Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

28.03.2016 року [PERSON] звернулась до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON], за участю третьої особи - органу опіки та піклування Слов'янської міської ради, про надання дозволу на виїзд дитини без згоди батька, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, однак спільне життя не склалося, та 24.10.2001 року їх шлюб було розірвано. Від шлюбу позивач та відповідач мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який мешкає разом з матір'ю. Після подій на сході України [PERSON] разом з дитиною вимушені систематично виїжджати та в'їжджати у зону проведення антитерористичної операції (далі - АТО), але без дозволу батька сина позивач не може вивозити хлопця, оскільки на межі з територією проведення АТО на усіх блокпостах вимагають такий самий дозвіл від батька як і для виїзду за кордон. Також [PERSON] планує щорічно відпочивати на морі та оздоровлювати дитину, однак відповідач, ігноруючи інтереси сина, не дає своєї згоди на його виїзд за кордон. Посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на ст. 7 Сімейного кодексу України, ст. 316 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 28, 29 Конвенції про права дитини, Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 2710/38-14, позивач просить суд: 1) надати їй без нотаріально оформленої згоди та без супроводу батька [PERSON] дозвіл на тимчасовий багаторазовий в'їзд на неконтрольовану територію України (територію проведення антитерористичної операції), тимчасово окуповану територію України (АР Крим) та на виїзд з неконтрольованої та тимчасово окупованої території України, а також на виїзд за межі України з метою оздоровлення, навчання та відпочинку, зумовлених потребою нормального фізичного, духовного і морального розвиту дитини, з неповнолітнім сином [PERSON], який народився [INFO] у м. Горлівка Донецької області, строком до 30 березня 2019 року; 2) надати дозвіл на виготовлення неповнолітньому сину [PERSON] проїзного документу для виїзду за кордон без згоди батька [PERSON] Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явились, надали суду заяви з проханням розглядати справу без їх участі, наполягали на задоволенні позовних вимог, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON]в судове засідання не з'явився, про причини неприбуття суду не повідомив, хоча повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, клопотання про розгляд справи у його відсутність не надав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи органу опіки та піклування Слов'янської міської ради в судове засідання не з'явився, про причини неприбуття суду повідомлено не було, хоча третя особа належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні до них правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження неповнолітнього [PERSON], [INFO], [NUMBER], виданого Горлівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області 22.08.2000 року, батьками дитини є [PERSON] та [PERSON]. (а. с. 7) Як вбачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER], виданого Горлівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції 24.10.2001 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON]. було розірвано (актовий запис № 967 від 24.10.2001 року). Прізвище [PERSON]. після розірвання шлюбу змінено на «[PERSON]». (а. с. 7) Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. (ч. 2 ст. 150 СК України) Відповідно до п. 5.1.1 та 5.1.2 Тимчасового порядку здійснення контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів і вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, в'їзд на неконтрольовану територію та виїзд з неї громадян України та іноземців (осіб без громадянства), в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМ України від 27.01.1995 року № 57. Виїзд з неконтрольованої території громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред'явлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного ст. 5 Закону України «Про громадянство України» або ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку, виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи. Відповідно до абзацу третього ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновителів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 (57-95-п) (у ред. постанови КМУ від 25.08.2010 року № 724) (далі - Правила), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачі) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Підпунктом 2 пункту 4 Правил встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до абзацу другого п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Частиною першою статті 3 Конвенції Про права дитини від 20.11.1989 року. ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27.02.1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом з достовірністю встановлено, що батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано 24.10.2001 року. Дитина мешкає разом з матір'ю окремо від відповідача та знаходиться на її утриманні, [PERSON] участі у вихованні сина не приймає. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані частково, інтереси позивача [PERSON] повністю відповідають інтересам її неповнолітнього сина [PERSON], оскільки дитина має бути забезпечена належними умовами виховання, розвитку, відпочинку та медичного обслуговування. Оскільки добровільно батько дитини не дає [PERSON] згоду на в'їзд сина в район проведення антитерористичної операції та його виїзд звідти, суд вважає за необхідне частково задовольнити заявлені вимоги та надати позивачу [PERSON] дозвіл на тимчасовий багаторазовий в'їзд на неконтрольовану територію України (територію проведення антитерористичної операції), тимчасово окуповану територію України (АР Крим) та на виїзд з неконтрольованої та тимчасово окупованої території України, а також на виїзд за межі України з метою оздоровлення, навчання та відпочинку, зумовлених потребою нормального фізичного, духовного і морального розвиту дитини, з неповнолітнім сином [PERSON], який народився [INFO] у м. Горлівка Донецької області, строком до 12 серпня 2016 року, тобто до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку, у відповідності до вимог абзацу третього ч. 3 ст. 313 ЦК України, без згоди та без супроводу батька дитини [PERSON], а також надати [PERSON] дозвіл на виготовлення неповнолітньому сину [PERSON] проїзного документу для виїзду за кордон без згоди батька [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн.

Outcome: partial