Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

28.01.2016 року позивачка звернулася в суд з даним позовом. Посилалась на те, що з 20.07.2013 року перебувала в шлюбі з відповідачем. З травня 2015 року їх сімейні відносини фактично припинились, а 11.09.2015 року за рішенням суду шлюб розірвано. Під час перебування у шлюбі з серпня 2013 року по червень 2014 року були проведені покращення житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS]. Будинок був зареєстрований на ім'я відповідача. У зв'язку з цим були понесені витрати на переоформлення у нотаріуса в сумі 3600 грн., сплату податку на придбання нерухомості - 1683,95 грн. Після цього в жовтні 2013 року за послуги на отримання дозволу на проектування та підключення газопостачання населення - [PERSON] було сплачено 3000 грн. В той же період для проведення капітального ремонту житлового будинку були придбані будівельні матеріали на загальну суму - 10966, 28 грн. Влітку 2013 року в будинку були замінені старі вікна на металопластикові, роботи виконувались ФОП «[PERSON]», вартість яких склала 5124 грн. Крім того, для побутових потреб вказаного будинку були придбані пилосос «Самсунг» вартістю 650 грн., газонокосарка - 1500 грн., зруб для колодязя - 980 грн. Вважаючи, що все вищевказане належить їй та відповідачу на праві спільної сумісної власності, просила здійснити поділ майна подружжя, стягнувши на її користь компенсацію в сумі 13752 грн. В судовому засіданні позивачка на задоволенні позову наполягала та пояснила, що під час перебування у шлюбі з відповідачем, ними було встановлено вікна в будинку, придбано будівельні матеріали для ремонту будинку [ADDRESS], але вони були доставлені за адресою батьків відповідача. Документи, які підтверджують переоформлення спадщини в сумі 3600 грн., придбання зрубу колодязя та газонокосарки знаходяться у відповідача. А пилосос був придбаний матір'ю відповідача, але подарований їй. Представник позивачки на задоволенні позову наполягав та пояснив, що підтвердженням придбання будівельних матеріалів є накладна, оскільки чеків постачальник не видавав, установки вікон - договір, акт виконаних робіт, квитанція.. Підтвердження фактів придбання зрубу для колодязя, оформлення спадщини та газонокосарки знаходяться у відповідача. А пилосос був подарований матір'ю відповідача на День народження до шлюбу. Відповідач в судове засідання не з'явився, від дачі пояснень відмовився. Його представник також в судовому засіданні від пояснень відмовилася. Вислухавши пояснення позивача та його представника, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності з ч.4 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 20.07.2013 року сторони зареєстрували шлюб та рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 11.09.2015 року шлюб між ними було розірвано та зазначено, що шлюбні відносини між сторонами припинені в травні 2015 року (а.с.5). 23.08.2013 відповідач [PERSON] отримав у спадщину будинок за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом (а.с.39). 25.08.2013 відповідно акту виконаних робіт по договору №0232 від 08.08.2013 року у вказаному будинку було встановлено нові металопластикові вікна, за що згідно товарного чеку №232 було сплачено 5124 грн (а.с.43). Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з частиною 1 статті 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з частиною 1 статті 71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, відповідно до частин 4, 5 ст. 71 СК присудження судом одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ (автомобіль) допускається за його згодою за умовою попереднього внесення другим подружжям відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності таких умов присудження грошової компенсації може мати місце, зокрема, на підставах передбачених ст. 364 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та наявності згоди співвласника на одержання відповідної грошової суми. Так, відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно з законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Таке ж право співвласників передбачено і ч. 3 ст. 358 ЦК України. Таким чином, вимоги позивачки щодо грошової компенсації частки спільної сумісної власності щодо встановлення вікон є обґрунтованими та доведеними, тому в порядку поділу спільного майна подружжя необхідно виділити [PERSON] металопластикові вікна вартістю 5124 грн., встановлені за адресою: [ADDRESS] Донецької області, та стягнути з нього на користь позивачки грошову компенсацію належної їй частки у спільному майні подружжя в сумі 2562 (дві тисячі п'ятсот шістдесят дві) грн. В решті позовних вимог суд вважає необхідним відмовити з наступних підстав. На підтвердження своїх позовних вимог, позивачка надала наступні письмові докази. Відповідно до ксерокопії квитанції від 22.04.2014 року платник [PERSON] здійснив платіж за податок на спадщину в сумі 1683,95 грн. - (а.с.7). Надана суду ксерокопія про сплату податку за спадщину не приймається судом до уваги, оскільки не є належним чином завіреною копією документу, тому не є належним доказом у справі. Сплата послуг нотаріуса за переоформлення будинку при отриманні відповідачем у спадщину будинку в сумі 3600 грн. позивачем взагалі нічим не підтверджена. Відповідно дублікату довідки від 10.09.2013 року, виданої [PERSON], відповідач вніс товариству з будівництва вуличного газопроводу в рахунок часткового відшкодування витрат, понесених при будівництві, суму в розмірі 3000 грн. (а.с.11). При цьому з вказаної довідки незрозуміло, коли саме він вніс та куди саме буде здійснюватися підключення в існуючий вуличний газопровід. Крім того, згідно п.24 Постанови пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним і поділ сумісного майна подружжя», в склад майна, яке підлягає поділу, включається спільне майно подружжя, яке є в наявності у подружжя на час розгляду справи, і те, яке знаходиться у третіх осіб. Відповідно, витрати, які подружжя несло при сумісному проживанні для свого блага: сплата податку на спадщину, послуг нотаріуса при переоформленні будинку та за підключення до існуючого газопроводу, не є спільною сумісною власністю подружжя, тому не підлягають поділу. Згідно витратної накладної №5456 від 16.06.2014 року [PERSON] були замовлені будівельні матеріали, зокрема шифер, гвіздки, руберойд, цемент на суму 10966, 28 грн. за адресою: [ADDRESS]. (а.с.6). Даний будинок згідно договору купівлі-продажу від 26.04.1990 року належить [PERSON] та в ньому мешкають батьки відповідача (а.с.40-41). Заявлені позовні вимоги щодо компенсації вартості частки спільної сумісної власності подружжя цих будівельних матеріалів не знайшли свого підтвердження, оскільки доказів того, що вони були придбані для ремонту будинку [ADDRESS] Донецької області до суду не надано. Крім того, у вказаній накладній зазначено про борг покупця та відсутні докази про сплату замовленого товару. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення половини сплачених грошових коштів за придбаний зруб для колодязя та пилосос спростовуються товарним чеком б/н від 03.05.2013 року та накладною №5 від 25.04.2013 року. Співставивши дату реєстрації шлюбу - 20.07.2013 року та дату їх придбання, вбачається, що вони були придбані до реєстрації шлюбу на ім'я [PERSON] та [PERSON], тому не є спільною сумісною власністю подружжя. Придбання подружжям газонокосарки вартістю 1500 грн. в судовому засіданні взагалі не доведено. Свідок [PERSON], яка є матір'ю позивачки, в судовому засіданні показала, що будинок за адресою: [ADDRESS] відповідач [PERSON] отримав у спадок від бабусі. Позивач разом з відповідачем, перебуваючи в шлюбі, вирішили зробити там ремонт, встановили нові пластикові вікна, вступили в газовий кооператив, закупили будівельні матеріали, які були відвезені до батьків відповідача, оскільки на подвір'ї будинку [ADDRESS] мало місця, а також через страх, що їх можуть викрасти. Суд критично ставиться до показів свідка [PERSON] в тій частині, що будівельні матеріали були придбані для ремонту будинку подружжя, оскільки вона є матір'ю позивачки, тобто заінтересованою особою, а інших доказів стороною не надано. Відповідно до частини 3 статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. З урахування викладеного суд приходить до висновку про недоведеність зазначених позовних вимог та відсутність у зв'язку із цим законних та обґрунтованих підстав для задоволення позову.

Outcome: partial