Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

27.04.2016 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення права спільної сумісної власності, внесення змін до державних актів та їх реєстрацій, усунення перешкод при користуванні правом власності на земельні ділянки. Вказує, що на підставі договору міни від 04.10.1995 року являється власником 41/100 частин будинку та будівель розташованих на земельній ділянці [ADDRESS]. Рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці від 28.04.1994 року між співвласниками будинку № 4 по вулиці Блока в м.Вінниці встановлено порядок користування земельною ділянкою і це рішення набуло законної сили 11.03.1994 року. Поскільки [PERSON] з якою він провів обмін належної йому на праві власності квартири [ADDRESS] на належну їй частку жилого будинку, розташованого в м.Вінниці по вулиці Блока, 4 мала відповідно до рішення Ленінського районного суду м.Вінниці від 28.02.1994 року у розпорядженні земельну ділянку площею 668 кв.м., а також право користування двором загального користування площею 155 кв.м. , відповідно до першого варіанту заключення технічної експертизи він, [PERSON], як особа яка набула право власності на жилий будинок або споруди, розміщені на земельній ділянці, має право користування цією земельною ділянкою. Спочатку між співвласниками домоволодіння № 4 по вулиці Блока в м.Вінниці якими являються крім нього також [PERSON], якій належить 11/50 часток та [PERSON] якій належить 37/100 будинковолодіння спорів стосовно користування земельною ділянкою не було. Співвласники домоволодіння уклали між собою договір про користування земельною ділянкою та замовили кадастровий план виготовлений Подільським державним підприємством геодезії, картографії та кадастру 15.11.2006 року, відповідно до якого [PERSON] належить 41/1000 ідеальних часток садиби, тобто 0,0445 га, [PERSON] 11/50, тобто 0,0207 га [PERSON] 37/100, тобто 0,0393 га. Земельна ділянка площею 0,0164 га залишені в спільному користування співвласників. На підставі рішення суду співвласники оформили кадастрові плани кожен окремо, а в подальшому він участі в приватизації земельних ділянок не приймав, так як з 1992 по 2012 роки працював за межами України, хоча через своїх батьків, які проживали в будинку оплачував податок на належну земельну ділянку, приймав участь в інших витратах, повязаних з користуванням землею. В березні 2016 року він дізнався, що приватизаційні акти на належну йому земельну ділянку [PERSON] оформила як сумісну власність хоча його земельна ділянка була відокремлена і використовувалась лише ним (через його батьків). Відповідач [PERSON] свідомо оформила Держаний акт на право власності на свою і його земельні ділянки як сумісну власність, позбавила його можливості вільно користуватись і розпоряджатись належною йому земельною ділянкою в звязку з чим він вимушений звернутись з позовом в суд. В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги обґрунтовуючи їх доказами зазначеними в позові. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, надала також письмові заперечення і просила суд застосувати строк позовної давності до позовних вимог [PERSON] Притягнутий до участі в справі представник Вінницької міської ради [PERSON] просив розглянути справу без участі Ради і при вирішення справи покладається на розсуд суду. Представник Держземагенства у м.Вінниці в суд не зявився, причини неявки не повідомив, в звязку з чим суд вирішив розглянути справу у його відсутність. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і матеріали інвентаризаційної справи на будинок № 4 по вулиці Блока в м.Вінниці суд дійшов наступного висновку. По справі встановлено, що відповідно до договору міни від 04.10.1995 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] і зареєстрованого Вінницьким ОБТІ 31.10.1995 року за № 763 [PERSON] набув право власності на 41/100 частку будинку по вулиці Блока, 4 в м.Вінниці. До придбання [PERSON] цієї частки будинку він належав на праві спільної часткової власності [PERSON] 63/100 та [PERSON] 37/100. По земельній ділянці рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці від 28.02.1994 року був встановлений порядок користування і її розподілено наступним чином. -[PERSON] виділено земельну ділянку площею 668 кв.м.; -[PERSON] виділена ділянка площею 393 кв.м.. Двір загального користування площею 155 кв.м. залишено в загальному користуванні співвласників. В подальшому земельна ділянка належна [PERSON] перейшла у власність [PERSON] На підставі зазначеного рішення суду від 28.02.1994 року та Договору міни від 04.10.1995 року між співвласниками домоволодіння був укладений договір користування земельною ділянкою, що задукоментовано кадастровим планом виготовленим Подільським державним підприємством геодезії, картографії та кадастру від 15.11.2006 року, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 7) і відповідно до якого в натурі зазначені земельні ділянки, які належать співвласникам. Співвласники огородили належні їм земельні ділянки парканами і користувались ними самостійно. Співвласники домоволодіння оформили кадастрові плани окремо кожен для себе для подальшої приватизації. Співвласники перед початком приватизації погодили між собою межі земельної ділянки , про що був складений Протокол обстеження та погодження від 04.08.2005 року підписами без зауважень всіма співвласниками (а.с. 32). На підставі рішення Вінницької міської ради від 19.09.2008 року № 2085 29 сесії 5 скликання «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку та передачу земельних ділянок у власність» співвласникам домоволодіння № 4 по вулиці Блока в м.Вінниці видали Державні акти на право власності на земельну ділянку: Так, на імя [PERSON] яка володіє лише 11/50 часток зазначеного будинковолодіння і якій належить 0,0207 га видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 612906 на земельну ділянку площею 0,0266 га та серія ЯЖ № 612907 на земельну ділянку площею 0,0338 га , та серія ЯЖ № 612905 від 12.03.2009 року на земельну ділянку площею 0,0026 га зазначивши в Державних актах [PERSON] як співвласника, а земельні ділянки як спільну сумісну власність. Представник відповідача [PERSON] вважає, що поскільки з моменту придбання нерухомості відповідно до договору міни від 04.10.1995 року [PERSON] не вживав заходів, щодо зміни порядку користування земельною ділянкою в звязку з придбанням ним частки нерухомості і перерозподілу часток співвласнику нерухомості зазначена земельна ділянка належить співвласникам на праві спільної сумісної власності, а тому є законною відображення цією спільної сумісної власності в Державних актах на землю. Зазначена позиція відповідача є хибною і такою, що не враховує стан ділянок перед приватизацією. Так, виготовлені співвласниками кадастрові плани, протокол погодження меж земельних ділянок свідчить, що земельна ділянка перебувала не в спільній сумісній власності, а в спільній частковій власності із зазначенням частки кожного співвласника в ідеальній долі, і конкретні виділені в натурі частки землі, якими кожен із співвласників окремо користується. Відповідно до ст.. 377 ЦК України особі, що стала власником будинку переходить право власності на земельну ділянку, без зміни її цільового призначення, у розмірах, установлених договором. Таким зобовязанням, відповідно до матеріалів справи є Договір міни від 04.10.1995 року. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у поєднанні зі ст.. 125 ЗК України особа, що набула право власності стає власником земельної ділянки на тих умовах, що мав попередній власник. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку, не було зареєстровано одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак обєкту права власності. Як видно зі змісту Договору міни від 04.10.1995 року між [PERSON] та [PERSON] земельна ділянка належна [PERSON] мала ознаки субєкта права власності і в ній зокрема було зазначено паркан №1, №1-1, хліви, гаражі, навіс, вбиральні, тобто ця земельна ділянка мала всі ознаки окремого субєкта права власності, а подальші дії нового власника 41/100 [PERSON] про порядок користування відокремленою земельною ділянкою якою він користувався в натурі до кадастрового плану, який врахував що [PERSON] належить не 63/100 які раніше належали [PERSON], а лише 41/100 дають підстави стверджувати що зазначена земельна ділянка є спільною частковою власністю, в якій кожному із співвласників належить конкретна, виділена із загальної маси земельна ділянка, тобто ця земельна ділянка не являється спільною сумісною власністю, яка зазначена в Державних актах. Відповідно до ст.. 657 ЦК України з моменту укладення договору відчуження та реєстрації нерухомого майна, яке у позивача відбулось 31.10.1995 року до особи переходить право на земельну ділянку. Відповідно до ст.. 42 ЗК України від 18.12.1990 року, що діяв на час зазначених правовідносин використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначається співвласниками цих обєктів і земельної ділянки, пропорційно розміру часток у спільній власності на домоволодіння, будівлю, споруду. Таким чином видача на імя [PERSON] Державних актів на землю, співвласником яких зазначається [PERSON] проведено з порушенням норм чинного законодавства, поскільки зазначені в актах земельні ділянки не належать [PERSON] та [PERSON] на право спільної сумісної власності, а є обєктом права спільної часткової власності, поскільки кожен із співвласників має свою визначену частку, зокрема позивачу [PERSON] належить 41/100 домоволодіння і пропорційно право на зазначену частку на земельну ділянку. З цих позицій вимоги позову про припинення права спільної сумісної власності на земельну ділянку, проведення змін в реєстрацію земельних ділянок, усунення перешкод в користуванні [PERSON] належної йому земельної ділянки підлягає до задоволення. Відповідач просить до вимог позивача застосувати строк позовної давності, посилаючись на те, що початок строку позовної давності слід обчислювати з моменту державної реєстрації, тобто з 12.03.2009 року. Позивач у клопотанні про поновлення процесуального строку просить визнати поважними причини пропуску процесуальних строків та поновити ці строки зазначаючи їх поважність. Відповідно до п. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до п. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до матеріалів справи позивач [PERSON] в період часу з 1998 по 2012року працював за межами України на території Російської Федерації, що підтверджується копією трудової книжки, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 21-23) і питанням приватизації земельної ділянки не займався і цю роботу виконувала відповідач, яку він про це попросив. Державні акти на право власності на земельні ділянки на ім»я [PERSON] де [PERSON] був зазначений як співвласник були видані [PERSON] 12.03.2009 року і [PERSON] не видавались. Як зазначила в запереченнях представник [PERSON] адвокат [PERSON] державний акт складено у двох примірниках, перший з яких передано власнику земельної ділянки, другий зберігається в управлінні Держкомзему у м.Вінниця Вінницької області. Таким чином, [PERSON] не надавали Державний акт, а тому його твердження про те, що про зміст Державних актів на право власності на земельну ділянку, в яких його земельна ділянка зазначена як спільна сумісна власність, він, як співвласник земельної ділянки дізнався в березні 2016 року, коли намагався продати свою власність нічим не спростовано. Відповідно до п. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З врахуванням наведеного причини пропуску передбаченого ст.. 257 ЦК України трьохрічного строку позовної давності є поважними, а тому порушене права [PERSON] підлягає захисту . Поскільки Держземагенство у м.Вінниці Вінницької області є правонаступником управління Держкомзему у м.Вінниці Вінницької області, то питання внесення змін в державні акти на право власності на земельні ділянки за адресою м.Вінниця вулиця Блока, 4 відноситься до компетенції зазначеного агентства. Розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст.. 88 ЦПК України. Враховуючи наведене, на підставі ст.. 42, 81, 89, 120, 125, 152 ЗК України, ст..ст. 257, 261, 267, 377, 657 ЦК України, ст.ст. 57-60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

Outcome: approved