Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

27.03.2020р. (згідно штампу на поштовому конверті - а.с. 18) [PERSON] (в особі свого представника - адвоката Шостакова С.М. (діє на підставі договору про надання правової допомоги від 10.03.2020р. та ордеру серії ДП № 1115/043 від 10.03.2020р. - а.с. 12 - 14) звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовна заява надійшла до суду 31.03.2020р. (а.с. 1-5). 0.04.2020р. судом направлений запит до Відділу обліку та моніторингу інформації ГУДМС України в Дніпропетровській області відносно надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача. Згідно з відповіддю, яка надійшла до суду 21.04.2020р. відповідач дійсно значиться зареєстрованим на території Соборного району м. Дніпра (а.с. 20 - 21). Ухвалою судді Наумової О.С. від 24.04.2020р. відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, за клопотання позивача відстрочено йому сплату судового збору до винесення судом рішення по справі (а.с. 22). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до розписки від 01.12.2014р. [PERSON] взяв у [PERSON] у борг 165 000 доларів США, строком на 24 місяця. В подальшому відповідач за розпискою від 01.12.2014р. повернув 01.01.2017р. позивачу лише 5 000 доларів, а на залишок суми 160 000 доларів США сторони домовилися укласти договір позики грошових коштів. У 2017 році відповідно до договору позики грошових коштів, [PERSON] взяв у позивача [PERSON] в борг 160 000 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 01.01.2019р. Однак, відповідач своїх зобов`язань за договором позики взагалі не виконав, грошові кошти у строки визначені договором позивачу не повернув, на прохання позивача виконати зобов`язання належним чином відповідач ніяким чином не реагує. У зв`язку з чим позивач і був змушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики в розмірі 160000 доларів США. Крім того, [PERSON] зазначає, що не будучи фахівцем у галузі права та враховуючи складність українського законодавства, він вимушений був звернутися за наданням йому професійної правничої допомоги до адвоката Шостакова С.М. За надані юридичні консультації, складання документів правового характеру та подачу їх до суду, представництва його інтересів у суді і таке інше, він сплатив адвокату кошти в сумі 5 000 грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги від 10.03.2020р., квитанцією до прибуткового касового ордеру № 16 від 10.03.2020р., погодинним розрахунком вартості правової допомоги від 24.03.2020р., які, на переконання позивача, слід віднести, у відповідності до ст.ст. 133, 137 ЦПК України, до судових витрат на професійну правничу допомогу та стягнути з відповідача на користь позивача. 20.07.2020р. представник позивача [PERSON] суду надав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі та без фіксації засідання технічними засобами, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 30). Відповідач - [PERSON] в засідання, призначені на 22.05.2020р. і на 21.07.2020р. не з`явився, про дату, час та місце слухання повідомлявся шляхом направлення судових повісток на адресу реєстрації місця проживання та шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті «Судова влада» (а.с. 21, 27 - 29). Отже, належним чином повідомлений про розгляд справи судом, відповідач в судові засідання повторно не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, а також не скористався правом надання заперечень проти позову. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що відповідач, виходячи з положень ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до розписки від 01.12.2014р. [PERSON] взяв у [PERSON] 165 000 доларів США, строком на 24 місяця (а.с. 9). Як зазначено в позові, відповідач за розпискою від 01.12.2014р. повернув 01.01.2017р. позивачу лише 5 000 доларів, а на залишок суми 160 000 доларів США сторони домовилися укласти договір позики грошових коштів. У 2017 році відповідно до договору позики грошей, [PERSON] взяв у позивача [PERSON] в борг 160 000 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 01.01.2019р. (а.с. 10). Відповідач своїх зобов`язань за договором позики взагалі не виконав, грошові кошти у строки визначені договором позивачу не повернув. Оригінали розписки та договору були оглянуті судом і засвідчені їх копії. Приймаючи до уваги, що до теперішнього часу відповідач не виконав умови договору позики і не повернув позивачу грошового боргу, порушене право позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом стягнення зазначеної суми на користь позивача. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014р. у справі №6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання». Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013р. № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей. Згідно з поясненнями сторони позивача, викладеними у позовній заяві, грошові кошти [PERSON] були позичені відповідачу згідно з розпискою від 01.12.2014р. у сумі 165 000 доларів США, з яких останній повернув лише 5 000 доларів США, у зв`язку з чим позивач та відповідач уклали у 2017 році договір позики грошей на залишок суми боргу у розмірі 160 000 доларів США. Отже, розпискою від 01.12.2014р. та договором позики грошей, укладеним у 2017 році сторонами (а.с. 10), підтверджено факт отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів у розмірі 160 000 доларів США із зобов`язанням повернення даної грошової суми - 01.01.2019р., так і дату їх отримання (01.12.2014р.), що з урахуванням норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України та вищенаведеної правової позиції Верховного Суду України від 02.07.2014р. у справі №6-79цс14, доводить факт отримання відповідачем грошей у борг. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у доларах США в розмірі 160 000 доларів США. Велика Палата Верховного Суду, розглянувши справу № 373/2054/16, дійшла висновку у постанові від 16.01.2019р., що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики в розмірі 160 000 доларів США. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Вказані витрати підтверджуються матеріалами справи, а саме договором про надання правової допомоги від 10.03.2020р., квитанцією до прибуткового касового ордера від 10.03.2020р. та погодинним розрахунком від 24.03.2020р. (а.с. 12, 15 - 16), а тому витрати на професійну правничу допомогу належним чином обґрунтовані та підлягають задоволенню в сумі 5000,00 грн. Крім того, в зв`язку із задоволенням позовних вимог в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 10510,00 грн., сплата якого підтверджується дублікатом квитанції від 25.03.2020р. (а.с. 17). На підставі викладеного,

Outcome: approved