Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-14 00:00:00

29.03.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, який був згодом уточнений 24.06.2016 року, про поділ майна подружжя, в якому просить: - залишити йому у власність житловий будинок по [ADDRESS] , загальною площею 622, 4 м.кв. з господарськими спорудами; земельну ділянку площею 0,1183 га за адресою [ADDRESS] ; - залишити у власності [PERSON] трикімнатну квартиру [ADDRESS] ; передати останній у власність легковий автомобіль Ford Fiesta 1.4, 2011 року випуску, д.н.з. [NUMBER] ; - визнати особистою власністю [PERSON] як фізичної особи-підприємця нежитлове приміщення аптеки площею 141,9 м.кв. по [ADDRESS] . Обґрунтовуючи вимоги позову, зазначив, що на час розірвання шлюбу між сторонами домовленості щодо поділу майна не досягнуто, а тому просить вирішити спір суд у запропонованому ним вигляді. Щодо нежитлового приміщення аптеки, то просить суд визнати цей об`єкт його особистою власністю, так як дане приміщення було придбане за власні кошти від підприємницької діяльності та використовується ним як фізичною особою-підприємцем для здійснення підприємницької діяльності. 16.11.2017 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом про поділ майна подружжя, в якому просить: - визнати за нею право власності на: трикімнатну квартиру [ADDRESS] ; автомобіль Ford Fiesta 1.4, 2011 року випуску, д.н.з. [NUMBER] ; нежитлове приміщення аптеки площею 141,9 м.кв. по [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,0738 га з цільовим призначенням для роздрібної торгівлі та комерційних послуг, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; на земельну ділянку площею 0,1183 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] ; незавершений будівництвом житловий будинок з прибудованим гаражем, гостинним будинком з лазнею та господарськими будівлями, що знаходиться на земельній ділянці площею 0,1183 га адресою: [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок площею 622,4 кв.м з господарськими спорудами по [ADDRESS] ; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 790\~444, 50 грн різниці вартості часток у спільному майні. У позові зазначено, що вищевказане майно було придбане сторонами у шлюбі, є спільним сумісним, а тому має бути поділено порівну. Домовленості щодо поділу майна сторонами не досягнуто. У відзиві на зустрічну позовну заяву [PERSON] зазначив, що вимоги позову [PERSON] , які ним не визнаються, є безпідставними та не підлягають задоволенню. Так, зокрема зазначає, що в 2001 року він придбав за власні кошти будинок по [ADDRESS] , який в подальшому був реконструйований в нежитлове приміщення аптеки та прийнятий в експлуатацію в 2007 році. Гроші на таку реконструкцію також були використані особисті, отримані від продажу в березні 2005 року належної йому квартири. У зв`язку з цим приміщення аптеки є його особистою власністю та не підлягає поділу. Щодо об`єкта незавершеного будівництва в с. Макове, то позивач зазначає, що фактично перестав проживати та мати спільний бюджет з відповідачем з січня 2016 року, а роботи по спорудженню даного об`єкта здійснювалися на протязі 2016-2017 років за його особисті кошти, а отже даний об`єкт є його особистою власністю. У відповіді на відзив [PERSON] зазначає, що не погоджується з доводами відзиву про те, що приміщення аптеки є особистою власністю [PERSON] , оскільки воно будувалося за спільні кошти сімї та вводилося в експлуатацію у період перебування у шлюбних відносинах. А посилання позивача на той факт, що до реконструкції в нежитлове приміщення аптеки, було придбано житловий будинок, ніяким чином не доводить факту придбання вказаного майна за особисті кошти позивача. Сам правочин вчинявся також під час шлюбу. Звертає увагу [PERSON] і на те, що будівництво аптеки було розпочато в 2003 році, а тому є безпідставними доводи [PERSON] про те, що він використав для будівництва кошти отримані від продажу його власної квартири, оскільки продаж мав місце в 2005 році. Щодо об`єкта незавершеного будівництва, то [PERSON] зазначає, що цей об`єкт також збудований за спільні кошти подружжя. Рух справи за період перебування в суді був наступним чином. В лютому\~2016\~року до\~суду надійшов\~позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів. Ухвалою суду у складі головуючого судді Литовки М.І. справа призначена до судового розгляду на 30 березня 2016 року. 29 березня 2016 року [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву про поділ майна подружжя, яка ухвалою суду від 30 березня 2016 року прийнята судом до спільного розгляду з первісним позовом. 24 листопада 2016 року ухвалою суду зупинено розгляд цивільної справи до набрання законної сили рішення суду у справі № 589/4596/16ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про оспорювання батьківства. 30 червня 2017 року за результатом автоматизованого розподілу судді [PERSON] передана для розгляду вищевказана цивільна справа, що перебувала в провадженні судді [PERSON] , який звільнений рішенням Вищої ради правосуддя «Про звільнення [PERSON] з посади судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області у відставку» від 27 червня 2017 року. 03 липня 2017 року ухвалою суду у складі судді Литвинко Т.В. прийнято до розгляду вищезазначену цивільну справу, відновлено провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 17 жовтня 2017 року. Ухвалою суду від 17 жовтня 2017 року роз`єднано позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя в самостійні провадження. Ухвалою суду від 24 жовтня 2017 року прийнято до провадження справу за позовом про поділ майна подружжя у виділеному провадженні. Ухвалою суду від 16 листопада 2017 року прийнято до спільного розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Ухвалою суду від 07 лютого 2018 року прийнято рішення проводити розгляд справи у загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою суду від 26 квітня 2018 року у справі призначено експертизу та зупинено провадження. Провадження у справі поновлено ухвалою суду від 04 жовтня 2018 року для розгляду клопотання експерта. Провадження у справі зупинено 22 жовтня 2018 року. Ухвалою суду від 12 лютого 2019 року провадження у справі відновлено. Ухвалою суду від 16 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання призначене на 10 квітня 2020 року учасники процесу не з`явилися. Від представників сторін надійшли заяви, в яких вони просять розгляд справи проводи за їх відсутності, вимоги позовів своїх довірителів підтримують. Вивчивши матеріали справи, заслухавши в попередніх судових засіданнях пояснення представників сторін, суд встановив наступне. 18.11.2000 року сторони уклали шлюб, який рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 17.11.2017 року розірвано. За час шлюбу сторонами придбано наступне майно. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за [PERSON] зареєстровано право власності на легковий автомобіль Ford Fiesta 1.4, 2011 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Вартість автомобіля за останньою оцінкою складає 140\~628,25 грн, що вбачається із висновку експертного товарознавчого дослідження № 049 від 24.07.2019 року. Згідно договору купівлі-продажу від 11.04.2013 року та витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно на ім`я [PERSON] придбано трикімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 61,8 кв.м., житловою 36,1 кв.м. Вартість квартири складає 290\~645 грн, що вбачається зі звіту про незалежну оцінку ринкової вартості об`єкта нерухомості від 11.01.2016 року. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Шосткинської міської ради 09.09.2010 року, та витягу про реєстрацію права власності за [PERSON] зареєстровано право власності на триповерховий житловий будинок по [ADDRESS] , загальною площею 622, 4 м.кв., з господарськими спорудами. Вартість будинку за останньою оцінкою складає 1\~968\~600 грн, що підтверджується звітом про незалежну оцінку ринкової вартості об`єкта нерухомості від 30.09.2019 року. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Шосткинської міської ради 14.11.2007 року, та витягу про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно за [PERSON] зареєстровано право власності на нежитлове приміщення аптеки по [ADDRESS] , площею 141, 9 кв.м. За даними звіту про незалежну оцінку від 20.02.2016 року вартість вказаного об`єкта нерухомості складає 481\~750 грн. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 03.04.2009 року та витягу з державного реєстру речових прав [PERSON] є власником земельної ділянки по [ADDRESS] , площею 0,0738 га, з призначенням для роздрібної торгівлі та комерційних послуг. За висновком судової експертизи від 28.12.2018 року вартість земельної ділянки становить 141\~500 грн. Також за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,1183 га за адресою [ADDRESS] , яка придбана згідно договору купівлі-продажу від 12.08.2015 року, що визнається сторонами та перевірено судом в державному реєстрі речових прав на нерухомість. Ринкова вартість даної земельної ділянки складає 49\~000 грн згідно звіту про експертну грошову оцінку від 15.02.2016 року. Згідно будівельного паспорту та повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 17.09.2015 року [PERSON] розпочато будівництво на вказаній земельній ділянці житлового будинку мансардного типу з прибудованим гаражем, лазнею та господарськими будівлями. Сторони у своїх заявах по суті справи погодили, що в порядку поділу майна подружжя у власність [PERSON] переходить квартира [ADDRESS] , автомобіль Ford Fiesta 1.4, 2011 року випуску, а [PERSON] будинок по [ADDRESS] Тому, виходячи з положень ст. 206 ЦПК України та ст. 60, 69, 70 СК України суд вважає за необхідне вимоги як основного, так і зустрічного позову в цій частині задовольнити, поділивши