Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

28 липня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати дійсним договір міни нерухомого майна № 10/2000 від 24 листопада 2000 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований на Одеській новій біржі в Журналі реєстрації договорів міни нерухомості за реєстраційним номером № 10/2000 від 24.11.2000 року. Свої вимоги мотивувала тим, що 24.11.2000 року між нею та відповідачем було укладено договір міни, кожна із сторін виконала повністю цей договір, однак, під час укладання Біржового договору вони не знали про те, що договір міни необхідно укладати саме в нотаріальній формі, так як чинним на той час законодавством зазначене не було передбачено. У звязку з чим на теперішній час вона не може реалізовувати свої права власника по розпорядженню своїм майном, так як нотаріусами не визнається правомірність договору міни, укладеного на біржі нерухомості. Вказана обставина і стала підставою, для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, яка сповіщена про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, вважає позов підлягаючим задоволенню, виходячи з наступного. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України у редакції 1963 року, який діяв на момент укладання договору купівлі-продажу вказаної квартири. Судом встановлено, що 25 листопада 2000 року між [PERSON] та [PERSON] на Одеській новій біржі було укладено Договір № 10/2000 міни нерухомого майна. Відповідно до умов п. 1 якого [PERSON] передала, а [PERSON] прийняла у власність квартиру загальною площею 43,4 кв.м., що складається з однієї кімнати житловою площею 18,6 кв.м., а також: коридор №1, ванна - № 2, туалет - № 3, кухня - № 4, стінна шафа - № 6, комори - № 7, розташована за адресою: м. Одеса, пр..-кт. Маршала Жукова, буд. 79 «А», кВ. 57, що належала [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна № 2310, зареєстрованого товарною біржею «Центральна Одеська Біржа» 14 лютого 1997 року, зареєстрованого в Одеському місцевому бюро технічної інвентаризації і реєстрації обєктів нерухомості 21 лютого 1997 року, інвентарний номер № 177, стр. 2 кн.221, пр.. Згідно п. 2 Договору [PERSON] передала, а [PERSON] прийняла у власність 53/100 домоволодіння, яке складається з літ. «А», «Б», «В» з надвірними господарськими побудовами: «Г» - вбиральня, «З» - вбиральня, «Н» - сарай, № 3-6 огорожа, І-ІІ мощення, розташованих на земельній ділянці 326 кв.м. За заявою власника відчужується: літ. «А», «В» жилою площею 52,5 кв.м., а також: «Н» - сарай, вбиральня «Г», 53/100 огорожі - № 3-5, 53/100 мощення І, розташованих за адресою м. Одеса, пр.. Леваневського, 7-9, належного [PERSON] на підставі Договору дарування серії АА1№906059, реєстр. № 143, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 27.05.1997 року та зареєстрованого КП «ОМБТІ та РОН» 02.06.1997 року, інв.. № кн.. 19, стр. 234, р. 3554. Пунктом 3 даного Договору встановлено, що інвентарна вартість майна склала: в п.1 15\~372 гривень, в п. 2 22\~210 гривень, а згідно п. 6 сторони засвідчили, що обмін відбувся без доплати. Вказаний договір сторони зареєстрували його в КМ «ОМБТІ та РОН» 07 грудня 2000 року за № 3534 стр234-кн19доп. Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. У разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі (ст. 219 ЦК України). Разом з тим, у відповідності зі ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року, що діяла на момент виникнення правовідносин, при укладені договорів купівлі-продажу нерухомого майна потрібна нотаріальна форма договору, якщо хоча б одна зі сторін договору є громадянин України. Згідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України (у редакції 1963 року) та ст. 220 ЦК України (у редакції 2003 року), якщо одна зі сторін повністю або частково виконала договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, а інша ухиляється від нотаріального посвідчення, суд вправі на вимогу однієї зі сторін визнати угоду дійсної. Крім того, у відповідності зі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов, а саме: якщо вона являє собою куплю-продаж, допущений до обороту на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеної з моменту її реєстрації на біржі. Таким чином, сторони виконали всі умови договору купівлі-продажу, у результаті яких наступили юридичні наслідки, а саме одна сторона передала іншій квартиру. Отже, докази щодо виконання умов договору міни № 10/2000 від 24 листопада 2000 року ніким не спростовані та свідчать про те, що сторони є добросовісними набувачами нерухомого майна. Відповідно до ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За таких обставин, коли позивач передала свою квартиру відповідачу а та передала позивачу свою частку домоволодіння та правовстановчі документи на неї, то суд на підставі ст. ст. 224-225 ЦК УРСР (в ред.1963р.), які діяли на час домовленостей і існуючих правовідносин між сторонами, вважає, що відбулося повне виконання договору міни нерухомого майна і право власності позивача на куплене нерухоме майно підлягає захисту шляхом визнання правочину дійсним. Крім того, згідно з ст. 328 ЦК України,України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. З урахуванням вищевказаного, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов законний та обґрунтований та підлягає задоволенню шляхом визнання дійсним договору міни №10/2000 від 24.11.2000 року. На підставі викладеного й

Outcome: approved