) право на земельну частку (пай) мають члени коллективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Частиною першою статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року №899-IV передбачено, що основним документом, який посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Зі змісту наведених вище правових приписів вбачається, що [PERSON] за життя набула право на земельну частку (пай) КСП «Іскра», що знаходиться на території колишньої Орлівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області, однак документ, який посвідчує це право був виданий вже після смерті [PERSON] і є недійсним. Частиною другою статті 548 Цивільного кодексу УРСР (далі - ЦК УРСР) визначалося, що прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Викладене вище свідчить, що до [PERSON] перейшло право на земельну частку (пай) розміром 5,08 в умовних кадастрових гектарах із земель КСП «Іскра», розташованих на території колишньої Орлівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області, яке [PERSON] набула за життя і яке входить до складу її спадщини. Частиною третьою статті 1 Закону України №899-IV визначено, що право на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до частини другої статті 2 вказаного Закону України одним із документів, які посвідчують право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно роз`яснень, які містяться у пункті 24 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16 серпня 2004 року член колективного сільськогосподарського підприєства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Оскільки позивач [PERSON] набув у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право на земельну частку (пай), однак у зв`язку з недійсністю документів, які посвідчують дані права, позивач [PERSON] не може оформити вказану спадщину у позасудовому порядку, суд приходить до висновку про необхідність визнання за позивачем відповідного права. Отже, позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved