overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

28.08.2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 30.08.2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 735. Від шлюбу у сторін [INFO] народився син, [PERSON]. При цьому позивач посилається на те, що на даний час шлюбні відносини фактично припинені уже понад два роки, спільне господарство не ведеться, сторони проживають окремо, неповнолітня дитина проживає постійно з позивачкою, збереження сім'ї неможливо та суперечить інтересам сторін. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав позовні вимоги про розірвання шлюбу. При цьому зазначив, що син проживає разом із ним, оскільки позивачка систематично та на тривалий час виїжджає за межі України, а саме до Туреччини. Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 30.08.2002 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований у Відділі реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 735. /свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], видане 30.08.2002 року/. /а.с. 3/ [INFO] народився [PERSON], актовий запис № 1503, що вбачається з свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Одесі. Батьками вказані сторони по справі /а.с. 6/. Судом досліджено довідку № 62 від 22.10.2014 року, з якої вбачається, що [PERSON], [INFO], відвідує Одеський ДНЗ «Ясла-садок» № 231, якого із дитячого садка забирає батько /а.с 18/. Відповідно до акту про проживання від 27.10.2014 року, за адресою: [ADDRESS] дійсно з 2008 року проживає [PERSON], [INFO]. Вказана квартира є місцем проживання батька дитини. /а.с. 26/. Судом встановлено, що шлюб у сторін носить формальний характер, подружні стосунки між ними не підтримуються, спільного господарства сторони не ведуть понад два роки, проживають окремо, спорів стосовно поділу спільного майна та місця проживання дитини на теперішній час не заявляють. При цьому сторони повідомили суд, що мають бажання визначити мирним щляхом питання про визначення місця проживання сина, оскільки позивач виказала думку про намір переїхати проживати на постійне проживання до іншої держави разом з сином, а відповідач не згоден з таким бажанням позивача. Сторони повідомлені про можливість вирішення вказаного питання в іншому судовому провадженні. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, з урахуванням того факту, що відповідач визнав позовні вимоги та просить позов задовольнити, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

28.08.2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачкою, зареєстрований 28.04.2001 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя не склалося, сторони припинили шлюбні стосунки, спільне господарство не ведеться. Позивач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву, про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідачка в судове засідання не з'явилася. Через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб 28.04.2001 року, актовий запис № 544, від шлюбу мають сина [PERSON] - [INFO], дочку - [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON] - [INFO]. Подружні відносини подружжя припинило, спільне життя не склалося сторони припинили шлюбні стосунки. Відповідно до ч. 3-4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. За таких умов суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

28.08.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просить стягнути на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 4850 грн 00 коп з урахуванням інфляції та 3% річних. В судове засідання сторони не з'явились, до його початку від позивача надійшла заява з проханням розглянути справу в його відсутність, позов підтримує та не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з Державним авіаційним медичним центром цивільної авіації України та звільнений з посади робітника з комплексного обслуговування і ремонту будинків Відділення господарчого забезпечення з 20 січня 2014 року у зв'язку зі скороченням штату і чисельності працівників і відмовою від переведення на іншу роботу згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього кодексу. Статтею 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць. При звільненні працівника, згідно ст. 116 КЗпП України виплата всіх сум. що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника звільненому працівникові належних йому сум, підприємство зобов'язано виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Проте, в порушення вищезазначених норм законодавства, розрахунок при звільненні з [PERSON] не проведений та відповідач має заборгованість з виплати заробітної плати та середнього заробітку, що згідно розрахунку позивача становить 4850 грн. 00 коп. грн., що відповідачем ніяким чином не спростовано. В силу положень частини третьої статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїм вимог або заперечень. Таким чином, всього з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 4850 грн. 00 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

28.08.2014року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з відповідачем перебувала у фактичних шлюбних відносинах, мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Відповідач є батьком дитини, матеріальної допомоги утримання не надає, у зв'язку з чим позивач змушена звернутися до суду з позовом. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав повністю. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.2). Відповідач є батьком дитини, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Позивачу коштів на утримання дитини не вистачає, син фактично знаходиться на її утриманні. Відмова відповідача у добровільний спосіб надавати допомогу їх спільній дитині ставить позивача у скрутне матеріальне становище, в зв'язку з чим вона змушена звернутись до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов'язок покладається на обох батьків у рівних частка. Згідно ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини в судовому порядку в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 243,60грн., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

28.08.2014 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу в розмірі 216163 грн. 50 коп., мотивуючи позові вимоги тим, що відповідно до боргової розписки від 07.06.2013 року [PERSON] зобов'язувався ці кошти повернути до 10.09.2013 року, однак своє зобов'язання не виконав. Представник позивача до початку розгляду справи, через канцелярію суду подав заяву з проханням долучити до матеріалів справи оригінал розписки, та розглядати справу без участі позивача та його представника, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено що, 07.06.2013 року відповідач [PERSON] взяв у позивача [PERSON] під розписку 15000 доларів США відповідно до якої зобов'язувався ці кошти повернути в строк до 10.09.2013 року (а.с. 48). Відповідач в установлений строк та на вимогу позивача боргу не повернув. Відповідно до розрахунку позивача борг складається із: 208350 грн. 00 коп. основного боргового зобов'язання та трьох відсотків річних - 7813 грн. 50 коп. Розрахунок боргу відповідачем [PERSON] не оскаржений та не спростований. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до ч. 1 с. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. За таких умов позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню Також з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати в сумі 2161 грн. 64 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

28.08.2014 року позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 17010,06 грн. за кредитним договором № б/н від 29.02.2012 року та судові витрати - 243,60 грн. Підставою позову явилось те, що 29.02.2012 року відповідач отримала кредит в розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на це, підписавши заяву разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», що складає між ним та Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Банк свої зобов'язання виконав, а відповідач свої зобов'язання не виконувала і на 31.07.2014 року має заборгованість у сумі 17010,06 грн., яка складається: 9613,41 грн. - заборгованість за кредитом, 5114,33 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 996,13 грн. - заборгованість з пені та комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 786,19 грн. - штраф (процентна складова). Представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій позов підтримав повністю і просив його задовольнити, вказавши що останнє погашення кредиту відбулось 27.11.2012 року, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі, а справу просить слухати у його відсутність. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, заперечень по суті позову не надала, хоча про розгляд справи була повідомлена належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Ст. 60 ч.1 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини. на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 60 ч. 1 ЦПК України суд знаходить, що копіями заяви позичальника № б/н від 29.02.2012 року (а.с.6), Умов та правил надання банківських послуг (а.с.9-32), Правилами користування платіжною карткою ( а.с.7-8) підтверджено отримання відповідачем кредиту у позивача, а розрахунком заборгованості ( а.с.4-5) підтверджено розмір заборгованості, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в силу ст. ст. 526, 589, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

28.08.2014 року позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 50991,28 грн. за кредитним договором № А31РNN00000011 від 13.10.2008 року та судові витрати - 509,91 грн. Підставою позову явилось те, що 13.10.2008 року відповідач отримав кредит в розмірі 17000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на це, підписавши заяву разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» та тарифами, що складає між ним та Банком кредитно-заставний договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Згідно умов укладеного договору, він складається з заяви позичальника та Умов надання кредиту фізичним особам «Розстрочка». Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється щомісячно в період сплати. Позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати, згідно Умов. На 07.08.2014 року відповідач має заборгованість у сумі 50991,28 грн., яка складається: 11323,20 грн. - заборгованість за кредитом, 8575,63 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 960,16 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 27207,94 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 2404,35 грн. - штраф (процентна складова). Представник Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій позов підтримав повністю і просив його задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі, а справу просить слухати у його відсутність. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заперечень по суті позову не надав, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Ст. 60 ч.1 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини. на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 60 ч. 1 ЦПК України суд знаходить, що копіями анкети-заяви позичальника № А31РNN00000011 від 13.10.2008 (а.с.6), Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (а.с.7-13) підтверджено отримання відповідачем кредиту у позивача, а розрахунком заборгованості ( а.с.4-5) підтверджено розмір заборгованості, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в силу ст. ст. 526, 589, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

28.08.2014 року позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 8671,62 грн. за кредитним договором № б/н від 10.03.2006 року та судові витрати - 243,60 грн. Підставою позову явилось те, що 10.03.2006 року відповідач отримав кредит в розмірі 2800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на це, підписавши заяву разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, що складає між ним та Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. На 30.06.2014 року відповідач має заборгованість у сумі 8671,62 грн., яка складається: 1959,05 грн. - заборгованість за кредитом, 5823,45 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 389,12 грн. - штраф (процентна складова). Представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій позов підтримав повністю і просив його задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі, а справу просить слухати у його відсутність. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, заперечень по суті позову не надала, хоча про розгляд справи була повідомлена належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Ст. 60 ч.1 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини. на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 60 ч. 1 ЦПК України суд знаходить, що копіями заяви позичальника № б/н від 10.03.2006 року (а.с.9), Умов та правил надання банківських послуг (а.с.10-15), правилами користування платіжною карткою (а.с. 27-28) та тарифами (а.с. 29) підтверджено отримання відповідачем кредиту у позивача, а розрахунком заборгованості ( а.с.5-8) підтверджено розмір заборгованості, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в силу ст. ст. 526, 589, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

28.08.2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову послалася на неможливість спільного проживання з відповідачем однією сім'єю через несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя та фактичне припинення сімейних відносин. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала і наполягала на їх задоволенні, при цьому повідомила про відсутність наміру змінювати своє прізвище на дошлюбне. Відповідач позов визнав. Від надання судом строку на примирення сторони відмовилися. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Сторони перебувають у шлюбі з 01.06.2002 року і мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сім'ї. З жовтня 2012 року сторони проживають окремо. Вони припинили сімейні відносини і не ведуть спільне господарство. Подальше збереження шлюбу не відповідає їхнім інтересам. Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Враховуючи те, що сторони не бажають збереження шлюбу та спільного проживання однією сім'єю, заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб розірванню.

Outcome: approved