Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

27 грудня 2011 року між ПАТ «Платинум Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № 290/3343SFPRP7 на суму 1 868,11 грн. на строк до 28.01.2012. Між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» було укладено договір про відступлення права вимоги, за якою право вимоги по зазначеному кредитному договору було відступлено на користь ТОВ «ФК «Бізнесфінанс». 08.10.2012 між ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» та позивачем було укладено договір факторингу № 2, відповідно до якого ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» відступило позивачу право вимоги від відповідача коштів (включаючи проценти, комісії, штрафні санкції та інші платежі), право на одержання яких належить ТОВ «ФК «Бізнесфінанс», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача. Відповідно до виписки з реєстру боржників від 08.10.2012 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 2 669,89 грн. На виконання умов договору факторингу № 2 від 08.10.2012, згідно зі ст.ст. 512 - 514, 516 ЦК України, ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» направило відповідачу лист з повідомленням про відступлення права вимоги на користь позивача. Згідно з умовами кредитного договору від 27.12.2011 позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, та виконати інші зобов'язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених цим договором. 16.10.2012 позивачем на адресу відповідача було направлено повідомлення вих. № 000652200-1 про зміну умов кредитного договору, включення його персональних даних до бази персональних даних та вимогу про погашення загальної суми боргу. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 530 ЦК України визначено, що в разі, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 2. ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів. Відповідач належним чином не виконав своїх зобов'язань за кредитним договором від 27.12.2011 № 290/3343SFPRP7, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за зазначеним договором в розмірі 2669,89 грн., з яких: 1868,11 грн. - заборгованість за кредитом; 280 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 521,78 грн. - пеня за порушення графіку погашення заборгованості. Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на викладене, з урахуванням наведених положень чинного законодавства та беручи до уваги відсутність у справі будь-яких доказів, які б спростовували вимоги позивача, суд дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До позовної заяви позивачем додано платіжне доручення № 3560 від 02.12.2013, яким підтверджується сплата позивачем судового збору в розмірі 229,40 грн., отже відповідна сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: approved