Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

27 серпня 2014 року [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], вказавши третьою особою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання недійсним договору дарування. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що на підставі договору - купівлі продажу від 24 жовтня 2001 року йому належала 55/100 частина домоволодіння [ADDRESS]. В подальшому, у зв'язку з виниклою необхідністю, між ним та фізичною особою був укладений договір позики, у відповідності до якого він позичив грошові кошти на загальну суму 2 000 000 гривень 00 копійок. Також, 25 грудня 2007 року між ним та ВАТ «Інноваційний - промисловий банк» був укладений кредитний договір № 203 - 2007, у відповідності до якого він отримав кредит у розмірі 14 600 доларів США. Крім того, раніше ним також були укладені договори поруки, а саме: 17 липня 2006 року між ним та ВАТ «Інноваційний - промисловий банк» був укладений договір поруки, у відповідності до якого він, поручитель, взяв на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по зобов'язанням ТзОВ виробничої - комерційної фірми «Сервіс - метал - центр», що виникають із умов кредитного договору № 48 - 2006 на обслуговування овердрафту від 17 липня 2006 року та додаткових угод до нього, у сумі 500 000 гривень 00 копійок; 05 вересня 2006 року між ним та ВАТ «Інноваційний - промисловий банк» був укладений договір поруки, у відповідності до якого він, поручитель, взяв на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по зобов'язанням ТзОВ торгівельна - посередницька фірма «Укрвнешторг», що виникають із умов кредитного договору № 62 - 2006 від 05 вересня 2006 року та додаткових угод до нього, у сумі 375 000 гривень 00 копійок; 26 березня 2007 року між ним та ВАТ «Інноваційний - промисловий банк» був укладений договір поруки, у відповідності до якого він, поручитель, взяв на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по зобов'язанням Приватного науково - виробничого підприємства «Вікторія - М», що виникають із умов кредитного договору № 44 - 2007 від 26 березня 2007 року та додаткових угод до нього, у сумі 100 000 гривень 00 копійок. У зв'язку з викладеними вище обставинами, у нього утворилися великі кредитні зобов'язання та тяжкі життєві обставини, що могли призвести до банкрутства та втрати всього його майна, а тому за порадою [PERSON], з якою він проживав однією сім'єю, як чоловік та дружина і мав двох спільних дітей, та з метою збереження свого нерухомого майна, 09 жовтня 2009 року між ним та [PERSON] був укладений договір дарування 55/100 частини домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS]; який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстраційний номер 598. Вказаний договір дарування був укладений за умови, що [PERSON] поверне подароване їй нерухоме майно, після того як вирішаться його фінансові питання щодо повернення кредитів. У 2011 році ним були виконані взяті на себе кредитні зобов'язання, після чого він звернувся до [PERSON] з проханням повернути йому нерухоме майно, яке було відчужене ним на її користь, оскільки його матеріальне становище значно покращилось, однак [PERSON] відмовилася повертати передане їй майно. У зв'язку із чим, він вважає, що [PERSON] скористалася його складним матеріальним становищем та ввела його в оману, а тому він звернувся до суду з вказаним позовом та просив: визнати недійсним договір дарування 55/100 частини домоволодіння [ADDRESS], від 09 жовтня 2009 року, зареєстрований в реєстрі за № 598, укладений між ним та [PERSON]; припинити за [PERSON] право власності на 55/100 частину домоволодіння [ADDRESS]; а також визнати за ним право власності на вищезазначену частину домоволодіння; та стягнути з [PERSON] на його користь судові витрати (а.с. а.с. 5 - 10). Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував просив задоволення позову. Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки до суду, не повідомив (а.с. а.с. 49, 79). Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, а також допитавши свідків, доходить наступного висновку. Судом було встановлено, що 26 березня 2007 року, 17 липня 2006 року та 05 вересня 2006 року між ВАТ «Інноваційний - промисловий банк» та [PERSON] були укладені договори поруки, у відповідності до яких [PERSON] добровільно взяв на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по зобов'язанням позичальників, що виникають з умов кредитних договорів, де загальна сума кредитних зобов'язань складала 975 000 гривень 00 копійок (а.с. а.с. 14, 15, 16). 20 грудня 2007 року, між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, у відповідності до якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 2 000 000 гривень 00 копійок, строком користування до 20 грудня 2009 року (а.с. а.с. 53 - 54). Крім того, 25 грудня 2007 року між ВАТ «Інноваційний - промисловий банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 203 - 2007, у відповідності до якого банк відкрив [PERSON] відновлювальну відкличну кредитну лінію на споживчі потреби з наданням окремими частинами (траншами) з лімітом кредитування 14 600,00 доларів США, строком користування з 25 грудня 2007 року до 24 грудня 2008 року (а.с. а.с. 17 - 19). 09 жовтня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування 55/100 частини домоволодіння, у відповідності до якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар 55/100 частини домоволодіння [ADDRESS], вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстровано вреєстрі за № 598 (а.