Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

27.05.2013 [PERSON] звернувся до Московського районного суду м. Харькова з позовом в обгрунтування якого зазначив, що за договором купівлі-продажу від 11.09.2009 придбав квартиру [ADDRESS], право власності на яку зареєстрував у встановленому законом порядку. В 2010 році колишній власник квартири [PERSON], як законний представник свого сина [PERSON], звернулась до суду з позовом про визнання зазначеного договору від 11.09.20-09 недійсним та заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26.05.2010 у справі № 2-10255/10 договір купівлі-продажу квартири від 11.09.2009 визнано недійсним, скасовано його державну реєстрацію. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 01.04.2011 зазначене заочне рішення скасовано та 24.04.2012 постановлено нове рішення про задоволення позову, яке, в свою чергу, скасоване рішенням апеляційного суду Харківської області від 26.07.2012 та в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Отже, договір купівлі-продажу спірної квартири від 11.09.2009 є дійсним. Не дивлячись на це, 03.12.2012 [PERSON] укладає договір купівлі-продажу зазначеної квартири з сусідкою [PERSON], зазначаючи при цьому, що в спорі та під забороною квартира не перебуває, прав щодо неї у третіх осіб немає і в внаслідок продажу квартири не буде порушено законних прав та інтересів інших осіб, у тому числі, неповнолітніх, непрацездатних, а остання перепродає її 30.12.2012 [PERSON] Договір купівлі-продажу спірної квартири від 03.12.2010 позивач вважає таким, що порушує його право власності, так як здійснений проти його волі, особою, яка не мала права відчужувати майно, тому, посилаючись на положення ст.ст. 203, 215 ЦК України, просить визнати його недійсним. Крім того, позивач просить відновити становище, яке існувало до порушення його прав шляхом витребування спірної квартири з незаконного володіння [PERSON] та визнання права власності на неї за собою. До суду позивач не зявився, надіслав заяву про слухання справи за його відсутності, на задоволенні позову наполіг. Відповідачі до суду не зявились, причини неявки не повідомили, разом з тим від [PERSON] та [PERSON] до суду надійшли письмові пояснення та заперечення на позов. Від третіх осіб надійшли заяви про слухання справи за їх відсутності. Суд, дослідивши докази, що маються в матеріалах справи, встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини: з усіх учасників даного процесу першочерговим власником квартири [ADDRESS] була [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно б/н від 12.02.2007, виданого Московською районною радою м. Харкова, що сторонами не оскаржується та вбачається з наявних в матеріалах справи договорів купівлі-продажу спірної квартири, витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно (т. 1, а.с. 8, 21, 83). В січні 2009 року [PERSON] укладено низьку цивільно-правових договорів, а саме: з [PERSON] договір позики від 26.01.2009 за яким [PERSON] отримала валютні цінності в сумі 10880,00 доларів США строком до 26.01.2010 (т. 1, а.с. 224); з [PERSON] договір іпотеки від 26.01.2009 за яким [PERSON] з метою забезпечення виконання зобовязання за договором позики від 26.01.2009 передала в іпотеку [PERSON] квартиру [ADDRESS] (т. 1, а.с. 225, 226); з [PERSON] договір комісії від 26.01.2009 за яким [PERSON] доручила [PERSON] здійснити продаж квартири [ADDRESS] (т. 1, а.с. 227). 11.09.2009 на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеному між продавцем [PERSON], який діяв як комісіонер за договором комісії з [PERSON], та покупцем [PERSON], останній придбав належну [PERSON] квартиру [ADDRESS] та зареєстрував своє право власності (а.с. т. 1, а.с. 8, 9). Дійсність зазначених вище договорів неодноразово була предметом судового розгляду. Так, дійсність договору купівлі-продажу квартири від 11.09.2009 оспорювалась в суді починаючи з 2010 року як [PERSON], так і [PERSON] сином останньої. 26.05.2010 Московським районним судом м. Харкова ухвалено заочне рішення за позовом [PERSON] яким, крім іншого, визнано недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири від 11.09.2009 (т. 1, а.с. 14). 01.04.2011 вказане заочне рішення скасоване, справа призначена до розгляду в загальному порядку в результаті якого 24.04.2012 ухвалено рішення про визнання договору купівлі-продажу квартири від 11.09.2009 недійсним, яке скасоване апеляційним судом Харківської області 26.07.2012 з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову (т. 1, а.с. 15-20). Згідно договору купівлі-продажу від 03.12.2010, тобто в період, коли право власності на спірну квартиру було поновлено за [PERSON], остання продала її [PERSON], а та, в свою чергу, на підставі договору купівлі-продажу від 30.12.2010 [PERSON] (а.с. 21, 22, 27, 28). Позивач, посилаючись на те, що судовим рішенням апеляційного суду Харківської області від 26.07.2012 фактично поновлено його право власності на спірну квартиру, набуте на підставі договору купівлі-продажу від 11.09.2009, наголошує на протиправності дій [PERSON] стосовно продажу спірної квартири 03.12.2010, і, як наслідок, безпідставності набуття права власності на спірну квартиру наступними покупцями, що дає привід визнати договір купівлі-продажу квартири від 03.12.2010 недійсним та витребувати квартиру у останнього добросовісного набувача [PERSON] З погляду на наявні в матеріалах справи докази, позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладену в ухвалі від 08.07.2015, з таким твердженням погодитись не можна. Як вказано вище спірну квартиру [PERSON] придбав 11.09.2009 на підставі договору купівлі-продажу, укладеному з [PERSON], який діяв як комісіонер за договором комісії з [PERSON] від 26.01.2009. Вказаний договір комісії заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26.05.2010 визнано недійсним (т. 2, а.с. 28). Не погодившись з даним рішенням [PERSON] оскаржив його до апеляційного суду Харківської області, ухвалою якого від 21.10.2015 заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 26.05.2010 про визнання недійсним договору комісії від 26.01.2009, укладеного між [PERSON] та [PERSON], залишено без змін (т. 3, а.с. 46, 47). Тобто, договір комісії, на підставі якого діяв продавець, є недійсним, а правочин, визнаний судом недійсним, згідно ч. 1 ст. 236 ЦК України, є недійсним з моменту його вчинення. Згіно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Право власності, згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, на момент укладення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 11.09.2009 між [PERSON] та [PERSON] власником зазначеного нерухомого майна була [PERSON], яка не мала наміру продавати спірну квартиру та не давала відповідного доручення [PERSON] В супереч положенням ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 658 ЦК України квартира була продана не власником та без волі останнього, отже не можна вважати, що [PERSON] набув право власності на спірну квартиру правомірно, а [PERSON] втратила це право. Вказане вище доводить, що під час укладення [PERSON] договору купівлі-продажу зазначеної квартири від 03.12.2010 з [PERSON], перша діяла як власник, з дотриманням вимог ст. 203 ЦК України, отже підстави для визнання вказаного договору купівлі-продажу недійсним відсутні. У відповідності до ч. 1 ст. 387 ЦК України право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, має власник. Лише власник, згідно положень ст. 388 ЦК України, має право на витребування майна від добросовісного набувача. З погляду викладені вище обставини та правові норми [PERSON] не є власником спірного майна, отже право на його витребування у останнього відсутнє. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Своїх позовних вимог [PERSON], на думку суду, не довів, отже позов задоволений бути не може. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed