Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

26 січня 2018 року до Октябрського районного суду м.Полтави звернулася [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. В своїй позовній заяві позивач вказувала, що вона сама виховує сина - [PERSON] [INFO]. У свідоцтві про народження сина батьком записаний [PERSON] ( так як у зареєстрованому шлюбі вони з відповідачем не перебували, сина записали на її прізвище). Відповідно до рішення Київського районного суду м.Полтави від 07.12.2017 року відповідача було визнано батьком. Певний час вони з відповідачем проживали разом, але потім їх відносини погіршилися і з літа 2016 року вони почали проживати окремо. З цього часу син проживає з нею за адресою: [ADDRESS], та знаходиться на її утриманні. Батько дитини свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини та ін. На підставі викладеного, просила суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання [PERSON] [INFO] разом з матір'ю [PERSON]. У судове засідання позивач не з'явилася. Від представника позивача на електронну адресу суду надійшла заява про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити посилаючись на підстави та обставини викладені в позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився. На адресу суду надійшло клопотання з проханням закрити провадження у справі. Представник третьої особи - служби у справах дітей виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради, в судове засідання не з'явився. На адресу суду надіслана заява про слухання справи без її участі, при вирішенні спору покладаються на розсуд суду. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, та оцінивши їх в сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, встановив наступне: Сторони в зареєстрованому шлюбі не перебували. [INFO] народився [PERSON], матір»ю якого є позивачка [PERSON]. Згідно рішення Київського районного суду м. Полтави від 07.12.2017 року [PERSON] [INFO] , уродженця м. Полтави визнано батьком дитини - [PERSON], [INFO], матір»ю якого є [PERSON]. В зв'язку з погіршення фактичних шлюбних відносин, сторони у справі з літа 2016 року проживають окремо, їх син [PERSON], [INFO] проживає разом з позивачем. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними або законодавчими органами, першочергова увага надається якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до положень принципу статті 6 Декларації прав дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року в якому зазначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків, у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ст. 29 ЦК України місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Крім того, ст. ст. 160 ч. 1, 161 ч. 1 і ч. 2 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Україною 27.09.1991 року, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно із ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У ч.1, 2 ст. 15 даного Закону зазначено, що батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно висновку служби у справах дітей виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради № 60 від 13.03.2018 року про доцільність визначення місця проживання дитини [PERSON], [INFO] - разом з матір'ю [PERSON]. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про доцільність визначення місця проживання [PERSON], [INFO], разом з матір'ю - [PERSON] . Розподіл судових витрат між сторонами вирішити за правилами ст. 141 ЦПК України, стягнувши суму судового збору у розмірі 3704,80 гривень з відповідача на користь позивача, у відповідності до квитанції про сплату судового збору у розмірі 704,80 грн., та квитанції про сплату витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 19, 141, 159, 160, 161 СК України, ЗУ «Про охоронну дитинства», ст.ст. 76, 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 273, 280-284, 287, 352 ЦПК України,-

Outcome: approved