Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

26 травня 2016 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив суд: визнати незаконною відмову державного нотаріуса Завідувача Третьої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] у прийнятті вимоги (претензії) кредитора спадкодавця [PERSON] про обовязок спадкодавця [PERSON], за її останнім місцем проживання: [INFO] та доведення до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту про подання [PERSON] цієї претензії про обовязок спадкодавця; визнати незаконними дії державного нотаріуса Завідувача Третьої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON], що виразилися у відмові у вчиненні нотаріальної дії у непередбачений законом спосіб, а саме направлення [PERSON] листа з відмовою у вчиненні нотаріальної дії замість постанови нотаріуса; зобовязати державного нотаріуса Завідувача Третьої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] прийняти вимогу (претензію) кредитора спадкодавця [PERSON] про обовязок спадкодавця [PERSON], за її останнім місцем проживання: [INFO] та доведення до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту про подання [PERSON] цієї претензії про обовязок спадкодавця. В обґрунтування свого позову посилається на те, що йому було безпідставно відмовлено у реєстрації претензії кредитора в звязку з відсутністю документів (копії свідоцтва про смерть або копія актового запису про смерть), що підтверджують дату та факт смерті [PERSON] Вищевказані обставини і стали підставою для звершення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України. Позивач у судове засідання не зявився, про час, дату ат місце розгляду справи повідомлявся належним чином, від його представника [PERSON] надійшла до суду заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач до суду також не зявилась, проте надала до суду заперечення, в яких зазначила про правильність своїх дій. Розглянув у судовому засіданні матеріали цивільної справи, дослідивши докази, суд доходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Правовідносини між сторонами врегульовані чинним\~ЦК України. У судовому засіданні встановлено, що позивачу стало відомо, що померла [PERSON], яка постійно проживала за адресою: [INFO]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої, зокрема, входять: будинок під номером 43 (сорок три), що знаходиться по вулиці Ромашковій у місті Одесі. На момент смерті [PERSON] мала обов'язок перед позивачем [PERSON] на суму 798470 гривень в рахунок відшкодування боргу за договором позики та 3219 гривень в рахунок відшкодування судового збору, ця сума присуджена рішенням Київського районного суду міста Одеси від 09 серпня 2012 року та рішенням апеляційного суду Одеської області від 26 листопада 2012 року\~в частині змінення рішення суду першої інстанції. 08.11.2015 року представник кредитора звернувся до Третьої Одеської державної нотаріальної контори з письмовою вимогою (претензією) до спадкоємців [PERSON] за її останнім місцем проживання: [INFO]. Буд. 43 та просив довести до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту про подання [PERSON] цієї претензії про обовязок спадкодавця. Проте, листом від 24.11.2015 року за № 5938/01-16 за підписом завідувача Третьої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] позивача було повідомлено про неможливість реєстрації претензії кредитора [PERSON] в звязку з відсутністю документів (копія свідоцтва про смерть або копія актового запису про смерть), що підтверджують дату та факт смерті [PERSON] Ухвалою суду від 27.05.2016 року витребувано з органу РАЦСу відомості про смерть [PERSON]. На виконання вищевказаної ухвали Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану надав Актовий запис про смерть № 5103 від 07 травня 2015 року, відповідно для якого вбачається, що [PERSON] померла 06 травня 2015 року. Стаття 1281 ЦК України передбачає, що спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Частиною 1 статті 1 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Відповідно до положень ст.5 вказаного Закону нотаріус, зокрема, зобов'язаний здійснювати свої професійні обов'язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз'яснювати права і обов'язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам. Статтею 50 даного Закону передбачено можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта. Можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Закон «Про нотаріат» поділяє об'єкти судового оскарження в межах нотаріального процесу на три групи: нотаріальні дії; відмова у вчиненні нотаріальних дій; нотаріальні акти. Згідно з ч.1 ст.1 зазначеного Закону нотаріальними діями є посвідчення права, а також фактів, що мають юридичне значення, та інші дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. У статті 34 Закону України «Про нотаріат» дається перелік нотаріальних дій, які вчиняються нотаріусами, зокрема і видача свідоцтв про право на спадщину. Згідно з Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року ( далі - Порядок вчинення нотаріальних дій) видача свідоцтв про право на спадщину вчиняється у такому порядку: 1) Відкриття спадщини. Перевірка нотаріусом факту смерті, часу і місця відкриття спадщини; 2) Заведення спадкової справи; 3) Прийняття спадщини або відмова від її прийняття; 4) [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом; 5) [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Поняття «нотаріальний акт» є значно ширшим за поняття «нотаріальна дія» і являє собою будь-яку дію, що є складовою частиною нотаріальної діяльності і вчиняється нотаріусом у межах виконання власних повноважень. Відповідно до п.п.1.3., 1.4., 2.1., 2.2., 2.4. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, факт смерті фізичної особи і час відкриття спадщини нотаріус перевіряє шляхом витребовування від спадкоємця свідоцтва про смерть, виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану. У разі неможливості пред'явлення спадкоємцями свідоцтва про смерть спадкодавця нотаріус повинен витребувати від органу державної реєстрації актів цивільного стану копію актового запису про смерть спадкодавця або повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть. Спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна,\~претензії кредиторів. З аналізу даних норм законодавства вбачається, що претензія кредитора подається в межах вчинення нотаріусом нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та роз'яснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначено місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження. Розділ IV Положення про Спадковий реєстр, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №1810/5 від 07.07.2011 р. передбачає, що за проведення перевірки інформації про наявність чи відсутність заведеної спадкової справи справляється плата у розмірах, що встановлюються Міністерством юстиції України. Зазначений Розділ містить перелік осіб, з яких зазначена плата не справляється. Банки до таких осіб не відносяться. Пункт 14 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 31.01.1992 р. «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» роз'яснює, що у резолютивній частині рішення про оскарження нотаріальних дій, зокрема, повинно бути зазначено про задоволення позову або про повне чи часткове залишення його без задоволення. При задоволенні позову про оскарження нотаріальних дій суд має зазначити, які саме нотаріальні дії, коли і ким вчинені, скасовуються. Задовольняючи позов про оскарження відмови у вчиненні нотаріальної дії, суд в резолютивній частині рішення зазначає про скасування постанови (іншого відповідного акта) про це (з наведенням дати і органу, що її прийняв) і яку нотаріальну дію та хто повинен вчинити. У процесі розгляду матеріалів справи стало відомо, що згідно з актовим записом про смерть від 07 травня 2015 року, 06 травня 2015 року [PERSON] померла. Позивачу не було достовірно відомо про дату смерті боржника. Це стало відомо вже після витребування судом цієї інформації. Але, позивач звернувся з претензією у межах шести місяців від дня смерті боржника, що відповідає вимогам статті 1281 ЦК України. За таких обставин, у відповідача були відсутні підстави відмовити у прийнятті претензії позивача та заведенні спадкової справи. Що ж стосується ненадання позивачем відповідачу свідоцтва про смерть [PERSON], то зазначене не могло слугувати підставою для відмови у заведенні спадкової справи, оскільки нотаріус наділений правом витребувати дані про смерть особи у органах державної реєстрації актів цивільного стану. Отже, оскаржуваний нотаріальний акт є незаконним. Крім того, після заведення спадкової справи відповідач, як того вимагає Закон України «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій, має здійснювати всі необхідні дії у рамках цієї справи. Разом з тим, не є правильним та не має підстав для визнання незаконними дій відповідача, що виразилися у направленні позивачу відмови у вчинені нотаріальної дії у формі листа замість постанови. Згідно\~ст. 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.\~\~\~\~ Відповідно до ч. 1\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1\~статті 58 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2.\~ст. 59 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.\~\~ Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог\~\~ст. 214 ЦПК України\~\~під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин Відповідно до\~ст. 1 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.\~\~\~\~ Згідно зі\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Частиною 2\~ст. 3 ЦПК України\~зазначено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.1 ЦПК України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. Враховуючи наведене та

Outcome: partial