Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

27.09.2016 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача [PERSON], мотивуючи тим, що вона на підставі Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 16.08.1994 року є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS], який був наданий їй у 1981 році як переселенцю. 25 грудня 1982 року вона одружилася з [PERSON], який після реєстрації шлюбу почав проживати разом з нею у вказаному будинку та з її дозволу його місце проживання було зареєстровано за адресою її будинку. У 1995 році відповідач фактично припинив шлюбні відносини і змінив адресу проживання, а 17.07.2001 року відбулася державна реєстрація розірвання їх шлюбу. За взаємною згодою вони вирішили поділити спільно нажите майно у добровільному порядку: відповідач забирає собі легковий автомобіль, запчастини до нього і т.п, а взамін він не претендуватиме на частку її будинку який був набутий нею до шлюбу і в якому вони разом проживали після укладення шлюбу. Будь-яку угоду про порядок користування будинком вона з відповідачем не укладала та не домовлялася про можливість відповідача в подальшому користуватися цим житлом. Відповідач не з'являється за адресою своєї реєстрації, всі витрати по утриманню будинку несе вона одна Посилаючись на наведені обставини, та зазначивши, що відповідач з 1995 року не проживає за адресою реєстрації, позивачка просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування належним їй житловим будинком за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю за цією адресою понад один рік. В судове засідання позивачка не з'явилася, надала до суду заяву від 07.11.2016 року (а.с.20) про розгляд справи за її відсутності, у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву від 01.11.2016 року (а.с.19), у якій заявив про свою згоду з позовними вимогами та просив суд розглянути справу без його присутності. Ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно ч.1 ст.174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Відповідно до положень ч.4. ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як вбачається з матеріалів позову, позивачка обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідач зареєстрований у належному їй будинку за адресою: [ADDRESS], але не проживає за місцем своєї реєстрації понад один рік, у зв'язку з чим на підставі ст.156 ЖК України, ч.2 ст. 405 ЦК України вважається таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Факт непроживання відповідача в будинку, належному позивачці, підтверджується матеріалами справи: актом Коблівської сільської ради про непроживання від 18.08.2016 року (а.с.10). Відповідач позов визнає. Дані, які б суперечили обставинам, наявністю яких обґрунтовано позовні вимоги, а також дані, які б викликали у суду сумніви у добровільності позиції відповідача, у суду відсутні. Також не має у суду відомостей щодо можливості порушення прав, свободи чи інтересів інших осіб, внаслідок визнання позову відповідачем. Таким чином, враховуючи, що відповідач не заперечує наявність правовідносин та обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги та визнає позов, за відсутності підстав вважати, що визнання позову відповідачем порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов до в висновку, що позов слід задовольнити у відповідності з положеннями ч.4 ст.174 ЦПК України, оскільки для цього є законні підстави. Відповідно до викладеного, на підставі ч.2 ст.405 ЦК України, ст.ст.72, 156 ЖК України,

Outcome: approved