Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

27.10.2015 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 28.04.2015 року [PERSON] керувала легковим автомобілем «ЗАЗ-1102», реєстраційний номер [NUMBER], пасажирами якого були [PERSON] та [PERSON].При виконанні маневру повороту на перехресті відповідач допустила порушення Правил дорожнього руху та скоїла зіткнення з іншим автомобілем. В результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди пасажиру [PERSON] заподіяно тілесні ушкодження, які згідно з висновками судово-медичної експертизи в кримінальному провадженні № 236/2689/15-к віднесені до середньої тяжкості. Вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 18.09.2015 року (КП № 236/2689/15-к), який набрав законної сили 19.10.2015 року, [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України, та призначено покарання у виді штрафу. Позивач з отриманими травмами перебувала на стаціонарному лікуванні з 28.04.2015 року по 14.05.2015 року в реанімаційному відділенні Краснолиманської ЦРЛ,з 14.05.2015 року по 12.06.2015 року у відділковій лікарні станції [PERSON]; на лікування нею були витрачені кошти в розмірі 34600,00 грн. Вказані кошти [PERSON] просить стягнути з [PERSON] як з особи, винної у заподіянні шкоди. Крім того, позивач наголошує на тому, що під час дорожньо-транспортної пригоди пережила сильний стрес, під час лікування була змушена терпіти біль, стала інвалідом ІІІ групи, внаслідок чого змінився її звичний спосіб життя, та неможливістю повноцінно виховувати дитину і допомагати матері по господарству. Ці обставини, на думку позивача, спричинили їй моральні страждання, тому як компенсацію за моральну шкоду [PERSON] просить стягнути з відповідача суму 100000,00 грн.. В судовому засіданні [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні; уточнила, що згідно з платіжними документами нею було витрачено на стаціонарне лікування 34257,79 грн., при цьому [PERSON] добровільно вже відшкодувала їй 9000,00 грн. матеріальних збитків. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечувала проти позову, вину свою у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнала, але вказувала, що має на утриманні неповнолітню дитину та непрацездатного батька, тимчасово безробітна, тому тієї суми коштів, на якій наполягає позивач, обєктивно не має змоги сплатити. Вислухавши пояснення сторін, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON]В підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,що [PERSON] 28.04.2015 року приблизно о 16 год. 30 хв.,керуючи на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу технічно справним автомобілем марки «ЗАЗ 1102», реєстраційний номер [NUMBER],перевозячи в салоні автомобіля як пасажирів [PERSON] та [PERSON], рухаючись по проїзній частині автодороги сполученням «[PERSON] Артемівськ» з боку м. Словянська, виконуючи маневр повороту ліворуч на перехресті вулиць Пушкіна та Партизанської в м. Красний Лиман Донецької області , не обрала безпечну швидкість руху та прийоми управління транспортом, не переконалась в безпеці здійснюваного маневру, скоїла зіткнення з автомобілем марки «Chevrolet Niva», реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON]. Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля [PERSON] були заподіяні тілесні ушкодження, віднесені до середнього ступеню тяжкості як такі, що потребують для свого лікування більше 21 доби. Вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 18.09.2015 року (КП № 236/2689/15-к), який набрав законної сили 19.10.2015 року, [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України, та призначено покарання у виді штрафу (а.с. 36-37). Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. [PERSON] з отриманими внаслідок дорожньо-транспортної пригоди травмами перебувала на стаціонарному лікуванні з 28.04.2015 року по 14.05.2015 року в реанімаційному відділенні Краснолиманської ЦРЛ,з 14.05.2015 року по 12.06.2015 року у відділковій лікарні станції [PERSON]; на лікування нею були витрачені кошти в розмірі 34600,00 грн.(а.с. 9-10,12). За результатами огляду позивача [PERSON] медико-соціальною експертною комісією № 1 м. Краматорськ від 02.11.2015 року [PERSON] встановлена ІІІ група інвалідності внаслідок загального захворювання строком до 01.12.2016 року (а.с. 34). Під час стаціонарного лікування позивачем було витрачено на придбання лікарських препаратів, засобів іммобілізації суглобів, біологічних матеріалів грошові кошти в розмірі 34257,79 грн., що підтверджується наданими [PERSON] копіями платіжних документів (а.с. 12,15-25) і не заперечується відповідачем. [PERSON] в добровільному порядку надала 09.05.2015 року на лікування постраждалої від ДТП грошові кошти в розмірі 9000,00 грн., що підтверджується розпискою матерів позивача [PERSON] (а.с. 35) і не заперечується особисто [PERSON]. Згідно з ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. На підставі викладеного суд вважає, що вина відповідача у спричиненні майнової шкоди позивачу та розмір такої шкоди встановлені та не потребують доказування. [PERSON] застрахувала свою цивільно-правову відповідальність як власник наземного транспортного засобу шляхом укладення договору з ПАТ «Страхова група «ТАС», що підтверджено страховим полісом № АІ /4610686, строк дії з 17.04.2015 року по 16.04.2016 року (а.с. 44), ліміт відповідальності на одного потерпілого складає за шкоду, заподіяну життю і здоровю, 100 000 грн., зав шкоду, заподіяну майну, 50\~000 грн.. [PERSON] зверталась до регіонального управління клієнтських сервісів ПАТ «Страхова група «ТАС»,однак рішення про виплату їй страхового відшкодування страховиком на теперішній час не прийнято через ненадання потерпілою повного пакету документів (а.с.43). Відповідно до ст. 1194 ЦПК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ст. 1166 ЦК України). На підставі ст. 1187 ЦК України,шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність відшкодування відповідачем на користь позивача витрат на лікування тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок ДТП, яка сталася з вини [PERSON], в розмірі 34257,79 грн. за вирахуванням раніше сплаченої добровільно відповідачем суми коштів в розмірі 9000,00 грн., що у підсумку становить 25257,79 грн. З приводу заявлених [PERSON] вимог про стягнення з [PERSON] моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн. суд зазначає наступне. Свої моральні переживання позивач обґрунтовує тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пережила сильний стрес, під час лікування була змушена терпіти біль та страждання, стала інвалідом ІІІ групи, суттєвою зміною її звичного способу життя та неможливістю повноцінно виховувати дитину і допомагати матері по господарству. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає, зокрема,у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала в звязку з каліцтвом або іншим пошкодженням здоровя. Моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини (ст. 1167 ЦК України). Згідно з правовими позиціями, висловленими у постанові Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд має зясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, за яких обставин і якими діями вони завдані, ступінь вини заподіювача, яких моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі він оцінює повязані з ними втрати, та з чого при цьому виходить, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного спору (п.5 постанови); розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та тривалість страждань, тяжкість завданої травми (п.9 постанови). У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. та глибину моральних страждань. Враховуючи глибину моральних страждань позивача [PERSON], перенесених нею в результаті отриманих тілесних ушкоджень під час ДТП, у скоєнні якої встановлена вина відповідача, беручи до уваги, що [PERSON] на теперішній час є безробітною (а.с. 48), за останні півроку отримувала лише доходи у вигляді соціальної допомоги на дитину одинокій матері загальною сумою 2416,20 грн. (а.с. 45), має на утриманні неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка також постраждала внаслідок зазначеної ДТП (а.с. 36-37), доглядає непрацездатного батька [PERSON] та надає йому соціальні послуги (а.с 46,47), суд встановлює розмір моральної шкоди,обґрунтований і достатній для відшкодування позивачеві 10000,00 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд зазначає таке. Згідно із ст. 79 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалене рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в доход держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч.2 ст. 88 ЦПК України). На підставі п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» [PERSON] була звільнена від сплати судового збору як позивач у справі про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Законом визначена ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати (п/п. 1 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Отже, в даному випадку сума судового збору, який підлягає стягненню з відповідача [PERSON] в дохід держави, становить 0,4 х 1218 грн. = 487,20 грн. Крім того, [PERSON] було сплачено на користь держави судовий збір за заявленими нею позовними вимогами до [PERSON] про стягнення 100000,00 грн. моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн. (квитанція АТ «Ощадбанк» № 154 від 04.11.2015 року, а.с.2). Судом частково задоволені вимоги позивача та визначено достатній розмірі моральної шкоди 10000,00 грн., що становить 0,1 від заявленої суми. Виходячи з критеріїв пропорційності, суд стягує з відповідача на користь позивача частково сплачену суму судового збору в розмірі 100,00 грн.

Outcome: partial