Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

28 вересня 2015 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 26.04.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем був укладений договір № DNZBRG22210117, згідно з яким позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 4371,14 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0.12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобовязався своєчасно повертати кредит, відповідно до умов договору та умов кредитування. Дотепер відповідач свої обовязки не виконав, що стало причиною звернення до суду з вказаним позовом, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість станом на 25.08.2015р. в сумі 8259,46 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом 2289,13 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом 0,82 гривень, заборгованості по комісії за користування кредитом - 784,20 гривень, пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором 4315,81 гривень, штраф, відповідно до п. 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг 500 гривень (фіксована частина) та 369,50 гривень (процентна складова) та судові витрати (а.с.2-3). На підставі викладеного позивач просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором № DNZBRG22210117 від 26.04.2012р. у розмірі 8259,46 гривень та судовий збір у розмірі 1218,00 гривень (а.с.2-3). Представник позивача надав до суду заяву з проханням розглядати дану справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. (а.с.22). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просила закрити провадження у справі. Пояснила, що підписала з банком договір про реструктуризацію боргу. Суд, вислухавши відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори й інші правочини. Згідно ст. 1050 та ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, 26 квітня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNZBRG22210117, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 4371,14 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0.12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. (а.с.5-15). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № DNZBRG22210117 [PERSON] станом на 25.08.2015 рік має заборгованість у розмірі 8259,46 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом 2289,13 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом 0,82 гривень, заборгованості по комісії за користування кредитом - 784,20 гривень, пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором 4315,81 гривень, штраф, відповідно до п. 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг 500 гривень (фіксована частина) та 369,50 гривень (процентна складова) (а.с.4). Згідно генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карток від 07.12.2015 року, укладеної між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], розмір заборгованості за кредитним договором № DNZBRG22210117 від 26.04.2012 року зменшена та становить 5199 гривень 21 коп. Дата остаточного погашення заборгованості по кредитному договору 31.12.2017 року.(а.с.38). У звязку з укладенням між [PERSON] А та ПАТ КБ «ПриватБанк» договору про реструктуризацію заборгованості відповідно до ч.2 ст. 604 ЦК України відбулася заміна зобов'язання зі сплати суми по кредитному договору на зобовязання за договором реструктуризації новація, тому вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNZBRG22210117 від 26.04.2012 року не підлягають задоволенню, оскільки це зобовязання припинено за домовленістю сторін укладенням договору про реструктуризацію. Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини\~справи,\~які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. \~\~ У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 214 Цивільного процесуального кодексу України, під час ухвалення рішення суд зокрема має вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Розглядаючи позови в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, у відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України, оцінюючи їх в сукупності та аналізуючи зміст наведених вище норм права, суд приходить до висновку, що в задоволенні первісного позову слід відмовити.\~

Outcome: dismissed