Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

29.05.2018р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 07.02.2017р. [PERSON] зобовязався повернути [PERSON] заборгованість за незаконне підключення до електричної мережі у розмірі 3555,45 грн. у строк до 10.02.2018р. Строк виконання сплинув, зобовязання [PERSON] не виконав, у звязку з чим, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь грошову суму у розмірі 3555,45 грн., відшкодувати моральну шкоду у розмірі 1500,00 грн., судовий збір у розмірі 704,80 грн. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 11.07.2018р. відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено до розгляду. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 30.11.2018р. вирішено провести заочний розгляд справи. У порядку, передбаченому ст. 279 ЦПК України, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні за участю осіб до суду не надходило. Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутністю, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч.\~2\~ст.\~247 ЦПК України, у звязку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачем надано до суду розписку від 07.12.2017р., складену у присутності свідка [PERSON], в якій вказано, що [PERSON] зобовязується сплачувати борг у розмірі 3\~555,45 грн. частками, починаючи з 10.12.2017р. до 10.02.2018р. у звязку із незаконним підключенням до електричної мережі будинку [PERSON], який розташований за адресою: вул. К.Маркса,6 м. Маріуполь, Донецька область. (а.с.4). \~ \~ \~ \~ \~Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (частини перша та друга\~статті 202 ЦК\~України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (частина перша статті\~204 ЦК України). \~Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами)\~(частини перша та друга\~статті 207 ЦК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої\~статті 11 ЦК України). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (частина перша\~статті 1046 ЦК України). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга\~статті 1047 ЦК України). Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша\~статті 526 ЦК України). Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку (частини друга та третя\~статті 545 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (частина перша\~статті 610 ЦК України). Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Відсутність у розписці, яка укладена між [PERSON]С та [PERSON], вказівки про передачу грошових коштів, але визнання своєї заборгованності останнім та підтвердження цього через додержання вимоги закону про письмову форму правочину свідчить, що зазначений документ за своїм змістом та суттю, метою, намірами сторін є розпискою, оскільки якщо укладається боргова розписка (договір позики), це вже є фактом отримання грошових коштів та відсутність факту передання грошових коштів у розписці не свідчить про те, що договір позики не є укладеним та підтверджує про завершену дію щодо передання коштів позичальнику та виникнення зобов'язання за реальним договором позики. Враховуючи вищезазначене, вимоги позивача в частині стягнення заборгованності з відповідача, підлягають задовленню. Розглядаючи позовну\~вимогу щодо\~відшкодування моральної\~шкоди,\~ суд\~виходить з\~наступного. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі ( частина перша статті 11 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частина перша ст. 23 ЦК України). Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша ст. 1167 ЦК України). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Позивач, звертаючись до суду, не надав суду належних доказів на підтвердження наявності неправомірних дій, які б завдали йому моральної шкоди, тому вимоги щодо стягнення моральної шкоди з відповідача задоволенню не підлягають. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у разі часткового задоволення позову. Судом встановлено, що позивачем судовий збір сплачений лише за одно позовну вимогу у розмірі 704,80 грн. замість 1409,60 грн. Враховуючи висновок суду про часткове задоволення позову та недоплату судового збору з боку позивача, судовий збір у розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.\~\~ На підставі ст.ст.202,204,207,11,1046,1047,526,545,610,22,1166 ЦК України,

Outcome: partial