Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

27 вересня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом, відповідно до вимог якого просить стягувати аліменти із відповідача в її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви та до закінчення ним навчання, тобто до 30 червня 2020 року. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідач є батьком їхнього сина [PERSON], [INFO]. Згідно постанови Радехівського районного суду Львівської області від 31.07.2003 року з відповідача стягувалися аліменти на утримання сина до його повноліття. В зв'язку із настанням повноліття сина стягнення аліментів припинено. З 01.09.2017 року син навчається у Львівському державному університеті безпеки життєдіяльності. Термін навчання - до червня 2020 року. Батько коштів на утримання сина добровільно не надає. Позивач змушена утримувати його сама. Оскільки відповідач не має сталого місця роботи і у нього мінливий дохід, тому позивач вважає, що аліменти з відповідача слід стягувати в твердій грошовій сумі. Позивач в судове засідання не з'явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Відповідач в судове засідання також не з'явився, проте надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутності. Позовні вимоги визнає частково, оскільки не має можливості сплачувати аліменти в розмірі 1500 грн.. Може сплачувати аліменти в сумі 1000 грн. (а.с.14). Із врахуванням наведеного, на підставі ч.4 ст.223, ч.2 ст.247, ст.279 ЦПК України розгляд справи проведено без участі учасників справи, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO] (а.с.3), який навчається на 2 курсі денної форми навчання у Львівському державному університеті безпеки життєдіяльності за рахунок коштів фізичних, юридичних осіб, стипендії не отримує. Термін навчання становить 4 роки (вересень 2016 року - червень 2020 року) (а.с.6). Розглянувши заяви позивача та відповідача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступних міркувань. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому вказаний обов'язок утримання дитини покладений на обох батьків та є однаковим для них обох. У п.20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року «Про застосування окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз'яснив, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але не менше 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відтак, за змістом ст.199 СК України обов'язок утримати повнолітнього сина, який продовжує навчання, покладено на обох батьків. За змістом ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 Сімейного кодексу України, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Крім цього, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ст.184 СК України). Виходячи із принципу диспозитивності, закладеного у ст.ст. 13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, піддавши аналізу матеріали справи, суд приходить до висновку, що стан здоров'я [PERSON] задовільний, йому не заподіяне каліцтво та джерел самостійного доходу він не має. Окрім цього, суд вважає, що стан здоров'я відповідача задовільний. Дані обставини судом враховані при визначенні розміру аліментів. Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене та рекомендації, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, від так підлягають до задоволення, однак із зменшенням розміру аліментів, що підлягають стягненню із відповідача. У відповідності до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, слід зауважити, що при наявності у позивач чи відповідача доказів щодо погіршення стану його здоров'я, а також документального підтвердження зміни свого матеріального становища, вони не позбавлені права у майбутньому заявити вимогу про (збільшення) зменшення розміру аліментів. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне із відповідача стягнути судові витрати. Керуючи ст.ст.12,13,81,141,258-259,263-265,282,430 ЦПК України та ст.ст.180,182,184 Сімейного кодексу України, суд -

Outcome: approved