Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

27.08.2018 р. [PERSON] (діла позивач) звернулась до Енергодарського міського суду з позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач), в якій просить суд: стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання заяви та до досягнення дитиною повноліття; допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що з відповідачем проживала однією сімєю без державної реєстрації шлюбу майже три роки з 17.09.2015 р. по 07.08.2018 р. Під час спільного проживання в них народилась донька [PERSON], [INFO]. Однак, у звязку з тим, що спільне життя не склалось, сімейні стосунки були припинені та спільного господарства з серпня місяця не ведеться, вона з дитиною проживає окремо від відповідача. Позивач також зазначає, що відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, хоча як їй відомо, він працює на Запорізькій АЕС та має постійних дохід, а отже може надавати матеріальну допомогу та утримання дитини. Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 30.08.2018 р. провадження по справі було відкрито та по справі призначено підготовче судове засідання (а.с.9). Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 18.10.2018 р. підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до розгляду по суті (а.с.15). Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 30.11.2018 р. до участі у справі залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] (а.с.37). В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити (а.с.47). В судове засідання відповідач [PERSON] та його представник: адвокат [PERSON], яка діє за письмовим договором від 05.11.2018 р. (а.с.32) та ордером (а.с.34) не зявились надали до суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності позовні вимоги визнають частково в розмірі 1/7 частини заробітку відповідача, однак не більше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дітей відповідного віку (а.с.19, 47). \~ \~ \~ \~ Крім того, представником відповідача адвокатом [PERSON] надано до суду відзив на позовну заяву (а.с.20-21), в якому представник відповідача зазначає, що окрім спільної дитини з позивачем по справі, відповідач також має сина [PERSON], [INFO] від колишньої дружини на якого сплачує аліменти в розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку. Також, відповідач є батьком одинаком та має на утриманні сина [PERSON], [INFO], мати якого [PERSON] померла 23.10.2014 року. Зазначає, що відповідач приймає участь у житті доньки [PERSON] та надає матеріальну допомогу, у вигляді щомісячної оплати дитячого садку, який відвідує донька, купує харчі, відвідує дитину. З розміром аліментів запропонованим позивачем сторона відповідача не згодна, оскільки це суперечить як інтересам відповідача так і інтересам його сина [PERSON], якого відповідач виховує самостійно, та враховуючи, що на утримання сина [PERSON] відповідач сплачує 1/6 частину свого доходу, враховуючи розмір прожиткового мінімуму встановленого на дитину відповідного віку, відповідач може сплачувати на утримання доньки [PERSON] аліменти в розмірі 1/7 частки його доходу. Та просить суд призначити стягнення з відповідача на користь позивача в розмірі 1/7 частини усіх видів доходу але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку з дня предявлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала до суду письмову заяву, про розгляд справи у відсутності, проти задоволення позову не заперечує (а.с.52) У звязку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] мають спільну малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-ЖС №314891 (а.с.4), сторони по справі у зареєстрованому шлюбі не перебували. Відповідач працює на Запорізькій АЕС та має дохід у вигляді заробітної плати, що підтверджується довідкою № 100 від 30.10.2018 р. (а.с.25). Згідно ч.2, ч.3 та ч.4 ст.10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч. 2 ст. 51 Конституції України є одним з головних конституційних обов'язків. Такий обовязок послідовно визначений\~ в сімейному законодавстві. Частиною 2 ст.18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту\~прав\~або\~інтересів\~учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін Як зясовано, між сторонами договору або домовленості щодо матеріального забезпечення відповідачем спільної дитини не укладалось. Згідно ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. У відповідності до ч.1 ст.12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано\~Законом №475/97-ВР\~(475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. З зазначеного, щодо матеріального утримання неповнолітньої дитини випливає, що як батько так і мати повинні надавати дитині однакову матеріальну допомогу. Відповідно до ст.180\~СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. судом встановлено, що відповідач має на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-КГ №077571 (а.с.30), мати дитини [PERSON] померла 23.10.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ЖС №305759 (а.с.31), зазначені докази підтверджують посилання позивача, що він має на утриманні сина, якого виховує самостійно, витрати відповідача на сина [PERSON] підтверджують також квитанції (а.с.26, 27). Крім того, з довідки про заробітну плату та інші доходи № 100 від 30.10.2018 р. (а.с.25) встановлено, що з відповідача щомісячно стягуються аліменти за виконавчим листом на користь третьої особи по справі [PERSON] в розмірі 1/6 частини, що спростовує посилання позивача на те, що відповідач не має стягнень за виконавчим листом та підтверджують посилання сторони відповідача щодо наявності аліментних зобовязань на сина [PERSON], [INFO]. Згідно ч.8 ст.7 СК України визначено,\~що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із ст.18 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано\~Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р. (надалі Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст.52 Конституції України, діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Відповідно до частин 1 та 2 ст.27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 статті 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно \~ч.1 та 2 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При вирішенні питання щодо розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки сторін по справі, який необхідно призначити до стягнення з відповідача на користь позивача, суд також враховує, що згідно з довідки №100 від 30.10.2018 р. (а.с.25), середньомісячний заробіток відповідача становить 13539 гривень. Розмір прожиткового мінімуму на одну дитину віком до 6 років в розрахунку на місяць,\~відповідно до\~ст.7\~Закону України\~«Про державний\~бюджет на\~2019\~рік» встановлений\~з 01.01.2019\~р.\~складає 1626 гривні. Як зазначалось, позивач сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON] на користь третьої особи по справі в розмірі 1/6 частини свого доходу. Відповідач готовий сплачувати на користь позивача аліменти в розмірі 1/7 частини свого доходу. Однак, враховуючи принцип визначений в ст.52 Конституції України та приписи частин 1 та 2 ст.27 Конвенції відповідно до яких діти рівні у своїх правах, суд вважає, що розмір аліментів на утримання доньки [PERSON] не може бути меншим ніж 1/6 частина доходу відповідача, як про те просить сторона відповідача, а також враховуючи також і те, що в разі призначення стягнення аліментів в зазначеній частці, розмір даної частки буде становитиме в середньому приблизно 2256 гривень на місяць, що є значно більше ніж розмір прожиткового мінімуму на дитину до 6 років встановлений з 01.01.2019 р., права дитини також порушені не будуть, враховуючи, що позивачем не надано розрахунку необхідності розміру аліментів саме у 1/4 частині доходу відповідача по справі. Крім того, суд також враховує, що на утриманні відповідача також є неповнолітній син [PERSON], який, як встановлено проживає з відповідачем та перебуває на його утриманні та враховуючи рівність дітей, розмір коштів який відповідач повинен витрачати і на сина [PERSON] не може бути меншим ніж 1/6 частини. При цьому, загальний розмір усіх витрат відповідача на дітей не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що як зазначено у п.17 Постанови Пленуму Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». При складанні часток на трьох неповнолітніх дітей, при перерахунку на відсоткове значення, загальний розмір буде становитиме 49,8% що на думку суду не порушує прав відповідача, однак в разі призначення аліментів у розмірі який просить позивач 1/4 частина, будуть порушені не тільки права позивача, а і право неповнолітніх дітей щодо рівності утримання відповідачем. Отже, аналізуючи вищенаведене та враховуючи рівність батьків неповнолітньої дитини перед законом щодо забезпечення необхідних умов для нормального всебічного розвитку неповнолітньої дитини та однакову відповідальність обох батьків перед законом, наявність доказів які впливають на розмір аліментів необхідного для призначення, рівність дітей один до одного, суд, виходячи із засад виваженості, розумності і справедливості,\~ дійшов висновку, що позовні вимоги в частині розміру аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] підлягають частковому задоволенню та вважає, що з відповідача на користь позивача на утримання доньки [PERSON],\~[INFO] підлягає стягненню аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно однак не менше 50%\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку до\~досягнення дитиною\~повноліття,\~\~починаючи стягнення\~з дня\~звернення до\~суду з\~даним позовом, оскільки такий розмір аліментів, на думку суду, є достатнім та об'єктивним з огляду на вимоги закону та обов'язку батьків утримувати свою неповнолітню дитину. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Крім того, згідно п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Позивач звернувся до суду 27.08.2018 р., на підставі Закону України «Про виконавче провадження», позивач звільнена від сплати судового збору, враховуючи приписи ст.141 ЦПК України, ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави розмір судового збору в сумі 704 гривні 80 копійок. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial