Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

27.06.2013 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору дарування земельної ділянки, загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер:5110137500:45:005:0025, розташованої за адресою: [ADDRESS], укладений 28 жовтня 2010 року між ним та відповідачем, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за № 11157, недійсним та зобов'язати відповідача у порядку реституції повернути йому зазначену земельну ділянку. При цьому позовні вимоги мотивував наступним. Даний договір дарування був укладений за умови, що відповідач передасть у дар позивачу іншу земельну ділянку, однак [PERSON] станом на сьогодні свої зобов'язання не виконала, позивач так і не отримав у дар іншу земельну ділянку. Таким чином, [PERSON] вважає, що договір дарування не відповідає вимогам ст.. 203 ЦК України, так як у нього не було вільного волевиявлення на укладення договору дарування, а сам договір не спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним, тому повинен бути визнаний недійсним. У зв'язку з чим, звернувся до суду за захистом своїх прав. До початку розгляду справи по суті від відповідача - [PERSON]- надійшла зустрічна позовна заява, відповідно до якої вона просила визнати за нею право власності на земельну ділянку, загальною площею 0, 1000 га, кадастровий номер: 5110137500:45:005:0025, розташовану за адресою: [ADDRESS]. У позові зазначила, що спірний договір дарування був укладений за вільним волевиявленням [PERSON], договір був нотаріально посвідчений та сторонам було роз'яснено наслідки його вчинення. У зв'язку з чим, вважає, позовні вимоги [PERSON] безпідставними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Представник позивача у судове не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити їх. Проти зустрічних позовних вимог [PERSON] заперечував, у їх задоволенні просив відмовити. Представник відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву, відповідно до якої позов [PERSON] не визнав, позовні вимоги [PERSON] просив задовольнити. Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин повноту їх з'ясування та доведеність, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] та задоволення зустрічного позову [PERSON] з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 жовтня 2010 року за договором дарування [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дарунок земельну ділянку, загальною площею 0, 1000 га, кадастровий номер: 5110137500:45:005:0025, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано у реєстрі за № 11157. Згідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, а згідно ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Ст.. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. А у відповідності до ч.1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно до ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.218 ЦК України, заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Вказане також викладене в постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978р. «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними». Однак, [PERSON] не надав суду жодних допустимих доказів на підтвердження того, що при укладені спірного договору дарування земельної ділянки від 28.10.2008 року була домовленість сторін, відповідно до якої [PERSON] прийняла на себе зобов'язання у наступному подарувати [PERSON] іншу земельну ділянку, а судом таких обставин не встановлено. Крім того, суд звертає увагу, що оскаржений договір дарування земельної ділянки від 28.10.2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований у реєстрі за № 11157, був укладений за вільним волевиявленням позивача, підписаний сторонам та виконані усі його умови. Зазначене також знаходить своє підтвердження п.8, 9 даного договору. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Що ж стосується позовних вимог [PERSON] суд приходить до наступних висновків. У відповідності до ст.. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до ч.1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. А ч. 3 даної статті встановлено, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст.. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні Ст.. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ст.. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що на момент укладання договору дарування земельної ділянки від 28.10.2010 року, право власності дарувальника - [PERSON] підтверджувалось державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 786431, виданим управлінням земельних ресурсів у м. Одесі на підставі рішення Печерського районного суду м. Одеси від 04.12.2007 року (справа №2-1491-1/07), зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010850501394. Договір дарування земельної ділянки від 28.10.2010 року був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований у реєстрі за № 11157, укладений за вільним волевиявленням сторін, підписаний та виконаний сторонами. Дане також підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів № 9176529, виданого 28.10.2010 року. Таким чином, [PERSON] належним чином, відповідно до вимог діючого на той момент законодавства України, набула право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер:5110137500:45:005:0025, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Крім того, суд звертає увагу, що договір дарування, за яким [PERSON] отримала у дар земельну ділянку, на момент його вчинення повністю відповідав вимогам чинного законодавства України, а дарувальник мав право на вчинення такого правочину. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] не визнає право власності [PERSON] на вищевказану земельну ділянку, загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер:5110137500:45:005:0025, розташовану за адресою: [ADDRESS], про що свідчить його позовна заява про визнання договору дарування вищевказаної земельної ділянки недійсним та застосування наслідків його недійсності, тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved