Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

28 березня 2019 року [PERSON] звернулася до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Рубіжанської міської ради Луганської області про зобов`язання зняти дитину з реєстраційного обліку та зареєструвати за місцем проживання батька (а.с. 4-9). Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 01.04.2019 вищезазначена позовна заява залишена без руху, а позивачу було надано семиденний строк для виправлення вказаних в ухвалі недоліків, який відраховується з дня отримання позивачем копії ухвали про залишення заяви без руху (а.с. 22). 10 квітня 2019 року до Рубіжанського міського суду Луганської області від [PERSON] надійшла заява про усунення недоліків та виправлена позовна заява про зобов`язання відповідача прописати неповнолітнього сина (а.с. 25-26, 27-32). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником частини будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 24.07.2004. Інша частина будинку належала колишньому чоловіку позивача - [PERSON] , який помер у 2005 році, право на спадщину після його смерті ніхто не оформляв. У позивача та її колишнього чоловіка була дочка - [PERSON] , яка з 18.12.2009 перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу донька та відповідач мають дитину - [PERSON] , [INFO] , який є рідним онуком позивача. На підставі рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 28.11.2011 шлюб між донькою позивача та відповідачем було розірвано. Донька за згодою позивача була зареєстрована та проживала у спірному будинку. Після народження онук теж був зареєстрований і проживав у будинку. [INFO] року донька позивача померла. До 05.05.2015 онук проживав у будинку з позивачем, а потім його забрав відповідач до себе до дому і вони стали мешкати за адресою: [ADDRESS] . Позивач не може оформити субсидію через реєстрацію [PERSON] у вказаному будинку, що порушує її права як власника, тому вона звернулася до суду з цим позовом за захистом своїх прав та просить зобов`язати відповідача припинити порушувати її права та права його сина - [PERSON] , [INFO] , зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з не проживанням) та зареєструвати [PERSON] за місцем мешкання за адресою прописки та проживання його батька - [PERSON] (а.с. 27-32). Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 25.04.2019 прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у зазначеній цивільній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та задоволені клопотання про витребування доказів (а.с. 49-51). 20 травня 2019 року до Рубіжанського міського суду Луганської області від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він позовні вимоги не визнав та зазначив, що позовна заява не відповідає дійсності, оскільки неповнолітній [PERSON] прописаний на території своєї спадщини після померлої матері - [PERSON] . Позивач, згідно рішення суду від 27.07.2004, є власником 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] . Колишній чоловік позивача - [PERSON] , який помер [INFO] , також був власником 1/2 частини вказаного будинку (квартира [ADDRESS] ). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частки житлового будинку, яку прийняла його дочка - [PERSON] , але не оформила своїх спадкових справ. 13.03.2018 батько неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] , як законний представник, звернувся до державного нотаріуса для оформлення спадщини, яка залишилася після смерті матері неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] , яка померла [INFO] . Нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину, у зв`язку з тим, що у рішенні Рубіжанського міського суду Луганської області від 27.07.2004 про розділ майна подружжя за померлим [PERSON] рахується кім. [ADDRESS] , а згідно довідки КП «БТІ» Рубіжанської міської ради майно вказано, як 1/2 частка житлового будинку, що унеможливлює встановлення належності спадкового майна спадкоємцю. Позивачка не має ніякого відношення до квартири [ADDRESS] , в якій прописаний неповнолітній [PERSON] , бо він прописаний на своїй території. Просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та залишити прописаним малолітнього [PERSON] на території своєї спадщини після померлої матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , який прийняв спадщину після померлої матері, але не оформив спадкових справ (а.с. 61-62). 20 травня 2019 року до Рубіжанського міського суду Луганської області від третьої особи - Служби у справах дітей Рубіжанської міської ради Луганської області надійшли письмові пояснення щодо заяви [PERSON] , в яких зазначено, що спеціалісти служби у справах дітей Рубіжанської міської ради Луганської області відвідали адресу проживання відповідача: [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстрована та проживає [PERSON] , [INFO] , яка є бабусею малолітнього [PERSON] , [INFO] . Зі слів [PERSON] , її онук інколи мешкає у неї разом з батьком, коли останній не у відрядженні. У разі перебування [PERSON] у відрядженні, дитина мешкає у інших родичів, адреси та засоби зв`язку яких вона не надала. [PERSON] повідомила, що її син, [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але під час відвідування місця реєстрації батька двері квартири ніхто не відчинив. Зі слів мешканців будинку у зазначеній квартирі ніхто не мешкає. Враховуючи, що місце проживання дитини не встановлено, висновок про умови проживання дитини, [PERSON] , [INFO] , надати суду неможливо (а.с. 71). 09 липня 2019 року до Рубіжанського міського суду Луганської області від [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій вона зазначає, що онук проживає разом з відповідачем без реєстрації. У зв`язку з тим, що онук неповнолітня дитина (йому 8 років), самостійно знятися з реєстраційного обліку у будинку він не може, а відповідач не робить цього, хоча вона його просила не порушувати права онука і зняти його з реєстрації у будинку та прописати за місцем фактичного мешкання та реєстрації батька - відповідача по справі. У позові жодним чином не йде мова про позбавлення права власності онука, який має право на 1/8 частину будинку за адресою: [ADDRESS] (де він зареєстрований, але не проживає). Також онук має право на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , а інша 1/2 частина зазначеної квартири належить позивачу. Позивач намагається захистити права онука та свої права від неправомірних дій з боку відповідача. Просить прийняти відповідь на відзив та винести рішення про задоволення позовних вимог (а.с. 78-81). 15 липня 2019 року до Рубіжанського міського суду Луганської області від [PERSON] надійшло письмове клопотання, в якому він зазначає, що протягом шести місяців після смерті матері неповнолітнього [PERSON] було написано заяву до державної нотаріальної контори у місті Рубіжне про вступ у спадщину після померлої матері. При зверненні до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, а саме на 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , було відмовлено, у зв`язку з тим, що у рішенні Рубіжанського міського суду Луганської області від 27.07.2004 про розподіл майна між подружжям було допущено помилку - замість [ADDRESS] . Відповідач звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з заявою про виправлення помилки у рішенні та ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 01.07.2019 було внесено виправлення до резолютивної частини рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 27.07.2004 по справі 2-1784, зазначивши адресу (згідно російської мови) «[ADDRESS]. Після отримання даної копії ухвали суду буде отримано свідоцтво про право на спадщину неповнолітнього [PERSON] на нерухоме майно, а саме на 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Просить відмовити позивачу у задоволенні її позовних вимог в повному обсязі через неналежного відповідача (а.с. 82). Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала аналогічні пояснення по суті позову,зазначивши ,що їй необхідно отримати субсидію,а реєстрація внука перешкоджає цьому. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Представник третьої особа - Служби у справах дітей Рубіжанської міської ради Луганської області у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи без участі представника (а.с. 69). Суд, заслухавши позивача, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об`єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи дійшов наступного. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці кожному, що підтверджується копією рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 27.07.2004 (а.с. 11, 63, 85-86), копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 12, 64), копією Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 13, 66). Згідно розпорядження міського голови міста Рубіжне Луганської області Хортіва С .І. № 36 «Про перейменування вулиць міста Рубіжне Луганської області» від 15.02.2016 [ADDRESS] було перейменовано на [ADDRESS]. З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] помер [INFO] у місті Рубіжне Луганської області у віці 48 років (а.с. 14). Того ж дня відкрилась спадщина до якої ввійшли усі права та обов`язки, що належали останньому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, зокрема 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З копії домової книги вбачається, що на день відкриття спадщини у вказаному будинку проживала та була зареєстрована дочка спадкодавця: [PERSON] , 1985 року народження (а.с. 110-112), яка фактично прийняла спадщину, але свідоцтво про право на спадщину за законом не отримувала. Дочка позивача - [PERSON] , 1985 року народження, 18 грудня 2009 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , який рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 28.11.2011 був розірваний (а.с. 19). Згідно копії свідоцтва про народження, [PERSON] , народився [INFO] , у місті Рубіжне Луганської області, та його батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] померла [INFO] у місті Рубіжне Луганської області у віці 27 років (а.с. 18). Того ж дня відкрилась спадщина до якої ввійшли усі права та обов`язки, що належали останній на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України. Відповідно копії постанови державного нотаріуса Рубіжанської державної нотаріальної контори Меренкова Ю.В. від 03.03.2018 [PERSON] , що діє як законний представник від імені малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , у зв`язку з тим, що у рішенні Рубіжанського міського суду Луганської області від 27.07.2004 вказане спадкове майно як «1/2 частка жилого будинку розташованого у [ADDRESS] », а у довідці, виданій 13.02.2018 КП «БТІ» РМР майно вказане як «1/2 частка жилого будинку, розташованого у [ADDRESS] , що унеможливлює встановлення належності спадкового майна спадкоємцю (а.с. 65, 84). Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 01.07.2019 було внесено виправлення до резолютивної частини рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 27.07.2004 по справі 2-1784 та зазначено адресу (згідно російської мови) «[ADDRESS] (а.с. 83). З інформації наданої завідувачем Рубіжанської державної нотаріальної контори на запит суду вбачається, що після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , спадкоємцями, які прийняли спадщину є: її мати - [PERSON] , [INFO] , та її малолітній син - [PERSON] , [INFO] (а.с. 106). Отже, малолітній [PERSON] , [INFO] , фактично прийняв спадщину після смерті матері та є співвласником будинку [ADDRESS] . Данні обставини не заперечувалися сторонами. Згідно довідки Центру надання адміністративних послуг загального відділу Рубіжанської міської ради Луганської області № 28713 від 11.02.2019 у будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] - як співвласник та [PERSON] - як онук (а.с. 16). З акту про встановлення фактичного місця проживання від 08.02.2019 вбачається, що у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , не проживає з 05 березня 2015 року. Після смерті матері [PERSON] його забрав батько [PERSON] , з того часу він мешкає з батьком за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). З інформаційного листа КП «БТІ» РМР № № 485 від 08.05.2019, наданого на запит суду, вбачається, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 25.09.2001 (а.с.57). Згідно копії листа Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області від 26.02.2019 [PERSON] відмовлено у призначенні житлової субсидії у зв`язку з тим, що вона зареєстрована у житловому приміщенні з неповнолітнім онуком, відомості про його батька [PERSON] внесені до Єдиного реєстру боржників і він має заборгованість за виконавчим провадженням про стягнення аліментів (а.с. 20). Частинами 4, 6 статті 29 ЦК України передбачено що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 319 ЦК України, передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 353 цього Кодексу. Відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, регулюються Законом України «Про свободі пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», який також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження. Відповідно до ч. 1 ст. 6 цього Закону, громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. В свою чергу, питання зняття з реєстрації врегульовано ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», якою визначені підстави для зняття особи з реєстрації. Зокрема, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Виходячи з аналізу зазначеної норми закону, перелік підстав для зняття особи з реєстрації є вичерпним. Також, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в п. 34 постанови № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказав, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК України; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, позивач, як власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог, як позбавлення права власності на житлове приміщення, позбавлення права користування житловим приміщення, визнання особи безвісно відсутньою чи інше, однак позивачем такої вимоги заявлено не було. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 16.01.2012 у справі № 6-57цс11, від 30.06.2015 у справі № 21-1438а15, від 01.03.2016 у справі № 825/1335/13-а. Таким чином, оскільки малолітній [PERSON] не може самостійно обирати місце свого проживання та є співвласником будинку в якому зареєстрований, його не проживання в даному будинку не може бути підставою для зняття його з реєстрації в розумінні ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та відповідно, підставою для задоволення позову. Крім того, позивачем також не доведено, що реєстрація малолітнього [PERSON] , 2010 року народження, порушує її права, як співвласника майна. Посилання на те, що вона не може оформити субсидію суд не бере до уваги, оскільки реєстрація малолітнього [PERSON] не перешкоджає позивачу розділити особові рахунку на оплату комунальних послуг та оформити субсидію на ту частку будинку, яка їй належить. Одним з основних принципів цивільного судочинства, згідно п. 4 ч. 3 ст. 2 ЦПК України є змагальність сторін. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права та розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України,суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed