Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

27.05.2014 року заявниця звернулась до суду з заявою про визнання свого дядька, [PERSON], [INFO], безвісно відсутнім, мотивуючи свої вимоги тим, що в середині 2005 року її дядько покинув місце проживання за адресою: [ADDRESS] та не повернувся, його місце знаходження невідоме, звернення ГУМВС України в м. Києві результатів не дало, даний факт заявниці потрібно встановити для того, щоб приватизувати квартиру, оскільки в довідці про склад сім'ї числиться [PERSON] і їй не дають згоду на приватизацію квартири без його підпису. В судовому засіданні заявниця підтримала вимоги своєї заяви з підстав викладених у ній, просить задовольнити вимоги заяви і додатково пояснила суду, що її дядько вів аморальне життя, зловживав спиртними напоями та здійснював бійки на вулицях. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява заінтересованої особи про розгляд справи за відсутності їх представника. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що є близьким другом рідного брата заявниці і добре знає цю родину. Пояснив суду, що [PERSON] проживав [ADDRESS], останній раз якого бачив на початку 2000-х років, коли [PERSON] вийшов з в`язниці, після цього він його не бачив. Також свідок зазначив, що [PERSON] навідувався до квартири не більш як 1 раз в два тижні. Суд, вислухавши пояснення заявниці, покази свідків, думку прокурора, який підтримав вимоги заяви, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що заява підлягає до задоволення, з огляду на наступне. Статтею 234 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються також справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] за адресою [ADDRESS] виписаний 28.01.1996 року в місця позбавлення, але досі значиться в цій довідці, про що свідчить довідка №120 (форма №3) від 01.02.2014 року. Частиною першою статті 248 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи внутрішніх справ або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме. У відповідь, Дніпровське РУ ГУ МВС України в м. Києві, на заяву матері заявниці [PERSON] відносно встановлення місця знаходження [PERSON], надало відповідь про те, що місцезнаходження розшукуваного не встановлено, та інформації щодо скоєння протиправних дій розшукуваного не отримано (а. с. 5). Відповідно до ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Оскільки [PERSON] не проживає за зареєстрованою адресою протягом більш ніж одного року, відомостей про його місця перебування немає, суд дійшов висновку, що заява про визнання [PERSON] безвісно відсутньою є обґрунтованою. На підставі викладеного,

Outcome: approved