Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

27 січня 2012 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір № б/н, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, отримавши кредит, відповідач [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 21 лютого 2018 року виникла заборгованість за кредитом у сумі 11994,74 грн., яка складається з наступного: тіло кредиту - 2969,29 грн, нараховано відсотків за користування кредитом - 2506,68 грн, нараховано пені - 5471,40 грн, а також штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 547,37 грн., всього загальна сума заборгованості склала 11994,74 гривень. Тому представник позивача просить розглянути справу та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 27 січня 2012 року в розмірі 11994,74 грн. та судові витрати. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, згідно письмової заяви просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнає. Дослідивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що на підставі ст.1054 ЦК України, що між позивачем та відповідачем [PERSON] 27 січня 2012 року укладено кредитний договір № б/н, згідно якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 5000,00 грн. у вигляді встановленного кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. У відповідності до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Однак отримавши кредит, відповідач [PERSON] всупереч вимогам ст.526 ЦК України свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 21 лютого 2018 року виникла заборгованість за кредитом, яка складається з наступного: тіло кредиту - 2969,29 грн, нараховано відсотків за користування кредитом - 2506,68 грн, нараховано пені - 5471,40 грн., всього загальна сума заборгованості склала 10947,37 гривень. Відповідач не виконав зобов'язання у строк, що є порушенням зобов'язання. Відповідно до ст.1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача вимагати повернення всієї суми кредиту, тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3ст. 549 ЦК України). За положенням ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення. Правовий висновок викладено в Постанові ВСУ від 11 жовтня 2017 року № 6-1374цс17. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафних санкцій, а саме: штрафу 500,00 грн. (фіксована частина) та штрафу 547,37 грн. (процентна складова) задоволенню не підлягають, оскільки покладення на відповідача подвійної цивільно-правової відповідальності одного і того ж виду за одне і теж саме порушення договірного зобов'язання не відповідає вимогам ст.61 Конституції України. Згідно п.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Розподіл судових витрат суд вважає за необхідне провести відповідно до вимог ст.141, 142 ЦПК України.

Outcome: partial