вищезазначене майно відповідним чином. При вирішенні питання щодо вартості такого об`єкту як житловий будинок по [ADDRESS] , суд вважає за необхідне виходити з останньої оцінки, проведеної 30.09.2019 року суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] на замовлення [PERSON] , зважаючи на роз`яснення, які містяться у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», де зазначено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. При цьому, зважаючи на те, що вартість набутого у власність [PERSON] майна є на 1 537326,75 грн. більшою, тому на користь [PERSON] слід стягнути відповідну суму різниці вартості спільного майна подружжя згідно положень ст. 71 СК України \~з метою дотримання принципу рівності часток майна подружжя. Що стосується іншого спірного майна, суд зазначає наступне. Основою майнових\~відносин подружжя\~є положення\~про те,\~що майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. (ст. 60 СК України). \~ \~ \~ \~Частиною 1\~ст. 69 СК України\~визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. \~ \~ \~ \~Частиною 1\~ст. 70 СК України\~передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. \~ \~ \~ \~Крім того, згідно п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. \~ \~ \~ \~Зазначені норми\~закону\~свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. \~ \~ \~ \~Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати\~\~Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Приписами\~ст. 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1\~ст. 77 ЦПК України. Встановлено, що рішенням Шосткинської міської ради від 02.07.2002 року надано дозвіл [PERSON] на підготовку проекту відведення земельної ділянки площею 0, 1476 га по [ADDRESS] для будівництва аптеки та майстерні по ремонту автомобілів. Згідно акту Державної приймальної комісії від 20.09.2007 року прийнято в експлуатацію реконструйований під аптеку житловий будинок по [ADDRESS] . Також у вказаному акті зазначено, що початок робіт розпочався в 2003 році, а закінчення робіт мало місце 01.09.2007 року. 14.11.2007 року [PERSON] зареєстровано право власності на нежитлове приміщення аптеки по [ADDRESS] , площею 141, 9 кв.м. На підставі рішення виконкому Шосткинського міської ради від 30.08.2002 року [PERSON] видано 30.04.2009 року державний акт на земельну ділянку площею 0,0738 га по [ADDRESS] . Вирішуючи спір щодо даного майна, суд дійшов висновку про те, що вищезазначений об`єкт нерухомості є спільним майном подружжя й підлягає поділу. Також підлягає поділу і земельна ділянка під цією нерухомістю. Презумпція спільності права власності подружжя [PERSON] під час розгляду справи не спростована. Так, у позові останній спочатку зазначає, що придбав це майно за рахунок коштів від підприємницької діяльності, воно є його власністю як фізичної особи підприємця, а тому не може бути спільною власністю подружжя, а у відзиві на зустрічний позов вже наполягає на тому, що в 2001 року він придбав за власні кошти будинок по [ADDRESS] , який в подальшому був реконструйований в нежитлове приміщення аптеки і гроші на таку реконструкцію були використані також його особисті, отримані від продажу в березні 2005 року належної йому квартири. \~ \~ \~ \~Разом з тим, жодна із вказаних обставин залишилася недоведеною. Дійсно, згідно договору купівлі-продажу 30.03.2001 року [PERSON] придбав за 5500 грн будинок дерев`яний під залізом з надвірними будівлями площею 44 кв.м. по [ADDRESS] . Даний будинок було в подальшому реконструйовано в приміщення аптеки. Як зазначено у ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Роздільним майном є лише таке, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування і речі індивідуального характеру (ст.. 24 КпШС України). Тому, хоча [PERSON] і стверджує, що цей будинок належав лише йому, так як придбав його на власні кошти, оскільки дружина на той час не працювала, однак, відповідно до ст. ст.. 22, 24 КпШС України, як слушно зазначає [PERSON] у відповіді на відзив, вказане майно є спільним сумісним та ознак роздільного не має. Та обставина, що дружина не працювала, не має правового значення для визнання цього майна роздільним, що вбачається з вказаних норм закону. Не є підтвердженими жодними доказами ті доводи, що реконструкція цього будинку в приміщення аптеки відбувалася за рахунок коштів, виручених [PERSON] від продажу в березні 2005 року його особистої квартири. Більш того, як уже зазначалося вище судом, будівельні роботи по реконструкції приміщення були розпочаті в 2003 році, тобто за декілька років до продажу цієї квартири. Крім того, продаж квартири було здійснено за 10\~000 грн, а вартість приміщення аптеки за останньою оцінкою складає 481\~750 грн. Ті обставини, що даний об`єкт нерухомості перебував в іпотеці, що вбачається з витягу про державну реєстрацію права власності, і даний договір було укладено на ім`я [PERSON] , жодним чином не свідчать про те, що погашення іпотечних платежів відбувалося не за рахунок сімейного бюджету та що даний правочин було вчинено не в інтересах сім`ї. Твердження [PERSON] про те, що вказане приміщення він придбав за рахунок коштів від підприємницької діяльності та це майно є його власністю як фізичної особи-підприємця, не заслуговують на увагу. Дійсно, установлено та не заперечується, що з квітня 1998 р. [PERSON] має статус фізичної особи-підприємця. Однак,\~по-перше,\~ [PERSON] \~будь-якими\~доказами не\~довів факту, що спірне приміщення є майном фізичної особи-підприємця та придбано виключно за рахунок коштів від підприємницької діяльності. А в своєму відзиві на позов, він навіть притримувався іншої позиції. По-друге, в будь-якому випадку майно ФОП, яке використовується для її господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів, а отже воно може бути предметом поділу між кожним з подружжя з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів поділу його між кожним з подружжя. Указана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 р. у справі № 6-21цс15, від 16 грудня 2015 р. у справі № 6-1109цс15 та в постанові ВС від 06 березня 2019 р. у справі № 611/522/15-ц. Отже, вказане нежитлове приміщення є спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу. Що стосується способу поділу даного майна, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно з\~пунктом 22\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України,\~якавід 21\~грудня 2007\~року «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя»\~судам роз`яснено,\~що поділ\~спільного майна\~подружжя здійснюється\~за правилами,\~встановленими статями\~69-72\~СК України\~та статтею\~372\~ЦК України.У\~пункті 25\~вказаної постанови\~Пленуму Верховного\~Суду України\~роз`яснено,\~що при\~поділі спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~зокрема неподільної\~речі,\~суди мають\~застосовувати положення\~частин четвертої\~та п`ятої\~статті 71\~СК України\~щодо обов`язкової\~згоди одного\~з подружжя\~на отримання\~грошової компенсації\~та попереднього\~внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (статті 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Щодо застосування вказаної норми при поділі майна подружжя Верховним Судом України викладена правова позиція у справі № 6-37цс13 від 23 вересня 2015 року, відповідно до якої при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч.4, 5 ст. 71 СК України). За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Ч. 1 та 2 ст. 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. В межах зазначеної справи правових підстав для присудження приміщення аптеки одному із подружжя суд не вбачає, оскільки сторонами в першу чергу не було доведено, що це майно є неподільним, а також не було вчинено дій щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Тому суд вважає за необхідне залишити річ у спільній частковій власності колишнього подружжя. Що стосується положень ч.3\~ст. 71 СК України, відповідно до якої\~речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності, то суд не вбачає підстав для його застосування у даних правовідносинах. Спірне майно подружжя хоча і використовувалося у підприємницькій діяльності, однак не належать до речей для професійних занять відповідача, поділ якого позбавить особу можливості продовжувати свою професійну діяльність. Сторонами не надано і експертного висновку про неможливість поділу цього об`єкта без втрати його цільового призначення. Крім того, на момент розгляду справи суду не надано доказів про те, яким чином та ким саме використовується дане приміщення. Земельна ділянка під даним приміщенням аптеки площею 0,0738 га, яка належить [PERSON] згідно рішення виконкому Шосткинського міської ради від 30.08.2002 року також підлягає поділу між подружжям з огляду на положення ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, згідно яких, якщо на належній одному із подружжя земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди. Що стосується вимог позову [PERSON] про визнання за нею права власності на об`єкт незавершеного будівництва по [ADDRESS] , то суд вважає за необхідне відмовити у позові в цій частині, виходячи з наступного. Обов`язковими ознаками шлюбно-сімейних відносин, крім факту реєстрації шлюбу, є факт спільного проживання, наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність домовленостей, які засвідчують реальність сімейних відносин. \~ \~ \~ \~ Тому, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства (позиція зазначена у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Згідно будівельного паспорту та повідомлення про початок виконання будівельних робіт, [PERSON] отримано дозвіл на початок будівництва житлового будинку мансардного типу з прибудовами 17.09.2015 року. В цей же час, в своїх заявах по суті спору [PERSON] наполягав на тому, що фактично будівництво здійснювалося в 2016-2017 роках. На підтвердження цих обставин в судовому засіданні були допитані свідки, які пояснили, що дійсно будівництво об`єкту в с. Макове було розпочато та здійснювалося в 2016-2017 роках. Так, свідок [PERSON] зазначив, що він на замовлення [PERSON] проводив частину будівельних робіт на земельній ділянці в с. Макове. Роботи розпочалися весною в 2016 році. До цього моменту на земельній ділянці не було жодних конструкцій, лише очищувалася територія та завозилася земля. Свідок [PERSON] зазначив, що проживає по сусідству біля земельної ділянки, на якій [PERSON] розпочав будівництво. Він також пояснив, що будівництво [PERSON] розпочато весною в 2016 році та тривало в 2017 році. До цього моменту там були чагарники та вода. Одночасно під час розгляду справибуло встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини на початку 2016 року. Про це вказував у своїх заявах по суті спору позивач за первісним позовом [PERSON] і ці доводи не були спростовані відповідачем - [PERSON] . Більше того, як вбачається зі змісту судового рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 17.11.2017 року про розірвання шлюбу між сторонами, остання в позовній заяві, яка надійшла до суду в лютому 2016 року, зазначала, що спільне життя з [PERSON] не склалося, він вигнав її з квартири, а тому вона оселилася у батьків, вказувала, що шлюбні відносини фактично припинені. Тобто сторонами визнається той факт, що вони перестали бути сім`єю з початку 2016 року, оскільки спільно не проживали, не вели спільного господарства, мали конфліктні відносини. Крім того, кожен із вищезазначених свідків зазначив, що не бачив [PERSON] на земельній ділянці в м. Макове жодного разу. З урахуванням вищезазначених обставин, а саме тих, що на момент початку будівництва спірного об`єкту подружжя [PERSON] уже не мало спільного бюджету, перебувало у конфліктних відносинах, будь-які рішенням щодо будівництва не приймало спільно, в тому числі і щодо джерел залучення коштів на таке будівництво, суд вважає, що даний об`єкт незавершеного будівництва не є спільною сумісною власністю подружжя, а тому не може бути предметом поділу. Посилання [PERSON] на те, що на будівництво даного об`єкту [PERSON] використовувалися кошти, отримані від здійснення підприємницької діяльності в приміщенні аптеки, яка є їх спільною сумісною власністю, а тому слід вважати даний об`єкт таким, що будувався за спільні кошти подружжя, не заслуговують на увагу. По-перше, вказані обставини нічим не підтверджено. По-друге, питання про розподіл прибутку від підприємницької діяльності в межах даної справи не вирішується. Та, по-третє, судом встановлено, що на момент початку будівництва сторони по суті не були однією сімєю та сімейного бюджету не мали. Ті обставини, що [PERSON] отримувала у даний період доходи від підприємницької діяльності будь-яким чином не свідчать про той факт, що вона їх використовувала на будівництво. Що стосуються земельної ділянки, на якій розпочато зазначене будівництво, то суд, з огляду на положення ст. 71 СК України, та позиції сторін, які не заперечували, що дане майно є їх спільної власністю, вважає за необхідне здійснити розподіл цього майна в рівних частинах між подружжям. Окремо слід зазначити, що в даному випадку суд не може застосувати ст.. 120 ЗК України, ст.. 377 ЦК України та передати у власність земельну ділянку [PERSON] , виходячи з такого. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинку з юридичної точки зору, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу. Тому, оскільки незавершений об`єкт нерухомості не має статусу будинку, а є сукупністю будівельних матеріалів, тому земельна ділянка під ним має бути поділена між подружжям. Більше того слід зазначити, що [PERSON] , розпочинаючи самостійно будівництво на вказаній земельній ділянці був обізнаний, що вона є предметом спільної власності, а отже діяв недобросовісно. Не було ним і в порядку, визначеному законом, внесено на рахунок суду компенсацію вартості частини цієї земельної ділянки та не ставилося питання про припинення права власності [PERSON] на дану земельну ділянку. Вимоги про присудження даної земельної ділянки [PERSON] нею у позові також жодним чином не мотивовано. З огляду на викладене позови сторін підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в межах зазначеної справи неможливо чітко встановити пропорційність задоволених судом вимог кожного із позовів, тому суд вважає, що судові витрати слід покласти на сторін в рівних частинах. Так, [PERSON] при подачі позову було сплачено 6890 грн. [PERSON] сплатила при подачі позову 4800 грн, 320 грн за подачу заяви про забезпечення позову, 352,40 грн за апеляційну скаргу на ухвалу про забезпечення позову, 11440 грн за проведення експертизи. Тому, для забезпечення пропорційності з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 5011,20 грн.

Outcome: partial