Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

28 вересня 2020 року представник заявника [PERSON] , [PERSON] , звернувся до суду з цією заявою та просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт смерті громадянина України, а саме, що [PERSON] , [INFO] , який народився в смт Терни, Недригайлівського району Сумської області, проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , помер [INFO] в м. Севастополь АР Крим. Заява вмотивована тим, що [INFO] в м. Севастополь АР Крим помер рідний дядько заявника по лінії батька, [PERSON] . Отримати свідоцтво про смерть останнього заявник не може, оскільки він помер на тимчасово непідконтрольній території та відсутні необхідні документи встановленої законодавством України форми. Тому просить встановити факт смерті громадянина України [PERSON] , [INFO] , у м. Севастополь АР Крим, Україна, [INFO] . Встановлення даного факту необхідно заявнику для реєстрації смерті дядька та в подальшому оформленні спадкових прав. Заявник [PERSON] в письмовій заяві просить розглядати справу без його участі, заяву підтримує у повному обсязі (а.с.21). Представник заінтересованої особи, Недригайлівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Суми), у судове засідання не з`явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи без участі представника, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду (а.с. 22). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заяву обґрунтованою з огляду на таке. Судом встановлено, що заявник [PERSON] народився [INFO] в селищі Терни, Недригайлівського району сумської області, що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER] , виданого 02 серпня 2011 року Недригайлівським РВ УМВС України в Сумській області (а.с. 4). З копії свідоцтва про народження заявника серії [NUMBER] вбачається, що його батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). У заявника був рідний дядько по лінії батька - [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с.8-9), відповідно до яких батько заявника [PERSON] та [PERSON] є рідними братами. [PERSON] на час смерті мешкав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 21 серпня 1999 року Недригайлівським РВ УМВС України в Сумській області (а.с. 7). Із наявного в матеріалах справи свідоцтва про смерть (а.с. 6), вбачається, що [PERSON] помер [INFO] в м. Севастополь АР Крим. Однак, вказаний документ, виданий органом, який створений та діє у порядку не передбаченому законом, є недійсним, та не створює правових наслідків (а.с. 13). Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до частини 1 статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Згідно із ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Підрозділом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затв. наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5 (зі змінами) передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о); фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Правовий режим тимчасового окупованої території визначає Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Згідно зі статтею 3 цього закону визначено межі тимчасово окупованої території: сухопутна територія АР Крим та м. Севастополя, внутрішні води України цих територій; внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; повітряний простір над вищезазначеними територіями. Відповідно до статті 1 Закону тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їхні посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. Виходячи із засад справедливості та розумності, суд за таких обставин вважає обґрунтованим твердження заявника про неможливість отримання на території, тимчасово непідконтрольній українській владі, документів, що підтверджують факт смерті дядька, за формою, встановленою чинним законодавством України, на теперішній час з об`єктивних причин. Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. theRepublic o f MoldovaandRussia», «Ila§cuandOthers v. MoldovaandRussia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. За таких обставин, суд доходить до висновку про обґрунтованість заяви про встановлення факту смерті. Згідно частини 4 статі 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved