Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

27 серпня 2019 року [PERSON] звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , в якому, після уточнення позовних вимог просив: - припинити право власності [PERSON] на 2/16 частин житлового будинку з надвірними побудовами, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за ним, [PERSON] право власності на 2/16 частин житлового будинку з надвірними побудовами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , які належали [PERSON] ; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію в сумі 15756 грн. за належні їй 2/16 частин житлового будинку з надвірними побудовами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , шляхом списання зазначеної суми з депозитного рахунку ТУ ДСА у Дніпропетровській області; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,4 грн.; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті проведення будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи в розмірі 4998 грн.; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті витрат на правову допомогу в розмірі 7986,32 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] послався на те, що він є власником 14/16 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Право власності на 2/16 зазначеного житлового будинку належить [PERSON] . Під час обстеження інженером інвентаризації нерухомого майна КП НМБТІ ДОР 14 червня 2019 року технічного стану житлового будинку виявлено, що від будинку залишилися лиш розвалля (зруйновано всі конструктивні елементи будинку, але частково залишилися елементи стін). Відповідач у зазначеному житловому будинку не зареєстрований, станом будинку не цікавиться, комунальні платежі не сплачує, поточного ремонту не проводить; більше того не дає можливості укласти договори з комунальними службами а ні на її ім`я, а ні на ім`я позивача. [PERSON] має у власності житло, в якому і мешкає. Відповідач є власником 2/16 частин спірного будинку з 12 січня 2010 року. Позивач же зареєстрував право власності на 14/16 частин будинку лише у 2019 році у зв`язку із захистом своїх спадкових справ в суді на це майно. Протягом 2018-2019 років позивачем здійснювалися спроби вирішити питання викупу 2/16 частин будинку у [PERSON] , однак вони виявилися невдалими, оскільки між сторонами не досягнуто згоди щодо ціни. Враховуючи, що частка [PERSON] є незначною і не можу бути виділена в натурі, спільне володіння і користування будинком є неможливим, припинення права власності не завдасть істотної шкоди її інтересам, позивач на підставі вимог ст. 365 ЦК України просив задовольнити його позовні вимоги. [PERSON] 10 січня 2020 року звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , в якому просила виділити їй в натурі 1/8 частину будівель і споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS] та у користування 1/8 частину земельної ділянки, на якій вони знаходяться. В обґрунтування зустрічного позову посилалася на те, що вона є власником 1/8 частини будівель і споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Власником 7/8 частин є [PERSON] . Дійсно станом на 2019 рік за вказаною адресою відсутній житловий будинок, однак є інші будівлі і споруди, а саме: Б- літня кухня саман об.цеглою, Г- убиральня цегла, В- сарай дерево, к- колодязь з/б кільця, 2- огорожа дерево, 3- ворота дерево, які існують матеріально та мають грошову вартість. Вважає висновок судово-будівельної експертизи щодо неможливості виділення в натурі її частки некоректним. Крім того, висновком встановлено, що будівлі та споруди за зазначеною адресою розташовані на земельній ділянці, розміром 650 кв.м., а тому, на підставі ст. 364, 377 ЦК України просила суд задовольнити її позовні вимоги. 31 березня 2020 року [PERSON] поданий відзив на зустрічний позов, в якому він просив відмовити у його задоволенні з огляду на те, що підсобні будівлі разом з житловим будинком складають одне ціле і не можуть бути окремим нерухомим майном, яке можна виділити в натурі без житлового будинку. Щодо земельної ділянки на якій розташований житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , то площа та конфігурація земельної ділянки, що закріплена за домоволодінням не визначена, а також відсутнє відповідне рішення органу місцевого самоврядування про виділ та закріплення встановленої площі земельної ділянки за співвласниками домоволодіння, у зв`язку з чим, вимоги в цій частині зустрічного позову також є необґрунтованими. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі та посилаючись на ті ж підстави, просив суд задовольнити його у повному обсязі. У задоволенні зустрічного позову з огляду на підстави, зазначені у відзиві, просив відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні у задоволенні первісного позову просила відмовити, зустрічний позов просила задовольнити на підставах, викладених у позовній заяві. Рух справи: 27 серпня 2019 року [PERSON] звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про припинення права власності на частку у спільному частковому майні, стягнення грошової компенсації. За результатами автоматизованого розподілу справ було визначено головуючого суддю Городецького Д.І., якому передано справу. Ухвалою від 30 серпня 2019 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та наданий строк для усуненні недоліків, зазначених в ухвалі. 16 жовтня 2019 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 10 січня 2020 року [PERSON] поданий зустрічний позов до [PERSON] про виділ в натурі частки домоволодіння, який згідно протоколу про передачу справи раніше визначеному складу суду переданий судді Городецькому Д.І. 19 березня 2020 року [PERSON] поданий уточнений позов. Ухвалою суду від 19 березня 2020 року прийнятий зустрічний позов [PERSON] до спільного розгляду з первісним позовом які об`єднано в одне провадження. 31 березня 2020 року [PERSON] поданий відзив на зустрічний позов. 01 вересня 2020 року у підготовчому судовому засіданні витребувані докази. 24 вересня 2020 року ухвалою суду закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Суд, дослідивши підстави первісного та зустрічного позовів, надані сторонами докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 09 січня 2019 року, посвідчених нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області за р.р. № 1-40, 1-41 є власником 14/16 житлового будинку із надвірними побудовами, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9-18). Відповідач [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 січня 2010 року, посвідченого нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області за р.р. № 2-44 є власником 1/8 частини житлового будинку із надвірними побудовами, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 142). Згідно акту, складеного інженером з інвентаризації нерухомого майна КП НМБТІ ДОР [PERSON] для визначення технічного стану житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] від 14 червня 2019 року та додатків до нього встановлено, що Будинок «А» збудований в 1956 році, стіни глинобитні, обкладені цементною плиткою. 14 червня 2019 року підчас обстеження виявлено, що від будинку «А» залишилися лиш розвалля (зруйновано всі конструктивні елементи будинку, але частково залишилися елементи стін). На земельній ділянці розташовані літня кухня «Б, вбиральня «Г», колодязь «к», огорожа № 1-2. Земельна ділянка не приватизована (а.с. 19-23). Згідно інформаційної довідки № 178339321 від 22.09.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта [PERSON] РНОКПП [NUMBER] на підставі договору дарування ВКА № 923498 р.№ 4701 від 03 листопада 2007 року є власником садового будинку, розташованого в [ADDRESS] , загальною площею 59,3 кв. м. (а.с. 24-25). Згідно довідки ЖБК № 417 від 16.09.2020 року квартира [ADDRESS] , загальною площею 94,2 кв.м. належить [PERSON] на підставі реєстраційного посвідчення від 20 листопада 1996 року (а.с. 211-217). Прізвище [PERSON] після реєстрації шлюбу 13 вересня 2008 року а/з 868 змінено на « [PERSON] » (а.с. 144). Згідно з відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Дніпропетровській області від 27.09.2019 року [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 88). Відповідно до висновків судової будівельно-технічної експертизи № ГО-1953, складного 23 вересня 2019 року : - немає технічної можливості відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва розділити в натурі, відповідно до часток співвласників ( [PERSON] 14/16, [PERSON] 1/8), визначених правовстановлюючими документами на право власності садибу (житловий будинок із надвірними побудовами) розташованої за адресою: [ADDRESS] ; - ринкова вартість 2/16(1/8) часток садиби (житловий будинок із надвірними побудовами) розташованої за адресою: [ADDRESS] , які належать [PERSON] складає 15756 грн. (а.с. 96-122). За змістом ст.ст. 12, 13 ЦПК України\~суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених\~ЦПК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ст.ст. 76-80 ЦПК України доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: 1)\~письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; 2)\~висновками експертів; 3)\~показаннями свідків. Належними\~є докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом\~доказування є\~обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони\~мають право\~обґрунтовувати належність\~конкретного доказу\~для підтвердження\~їхніх вимог\~або заперечень. Суд\~не бере\~до розгляду\~докази,\~що не\~стосуються предмета\~доказування. Суд\~не бере\~до уваги\~докази,\~що одержані\~з порушенням\~порядку,\~встановленого законом. Обставини\~справи,\~які за\~законом мають\~бути підтверджені\~певними засобами\~доказування,\~не можуть\~підтверджуватися іншими\~засобами доказування. Достовірними\~є докази,\~на підставі\~яких можна\~встановити дійсні\~обставини справи. Достатніми\~є докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81\~ЦПК України\~визначено,\~що кожна\~сторона повинна\~довести ті\~обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази\~подаються сторонами\~та іншими\~учасниками справи. Доказування\~не може\~ґрунтуватися на\~припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Підставами звільнення\~від доказування\~відповідно до\~вимог ст.\~82\~ЦПК України\~є обставини,\~які визнаються\~учасниками справи,\~не підлягають\~доказуванню,\~якщо суд\~не має\~обґрунтованого сумніву\~щодо достовірності\~цих обставин\~або добровільності\~їх визнання.\~Обставини,\~які визнаються\~учасниками справи,\~зазначаються в\~заявах по\~суті справи,\~поясненнях учасників\~справи,\~їхніх представників. Обставини,\~визнані судом\~загальновідомими,\~не потребують\~доказування. Обставини,\~встановлені рішенням\~суду у\~господарській,\~цивільній або\~адміністративній справі,\~що набрало\~законної сили,\~не доказуються\~при розгляді\~іншої справи,\~у якій\~беруть участь\~ті самі\~особи або\~особа,\~щодо якої\~встановлено ці\~обставини,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. За змістом статті 83 ЦПК України сторони та\~інші учасники\~справи подають\~докази у\~справі безпосередньо\~до суду. Позивач,\~особи,\~яким законом\~надано право\~звертатися до\~суду в\~інтересах інших\~осіб,\~повинні подати\~докази разом\~з поданням\~позовної заяви. Відповідач,\~третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору,\~повинні подати\~суду докази\~разом з\~поданням відзиву\~або письмових\~пояснень третьої\~особи. Якщо\~доказ не\~може бути\~поданий у\~встановлений законом\~строк з\~об`єктивних причин,\~учасник справи\~повинен про\~це письмово\~повідомити суд\~та зазначити:\~доказ,\~який не\~може бути\~подано;\~причини,\~з яких\~доказ не\~може бути\~подано у\~зазначений строк;\~докази,\~які підтверджують,\~що особа\~здійснила всі\~залежні від\~неї дії,\~спрямовані на\~отримання вказаного\~доказу. У\~випадку визнання\~поважними причин\~неподання учасником\~справи доказів\~у встановлений\~законом строк\~суд може\~встановити додатковий\~строк для\~подання вказаних\~доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Таким чином, на позивача, який звертається до суду за захистом своїх порушених, невизнаних чи оспорених прав покладає обов`язок доведення таких обставин належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами. Відповідно до\~ст.124 Конституції України, ст.