Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

28 лютого 2014 [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до Макіївської міської ради, [PERSON], [PERSON] про визначення часток у спільній частковій власності на домоволодіння, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. У судовому засіданні представник позивачів - адвокат [PERSON] підтримала заявлені [PERSON] позовні вимоги, в обґрунтування яких послалась на факти і обставини, наведені у позовній заяві, та зазначила, що позивач [PERSON] є дружиною померлого [PERSON], а позивач [PERSON] його сином. Мати померлого [PERSON] - [PERSON] 13 червня 1957 року придбала 1/4 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. На земельній ділянці за вказаною адресою було два житлових будинки, тому рішенням виконкому від 13 лютого 1980 року вони були об'єднані в одне домоволодіння під номером 48-50. [PERSON] та другому співвласнику домоволодіння - [PERSON] вказаним рішенням було рекомендовано замінити правовстановлюючі документи із зазначенням їх часток по 1/3 кожному. Ще 1/3 частина залишилась у володінні міського житлоуправління. [PERSON] в силу малограмотності не виконала вказане рішення. Після її смерті, спадщину прийняв син - [PERSON] та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, де розмір його частки у домоволодінні був зазначений як 1/4, а номер домоволодіння - 50. Вказаний факт на теперішній час є перешкодою для позивачів в оформлені спадкових прав після смерті [PERSON] Нотаріусом через розбіжності у правовстановлюючому документі відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Посилаючись на викладені обставини та правове обґрунтування заявлених вимог, представник позивачів [PERSON] просить суд визначити частку [PERSON] у спільній частковій власності на домоволодіння 1/3; визнати частково недійсним свідоцтво про право [PERSON] на спадщину за законом після смерті [PERSON], видане нотаріусом 28 березня 1985 року в частині невірно вказаних у ньому адреси та 1/4 частки спадкового майна, що фактично складає 1/3 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS], визнати за позивачами право власності на 1/3 домоволодіння в порядку спадкування по 1/2 частині кожному. Представник відповідача - Макіївської міської ради, належним чином сповіщений про час та місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні. Зі змісту поданих заперечень на позов [PERSON] вбачається, що територіальна громада Макіївської міської ради не є належним відповідачем у цій справі, оскільки позивачі відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину. У зв'язку з тим, що спірне домоволодіння не є ні відумерлою спадщиною, ні безхазяйною нерухомою річчю, інтересів територіальної громади міста вказаний спір не стосується. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі по пояснив, що спірне домоволодіння фактично перебуває у власності трьох осіб: його, [PERSON] та [PERSON] Його сім'я та сім'я [PERSON] проживає у одному будинку, що має два входи. Свою частку у домоволодінні - 1/3 він отримав у спадок після смерті матері. Адреса домоволодіння у його правовстановлюючому документі зазначена як: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні також визнав позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі та пояснив, що йому належить 1/3 частина домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Вказану нерухомість йому подарила [PERSON] у 1996 році. Вислухавши пояснення представника позивачів, відповідачів [PERSON] та [PERSON], дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкування за законом, як визначено частиною 1 статті 1258 ЦК України, здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємця відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO], про що Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області 24 вересня 2008 року зроблено актовий запис № 2120. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS], яка належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 березня 1985 року. З копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого Міським відділом реєстрації актів громадянського стану міста Макіївки Донецької області, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 серпня 1999 року. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Кіровським РАГС міста Макіївки підтверджується, що батьками [PERSON], [INFO] є: [PERSON] та [PERSON]. На підставі викладеного та з урахуванням положень статті 1261 ЦК України, позивачі належать до першої черги спадкоємців за законом після смерті [PERSON]. Згідно з вимогами частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З копії домової книги вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають: з 09 червня 1999 року - [PERSON] та з 31 серпня 1999 року - [PERSON]. Також за вказаною адресою був зареєстрований та фактично проживав з 30 грудня 1973 року по день смерті [PERSON]. За таких обставин, позивачі є спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] відповідно до вимог частини 3 статті 1268 ЦК України, оскільки постійно проживали зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини та протягом шести місяців з часу відкриття спадщини не заявили про відмову від неї. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), 05 листопада 2013 року Третьою Макіївською Державною нотаріальною конторою на підставі заяви [PERSON] була відкрита спадкова справа № 55257535 на ім'я спадкодавця [PERSON]. Постановою державного нотаріуса від 21 січня 2014 року, [PERSON] було відмовлено в оформлені її права на спадщину з підстав розбіжностей у правовстановлюючому документі, а саме - в адресі домоволодіння та частці спадкодавця у спільному майні. Відповідно до даних Товариства з обмеженою відповідальністю «Міське БТІ» міста Макіївки за адресою: [ADDRESS], яке складається з двох жилих будинків та службових споруд. Вказане домоволодіння належить:1/4 частина - [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 березня 1985 року, виданого Державним нотаріусом Третьої Макіївської державної нотаріальної контори, номер у реєстрі 714; 1/3 частина - [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 листопада 1992 року, виданого Державним нотаріусом Третьої Макіївської державної нотаріальної контори, реєстровий номер 3728 та 1/3 частина - [PERSON] відповідно до договору дарування від 19 вересня 1996 року, посвідченого приватним нотаріусом Макіївського міського нотаріального округу, номер у реєстрі 2511. Матері [PERSON] - [PERSON] 1/4 частина домоволодіння належала на підставі договору купівлі-продажу від 13 червня 1957 року, посвідченого нотаріусом Макіївської державної нотаріальної контори за реєстром І-3952. Під час розгляду справи встановлено, що рішенням виконавчого комітету Кіровської районної ради народних депутатів № 39/4 від 13 лютого 1980 року співвласникам домоволодіння [ADDRESS], було рекомендовано замінити юридичні документи на домоволодіння. Відповідно до розрахунку Макіївського бюро технічної інвентаризації, частки співвласників були визначені як 1/3 частина кожному. Також вказаним рішенням було ініційоване питання про видачу свідоцтва про право власності на 1/3 частину вказаного домоволодіння Міському житлоуправлінню. На той час співвласниками спірного домоволодіння були: мати [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] - батько відповідача [PERSON]. Крім того, зі змісту рішення виконавчого комітету вбачається, що на той момент домоволодінню було присвоєно адресу: [ADDRESS]. Але, ігноруючи вказане рішення виконкому, [PERSON] не привела правовстановлюючий документ у відповідність до нього. Як наслідок, її частка у спільному майні залишилась 1/4, незважаючи на фактичне перебування на той час домоволодіння у спільній власності трьох осіб, а адреса домоволодіння як: [ADDRESS]. Після смерті [PERSON], [PERSON] до нотаріальної контори у підтвердження складу та місцезнаходження спадкового майна, був поданий зазначений вище договір купівлі-продажу частини домоволодіння від 13 червня 1957 року, де, як зазначалось вище, частка померлої [PERSON] у спільному майні була визначена як 1/4, а адреса домоволодіння як: [ADDRESS]. Вказаний факт призвів до того, що нотаріусом 28 березня 1985 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яке засвідчило перехід права власності на 1/4 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] до [PERSON] після смерті [PERSON] На теперішній час, вказані обставини є перешкодою для позивачів в оформлені їх спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені у абзаці 3 пункту 23 постанови № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про неможливість позивачів, які прийняли спадщину, оформити свої права на неї в нотаріальній конторі. За таких обставин та відповідно до вимог статті 392 ЦК України, право власності [PERSON] та [PERSON] на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку. Обираючи спосіб такого захисту, суд виходить з наступного. Будь-яких підстав, передбачених нормами ЦК УРСР, чинного на час відкриття спадщини, для визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 березня 1985 року, під час розгляду справи не встановлено. Будь-яких порушень щодо вчинення нотаріальних дій також допущено не було. Спірне свідоцтво було видано на підставі правовстановлюючого документа, наданого спадкоємцем, який визначав склад та місцезнаходження спадкового майна. Також суд зазначає, що вирішення питання про недійсність вказаного свідоцтва та визначення частки померлої [PERSON] суперечить вимогам статей 3, 27-31 ЦПК України, оскільки буде вирішено питання про права осіб, які не є стороною процесу та у зв'язку зі смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. Крім того, спір виник з приводу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] З урахуванням викладеного, суд вважає, що права позивачів підлягають судовому захисту, шляхом визнання за ними права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Також суд вважає доведеним той факт, що фактично частка [PERSON] у праві власності на домоволодіння складає 1/3, а адресою спірного домоволодіння є: [ADDRESS]. Частиною 1 та 3 статті 1267 ЦК України передбачено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. У зв'язку з відсутністю між позивачами вказаної угоди, розмір їх часток у спадщині є рівним. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку положень статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, шляхом визнання за позивачами права власності на 1/3 частину спірного домоволодіння в порядку спадкування, по 1/6 за кожним відповідно. У задоволені решти позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial