Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

27 березня 2020 року [PERSON] , в інтересах якого діє представник за довіреністю - [PERSON] , звернувся до Балаклійського районного суду Харківської області із позовною заявою до [PERSON] , яка діє також в інтересах неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Балаклійська районна державна адміністрація Харківської області, у якій просить визнати [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовує позовні вимоги тим, що він є власником житлового будинку, розташованого за вищевказаною адресою. Відповідач [PERSON] є його колишньою дружиною, а малолітні [PERSON] і [PERSON] - їхніми спільними дітьми. Відповідач з дітьми зареєстрована у належному позивачу будинку, однак протягом трьох років вони за зареєстрованим місцем проживання не мешкають. Перешкод у користуванні житловим приміщенням позивач їм не чинив. Їх місце перебування позивачу невідоме. Реєстрація відповідача та дітей є перешкодою у розпорядженні належним позивачу майном, та в оформленні субсидії з оплати житлово-комунальних послуг. Ухвалою від 23.04.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 19.05.2020. 19.05.2020 у зв`язку з неявкою відповідача судове засідання було відкладено до 01.06.2020. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав до суду заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності та за відсутності позивача, задовольнити позовні вимоги, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про час і місце його проведення повідомлялася шляхом направлення судових повісток про виклик до суду за зареєстрованим місцем проживання, а також викликалася до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причини неявки суду не повідомила, відзиву не подала, заяв або клопотань від неї не надходило. Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 01.06.2020, у зв`язку з повторною неявкою в судове засідання відповідача [PERSON] на підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановлено провести заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Позивач [PERSON] , [INFO] , є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується дублікатом свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 22.08.2007 виконавчим комітетом Андріївської селищної ради Балаклійського району Харківської області, зареєстрованого у Балаклійському бюро технічної інвентаризації 22.08.2007 за реєстровим № 3330, довідкою Балаклійського бюро технічної інвентаризації № 268 від 27.04.2020, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 29.04.2020 (а.с. 11, 42, 43). Згідно відповіді виконавчого комітету Донецької селищної ради Балаклійського району Харківської області від 07.04.2020 на запити суду, копії довідки виконавчого комітету Донецької селищної ради Балаклійського району Харківської області від 10.03.2020 та копії домової книги, відповідач [PERSON] , [INFO] , та малолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , з 06 червня 2015 року (а.с. 12, 14, 15, 25). Зі змісту рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 07.10.2016, яке набрало законної сили 18.10.2016, у цивільній справі № 610/3054/16-ц, пр. № 2/610/1038/2013 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу вбачається, що сторони з 05.03.2013 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано зазначеним судовим рішенням. Позивач є батьком, а відповідач - матір' ю [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] (а.с. 13). З копії акту щодо підтвердження фактичного проживання за певною адресою, складеного 03.02.2020 депутатом Донецької селищної ради Балаклійського району Харківської області [PERSON] у присутності свідків, які є сусідами: [PERSON] , [PERSON] , встановлено, що відповідач [PERSON] разом з дітьми: [PERSON] і [PERSON] не проживає у належному позивачу житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , протягом трьох років (а.с. 17, 18). 08 травня 2020 року Балаклійською районною державною адміністрацією надано висновок про недоцільність визнання [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . У висновку зазначено, що комісія з питань захисту прав дитини Балаклійської районної державної адміністрації дійшла висновку, що у результаті визнання малолітніх [PERSON] і [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, буде порушено житлові права та інтереси дітей, оскільки на даний час вони мають право користуватися житловим приміщенням, а у разі зняття з реєстрації втратять таке право. Крім того, позивач не надав документів, які б дали змогу ідентифікувати особу [PERSON] і [PERSON] , та не надав доказів забезпечення дітей житлом на законних підставах за іншою адресою (а.с. 38, 39). Відповідно до ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Беручи до уваги, що відповідач [PERSON] , яка є колишньою дружиною позивача, зареєстрована у належному позивачу житловому будинку, однак не проживає у ньому без поважних причин понад три роки, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про визнання малолітніх [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування належним позивачу житловим будинком, суд дійшов такого висновку. Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Права малолітньої дитини на проживання у житловому приміщенні є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання малолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для малолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Малолітня дитина не є самостійним суб'єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Такий висновок щодо застосування відповідних норм права викладено у постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 486/847/16-ц, провадження № 61-20577св18. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (частина друга статті 3 Сімейного кодексу України). Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Малолітні діти позивача - [PERSON] і [PERSON] не можуть самостійно обирати місце свого проживання, тому факт їх не проживання у належному позивачу житловому будинку обумовлений поважними причинами і не є безумовною підставою для позбавлення їх права користування цим житлом. Згідно статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Беручи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання малолітніх [PERSON] і [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Як убачається з матеріалів справи позивач є особою з інвалідністю першої групи (а.с. 19). Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог позивача [PERSON] , звільненого від сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦК України судовий збір у розмірі, встановленому ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить840,80 грн, покладається на відповідача.

Outcome: partial