Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

27 червня 2019 року Перечинська районна кредитна спілка «Тур`я» звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] , [PERSON] на їх користь кредитну заборгованість в розмірі 47 676,37 гривень та судових витрат. Позовні вимоги мотивує тим, що 27.06.2007 року між Мукачівською філією №4 Перечинської районної КС «Тур`я», відповідачем [PERSON] та поручителем [PERSON] було укладено договір кредиту-поруки № 95, згідно якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 7 500,00 гривень, зі сплатою 45% річних за користування кредитом, терміном на 24 місяці, з 27.06.2007 року по 27.06.2009 року. Позивач належним чином виконав свої зобов`язання по договору, а відповідачі належним чином не виконують свої зобов`язання з повернення кредиту, у зв`язку з чим уторилася заборгованість, яка станом на 20.06.2019 року становить 47 676,37 гривень, з яких 7 500,00 гривень заборгованість за кредитом, 40 176,37 гривень - заборгованість по відсотках за користування кредитом. Відповідно до ч.2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3 ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Враховуючи викладене, Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.08.2019 року, суд постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідачам встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення їм вищевказаної копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Однак, поштові конверти, направлені на їх адресу повернулися з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Згідно ч.1 ст.131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідачів про розгляд справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що станом на 17 грудня 2019 року відповідачі своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористалися, відзив на позов не подали, заперечення щодо розгляду справи в спрощеному порядку подано не було, будь-яких клопотань та заяв від відповідачів подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті без фіксування судового процесу. Дослідивши письмові матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п.1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що 27.06.2007 року між Мукачівською філією №4 Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я», відповідачем [PERSON] та поручителем [PERSON] було укладено договір кредиту-поруки № 95, згідно якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 7 500,00 гривень, зі сплатою 45% річних за користування кредитом, терміном на 24 місяці, з 27.06.2007 року по 27.06.2009 року (а.с.6-8, 10, 11). В силу вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. У відповідності до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Із ст.1050 ЦК України вбачається, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У зв`язку з неналежним виконанням відповідачами своїх зобов`язань за кредитним договором за ними утворилася заборгованість в розмірі 47 676,37 гривень, з яких 7 500,00 гривень заборгованість за кредитом, 40 176,37 гривень - заборгованість по відсотках за користування кредитом (а.с.9). З метою досудового врегулювання спору, відповідачам направлялося попередження № 1 від 28.09.2011 року про погашення боргу (а.с.14). Суд констатує, що закінчення терміну дії договору, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконанням належним чином відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК України. За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати ВС у справі №444/9519/12 від 28.03.2018 року. Згідно ст. 263 ч. 4 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Постанова суду касаційної інстанції не може містити вказівок для суду першої або апеляційної інстанції про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи. За умовами договору сторони погодили сплату відсотків за користування кредитом із розрахунку 45 відсотків річних, а також інші відсотки, у випадках передбачених договором або законом, який наданий на 24 місяці - до 27.06.2009 року. Банк звернувся до суду з вимогою про стягнення відсотків за невиконання грошового зобов`язання відповідачами, в тому числі і після визначеного у договорі кредиту-поруки терміну повернення кредиту - 27.06.2009 року. Таким чином, суд приходить до переконання, що вимога про стягнення процентів на підставі п.1.3 Договору кредиту поруки № 95 від 27.06.2007 року (45% річних) підлягає частковому задоволенню в частині заборгованості станом на день закінчення терміну дії кредитного договору. Таким чином, загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 11 505,40 гривень, яка складається із 7 500,00 гривень заборгованість за кредитом, 4005,40 гривень - заборгованість по відсотках за користування кредитом, що підлягає стягненню з відповідачів. У відповідності до статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Так як відповідачі зобов`язань за договором кредиту поруки добровільно не виконують належним чином, але як боржник та поручитель вони не звільняються від відповідальності за неможливість виконання ними грошового зобов`язання, то у позивача виникло право вимагати повернення кредитних коштів, а також відсотків на їх користування згідно вимог чинного законодавства. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи,покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що ухвалою суду від 19.07.2019 року Перечинській районній КС «Тур`я» відстрочено сплачу судового збору до винесення рішення справі. Згідно ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою - становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно ЗУ «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб склад 1921,00 гривень. Таким чином, враховуючи заявлену суму вимог (47 676,37 гривень) та положення ст.4 ЗУ «Про судовий збір» Перечинська районна КС «Тур`я» при подачі вказаного спору повинна була сплатити 1921 гривню. З огляду на це, суд констатує, що враховуючи положення ст.141 ЦПК України із Перечинської районної КС «Тур`я» та відповідачів підлягає стягненню судовий збір на користь держави пропорційно задоволених вимог, а саме з відповідачів в розмірі 464,00 гривень, а з позивача в розмірі 1 457,00 гривень. За таких обставин суд приходить до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню, з відповідачів підлягає стягненню кредитна заборгованість, а також судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: approved