Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

27 грудня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначає, що 22 грудня 2016 року Черченською сільською радою Камінь-Каширського району Волинської області зареєстровано шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу дітей немає. Подружні відносини в останній час зіпсувалися, в зв`язку з тим, що відповідач вживає алкогольні напої, погано ставиться до позивачки, інколи наносить їй побої. На цьому грунті в них склалися неможливі для подальшого подружнього життя відносини. Жити надалі в шлюбі з відповідачем вона не може. Просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] , зареєстрований 22 грудня 2016 року Черченською сільською радою Камінь-Каширського району Волинської області, актовий запис №14. У судове засідання позивач не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, заочно в порядку ст.282 ЦПК України). Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Також просить залишити їй дівоче прізвище (а.с.47). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалася позивач. Відповідач у судове засідання неодноразово не з`являвся, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, усі повстки до суду повертаються без вручення адресату за терміном зберігання. Із врахуванням наведеного, на підставі ч.4 ст.223 та ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів. Згідно з ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних доказів, які знаходяться у матеріалах справи, чого не заперечила позивач. Перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов необхідно задовольнити частково з таких підстав. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 22 грудня 2016 року Черченською сільською радою Камінь-Каширського району Волинської області, актовий запис №14, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 22 грудня 2016 року (а.с.3). Від даного шлюбу у сторін дітей немає (а.с.1). Сторони подружніх стосунків не підтримують, їх сім`я фактично розпалася й подальше подружнє життя є неможливим. Причинами розпаду сім`ї є відчуження один від одного, відсутність взаєморозуміння. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, який виявив прояв з власної ініціативи, з поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Узагальнюючи наведене, суд вважає, що причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Що стосується позовних вимог про присвоєння їй після розірвання шлюбу дошлюбного прізвища « [PERSON] », то такі на думку суду є безпідставними, тому в цій частині позовних вимог необхідно відмовити. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений при зверненні до суду судовий збір у сумі 640 (шістсот сорок) гривень.

Outcome: partial