Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

27.01.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 22.11.2012 року у розмірі 40188 грн. 58 коп., стягнути судовий збір 1600 грн. Як на підставу позову посилається на те, що 22.11.2012 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до якого позичальнику надано кредит 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, однак умов договору не виконує. 01.06.2017 року у цій справі постановлено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволені. Ухвалою суду від 14.11.2018 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення суду задоволено, заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 01.06.2017 року скасовано, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідачка позовні вимоги визнала частково, визнала вимоги в частині стягнення тіла кредиту - 4756 грн. 73 коп., штрафу - 500 грн., в іншій частині вимог позов не визнала, просила застосувати позовну давність. Пояснила, що справді в 2012 році вона отримала картку з кредитним лімітом, користувалася кредитом, знімала кошти та погашала кредит. Потім у неї викрали кредитну картку, з заявами з цього приводу вона нікуди не зверталась. Кредитні кошти їй видавали в касі банку з кредитного рахунку, на цей рахунок батьки перераховували кошти і вона знімала їх. Оскільки банк їй не дзвонив з приводу прострочення заборгованості та не нагадував про необхідність сплати кредиту, то вона його перестала погашати, тому у неї відсутній обов'язок сплачувати відсотки, пеню, штраф. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до кредитного договору від 22.11.2012 року укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], банк надав позичальникові кредит у сумі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 30% річних, на суму залишку заборгованості за кредитом. 22.11.2012 року відповідач підписала Вказану анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанке. Отже, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно з п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Відповідно до довідки розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 31.12.2016 року за відповідачем наявна загальна заборгованість у сумі 40188 грн. 58 коп., що включає заборгованість за: кредитом - 4756 грн. 73 коп., відсотками - 30242 грн. 00 коп., пенею - 2799 грн. 92 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп.; штраф (процентна складова) - 1889 грн. 93 коп. Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні бути виконані належним чином в установлений строк відповідно до умов договору. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Разом з тим, суд враховує, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). У статті 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф (фіксована та процентна складова) і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15. Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд в Постанові від 03.10.2018 року у справі №366/1358/16-ц. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У зв'язку з вищевказаним, позовні вимоги щодо стягнення пені у розмірі 2799 грн. 92 коп. не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, з відповідача на користь позивача підлягаю стягненню заборгованість за кредитним договором від 22.11.2012 станом на 31.12.2016 року у сумі 40188 грн. 58 коп., що включає заборгованість за: кредитом - 4756 грн. 73 коп., відсотками - 30242 грн. 00 коп., пенею - 2799 грн. 92 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп.; штраф (процентна складова) - 1889 грн. 93 коп. При цьому, посилання відповідача, як на підставу для відмови в позові, на те, що банк не нагадував їй про необхідність погашати заборгованість, - суд до уваги не приймає, оскільки такі доводи відповідача є неспроможними, обов'язок здійснювати щомісячний платіж передбачено умовами кредитного договору, які позивальник зобов'язаний дотримуватися, і умова договору не передбачено обов'язок позивальника сплачувати кредит на підставі нагадувань банку. На підтвердження втрати (викрадення) кредитної картки відповідачем не надано належних та допустимих доказів, при цьому, в відповідачка підтверджує, що користувалася кредитним лімітом, а тому яким чином вона це робила фізично через картку або отримувала кошти в касі банку - не має правового значення, оскільки підтверджує факт користування кредитним лімітом. Більш того, відповідач мала право надати Банку заяву про розірвання Договору, виконавши умови п. 2.1.5.4 Договору, блокування картки тощо, однак таким правом не скористалася. Як вбачається з розрахунку заборгованості, останній платіж в рахунок погашення заборгованості позичальником здійснено 27.06.2014 року на суму 100 грн. Вказані суми платежів відповідачем не спростовано жодними доказами, як і не спростовано розрахунок кредитної заборгованості. З цим позовом банк звернувся до суду 27.01.2017 року, а тому 3-хрічний строк позовної давності банком не пропущений, тому підстави для застосування строку позовної давності відсутні. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1488 грн. 53 коп. (37388,66 х 1600 / 40188,58) Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: partial