Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

28 березня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту прийняття нею спадщини після смерті [INFO] року її матері [PERSON], так як вона постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини. В обґрунтування заяви, вказала, що [INFO] року в с. Стовбино Миргородського району Полтавської області померла її мати, [PERSON]. На день смерті [PERSON] була зареєстрована одна за адресою: [ADDRESS], в квартирі, яка належала їй на праві приватної власності. Хоча із погіршенням стану здоров'я останніх 9 років перед смертю [PERSON] проживала в будинку заявниці, де вона безпосередньо доглядала за матір'ю. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, зокрема на квартиру [ADDRESS]. Коли заявниця звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, відповідно до закону, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого, у зв'язку з тим, що вона пропустила шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини. [PERSON] стверджує, що на момент смерті [PERSON] постійно проживав разом з нею, тому просить суд встановити факт свого постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. В судовому засіданні [PERSON], вищевказані вимоги заяви підтримала. Представник Дібрівської сільської ради Полтавської області в судове засідання не з'явився. Установа надала на адресу суду заяву, в якій викладено прохання розгляд справи провести без участі свого представника, заперечень проти задоволення заяви не висловила. Заслухавши заявницю, покази свідків, вивчивши та проаналізувавши всі докази зібрані по справі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON] (свідоцтво про смерть, а.с.7). Внаслідок її смерті відкрилася спадщина, зокрема на квартиру [ADDRESS], яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27 вересня 2001 року виданого Дібрівським кінним заводом № 62, яке було зареєстровано 04.10.2001 року в Лубенському МБТІ. Заявниця приходиться дочкою спадкодавця, що підтверджується копією рішення Миргородського міськрайонного суду від 27 лютого 2017 року (а.с. 11). Згідно довідки Дібрівської сільської ради від 23.11.2016 року № 1161 за життя [PERSON] була зареєстрована сама за адресою [ADDRESS]. (а.с.7). Свідок [PERSON], в своїх показах наданих в судовому засіданні, підтвердили, що з 2001 року разом з [PERSON] проживала її мати [PERSON], де й померла. Всі ці роки [PERSON] потребувала стороннього догляду, а тому жила разом із донькою. Згідно ч. 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» від 30.05.2008 року за №7, у разі якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Встановлений судом факт постійного проживання [PERSON] з спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на час смерті останньої, що сталася 26.04.2010 року, в судовому засіданні підтверджений поясненнями заявниці, показаннями свідка, а також дослідженими в судовому засіданні доказами, що містяться в матеріалах справи. Приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу заявниці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої у зв'язку з тим, що вона пропустила шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини та не надано доказів на підтвердження факту проживання разом із спадкодавцем на час смерті. У зв'язку із наведеним, встановлення означеного факту має для заявниці [PERSON] юридичне значення. Аналіз перевірених і оцінених судом доказів переконує суд, що заявницею надані належні та допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву у їх достовірності та належності, що є підставою для задоволення заяви.

Outcome: approved