Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

27 листопада 2014 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення (т.1 а.с.1). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що протягом опалювальних періодів з 2006 року по 2015 рік надавав [PERSON], [PERSON] та [PERSON] послуги теплопостачання за адресою [ADDRESS]. Оплату за надані послуги теплопостачання відповідачі належним чином не здійснювали, у зв'язку з чим, мають перед підприємством по вищевказаному особовому рахунку за вищевказаний період борг у сумі 6 420,85 грн. Посилаючись на вищевикладене та в подальшому збільшивши розмір своїх вимог, просив суд стягнути солідарно із [PERSON], [PERSON], [PERSON] на свою користь борг по оплаті послуг централізованого опалення в сумі 6 420,85 грн. У серпні 2015 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до позивача із зустрічним позовом про зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди (т.1 а.с.244-245). В обґрунтування своїх вимог зазначили, що будучи співвласниками квартири [ADDRESS] являються споживачами послуг теплопостачання. У зв'язку із необігрівом приміщення житлової кімнати, починаючи від 2001 року вони систематично зверталися із претензіями, скаргами та заявами до КП «Теплоенерго» ДМР за для виявлення причин та усунення недоліків у системі теплопостачання, які виконавець послуг залишав без реагування. Зважаючи на викладені факти щодо бездіяльності виконавця, що на думку споживачів, свідчать про неналежність якості та не у повному обсязі наданих послуг та сплив строку позовної давності щодо вимог заявленого періоду, просили суд зобов'язати КП «Теплоенерго» ДМР здійснити списання заборгованості в сумі 6 420,85 грн. та стягнути із КП «Теплоенерго» ДМР на свою користь моральну шкоду в сумі 6 090,00 грн. Будучи присутніми у судовому засіданні 17 серпня 2015 року, у своїй висловленій думці щодо обставин спору та заявлених вимог сторони, позивачі як за первісним так і за зустрічним позовом підтримали свої вимоги та наполягали на їх задоволенні судом з підстав наведених у позові та посилаючись на надані докази. В подальшому ні представник позивача за первісним позовом ні співвідповідачі на судовий розгляд не з'явилися. Про час та місце повідомлялися у встановленому законом порядку, про що свідчать наявна в матеріалах справи письмова розписка (том ІІ а.с.6). В силу положень ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що сторони є учасниками спірних правовідносин у сфері житлово-комунальних послуг, тому для вирішення спору суд застосовує закони України та нормативно-правові акти центральних органів виконавчої влади, практику Верховного Суду України. Судом встановлено, що КП «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради надає відповідачам послуги теплопостачання за адресою: [ADDRESS]. (а.с.23) [PERSON] та [PERSON] мають статус «діти війни» (а.с.30,31), та отримувачами субсидії по оплаті послуг теплопостачання, що вбачається із виписки по особовому рахунку [NUMBER] (а.с.139-142). На підставі ст. 67 Житлового кодексу України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. За надані послуги теплопостачання відповідачами тривалий час оплата здійснювалась у неповному обсязі, у зв'язку з чим, за розрахунками позивача споживачі мають заборгованість у сумі 6 420,85 грн.(135-138). Протягом 2011-2015 років [PERSON] звертався до КП «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради зі скаргами та претензіями щодо перерахунку вартості послуг теплопостачання за адресою: [ADDRESS], а також, перерахунку заборгованості, що утворилась, у зв'язку із тим, що послуги теплопостачання надаються неналежним чином (т.1 а.с.34-105). Впродовж 2011 року по 2015 рік [PERSON] в період опалювального сезону систематично звертався до керівництва КП «Теплоенерго» ДМР із вимогами щодо ремонту та полагодження системи опалення в його будинку та квартирі безпосередньо, зі скаргами та претензіями щодо перерахунку вартості послуг теплопостачання. У своїх скаргах споживачі постійно зазначали, що в одній із житлових кімнат квартири рівень температурного режиму не відповідає нормативним вимогам,послуги теплопостачання надаються неналежним чином. У відповідності до ст..4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів). За ст..7 Закону України «Про захист прав споживачів», виробник (виконавець) забезпечує належну роботу (застосування, використання) продукції, в тому числі комплектуючих виробів, протягом гарантійного строку, встановленого нормативно-правовими актами, нормативними документами чи договором. Згідно зі ст. 19 і ст. 20 Закону «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється на підставі договору, укладеного між споживачем і виконавцем (постачальником послуг). Споживач зобов'язаний укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, затвердженого постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року. При цьому порядок надання житлово-комунальних послуг за договором, їх якість і кількість повинні відповідати вимогам, встановленим законодавством і ст. 16 Закону «Про житлово-комунальні послуги». Питання пов'язані з централізованим опаленням регулюється наступними нормативно правовими актами: Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. N 630 (далі - Правила), Правилами підготовки теплових господарств до опалювального періоду, затвердженими наказом Мінпаливенерго та МінЖКГ від 10.12.2008 № 620, Правилами користування тепловою енергією затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007 р. N 1198, ГОСТ 30494-96 Будівлі житлові і суспільні. Параметри мікроклімату в приміщеннях. Міждержавний стандарт. З урахуванням норм пункту 6 Правил послуги з централізованого опалення повинні відповідати нормативній температурі повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу) за умови їх утеплення споживачами та вжиття власником (балансоутримувачем) будинку та/або виконавцем (тобто, ОСББ, виконавцем послуг з обслуговування будинку) заходів до утеплення місць загального користування будинку. У разі надання послуг не в повному обсязі або зниження якості послуг, виробник (виконавець) зобов'язаний здійснити перерахунок їх вартості в сторону зменшення (ст. 22 Закону «Про житлово-комунальні послуги». При цьому факт ненадання послуги або зниження якості наданої послуги (що є порушенням умов договору в розумінні ст. 526, ст. 530 ЦК України) повинен бути зафіксований належним чином. Відповідно до п. 36 «Правил користування тепловою енергією» теплопостачальна організація зобов'язується забезпечувати протягом обумовленого в договорі часу безперервне постачання теплової енергії (за винятком нормативно встановлених перерв), підтримувати параметри теплоносія, що подається з колекторів джерела теплової енергії, на вході в теплову мережу споживача теплової енергії відповідно до температурного графіка теплової мережі, не допускаючи відхилення параметрів, визначених договором. Згідно п. 19 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення саме виконавець зобов'язаний утримувати внутрішньобудинкові мережі у належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт. При цьому згідно п. 22 Типового договору точкою розподілу передачі послуг з централізованого опалення у багатоквартирному будинку є відгалуження від стояків у межах квартири. Згідно зі ст. 18 Закону «Про житлово-комунальні послуги» у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника з тим, щоб зафіксувати порушення договірних зобов'язань і скласти акт-претензію. Згідно п. 33 Правил споживач може викликати представника виконавця двома способами: усно (за допомогою телефонного зв'язку); письмово (зареєструвавши відповідну заяву в приймальні виконавця або надіславши відповідну заяву листом (краще всього з повідомленням Незалежно від форми заяви (повідомлення), виконавець зобов'язаний зареєструвати його в Журналі реєстрації заявок споживачів, повідомивши при цьому споживачеві вхідний номер заяви, ПІБ особи, що зареєстрував (прийняв) його, і час реєстрації заяви (п. 34 зазначених Правил). Після того як заяву буде зареєстровано, представник виконавця, в термін, зазначений у договорі про надання послуг, зобов'язаний прийти для перевірки та фіксації безпосередньо самого факту неналежного надання або ненадання послуги. У разі, якщо представник не з'явиться в зазначений термін для складання акту-претензії або відмовиться його підписувати, споживач має право оформити і самостійно. Для цього необхідні підписи як мінімум двох споживачів послуги (п. 3 ст. 18 Закону «Про житлово-комунальні послуги» та п. 38 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення»). Згідно з п. 4 ст. 18 Закону «Про житлово-комунальні послуги» п.39 Правил акт-претензія споживача розглядається виконавцем протягом трьох днів з дня її реєстрації у Журналі. А через три дні виконавець повинен або розпорядитися про перерахунок платежів, або надати мотивовану відмову в перерахунку. При цьому, у разі, якщо по закінченню 3-х днів не буде дана відповідь на акт-претензію, то вважається, що виконавець визнав факти, викладені в акті-претензії (п.39 Правил), і відповідно зобов'язаний здійснити перерахунок за ненадані послуги. У разі, якщо від виконавця надійде відмова в задоволенні акта-претензії, споживач має право зобов'язати виконавця здійснити перерахунок в судовому порядку (п. 5 ст. 18 Закону «Про житлово-комунальні послуги» та п.39 Павил). Як свідчить із матеріалів справи, щодо розгляду скарг та претензій споживача надісланих в період із 2011 року по 2014 рік КП «Теплоенерго» ДМР діяв не у спосіб та в порядку визначеному п. 4 ст. 18 Закону «Про житлово-комунальні послуги» та п.39 Правил - взагалі залишав їх без відповіді а на акти складені споживачами в період 2014 року реагував роз'ясненнями, при цьому жодних дій не вчинивши ні щодо обстеження та огляду приладів опалення в квартирі споживачів, ні надавши їм мотивованої відмови щодо розрахунку (том ІІ а.с.2,3). Отже, суд ставиться критично до наданих КП «Теплоенерго» ДМР розрахунків заборгованості за спожиту теплову енергію, так як ним жодним чином не спростовано доводи [PERSON] щодо неналежного надання послуг центрального опалення в квартиру [ADDRESS], що безпосередньо є предметом діяльності підприємства. Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що у зв'язку із неналежним виконанням КП «Теплоенерго» ДМР вимог ст. 18 Закону «Про житлово-комунальні послуги», що пов'язано із фактичною бездіяльністю виконавця послуг по розгляду у спосіб визначений законом скарг споживача, що призвело до тривалого порушення прав споживача на усунення протягом строку, встановленого договором або законодавством, виявлених недоліків у наданні житлово-комунальних послуг та зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі(ст.20 Закону «Про житлово-комунальні послуги»). У зв'язку із чим заперечення співвідповідачів щодо необгрунтованості складеного позивачем розрахунку послуг вважає правомірними, а вимоги пов'язані із стягненням цієї заборгованості незаконними. Щодо вимог співпозивачі за зустрічним позовом в частині зобов'язання КП «Теплоенерго» ДМР здійснити списання з особового рахунку [NUMBER] заборгованості за послуги теплопостачання в сумі та відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно п.5 ч.1 ст. 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», споживач має право на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством. Тому обраний позивачами за зустрічним позовом до спірних правовідносин спосіб захисту своїх прав суд вважає таким, що не відповідає вимогам закону. Позовні вимоги щодо відшкодування шкоди суд також вважає незаконними, оскільки у відповідності до п.5, ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), та в силу п. 10 ст.10 Закону виконавці послуг несуть відповідальність за шкоду, завдану життю, здоров'ю або майну споживача. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позовні вимоги не належать до задоволення, тому сплачений позивачем судовий збір відшкодуванню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed