Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

28 жовтня 2020 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. У позовній заяві представник зазначив, що [PERSON] звернулася до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (з 14.06.2018 року АТ КБ «ПриватБанк») з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву №б/н від 04 жовтня 2012 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладено на банківському сайті складають договір між нею та банком, що підтверджується її підписом у заяві. Відповідач ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується її підписом у заяві. Оскільки відповідач була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк» шляхом підписання Заяви, то між сторонами був укладений Договір про надання банківських послуг. На виконання умов договору, відповідачу було відкрито картковий рахунок та встановлений початковий кредитний ліміт, який у подальшому було збільшено до 4000,00 грн. Умовами договору, відповідач зобов`язувалася погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання. Відповідач взяті на себе зобов`язання виконує з порушенням, у зв`язку з чим, станом на 16 вересня 2020 року її заборгованість перед банком складає 10112,96 грн., з яких: 5899,83 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1268,87 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 2944,26 нараховано пені. Посилаючись на викладене, представник позивача просив суд, стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму 10112,96 грн. та судовий збір у сумі 2102,00 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутності, вказав, що позов підтримує, згоден на ухвалення заочного рішення у справі в разі неявки відповідача. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася, не повідомивши суд про причину неявки, про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлена належним чином. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України,\~якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. 04 жовтня 2012 року [PERSON] підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. У заяві зазначено, що [PERSON] згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між нею і банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй у письмовому вигляді. До позовної заяви банком додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість\~ [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 16 вересня 2020 року складає 10112,96 грн., з яких: 5899,83 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1268,87 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 2944,26 нараховано пені. Вирішуючи позовну вимогу в частині стягнення з відповідача на користь позивача 5899,83 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту та 2944,26 грн. пені, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як зазначено в ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України,\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як зазначено в ч. 1 ст. 628\~Цивільного кодексу України,\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.\~Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як зазначено в ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України,\~до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі.\~Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633\~Цивільного кодексу України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).\~Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634\~Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.\~Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути з відповідача нараховану пеню. Відповідно до ст. 549\~Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.\~Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.\~Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч.ч.1,2 ст. 551 Цивільного кодексу України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.\~Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Аналізуючи вказані норми, суд зазначає, що в разі укладення кредитного договору розмір неустойки (пені), яка підлягає стягненню повинен бути визначений у договорі за погодженням сторін. У заяві позичальника від 04 жовтня 2012 року, яка підписана сторонами відсутні умови договору, які визначають розмір неустойки (пені). Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умовами та правилами надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови. Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Умови розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені) та зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірі і порядку нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача можуть змінюватися самим банком, тобто позивач міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату неустойки (пені), надані банком Витяг з Тарифів та Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що\~встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Крім того,\~Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 04 жовтня 2012 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір неустойки (пені) за договором. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не можу ґрунтуватися на припущеннях. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача:\~2944,26 грн. нарахованої пені до задоволення не підлягають. Разом з тим, враховуючи те, що відповідач отримала від позивача грошові кошти, які в добровільному порядку не повернула, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача\~ 5899,83 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту підлягають задоволенню. Аналогічна правова позиція викладена в постанові\~Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] 1268,87 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналізуючи вказані норми закону, суд зазначає, що протягом дії договірних відносин, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Як вбачається\~з позовної\~заяви та\~доданих до\~неї матеріалів\~у ній\~відсутні відомості\~щодо закінчення\~строку дії\~договірних відносин,\~які виникли\~між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] . Як вбачається з Довідки, [PERSON] було підписано кредитний договір та видано кредитну картку з терміном дії до 07.2016 року. Разом з тим, сплив терміну дії кредитної картки не свідчить про закінчення терміну дії кредитного договору та настання строку виконання грошового зобов`язання, оскільки кредитна картка є фактично платіжно-розрахунковим документом, який видає\~банк\~ своїм\~клієнтам для\~оплати необхідних\~для них\~товарів і\~послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приймаючи до уваги те, що представником позивача не надано суду доказів строку дії\~договірних відносин,\~які виникли\~між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити час настання виконання грошового зобов`язання за ним, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з [PERSON] 1268,87 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦПК України до задоволення не підлягають. Згідно з п. 3 ч. 2\~ст.141\~ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2102,00 грн. та заявлено позовні вимоги про стягнення 10112,96 грн. Судом задоволено позовні вимоги на суму 5899,83 грн., що становить 58,34 % від ціни позову, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1226,30 грн., що складає 58,34 % від 2102,00 грн. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~

Outcome: partial