Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

27 вересня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що [INFO] помер [PERSON] - батько позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , видане Оглядівською сільською радою Радехівського району Львівської області 15.01.1998 року. За життя спадкодавцем було здійснено розпорядження своїм майном на користь позивача, [PERSON] , склавши заповіт, який було посвідчено 25.09.1997 року, секретарем виконавчого комітету Оглядівської сільської ради Радехівського району Львівської області і зареєстровано за №68, згідно якого все майно заповів позивачу. Родинні відносини, підтверджуються повторним свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] видане 25.07.2017 року, та свідоцтвом про укладення шлюбу, серії [NUMBER] видане 12.09.1982 року. Спадкове майно, що залишилось після смерті спадкодавця становить земельна ділянка площею 0,9559 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 0,3497 га, та площею 0,6062 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території Оглядівської сільської ради Радехівського району Львівської області та належали спадкодавцю, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії І -ЛВ №089671 виданого 16.03.2000 року Радехівською районною радою Львівської області, і зареєстрованого в книзі записів державних актів на право власності на землю за №7374. Фактично прийнявши спадщину, вступивши в управління та володіння майном та маючи намір оформити свої права на спадкове майно позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак нотаріусом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відсутній належний правовстановлюючий документ на право власності на земельну ділянку, що належав спадкодавцю, а саме державний акт на право власності на земельну ділянку, який видано після смерті спадкодавця. Зазначає, що з метою встановлення права на отримання спадкового майна після смерті [PERSON] , їй необхідно встановити факт прийняття спадщини, та факт належності правовстановлюючого документа, а саме державного акту на право приватної власності на землю, оскільки такий видано на прізвище [PERSON] , замість [PERSON] . Просить ухвалити рішення, яким встановити факт, що [PERSON] прийняла спадщину після [PERSON] , який помер [INFO] ; встановити факт, що Державний акт на право приватної власності на землю серії І -ЛВ №089671, виданий 16 березня 2000 року Радехівською районною радою народних депутатів [PERSON] , належить [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку, площею 0,9559 га, що складається із двох земельних ділянок площею 0,3497 га та площею 0,6062 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Оглядівської сільської ради Радехівського району Львівської області, в порядку спадкування, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, від позивача поступила до суду заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує (а.с.94). Відповідачі в судове засідання не з`явилися, надіслали в адресу суду заяви, в яких позовні вимоги визнали та просили розгляд справи проводити без їх участі (а.с.75,77,88). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони. Із врахуванням наведеного, на підставі ч.4 ст.223 та ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів. Згідно з ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних доказів, які знаходяться у матеріалах справи, чого не заперечила позивач. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. За змістом ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема і належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Суд встановив, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого Оглядівською сільською радою Радехівського району Львівської області 15 січня 1998 року (а.с.7). Родинні відносини із спадкодавцем підтверджуються повторним свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданим Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 25 липня 2017 року (а.с.5). Із копії свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] , виданого 12 вересня 1982 року Оглядівською сільською радою Радехівського району Львівської області, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 12.09.1982 року, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.6). Із копії Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії I-ЛВ №089671 , виданого 16.03.2000 року Радехівською районною Радою народних депутатів на підставі рішення ІХ сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної ради Народних депутатів від 24 грудня 1999 року, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №7374, вбачається, що земельна ділянка, площею 0,9559 га, яка складається з двох земельних ділянок площею 0,3497 га та площею 0,6062 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Оглядівської сільської ради Радехівського району Львівської області, належала [PERSON] (а.с.8). [PERSON] заповів своїй дочці [PERSON] належний йому житловий будинок, земельні ділянки і все майно де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те що буде належати йому на день його смерті і на що за законом буде мати право, що підтверджується копією заповіту від 25 вересня 1997 року, посвідченого секретарем виконкому Оглядівської сільської Ради народних депутатів Радехівського району Львівської області (а.с.9). Відповідно до довідки, виданої виконкомом Оглядівської сільської ради 25.07.2017 року №910, [PERSON] до дня смерті [INFO] був зареєстрований в [ADDRESS] (а.с.10). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] , який помер [INFO] підтвердили свідки [PERSON] , [PERSON] , не довіряти яким у суду немає підстав (а.с.80-81). Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Перешкодою в реалізації позивача її законних прав та інтересів, є те, що вона позбавлена у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки Державний акт на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ №089671, виданий 16 березня 2000 року після смерті спадкодавця. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент смерті. Узагальнюючи вищенаведене,оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи те, що у позивача немає іншого способу захисту порушених прав, суд робить висновки, що позовні вимоги необхідно задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved