Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

28 вересня 2015 року позивач, [PERSON], звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 22 березня 2014 р. уклав шлюб з відповідачем по справі, який зареєстровано у виконкомі Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом №17. Від шлюбу дітей немає. Позивач зазначає, що останнім часом постійно виникають сварки на сімейному ґрунті, спільного господарства подружжям не ведеться, шлюбні відносини не підтримуються. Вважає, що за даних обставин реєстрація шлюбу носить суто формальний (юридичний) характер, оскільки жодних обовязків як подружжя сторони у справі не несуть. З вищенаведених підстав стверджує, що подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим, оскільки це суперечить інтересам позивача. Оскільки рішення про розірвання шлюбу прийнято давно, просить не надавати термін для примирення, зауваживши, що шлюб подружжя розриває вперше. Звернення до суду з позовними вимогами про розірвання шлюбу пояснив відмовою відповідача здійснити добровільне розірвання шлюбу в РАЦС. У попередньому судовому засіданні при зясуванні судом належності обраного суду для розгляду цивільного позову Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області сторони пояснили, що керувалися ч. 2 ст. 110 ЦПК України при обранні підсудності даної справи за домовленістю подружжя. У відповідності до ч. 3 ст. 130 ЦПК України для врегулювання спору до судового розгляду суд з'ясував чи не відмовляється позивач від позову, чи визнає позов відповідач. При цьому, позивач у попередньому судовому засіданні підтримав позов, а відповідач позовні вимоги визнала у повному обсязі, просила не застосовувати заходи до примирення, шлюб між нею та відповідачем розірвати, відновивши їй дошлюбне прізвище з «Калинка» на «Зейкан». За положеннями ч. 4 ст. 130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що 22.03.2014 р. виконкомом Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що 22 березня 2014 року складено відповідний актовий запис №17, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ФМ № 112529, виданим 22.03.2014 року. Судом встановлено, що після державної реєстрації прізвища чоловіка та дружини Калинка. У судовому засіданні також встановлено, що на даний час сторони проживають окремо, шлюбні стосунки між ними припинені остаточно, їх шлюб носить формальний характер: з серпня проживають окремо та спільного господарства не ведуть, сенсу продовжувати сімейні відносини та надалі перебувати в шлюбі не вбачають. Підстави для відмови у задоволенні позову відсутні. Відповідач в повному обсязі визнає позовні вимоги та не заперечує проти їх задоволення, просить суд шлюб між нею та позивачем розірвати, а також відновити її прізвище на дошлюбне. У разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 174 ЦПК України). Частиною 1 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За правилами ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги визнання відповідачем позову, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сімя розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, що має істотне значення, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 105 СК України шлюб підлягає розірванню, а прізвище дружини підлягає відновленню на дошлюбне. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сплачений останнім судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Outcome: approved