Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

27.03.2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними 23.11.2013 року, посилаючись на те, що спільне життя між сторонами не склалось, так як у них несумісні характери і в останній час їхні стосунки почали погіршуватись. Між сторонами почали виникати непорозуміння з багатьох питань подружнього життя. Зокрема, сторони не можуть дійти спільного погляду щодо порядку ведення домашнього господарства, щодо подружніх прав та обовязків, щодо розподілу коштів сімейного бюджету та з інших питань сімейного життя, що призводить до постійних сварок в сімї, які негативно впливають на виховання дитини. Шлюбні відносини припинені. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO], яка у випадку розірвання шлюбу між сторонами залишиться проживати з позивачем. Спір про поділ майна між сторонами, на даний час, відсутній. Сторони у підготовче судове засідання не зявились. Від позивача до суду надійшла заява, в якій вона просить справу розглядати без її участі, позов підтримує повністю. Відповідач до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій одночасно зазначив, що позов визнає повністю. На підставі статей 211, 223 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу за відсутності учасників справи та здійснити судовий розгляд справи на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №2\~від 12.06.2009\~року «Про\~застосування норм\~цивільного процесуального\~законодавства при\~розгляді справ\~у суді\~першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, оскільки шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Позивач також просить залишити їй після розірвання шлюбу її дошлюбне прізвище «Чорноус». Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved