Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

28.12.2018 року позивач звернувся до Золочівського районного суду Харківської області із заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] грошову суму у розмірі 40000 грн., за договором позики; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2557, 20 грн., що складається із суми судового збору за подання позовної заяви - 704,80 грн., судового збору за забезпечення позову - 352,40 грн. та витрат пов'язаних з розглядом справи у розмірі - 1500 грн. В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначив, що 29 вересня 2018 року відповідач [PERSON] позичила у нього сорок тисяч гривень, на підтвердження чого надала йому відповідну розписку. Гроші зобов'язалася повернути в строк до 01 листопада 2018 року. Проте [PERSON] прийняті на себе зобов'язання не виконала, в результаті чого в неї виник борг перед позивачем на вказану суму, добровільно погасити існуючу заборгованість відповідач відмовляється, в результаті чого позивач був змушений звернутися до суду з вказаним позовом, сплативши судовий збір та витрати на правничу допомогу адвоката. Позивач [PERSON] в судове засідання 11.03.2019 року не з'явився, через канцелярію суду завчасно подав письмову заяву, відповідно до якої розгляд вказаної справи просив проводити без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання 11.03.2019 року також не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності або перенесення судового розгляду не подала, про дату, час та місце судових засідань 13.02.2019 року та 11.03.2019 року була повідомлена своєчасно та належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи поштові повідомлення про вручення судової повістки. Ухвалою суду від 11.03.2019 року постановлено здійснити розгляд справи у заочному порядку відповідно до вимог ч.1 ст.280 та ч.1 ст.281 ЦПК України, проти чого позивач не заперечував. У зв`язку з неявкою у судове засідання усіх учасників справи фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. З доданої до позову розписки вбачається, що 29 вересня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було фактично укладено договір позики. Згідно вказаної угоди відповідач позичила у позивача строком до 01 листопада 2018 року 40000 гривень, на доказ чого 29 вересня 2018 року надала позивачу відповідну розписку. Вирішуючи спір суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України, ЦК України. Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно із положеннями ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. Відтак судом встановлено, що [PERSON] прийняла на себе зобов`язання в порядку ст. 1049 ЦК України по поверненню грошових коштів. Відповідачем на доказ укладення договору позики між сторонами надано письмову розписку, в якій зазначено про факт отримання грошових коштів, дати їх отримання та зазначено обов'язок їх повернення у певну дату, строк якої минув станом на момент звернення до суду з позовом. В порушення ст. 625 ЦК України відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконала, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість перед позивачем у загальній сумі 40000 гривень, добровільно позичені кошти відповідач на вимогу позивача не повернула, у зв`язку з чим останній змушений був звернутися до суду з позовом, сплативши судові витрати. Так, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та задовольняє їх у повному обсязі, шляхом стягнення з відповідача заборгованості за договором у розмірі сорок тисяч гривень. Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Крім того, згідно положень ч. 2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Так, суд, враховуючи задоволення позовних вимог [PERSON], вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 1057,20 гривень та витрати на правничу допомогу адвоката, які відповідно до довідки про оплату правничої допомоги адвоката від 17.12.2018 року, наданої адвокатом Ревенко С.О., складають 1500 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved