Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

28.03.2017 року [PERSON] (далі позивач) звернулася з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про визнання права на спадкування, як спадкоємцем першої черги другого ступеня споріднення, та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.1-4). Заявою про зменшення позовних вимог, поданою до суду 02.06.2017 року, позивачка відмовилася від позовної вимоги про визнання права на спадкування, як спадкоємцем першої черги другого ступеня споріднення (а.с.36). В обґрунтування позову позивачка зазначає, що в жовтні 2016 року вона звернулася з приводу прийняття спадщини до нотаріуса, яка повідомила позивачці, що вона пропустила термін на подачу заяви про прийняття спадщини та порадила звернутись до суду для визначення додаткового строку на прийняття спадщини. Позивачка зазначає, що за життя її рідна бабуся [PERSON] склала заповіт, яким заповіла позивачці земельну ділянку площею 4,483 гектарів, яка їй належала на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП №119246, виданого на підставі рішення сесії XXII скликання Петрівської сільської ради №138 від 12 березня 2001 року, заповіт посвідчений 19 березня 2008 року секретарем виконкому Петрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. Спадкодавець у заповіті не зазначила про позивачку, як про свою онуку, а тому позивачка не матиме можливості прийняти спадщину, як спадкоємець першої черги другого ступеня споріднення, який, згідно з Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо оподаткування спадщини» №1910-VІІІ від 23 березня 2017 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб вартості спадщини. [PERSON] померла 23 червня 2016 року. Мати позивачки [PERSON], рідна донька [PERSON], померла 09 лютого 2008 року. Позивачка зазначає, що оскільки її мати померла раніше її бабусі, то вона, незважаючи на наявність заповіту, має право спадкувати за правом представлення майно останньої, як спадкоємець першої черги. Після смерті [PERSON] позивачка хотіла прийняти спадщину на майно, яке вона їй заповідала, проте не зробила цього вчасно, оскільки працює в Першотравенській центральній міській лікарні, дуже завантажена на роботі, окрім того, намагалася знайти документи, що свідчать про родинні зв'язки з померлою [PERSON], через необізнаність вважала, що без них неможливо оформити спадщину. Тому вона вважає, що строк пропуску на прийняття спадщини є незначним. 22 березня 2017 року постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державний нотаріус Петропавлівської державної нотаріальної контори відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з пропуском строку на прийняття спадщини. Спадщину прийняв рідний син померлої [PERSON]. На підставі ст. 1272 Цивільного кодексу (далі ЦК) України позивачка просить суд визначити їй додатковий строк у два місяці для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті останньої. У позові позивачка зазначила, що для підтвердження родинних зв'язків з бабусею у неї відсутні відповідні документи, зокрема: свідоцтво про народження матері, яка народилася, як [PERSON], [INFO], її свідоцтва про шлюб від 30 грудня 1978 року та 1983 року відповідно, після реєстрації яких вона отримала прізвище [PERSON], а потім [PERSON]. Задля доведення спорідненості з спадкодавцем, посилаючись на ст.ст.130 (168), 137 ЦПК України, позивачка просить суд витребувати з відділу реєстрації актів цивільного стану Петропавлівського районного управління юстиції актові записи: - про народження [PERSON], [INFO]; - про реєстрацію 30 грудня 1978 року шлюбу [PERSON], після якого вона отримала прізвище [PERSON]; - про реєстрацію приблизно в 1983 році шлюбу [PERSON], після якого вона отримала прізвище [PERSON]. Позивачка у позовній заяві зазначила, що через зайнятість по роботі не можу бути присутньою на судових засіданнях, тому просить розглянути справу за її відсутності. Відповідач подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав у повному обсязі і проти задоволення позову не заперечував (а.с.30). В судове засідання сторони не з'явилися, тому відповідно до правил ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши надані позивачем докази, суд вважає, що змінений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 10 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 10 ЦПК України). Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1). Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] склала заповіт, яким заповіла позивачці земельну ділянку площею 4,483 гектарів, яка належала спадкодавцю згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП №119246, виданого на підставі рішення сесії XXII скликання Петрівської сільської ради №138 від 12 березня 2001 року, заповіт посвідчений 19 березня 2008 року секретарем виконкому Петрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області (а.с.10). [PERSON] померла 23 червня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії I-КИ № 694633, виданим виконавчим комітетом Петрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області 24 червня 2016 року (а.с.9). Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ЦК України. Так, у відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1222 ЦК України визначає, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи , які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст.1223 ЦК України Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Таким чином, позивачка отримає право на спадкування за законом тільки у разі її відмови від прийняття спадщини за заповітом. За таких обставин клопотання позивачки про витребування доказів її родинних звязків з спадкодавцем є передчасним і необґрунтованим доказами про неможливість самостійно отримати вказані у клопотанні документи з відділу реєстрації актів цивільного стану Петропавлівського районного управління юстиції. Актові записи, про які просить позивачка, не впливають на її право на спадкування за за заповітом. Згідно з ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Отже, позивачка є єдиним спадкоємцем за заповітом земельної ділянки площею 4,483 гектарів, яка належала спадкодавцю [PERSON] згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП №119246, виданого на підставі рішення сесії XXII скликання Петрівської сільської ради №138 від 12 березня 2001 року, заповіт посвідчений 19 березня 2008 року секретарем виконкому Петрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. Згідно із ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивачка після смерті [PERSON] хотіла прийняти спадщину на майно, яке вона їй заповідала, проте не зробила цього вчасно. 22 березня 2017 року постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державний нотаріус Петропавлівської державної нотаріальної контори відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з пропуском строку на прийняття спадщини (а.с.14). Позивачка працює молодшою медичною сестрою акушерсько-гінекологічного відділення з повним робочим днем з 19.02.2007 року в комунальному закладі «Першотравенська центральна міська лікарня Дніпропетровської обласної ради», що підтверджується довідкою цього закладу №46 від 01.06.2017 року (а.с.37) та витягом з трудової книжки позивачки (а.с.38), дуже завантажена на роботі, та намагалася знайти документи, що свідчать про родинні зв'язки з померлою [PERSON] і через свою необізнаність вважала, що без них неможливо оформити спадщину, тому пропустила строк на прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). Відповідно до Листа Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Відповідно до ст.ст. 212 та 213 ЦПК України судове рішення ґрунтується на досліджених наявних в справі доказах. Отже, суд може визнати поважними причинами пропуску строку на прийняття спадщини позивачкою завантаженість на роботі та намагання знайти документи, що свідчать про родинні зв'язки з померлою [PERSON], оскільки ці причини є обєктивними, непереборними, що створили істотні труднощі на вчинення дій щодо прийняття спадщини. Суд бере до уваги також ту обставину, що у контексті статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Європейським Судом з прав людини розглядалися справи щодо порушення права власності, де обєктами були майнові права, наприклад, набуте на підставі заповіту право на одержання орендної плати (ренти) за користування земельною ділянкою (ухвала щодо прийнятності заяви № 10741/84 S. v. the United Kingdom від 13 грудня 1984 р.). Таким чином, у разі відмови у вимозі позивачки про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, на думку суду, буде допущене порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право фізичних та юридичних осіб на вільне володіння своїм майном. Суд встановив, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що позивачка пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, тому суд може визначити їй додатковий строк, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: approved