Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

27 лютого 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 2016 року, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося, вони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу вважає недоцільним. Одночасно зазначила, що виник спір з приводу того з ким буде проживати неповнолітня дитина, а тому просила визначити місце проживання сина [PERSON] за місцем проживання матері та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця до її повноліття. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Чернігова від 28.02.2018 року вказана позовна заява залишена без руху. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Чернігова від 22.03.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального провадження та відкрито провадження. В підготовчому судовому засіданні позивач надала заяву про залишення позовної заяви в частині вимог про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною повноліття без розгляду. Ухвалою суду від 03.05.2018 року позовні вимоги у вказаній частині залишені без розгляду. В іншій частині позивач позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач не заперечував проти залишення частини позовних вимог без розгляду, в іншій частині позовні вимог визнав повністю. Представник третьої особи проти задоволення вимог не заперечувала. Частиною 3 статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 22.01.2016 року. Сторони припинили шлюбні відносини. Вони ведуть окреме господарство і подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача. Примирення між сторонами з боку позивача не можливе. Зазначені обставини в сукупності є підставою для розірвання шлюбу. [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. (а/с 17). Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України\~мати, батько, мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав\~\~\~\~\~\~ і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, зобов'язані також піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст. 150 СК України). Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до\~ст. 160 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1\~ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно довідки №688 від 21.02.2018 року, виданої ОЖБК, позивач [PERSON] та [PERSON], [INFO] зареєстровані за адресою [INFO]. Відповідач зареєстрований в [INFO] та проживає окремо від позивача. Дитина залишилася проживати з позивачем та знаходиться на її утриманні. Судом враховано, що мати дитини має належні матеріально-побутові умови, має можливість утримувати дитину. В помешканні для дитини створено належні умови для проживання, навчання, розвитку та відпочинку дитини. Відповідно до висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини, затвердженого рішенням виконкому Деснянської районної ради міста Чернігова від 23.10.2017 року за № 88 орган опіки і піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з матірю [PERSON]. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини з матірю підлягають задоволенню, оскільки це відповідає інтересам дитини, позивач має можливість створити дитині\~\~належні умови для виховання та розвитку. За змістом ст. 18 Конвенції про права дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Стаття 27 Конвенції Про права дитини дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст..180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст..181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст.183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи, що батьки повинні утримувати неповнолітніх дітей, що відповідач є працездатним, позов визнав, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, до досягнення нею повноліття.

Outcome: approved