Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

27.04.2015 року Новоград-Волинський міжрайонний прокурор звернувся до суду в інтересах держави з позовом про стягнення з відповідача на користь фінансового управління Новоград-Волинської міської ради 4\~818,71 грн., витрачених Новоград-Волинським міськрайонним територіальним медичним обєднанням (далі лікарня) на лікування потерпілого від злочину [PERSON] В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 15.01.2015 року з вини відповідача [PERSON] було заподіяно необережне тяжке тілесне ушкодження. Останній перебував на стаціонарному лікуванні в лікарні, на його лікування затрачено державні кошти. В судовому засіданні прокурор позов підтримала у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник фінансового управління Новоград-Волинської міської ради в судове засідання не прибув, до суду надіслав письмову заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, поклався на розсуд суду. Відповідач позовні вимоги визнав частково, не згоден з сумою витрат, затрачених на лікування потерпілого. Заслухавши пояснення учасників судового засідання та дослідивши матеріали справи і надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду від 20.03.2015 року [PERSON], відповідача по справі, звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ст. 128 КК України, за необережне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому [PERSON] у звязку з примиренням з останнім, а кримінальне провадження закрито. Цивільний позов прокурора даною ухвалою залишено без розгляду. Потерпілий [PERSON] внаслідок отриманих тілесних ушкоджень перебував в лікарні з 15 по 23 січня 2015 року на стаціонарному лікуванні, витрати на яке поніс місцевий бюджет в особі закладу охорони здоровя в сумі 4\~818,71 грн. Згідно з розясненнями, викладеними в п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоровя або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року №545 (надалі Порядок). Оскільки закриття кримінального провадження з підстав, передбачених ст.46 КК України (звільнення від кримінальної відповідальності у звязку з примиренням винного з потерпілим), є закриттям з нереабілітуючих обставин, відповідач відповідно до вимог закону повинен відшкодувати державі усі витрати на стаціонарне лікування потерпілого у закладі охорони здоровя. Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що ст. 1206 ЦК України прямо передбачено, що відшкодування витрат може бути покладено на особу, що вчинила злочин, а не на особу, що визнана винною у скоєнні злочину. А згідно з доказами, що містяться в матеріалах справи, відповідач є тією особою, що вчинила злочин, і судом під час розгляду кримінального провадження було встановлено причинний зв'язок між діями [PERSON] та перебуванням потерпілого на стаціонарному лікування. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та задовольняє їх в повному обсязі.

Outcome: approved