с. 11). Також, ВАТ «Інноваційний - промисловий банк» було подано ряд позовних заяв до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська та Печерського районного суду м. Києва про стягнення заборгованості за кредитними договорами та договорами поруки, де співвідповідачем був зазначений [PERSON] (а.с. а.с. 94 - 96, 97 - 99, 103). 25 травня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір, у відповідності до якого [PERSON] зобов'язався в строк не пізніше п'яти робочих днів з моменту підписання сторонами даного договору подати до суду загальної юрисдикції заяву про відмову від позовних вимог та заяву про скасування заходів забезпечення позову - шляхом накладання арешту на об'єкт нерухомого майна, та гарантував подачу [PERSON] в строк не пізніше п'яти робочих днів з моменту підписання сторонами даного договору, заяви про відмову від позовних вимог та заяви про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання правочину недійсним, що знаходилася у провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська. Крім того, згідно вказаного договору [PERSON] зобов'язався виплатити компенсацію в сумі, еквівалентній 15 000,00 доларів США в день переоформлення на його ім'я права власності на господарське приміщення [NUMBER] і гараж [NUMBER], які знаходяться за адресою: [ADDRESS], «Кіровець» гаражно - будівельний кооператив» обслуговуючий кооператив» та належать [PERSON], а також зобов'язався виплатити компенсацію в сумі, еквівалентній 20 000,00 доларів США в день переоформлення на його ім'я права власності на земельну ділянку площею 0,0740 га та розташований на ній садовий будинок [NUMBER] з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: [ADDRESS]; а також переоформлення на його ім'я автомобілю марки Мерседес GL 450, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], що належать [PERSON] та зобов'язався в строк до 31 грудня 2012 року разом з [PERSON] продати земельну ділянку та 55/100 частин домоволодіння, розташованого на ній, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. [PERSON], в свою чергу зобов'язалася продати вищезазначену земельну ділянку та частину домоволодіння, а також за умов виконання [PERSON] всіх умов зазначеного договору переоформити на його ім'я зазначене у цьому договорі рухоме та нерухоме майно (а.с. 13). Крім того, 17 листопада 2014 року державним виконавцем Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Визвілко Т.В. було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа [NUMBER] - 1199/11 виданого 09 грудня 2013 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення у солідарному порядку з [PERSON], [PERSON], фізичної особи - підприємця [PERSON] на користь ПАТ «Інноваційний - промисловий банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 282 600 гривень 00 копійок, понесених позивачем витрат по справі - сплаченого судового збору в сумі 1 700 гривень 00 копійок, витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 гривень 00 копійок, разом 283 820 гривень 00 копійок (а.с. 110). 25 листопада 2014 року, [PERSON] до Бабушкінського РВ ДМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області була подана заява (повідомлення про злочин), у відповідності до якої [PERSON] просив внести відомості до ЄРДР та притягнути до кримінальної відповідальності громадянку [PERSON] та [PERSON] з підстави вчинення ними кримінального правопорушення, що має ознаки складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, оскільки останні у період з 2004 року по 2011 рік заволоділи його майном та грошовими коштами на загальну суму 648 000 доларів США (а.с. а.с. 87 - 90). Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України 2003 року, постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори й інші правочини. В силу ч. 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє. Частиною 1 статті 215 ЦК України, передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку з вчиненням цього правочину. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», передбачено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Також, відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, заважаючи на положення приведених норм закону та встановлені обставини справи, а також враховуючи ту обставину, що [PERSON] на момент укладання оспорюваного договору дарування на користь [PERSON], перебував у вкрай важкому матеріальному становищі та мав загрозу банкрутства, що підтверджується чисельними заборгованостями по кредитним договорам та наявністю позовних проваджень у судах загальної юрисдикції про стягнення з нього сум заборгованості за кредитними зобов'язаннями, суд, вважає доведеною ту обставину, що за відсутності такого тяжкого матеріального становища та загрози банкрутства [PERSON] не вчиняв би вищезазначеного правочину та не відчужував все своє нерухоме та рухоме майно на користь [PERSON], у зв'язку з чим позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити та визнати договір дарування 55/100 частини домоволодіння [ADDRESS]; від 09 жовтня 2009 року, зареєстрований в реєстрі за № 598, укладений між [PERSON] та [PERSON], недійсним; скасувавши державну реєстрацію права власності за [PERSON] на 55/100 частини домоволодіння [ADDRESS], визнавши за [PERSON] право власності на 55/100 частини домоволодіння [ADDRESS]. Крім того, суд вважає за необхідне, у порядку ст. 88 ЦПК України, стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 3 654 гривні 00 копійок.

Outcome: approved