Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

29.05.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди матері. Свої вимоги мотивує тим, що в період з 2001 по 2004 роки він перебував з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають спільну доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з ним та знаходиться на його матеріальному утриманні. Відповідач участі у вихованні та утриманні доньки не приймає. Разом з тим остання безпідставно не дає згоду на виїзд неповнолітньої [PERSON] за кордон для міжнародної культурно-освітньої поїздки до Литви, Латвії, Польщі. Враховуючи вказані обставини, просив суд надати йому дозвіл на виїзд з неповнолітньою [PERSON] за кордон до наступних країн - Польщі, Латвії, Литви з 30.06.2015 року по 12.07.2015 року без згоди матері дитини, а також надати йому дозвіл на оформлення документів для такого виїзду та супроводу [PERSON]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі та повне підтримання позовних вимог. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, в своїй заяві просила слухати справу у її відсутність позов визнала. Представник третьої особи - служби у справах дітей Вознесенської райдержадміністрації Грабар О.М. в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала, зазначила, що він поданий в інтересах дитини. Суд дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних в ній доказів, встановив наступне. Сторони є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12.03.2008 року ( а.с. 17). Дитина знаходиться на вихованні та утриманні позивача, проти чого не заперечує відповідач ( а.с. 12 ). [PERSON] виявила бажання прийняти участь в міжнародній культурно-освітній поїздці до Литви, Латвії, Польщі, організованій у рамках спільної діяльності Всеукраїнської асоціації педагогів «Рівний - рівному» та Всеукраїнської молодіжної громадської організації «Серце до серця» в період з 01 по 10 липня 2015 року. В судовому засіданні встановлено, що відповідач, не приймає участі у вихованні та утриманні доньки, має паспорт старого зразка, через що не може у нотаріуса оформити документи на виїзд доньки за кордон. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно вимог ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. За загальними правилами, встановленими ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року та п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон, а виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі, або в супроводі осіб, уповноважених ними. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків, за нотаріальною згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Законодавство України передбачає також можливість судового вирішення спору щодо виїзду дітей за межі України без дозволу того з батьків, який безпідставно не надає згоду на виїзд дитини - п.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» та п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Отже, законодавством передбачена можливість і необхідність вирішення у судовому порядку питання про надання дозволу на виїзд за кордон дитини, якій не виповнилося 16 років, із зазначенням конкретної країни, конкретної дати виїзду (разового), а не надання рішенням суду дозволу на виїзд дитини за кордон без зазначення держави перебування та конкретного періоду такого перебування, що у порушення ст. ст.153,157 СК України фактично позбавить матір дитини можливості брати участь у її вихованні та можливості особистого спілкування з нею. Така правова позиція підтримана Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 19 грудня 2012 року (справа № 6-44788). Судом встановлено, що позивач має можливість для організації відпочинку та розвитку дитини за кордоном, а відповідач належним чином не оформивши документ про особу( паспорт) тим самим необґрунтовано обмежує права позивача на виховання дитини та обмежує його можливість як батька надати дитині достойні умови життя. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що надання [PERSON] дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої [PERSON], [INFO] за кордон до Польщі, Литви, Латвії без згоди та супроводу матері дитини - [PERSON], відповідатиме інтересам дитини та сприятиме її розвитку. Такий виїзд дитини носить тимчасовий характер, має на меті відпочинок, професійне самовизначення та творчу самореалізацію і не пов'язаний з визначенням місця проживання дитини чи її еміграцію. Що стосується вимог [PERSON] про надання йому дозволу на оформлення документів, необхідних для такого виїзду та супроводу [PERSON], то в цій частині суд вважає вимоги зайвими, оскільки такі дії дозволені законом, підстави та порядок їх здійснення чітко регламентовані законом, не потребують отримання згоди другого з батьків, який проживає окремо від дитини, а тому відсутні підстави для судового втручання в цій частині.

Outcome: partial