Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

28 квітня 2015 року позивач звернулась до суду з даним позовом, який в процесі розгляду справи уточнила та просила суд визнати недійсним договір , укладений 15.03 2015 року між нею та ФОП [PERSON] про надання посередницьких послуг з виготовлення ПВХ конструкцій; розірвати договір споживчого кредитування , укладений 15.03.2015 року між нею та [PERSON] за заявою позичальника № ABH0RG147540407 про отримання споживчого кредиту в сумі 1872, 00 грн., а також стягнути з ФОП [PERSON] суму безпідставно сплачених коштів споживчого кредиту у розмірі 1872 грн., а також відсотки за користування кредитом у розмірі 1685, 84 грн. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що15.03.2015 року між нею та ФОП [PERSON] було укладено договір про надання посереднецьких послуг з організації роботи з виготовлення та передачі у власність ПВХ конструкцій. В той же день для часткової оплати послуг за цим договором нею була подана заява позичальника № ABH0RG147540407 про отримання споживчого кредиту в сумі 1872, 00 грн. Щодо укладання цих договорів позивач пояснила натупне. Вони з чоловіком планували в цьому році замінити старі вікна на нові в їх квартирі. Несподіванно, 15.03.2015 року, до неї у квартиру подзвонила раніше незнайома ФОП [PERSON], яка повідомила, що побачила з вулиці її вікна й запропонувала поміняти їх на нові через їх КЖЕП зі знижкою 25%. При цьому ФОП [PERSON] пояснила, що необхідно негайно укласти договір з її підприємством, запропонувала вигідний сподживчий кредит у [PERSON] на оплату послуг. За кілька хвилин вона викликала замірника вікон, дістала бланки договорів, заяву позичальника, яку вона, позивач, підписала, повіривши в добрі наміри ФОП [PERSON]. Увечері вона повідомила своєму чоловіку, [PERSON] про укладені нею договори. Останній, ознайомившись із договорами, повідомив, що предметом договору з ФОП [PERSON] є організація роботи з виготовлення й передачі у власність ПВХ конструкцій, а не їх виготовлення. Крім того, чоловік повідомив, що йому запропонували звільнитися з роботи за скороченням штату, тому кредим сплачувати буде нікому, а тому їх сім*я повинна негайно відкликати свою згоду на отримання споживчого кредиту. 19.03.2015 року, у встановлений Законом Про захист прав споживачів термін, вона направила до [PERSON] та ФОП [PERSON] повідомлення про відкликання згоди на укладання договору про надання споживчого кредиту. Через деякий час представники ФОП [PERSON] почали дзвонити їй та в погрозливій формі запевняти, що вона не має ніякого права відкликати свою згоду , т.я. це не передбачено договором. А представник [PERSON] у відповідь на її заяву надіслав лист, в якому зазначив, що розірвання доовору споживчого кредиту можливо у разі повернення товару. Але товар вона не отримавала та виготовлення його не бажала. Пізніше, вона дізналась, що 15.03.2015 року, в неділю, в день укладання нею угоди з ФОП [PERSON], [PERSON] вже перерахував суму завдатку 1872, 00 грн. на рахунок ФОП [PERSON], який в заяві позичальника значиться як продавець. В телефонному режимі вона пояснювала представникові [PERSON], що не бажає виготовлення цих ПВХ конструкцій, але її вимоги були проігноровані. Крім того, позивач зазначила, що в заяві позичальника № ABH0RG147540407 про отримання споживчого кредиту в сумі 1872, 00 грн. в якості продавця значиться ФОП [PERSON], у сферу діяльності якого згідно із довідкою ЄДРПОУ не входить виготовлення виробів ПВХ конструкцій. В договорі ж на посереднецькі послуги від 15.03.2015 року між нею, позивачем та ФОП [PERSON] не зазначено ні розмір виробу, ні загальна площа, до договору не додаються ескізи виробу. В самому договорі не зазначено підпису посадової особи, уповноваженої представляти інтереси виконавця або підпису особисто [PERSON]. Позивач вважає, що за зазначених обставин вказаний договір має бути визнаний недійсним на підставі статтей 203, 207 ЦК України. Позивач також просила розірвати договір споживчого кредитування , з огляду на таке. Так, відповідач [PERSON] вважає, що заява позичальника є договором приєднання до умов та правил відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України. Проте її, позивача , про це приєднання ніхто не попереджав. Тому цей договір має бути розірваним, як такий, що не відповідає вимогам Закону Про захист прав споживачів та в силу частини 2 статті 634 ЦК. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. 06 серпня 2015 року представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заявив про залишення позовних вимог в частині стягнення на користь позивача безпідставно стягнутих коштів у сумі 1872 грн. та відсотків за користування кредитом в сумі 1685 , 84 грн без розгляду. Ухвалою суду від 06.08.2015 року позивні вимоги в цій частині позову залишені без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст. 207 ЦПК України. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні 21.07.2015 року позовні вимоги не визнав, вказуючи, що відповідно до ч.6 ст.11 Закону Про захист прав споживачів та споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладання договору надання споживчого кредиту без пояснення причин. Одночасно споживач повинен повернути кредитотодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором. Споживач сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленю в договорі. Проте у своєму зверненні позивачем не було надано жодного доказу повернення товару, чи відмови від замовлених нею послуг або підтвердження повернення грошових коштів [PERSON], що були перераховані за кредитним договором . Крім того, представник відповідача зазначив, що договір , укладений між позивачем і [PERSON], є договором приєднання. Підписавши заяву позичальника , Гришко приєдналася до запропонованих [PERSON] умов та правил надання банківських послуг, які є загальними і підписання їх позичальником не є обов*язковим. Представник відповідача [PERSON] вважає, що позивачем не доведено дотримання ч.6 ст.11 Закону Про захист прав споживачів , тому просив суд відмовити позивачеві у задоволені позовних вимог до [PERSON]. Відповідач ФОП [PERSON] в судове засідання не з*явилась. 07.07.2015 року на адресу суду від ФОП [PERSON] надійшла заява, в якій вона зазначає, що позовні вимоги визнає повністю, розгляд справи просить проводити без її участі ( а.с. 84). Відповідач ФОП [PERSON] в судове засідання не з*явився, на адресу суду надіслав заяву , в якій просив суд розглядати справи без його участі, а також зазначив, що заперечує проти позовних вимог в частині стягнення з нього відсотків за користування кредитом у розмірі 1685, 84 грн.( а.с. 104, 105). Вислухавши пердставника позивача, представника відповідача [PERSON], дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15.03.2015 року між позивачем та ФОП [PERSON] було укладено договір про надання посереднецьких послуг з організації роботи з виготовлення та передачі у власність ПВХ конструкцій. Із дослідженого в матеріалах справи екземпляру вказаного договору вбачається, що він містить підпис лише [PERSON], підпис ФОП [PERSON] відсутній( а.с.10.11). В той же день для часткової оплати послуг за цим договором позивачем була подана заява позичальника № ABH0RG147540407 про отримання споживчого кредиту в сумі 1872, 00 грн.( а.с.13-15). Посилаючись на вимоги частини 6 статті 11Закону України Про захист прав споживачів , [PERSON] заявою від 18.03.2015 року на адресу [PERSON] відкликала згоду про надання споживчого кредиту ( а.с. 16-20). Відповідно до частини 6 статті 11 Закону України Про захист прав споживачів споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладання договору надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку починається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов*язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. З відкликанням згоди на укладання договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно із договором. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] ані коштів, ані товари за оспорюваним договором не отримала, оскільки грошові кошти [PERSON] були перераховані в той же день ФОП [PERSON]. З огляду на це, суд вважає не доречними заперечення відповідача [PERSON] щодо неможливості розірвання договору про надання споживчого кредиту з причин неповернення позивачем грошових коштів або товару. Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача [PERSON] зазначив, що заява позичальника є договором приєднання до умов і правил, запропонованих [PERSON]. Проте відповідно до частини 2 статті 634 ЦК договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка прєдналася, якщо вона позбавляється права, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов*язання або містить інші умови, явно обяжливі для сторони , яка приєдналась. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Представник позивача зазначив, що позивача ніхто не попереджав, що оспорюваний договір є договором приєднання. Відповідач, представник [PERSON] , відповідно до статті 60 ЦПК України протилежного не довів, судом таких даних теж не встановлено. Окрім того, на вимогу суду, задовольнивши клопотання представника позивача, представник відповідача [PERSON], не дивлячись на неодноразові запити, так і не надав суду оригінал договору про надання споживчого кредиту для огляду в судовому засіданні, а також відомості щодо повноважень робітника [PERSON] , Устименко на укладання від імені [PERSON] цього договору. З огляду на зазначене, суд вважає, що договір про надання споживчого кредиту має бути розірваний між позивачем та [PERSON] відповідно до ч.6 ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів . Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі , встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумвлені ним. Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довереністю, законом або іншими актами цивільного законодавства та скріплюється печаткою. Як встановлено судом, договір між позивачем та ФОП [PERSON] про надання посереднецьких послуг від 15.03.2015 року містить лише підпис [PERSON], підпис виконавця відсутній. Окрім того, із направлених на адресу суду відповідачем ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] убачається, що позовні вимоги в частині визнання цього договору недійсним останні визнають. Згідно із частиною першою статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що є законні підстави для визнання недійсним договору між [PERSON] та ФОП [PERSON] про надання посередницьких послуг від 15.03.2015 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON]Г на користь позивача слід стягути судовий збір у розмірі 243, 60 грн, на користь держави з [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243, 60 грн.

Outcome: approved