Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

27 квітня 2021 року (за поштовим штемпелем) уповноважений представник позивача Ганжа К.В. звернулась до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ» та відповідачем на підставі ст.ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання було укладено Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам. Фактом приєднання споживача відповідача до умов Типового договору постачання природного газу є споживання природного газу в період з 1 липня 2015 року по 20 лютого 2021 року (дата відключення). Відповідач не оплачувала надані послуги з постачання газу належним чином, внаслідок чого утворилася заборгованість перед позивачем за період з 1 вересня 2020 року по 21 лютого 2021 року у розмірі 12043,10 грн, тому просить стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за надані послуги з постачання природного газу у зазначеному розмірі, 3 % річних - 65,33 грн, пеню - 286,66 грн, інфляційні втрати - 204,73 грн та сплачений судовий збір в розмірі 2270, 00 грн. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 11 травня 2021 року клопотання представника позивача про розгляд справи у порядку спрощеного провадження задоволено. В судове засідання учасники справи не з`явилися про дату, час і місце його проведення були належним чином повідомлені, представник позивача направила заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує повністю, відповідач про причини неявки суду не повідомила, копію позовної заяви з додатками отримала, своїх заперечень та відзиву на позов не подала. Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, суд дійшов висновку про можливість проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Оцінюючи наведені у справі аргументи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно з`ясованих обставин, об`єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є споживачем послуг з газопостачання ТОВ «Київоблгаз збут» з особовим рахунком [NUMBER] за адресою [ADDRESS] , що підтверджується витягом із особового рахунку, який відповідач не оспорює (а.с.6). Доказів відмови від надання зазначених послуг або щодо їх ненадання або надання не в повному обсязі відповідач не надала. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Відповідно до вимог ст.ст. 67, 68 Житлового кодексу України, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), від 21.04.2017 № 527 ТОВ «Київоблгаз Збут» видано ліцензію на постачання природного газу на території України. Відтак позивач виступає постачальником природного газу для побутових споживачів, газифіковані об`єкти яких розташовані у Київській області. Відповідно до вимог п. 17 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про ринок природного газу» НКРЕКП постановою від 30.09.2015 № 2496 затвердила Правила постачання природного газу, що зареєстровані в Міністерстві юстиції України від 06.11.2015 за № 1382/27827 (далі - Правила від 06.11.2015). Згідно з Розділом III Правил від 06.11.2015 постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. 30 вересня 2015 року НКРЕКП постановою № 2500 затвердила Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам, який розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 ЦК України на невизначений строк шляхом приєднання Споживача до умов цього Договору. Цей Типовий договір не потребує письмової форми та двостороннього підписання між сторонами. Фактом згоди Споживача про приєднання до умов Типового договору є отримання Постачальником поданої Споживачем заяви-приєднання до умов договору постачання, та/ або сплачений Споживачем рахунок (квитанція) Постачальника за поставлений газ, та/або зафіксований факт споживання природного газу. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природній газ у необхідних для нього об`ємах, а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначає договір. Шляхом фактичного споживання природного газу відповідач приєдналася до умов Типового договору, за яким ТОВ «КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ» зобов`язалося постачати природний газ у необхідному об`ємі, а відповідач в свою чергу взяла на себе зобов`язання оплачувати вартість природного газу згідно з правилами (а.с.4-5 - копія Типового договору). Позивач зазначив у позові, що 20 лютого 2020 року Згурівська дільниця Переяслав-Хмельницької ФЕГГ ПАТ «Київоблгаз» за дорученням ТОВ «КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ» припинила газопостачання до будинку відповідача за несвоєчасну оплату послуг, про що складено відповідний акт. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми, полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Позиція позивача щодо нарахування штрафних санкцій підтверджується також постановою Верховного суду України від 30.10.2013 по справі № 6-59цс13. Згідно з Кодексом газорозподільних систем заява-приєднання складена за встановленою формою письмової заяви споживача, що засвідчує його волевиявлення на приєднання до договору розподілу природного газу та містить персоніфіковані дані споживача та його об`єкта; несанкціонований газопровід-самовільно під`єднаний газопровід (газовий відвід, штуцер, патрубок), у тому числі без наявного підключеного газового обладнання, фізично з`єднаний, зокрема вварений, врізаний, з газорозподільною системою або газовою мережею внутрішнього газопостачання, витрата (споживання) природного газу, через який не обліковується комерційним вузлом обліку (лічильником газу). Постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 2019 року № 380 із внесеними відповідними до неї змінами на час виникнення спірних правовідносин, ціна на газ для населення за 1 куб для всіх побутових споживачів встановлена з вересня 2020 року - 5,50 грн, з жовтня 2020 року - 6,67 грн, з листопада 2020 року - 8,82 грн, з грудня 2020 року - 8,82 грн, з січня 2021 року - 6,99 грн. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за цим договором не виконала та має заборгованість за оплату послуг за період з 1 вересня 2020 року по 21 лютого 2021 року. За цей період відповідач спожила 1064,86 м куб. природного газу на суму 12149,49 грн. На зазначену дату у відповідача обліковувалася заборгованість за попередній період у сумі 4369,69 грн. В спірний період відповідачем сплачено 4476,07 грн, які зараховані в рахунок погашення заборгованості за попередній період, та 106,38 грн в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за період з 1 вересня 2020 року по 21 лютого 2021 року. Відтак несплачена сума боргу становить 12043,10 грн (а.с.6 - розрахунок). Відповідно до наданого позивачем розрахунку 3 % річних від розміру заборгованості становить 65,33 грн, пеня - 286,66 грн, інфляційні втрати - 204,73 грн (а.с.13). Згідно з п. 4.9 Типового договору у разі порушення Споживачем строків оплати за цим Договором Споживач сплачує за вимогою Постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку, що діяла за період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Відповідно до п. 4.9 Типового договору, Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.1996 № 543, боржнику нараховується пеня за несвоєчасну оплату послуг в розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочення. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст.13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів. У разі порушення або невиконання своїх обовязків споживач несе відповідальність згідно із законом. Відповідно до п. 11 Р.ІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2496, розрахунки споживача за поставлений природний газ здійснюються за розрахунковий період відповідно до умов договору постачання природного газу. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із врахуванням вимог ст. 80 ЦПК України надані позивачем докази вбачаються достатніми для встановлення обставин, що мають значення для справи. Дослідивши письмові докази у справі, встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково, оскільки в судовому засіданні доведено, що має місце порушення відповідачем умов Типового договору, що є підставою для стягнення із неї суми заборгованості за надані послуги з постачання природного газу у розмірі 12043,10 грн, 3 % річних - 65,33 грн, інфляційних втрат - 204,73 грн, а всього 12313,16 грн. При цьому суд враховує, що відповідач як споживач зобов`язана була оплатити отримані нею житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору між сторонами щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуги у повному обсязі, якщо вона фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов`язання відповідача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг. Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 30 жовтня 2013 року по справі №6-59цс13 та від 25 листопада 2014 року по справі №3-184гс14 та Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18. У задоволенні інших позовних вимог, зокрема щодо стягнення пені, вбачається за необхідне відмовити на підставі п. 4 ч. 3 розділу Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17 березня 2020 року, яким встановлено, що на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» від 11 березня 2020 року №211 на всій території України з 12 березня 2020 року встановлено карантин, дію якого постановою Кабінету Міністрів України від 30 червня 2021 року № 405 продовжено до 30 червня 2021 року. Позивач при пред`явленні позову сплатив судовий збір у розмірі 2270,00 грн (а.с.1 - платіжне доручення). За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Відтак підлягають стягненню із відповідача на користь позивача понесені судові витрати у розмірі 2218,46 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial