Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

29.02.2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на 1/2 частину набутої у шлюбі квартири №76, розташованої за адресою: [ADDRESS], а також стягнути з відповідача понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу. В обґрунтування позову зазначає, що він з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.09.1994 року до 01.03.2016 року. На даний час шлюбно-сімейні відносини між сторонами припиненні, а тому виникла потреба у поділі спірної квартири, яка була придбана сторонами під час шлюбу відповідно до договору купівлі-продажу від 02.07.2003 року, реєстрація якої була здійснена на ім`я відповідача по справі. Оскільки позивач має право на 1/2 частину вказаної квартири, однак не має документа, який підтверджує його право власності на квартиру, він вимушений звернутися до суду з вказаною заявою. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду неповідомив (а.с.19). Представник позивача за ордером та витягом з договору адвокат [PERSON] у судовому засіданні вимоги свого довірителя підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, надала пояснення ідентичні викладеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечувала частково, вказавши, що вона погоджується з вимогами щодо визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірної квартири, однак не згодна на стягнення з неї судових витрат щодо сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу. В своїх поясненнях вказала, що позов - це бажання позивача, а тому судові витрати повинен нести саме він. Вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги повинні бути задоволені частково, виходячи з наступного. З 03.09.1994 року до 01.03.2016 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 03.09.1994 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Первомайський Первомайського міськрайонного управління юстиції Харківської області (актовий запис №226)(а.с.4) та копією витягу з рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 01.03.2016 року по справі №632/259/16-ц, провадження №2/632/182/16 про розірвання шлюбу між сторонами по справі (а.с.27). Факт наявності дітей у сторін в даному процесі, на що посилався позивач у своєму позові та що підтвердила відповідач у судовому засіданні, жодним доказом по справі не підтверджується, а тому суд вказаний факт не встановлює. До того ж вказаний факт жодного відношення до предмету спору не має. Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 02.07.2003 року (а.с.5,28) відповідач [PERSON] стала власником спірної квартири, придбавши її за 10954,00 грн. Вказаний договір був зареєстрований в реєстрі прав власності на нерухоме майно, яке на той час здійснювало КП «Первомайське БТІ», 14.07.2003 року за реєстровим №56. Придбання квартири відбулося у період шлюбу відповідача з позивачем по справі. Судом встановлено, що квартира в єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстрована за відповідачем по справі у встановлений законодавством спосіб. Будь-яких даних про наявність права власності на вищевказану квартиру іншим особам матеріали справи не містять, сторони суду такі матеріали також не надали. Таким чином, вимоги позивача підлягають задоволенню щодо визнання його права власності на 1/2 частину спірної квартири, набутої під час шлюбу, а також щодо стягнення с відповідача судових витрат у вигляді сплаченого позивачем судового збору у розмірі 551,20 грн. (а.с.2) відповідно до норм ч.1 ст. 88 ЦПК України. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружини та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, а згідно з ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1 ст. 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється власниками за їх згодою. Стосовно витрат на правову допомогу у сумі 800,00 грн. за складання позовної заяви та за представлення інтересів позивача у суді (а.с.10,11), то тут суд вважає, що позивачу слід відмовити в задоволенні цієї частині позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно з п.47 та п.48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу компенсуються стороною відповідача у випадку надання належних доказів, що такі витрати стороні по справі (позивачу) надавалися. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтвердженні та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивач, окрім квитанцій (а.с. 10,11), які не відповідають нормам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (не містять номеру за порядком та даних про організаційно-правову форму здійснення діяльності (наприклад, фізична особа-підприємець, самозайнята особа, тощо), інших доказів надання правової допомоги суду не надав, зокрема і щодо розрахунку, в якому саме процентному відношенні від мінімальної заробітної плати особа, яка складала позовну заяву, встановила розмір винагороди (5, 10, 40 або іншій процент від мінімальної заробітної плати, відповідно до вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах) та за який час позовна заява була складена і які відповідні дії проведені (вивчення документів, безпосереднє складання заяви, тощо), тому вказана вимога підлягає відхиленню. Виходячи з вищенаведеного,

Outcome: partial