Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

27 квітня 2020 року позивачка звернулась із позовом про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. Позов мотивувала тим, що 07 вересня 2013 року між сторонами був зареєстрований шлюб, в якому [INFO] народився син [PERSON] . Позивачка зазначає, що відповідач добровільно надавати певну суму коштів на дитину відмовився, є здоровим та працездатним, отже має змогу сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 3000 грн. Ухвалою суду від 27 травня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи по суті. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених у ньому. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, пояснив, що він не працює, однак надає допомогу дитині, проте позивачка її не приймає, він також сплачує аліменти на іншу дитину. Суд, заслухавши сторони, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази у справі, установив наступні фактичні обставини. 07 вересня 2013 року сторони уклали шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 07 вересня 2013 року (а.с.5). Рішенням Новоушицького районного суду №680/718/18 від 09 січня 2020 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.7). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] про що свідчать копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24 червня 2014 року (а.с.6). [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] та перебуває на її утриманні, про що свідчить довідка № 225 від 21 квітня 2020 року Зеленокуриловецької сільської ради (а.с.9). Довідкою Новоушицького РВ ДВС від 15 липня 2020 року підтверджується, що у відділі перебуває виконавчий лист про стягнення аліментів з відповідача. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Частиною першою статті 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років з 01 січня 2020 року визначено у розмірі 2218, 00 грн, з 01 липня 2020 року - 2318, 00 грн, з 01 грудня 2020 року - 2395, 00 грн. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. До суду не надано позивачкою жодного доказу того, що відповідач працює і має дохід. А отже позивачка не довела належними та допустимими доказами обґрунтованості своїх позовних вимог в частині спроможності відповідача сплачувати аліменти в заявленому нею розмірі, клопотань про їх витребування не заявляла, тоді як і відповідач не надав суду доказів на спростування позову. Відповідно суд позбавлений можливості встановити можливість відповідача надавати матеріальну допомогу позивачці на утримання сина у визначеному нею розмірі. Виходячи із наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] не віднайшли свого підтвердження в судовому розгляді допустимими доказами, є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню частково. Враховуючи наведене, те що сторони являються працездатними особами, поважність не працевлаштованості не доведена, вік дитини, виходячи з потреб дитини та її належного забезпечення, спільний обов`язок батьків утримувати дитину, законодавчо встановлений розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку 2318, 00 грн., суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1500 грн. щомісячно з дати пред`явлення позову і до її повноліття. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Відповідно до статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial