overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

28 листопада 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] Аргументуючи заявлені вимоги, вказав, що перебуває з відповідачем в шлюбі, зареєстрованому 24 листопада 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області, за актовим записом №315. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, через несумісність характерів та різних поглядів на життя. Шлюбні відносини припинені з грудня 2013 року. Мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. Вважає, що примирення та подальше збереження шлюбу між ними - неможливі, тому просить суд задовольнити позов. Майнового спору не має. Спору з приводу виховання дитини не має.. Позивач до судового засідання не з'явилась, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Згоден, щоб спільна дитина мешкала разом з матір'ю. Відповідач до судового засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій зазначила, що позов визнає в повному обсязі, на розірвання шлюбу згодна. Згідно з ч. 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, перевіривши матеріали справи прийшов до наступного. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] - перебувають у шлюбі, який зареєстрований 24 листопада 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області, за актовим записом №315 (а.с.3). Від спільного життя мають неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO] (а.с.4). Проголошена ст.51 Конституції України охорона сім'ї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно статті 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясував фактичні взаємини подружжя, які фактично припинили шлюбні відносини, втратили почуття любові та поваги один до одного, те, що спільна неповнолітня дитина, [PERSON], [INFO], мешкає разом з відповідачем, яка не чинить перешкод для спілкування позивача з дитиною. Позивач не заперечує проти того, щоб неповнолітня дитина мешкала разом з матір'ю. Враховуючи фактичні взаємини подружжя, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам як позивача, так і відповідача, а також інтересам їх дитини. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

28 листопада 2014 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до Костянтинівської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Вона обґрунтовувала свої вимоги тим, що [INFO] в м.Костянтинівка Донецької області померла [PERSON], яка до смерті, 2 березня 2010 року склала заповіт, яким призначила її спадкоємцем на все належне їй на день смерті майно. Крім неї спадкоємців першої черги за законом та за заповітом після смерті [PERSON] не мається. Вона у встановлений законом строк не звернулась в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] тому, що є громадянкою Російської Федерації, проживає в м.Дудінка Таймирського автономного округу і не мала можливості приїхати до України у зв'язку зайнятістю по роботі. Від прийняття спадщини вона не відмовляється, вважає, що термін на прийняття спадщини пропустила по зазначеним поважним причинам і, тому, просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги, посилаючись на ті ж обставини, що й у позовній заяві. Представник відповідача - Костянтинівської міської ради, в судове засідання не явився, подав заяву, в якій позов визнав у повному обсязі та просив розглянути справу за його відсутності. З'ясувавши у попередньому судовому засіданні вказану позицію сторін, а також те, що визнання представником відповідача позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявністю для того законних підстав, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 2 березня 2010 року [PERSON] зробила розпорядження, яким заповіла позивачу [PERSON] все належне їй на момент смерті майно (а.с.7). [INFO] [PERSON] померла в м.Костянтинівка Донецької області (а.с.6) і після її смерті залишилося спадкоємне майно. Крім [PERSON] спадкоємців першої черги за законом, а також спадкоємців за заповітом після смерті [PERSON] не мається (а.с.17). У встановлений законом шестимісячний строк [PERSON] не звернулась в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, тобто не прийняла спадщину. Суд вважає, що нею строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] пропущений з поважної причини, тому що вона є громадянкою Російської Федерації, проживає в м.Дудінка Таймирського автономного округу і не мала можливості приїхати до України у зв'язку зайнятістю по роботі. У зв'язку з цим необхідно визначити [PERSON] додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] у три місяці, що є достатнім строком для подачі нею заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

28 листопада 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] в якому просить шлюб розірвати та стягнення аліментів на дітей, посилаючись на обгрунтування викладені у позовній заяві. Позивачка в судове засідання не з'явилася, проте подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила розглянути справу без її присутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав та не заперечував проти його задоволення. З'ясувавши обставини справи та дослідивши матеріали справи, суд уважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Зазначені правовідносини регулюються ст. ст. 180, 181 ч. 3, 182, 183 ч. 1 Сімейного Кодексу України, відповідно до яких, батьки зобов'язані утримувати свої неповнолітніх дітей; за рішенням суду кошти на утримання дітей присуджуються у частці від доходу її матері, батька; при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; частка заробітку батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оскільки відповідач ухиляється від добровільного виконання свого обов'язку по утриманню дітей, чим порушує права позивачки і її малолітніх дітей, то з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки з усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідно віку, починаючи з дня звернення позивачки до суду і до повноліття дітей. Такий розмір стягування аліментів не суперечитиме інтересам дітей та відповідача, який не працює. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

28 листопада 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання їхнього неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, але обставини життя склалися таким чином, що подружжя проживає окремо. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], на утримання якого відповідач не надає матеріальної допомоги. Позивачка до суду не прибула, проте надала заяву про розгляд справи без її участі, наполягає на задоволенні позову. У разі неявки відповідача, просить ухвалити заочне рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча судом був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, заперечень проти позову судові не надав, тому, зі згоди позивачки, суд розглядає справу заочно без участі відповідача на підставі наявних доказів, що не суперечить положенням ст. 224 ЦПК України, а на підставі ст. 197 ЦПК України - без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини: зокрема, встановлено, що відповідач [PERSON] позивачка [PERSON] з 17.07.2010 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.7). Від спільного подружнього життя мають сина - [PERSON], [INFO], що вбачається з свідоцтва про його народження (а.с.8), який мешкає з позивачкою (а.с.4-5). На даний час дитина знаходиться на утриманні матері - [PERSON], оскільки відповідач мешкає поза м. Первомайським, вихованням дитини не займається та матеріальної допомоги не надає. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позивачка просить стягувати аліменти з відповідача у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку відповідача, проте, такий розмір аліментів суд вважає завищеним і таким, що не відповідає життєвим обставинам, а аліменти в розмірі ? частки від доходів суд вважає достатнім. Все зазначене вище дає підстави суду задовольнити позов частково.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

28 листопада 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дочок: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі по 500 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач позов визнав частково по 400 грн. на кожну дитину. Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом об'єктивно встановлено, що у період шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилися дві дочки: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач. Дочки проживають з позивачкою. Ці обставини визнаються учасниками процесу та підтверджуються свідоцтвами про народження дітей, та паспортними даними позивачки. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 ч.3 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Крім того, згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] не надає належної матеріальної допомоги [PERSON] на утримання дітей, а тому на підставі ст.ст.180-183 СК України з нього підлягають стягненню аліменти на користь позивачки в розмірі по 400 грн. щомісячно на кожну дитину і до досягнення дітьми повноліття. При визначенні цього розміру суд враховує матеріальне становище дітей і платника аліментів, який інших утриманців не має.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

28 листопада 2014 року [PERSON] (позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (відповідач) про розірвання шлюбу. У своїй позовній заяві позивач посилається на те, що шлюб з відповідачем було зареєстровано 14 лютого 2012 року Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис серії [NUMBER]; від шлюбу дітей не мають; сімейне життя з відповідачем не склалось, між подружжям виникали постійні сварки; позивач вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена; просив шлюб розірвати, розглядати справу за цього відсутністю у зв'язку із перебуванням у СИЗО №3 м.Дніпропетровська. 17 лютого 2014 року від відповідача надійшла заява відповідно до якої відповідач просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 14 лютого 2012 року зареєстрований Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис серії [NUMBER] (а.с. 18). Від шлюбу дітей не мають. Сторони тривалий час не ведуть сумісне господарство, не підтримують шлюбні відносини. Їх сім'я розпалася з причини несумісності характерів, постійних сварок, які виникали між подружжям, що в результаті послужило підставою до того, що між сторонами були втрачені почуття любові та поваги та призвело у підсумку до остаточного розпаду сім'ї. Відповідно ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Дотримуючись ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. При постановлені рішення, суд враховує те, що сторони наполягали на розірванні шлюбу, сімейно-шлюбні відносини припинені, а тому приходить до висновку про те, що сім'я сторін розпалася остаточно та примирення бути не може.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-05 00:00:00

28 листопада 2014 року заявник звернувся до суду з вказаною заявою, в якій зазначив, що рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 04 вересня 2002 року [PERSON] визнано безвісно відсутнім. На підставі вказаного рішення [PERSON] отримувала від заявника пенсію за безвісно відсутнього годувальника, починаючи з 04 жовтня 2002 року. На підставі даних системи персоніфікованого обліку відомостей за 2003-2004 роки [PERSON] є застрахованою особою, за яку ПАТ «Миколаївбудтранс» сплачував Єдиний соціальний внесок, що підтверджується довідкою з даного підприємства про роботу цієї особи на підприємстві. Заявник просив суд скасувати рішення суду від 04 вересня2002 року про визнання [PERSON] безвісно відсутнім. У судове засідання представник заявника не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про слухання справи у її відсутність, заяву підтримала повністю. Заінтересована особа з заявою не погодилася та пояснила, що до теперішнього часу не має жодних відомостей про місце перебування [PERSON], а тому просила суд відмовити у задоволенні заяви. [PERSON] у судове засідання не з'явився, зареєстрований в [ADDRESS] але фактично там не проживає. Судом ухвалено розглядати заяву за відсутності представника заявника та [PERSON] Дослідивши докази, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст.250 ЦК України, у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місце перебування цієї особи, суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Як свідчить рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 04 вересня 2002 року (а.с.3), [PERSON], [INFO], визнано безвісно відсутнім з 09 квітня 2001 року. Згідно даних про застраховану особу - ФОК-5 (а.с.5), довідки ПАТ «Миколаївбудтранс» (а.с.3), [PERSON] з 09 липня 2003 року по 04 березня 2004 рік працював на даному підприємстві, яке за нього сплачувало страхові внески як за застраховану особу до пенсійного фонду України. За таких обставин, суд вважає, що заява є обґрунтованою, а рішення суду про визнання фізичної особи безвісно відсутньою від 04 вересня 2002 року підлягає скасуванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

28 листопада 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, Ленінський р-н, [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 27.11.2014р. о 08 год. 23 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 27.11.2014р. о 08 год. 23 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Кравцович Н.В. лікарні КЗ «ДСПЦ» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворого настрій знижений, подавлен, замкнут. На питання відповідає в плані запитуваних. Виказує маячні ідеї своєї нікчемності. Не заперечує думки о небажанні жити. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - деменція важкого ґенезу (віддаленні наслідки контузії г.м. (1944 р.), дисметаболичний, а/с), з переважно депресивними симптомами. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

28 листопада 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом, де просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором кредиту № 001-20005-050411 від 05.04.2011 року в сумі 2154,90 гривень, що складає 2154,90 грв. - тіло кредиту. Представник позивача просила суд розглянути справу у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заперечень проти позову не надала. Суд ухвалив слухати справу заочно на підставі наявних у ній даних та доказів у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін відповідно до умов договору. Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що05.04.2011 року між сторонами був укладений кредитний договір№ 001-20005-050411 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки на загальну суму 30 000 грн. строком на 364 календарних днів з лімітом 3000 грн. на рік. (а.с.4-6). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Своєчасно суму позики відповідач не повернула. Заборгованість за договором кредиту на 15.10.14 року становить 2154,90 гривень, що складає 2154,90 грв. - тіло кредиту. Ці обставини підтверджується письмовими доказами, доданими до матеріалів справи ( а.с.5-9). Таким чином, позовні вимоги доведені і підлягають задоволенню. Згідно платіжного доручення, позивачем при пред'явленні позову до суду був сплачений судовий збір у розмірі 243,60 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

28 листопада 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом, де просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором кредиту № 001-20101-150611 від 15.06.2011 року в сумі 6928,30 гривень, що складає 6928,30 грв. - тіло кредиту. Представник позивача просила суд розглянути справу у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заперечень проти позову не надала. Суд ухвалив слухати справу заочно на підставі наявних у ній даних та доказів у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін відповідно до умов договору. Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що 15.06.2011 року між сторонами був укладений кредитний договір на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки на загальну суму 30 000 грн. строком на 364 календарних днів з лімітом 3000 грн. на рік. (а.с.4-6). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Своєчасно суму позики відповідач не повернула. Заборгованість за договором кредиту на 15.10.14 року становить 6928,30 гривень, що складає 6928,30 грв. - тіло кредиту. Ці обставини підтверджується письмовими доказами, доданими до матеріалів справи ( а.с.5-9). Таким чином, позовні вимоги доведені і підлягають задоволенню. Згідно платіжного доручення, позивачем при пред'явленні позову до суду був сплачений судовий збір у розмірі 243,60 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: approved