ст. 15, 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Нормою\~ст.16 ЦК України\~передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно\~ст.11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, акти цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Згідно ст.41\~Конституції\~України та\~положень ст.ст.179, 181, 316, 317, 319, 321 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (нерухоме майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Також відповідно до ст.41 Конституції України,\~ст. 321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та у порядку, встановленому законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України\~визначено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У\~статті 365 ЦК України\~передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Європейський суд з прав людини вказав, що «апеляційний суд, ухвалюючи рішення про припинення права заявника на частку у квартирі, посилався на статей\~364\~та\~365 ЦК України від 2003 року. Проте, як було підтверджено роз`ясненням Верховного Суду України, ці положення не можуть бути застосовані одночасно за тих самих обставин, оскільки вони стосуються різних юридичних питань. А саме, можливість припинення права особи на частку в спільному майні без її згоди передбачена статтею 365 Кодексу, тоді як стаття 364 стосується ситуації, коли співвласник бажає виділення частки зі спільної власності та не проти одержання компенсації за свою частку в спільному майні. Навіть припускаючи, що, попри неоднозначність у рішенні апеляційного суду, статті 365 Кодексу була юридичним положенням, застосовним у справі заявника, і що умову пункту першого було дотримано, Суд зауважує, що відповідно до частини другої статті 365 протилежна сторона повинна була завчасно внести вартість частки заявника у квартирі на депозитний рахунок суду першої інстанції. Це було і залишається передумовою винесення судом рішення про припинення права на частку у спільному майні. У справі заявника протилежна сторона не внесла вартість частки на рахунок. Конкретні та відповідні аргументи заявника стосовно нездійснення протилежною стороною необхідного платежу національні суди не взяли до уваги. У цьому контексті Суд зазначає, що положення\~ЦК від 2003 року, про яке йдеться, є достатньо чітким і не дає підстав для суперечливого тлумачення. Крім того, це положення відображає конституційну гарантію попередньої компенсації за будь-яке позбавлення власності, за винятком умов воєнного чи надзвичайного стану. Як свідчить відповідна практика національних судів - хоча йдеться про рішення, винесені у період після подій у справі, що розглядається,- вимога попереднього платежу є не просто технічною складовою процедури відчуження майна, яка встановлена законом, а є основною вимогою, на якій має ґрунтуватися рішення суду про позбавлення особи майна без її згоди (ANDRIY RUDENKO v. UKRAINE, № 35041/05, § 41 - 43, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року). Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в\~статті 365 ЦК України\~свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої\~статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї).\~Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої\~статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника,\~та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 760/8958/15-ц (провадження № 61-4860св18) зазначено, що: «висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Та обставина, що відповідач та її діти зареєстровані в іншому житловому приміщенні само по собі не є підставою для висновку про те, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, оскільки доказами по справі підтверджено, що таке припинення завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам її сім`ї». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року в справі № 750/11178/17 (провадження № 61-42000св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 4 частини першої\~статті 365 ЦК України\~та вказано, що «припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку». Згідно частини першої\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями відповідно до часток співвласників на 14/16 частин та 2/16 (1/8) не може бути поділений, тобто є неподільною річчю; частка відповідача 1/8 є незначною; факт неможливості спільно володіти та користуватися спірним нерухомим майном сторони підтвердили в судовому засіданні; позбавлення відповідача 1/8 частки у спільному майні не завдасть істотної шкоди йому та членам його сім`ї; позивачем внесено попереднього вартість частки відповідача на депозитний рахунок суду. Аналіз вищенаведеного переконує в тому, що позовні вимоги позивача за первісним позовом є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується зустрічних вимог відповідача про виділ частки домоволодіння в натурі, то виходячи з вищенаведеного, висновків судової будівельно-технічної експертизи щодо неможливості виділу 1/8 частки житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , акту про технічний стан житлового будинку за цією адресою, то підстави для їх задоволення відсутні. А тому у задоволенні вимог [PERSON] необхідно відмовити. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з розміру вартості 1/8 частини з розміру житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , взаємовідносин, що склалися між сторонами, як співвласниками спірного нерухомого майна, враховуючи відсутність порушення [PERSON] прав позивача [PERSON] , судові витрати за первісним позовом належить покласти на [PERSON] а судові витрати за зустрічним позовом на [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved