Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

27.09.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], яким просить стягнути з відповідача аліменти на її користь для утримання їх неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], - в розмірі 1 / 4 частини усіх доходів щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України для дитини відповідного віку, - з дня звернення позивача з даним позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що відповідач є батьком дитини, в добровільному порядку не надає їй матеріальної допомоги для утримання дитини, яка проживає з нею, позивачем. Позивач у судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про слухання справи за її відсутністю, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце судового засідання, до суду не з'явився, не надав суду заперечень або пояснень щодо предмету позову. На виконання вимог ч.9ст.74 ЦПК України, відповідач, фактичне місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликався в суд через оголошення у пресі - шляхом розміщення оголошення в газеті «Одеські вісті» від 11.11.2017 року, тобто, був повідомлений через засоби масової інформації . З опублікуванням оголошення про виклик в засобах масової інформації - відповідач вважається повідомленим належним чином про час і місце розгляду справи. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також зазначав в узагальненні, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Розглянувши представлені суду документи та матеріали, заяви позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини: - між позивачем та відповідачем 03.10.2009 року було зареєстровано шлюб (а.с.10); - від цього шлюбу [INFO] в них народилася дочка - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її народження (серії [NUMBER], що було видане 23.10.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Бахчисарайського районного управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис №850), згідно якого відповідач є її батьком (а.с.9); - з довідки Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області від 26.09.2007р., за №461, - дитина сторін - дочка [PERSON] - проживає з матір'ю, на утриманні якої перебуває (а.с.11). Будь-яких інших доказів на підтвердження передбачених ст.182 Сімейного кодексу України обставин та підтвердження матеріального стану та стану здоров'я, - як відносно позивача, так і відносно відповідача, - суду не надано, крім тих, що досліджені в судовому засіданні, не встановлено таких і при розгляді справи. Законодавством України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч.1ст.141 СК України). Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. В разі виїзду одного з батьків за кордон на постійне проживання у державу, з якою Україна не має договору про надання правової допомоги, аліменти стягуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо після виконання аліментних зобов'язань згідно з частиною четвертою цієї статті один з батьків не виїхав на постійне проживання у державу, з якою Україна не має договорів про правову допомогу, та залишився або повернувся для постійного проживання в Україну, порядок стягнення аліментів з урахуванням сплаченої суми встановлюється законодавством. Якщо після набрання рішенням суду законної сили, згідно з яким з одного із батьків стягуються аліменти, він виїжджає для постійного проживання у державу, з якою Україна не має договору про правову допомогу, з нього за рішенням суду до його виїзду за межі України може бути стягнуто аліменти за весь період до досягнення дитиною повноліття. Якщо після набрання законної сили рішенням суду про сплату аліментів за весь період до досягнення дитиною повноліття особа, з якої стягуються аліменти, продовжує постійно проживати в Україні або повертається в Україну для постійного проживання та змінюються обставини, які вплинули на визначення розміру аліментів, у судовому порядку може бути встановлено періодичне стягнення аліментів з урахуванням сплаченої суми. Якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога з урахуванням матеріального стану сім'ї, у якій виховується дитина. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги, її розмір визначається Кабінетом Міністрів України. Роботу щодо призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, організовує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері усиновлення та захисту прав дітей. Суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку. Статтею 182 СК України передбачено, що При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 СК України регламентовано, що розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991р. та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 2 ст.182 Сімейного Кодексу України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пленум Верховного Суду України в постанові №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України, в разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до частин 1,4ст.174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду. Проте відповідач не надав суду будь-яких письмових пояснень та заяв, а позивач не надав доказів на підтвердження доходів відповідача. Тому, з урахуванням обставин, які перелічені у ст.182 СК України, суд дійшов висновку, що, за відсутності заперечень з боку відповідача, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів у вказаному в позові розмірі, підлягають задоволенню в повному обсязі, - підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] - аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] - в розмірі 1 / 4 частки від усіх видів доходів відповідача - щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення позивача до суду з даним позовом і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно з вимогами ст.ст.79, 88 ЦПК України, також підлягає стягненню на користь держави з відповідача судовий збір в розмірі 640.00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved