Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

28.03.2014р. із вказаним позовом до суду звернулась позивачка, де в обґрунтування своїх вимог вона зазначила, що із відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає, хоча і має таку можливість. У зв'язку з чим, просить стягнути з відповідача на її користь на утримання їх малолітнього сина аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1500грн. щомісячно, та аліменти на її користь у твердій грошовій сумі у розмірі 1500грн. щомісячно, до досягнення дитиною трьох річного віку. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення аліментів у твердій грошовій сумі не визнав, зазначивши, що погоджується на стягнення аліментів у процентному співвідношенні із заробітної плати. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав: Судом встановлено і підтверджується доданою до позовної заяви копією свідоцтва про народження, що сторони є батьками - [PERSON], [INFO]. Статтями 180 та 181 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину (дітей) до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи із встановлених обставин та наданих сторонами доказів, суд вважає, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача у відповідності до вимог сімейного законодавства, повинен визначаться у частці від його заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальний стан дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що відповідач працюючий, інших утриманців не має, а тому може і повинен сплачувати аліменти. За таких обставин, к стягненню з відповідача на утримання неповнолітньої дитини підлягають аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту подання вказаної позовної зави і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Оскільки позивачка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, отримує мізерну допомогу від держави, і не має іншого доходу для забезпечення себе і дитини необхідним, суд вважає, що до стягнення підлягають аліменти у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу). Розмір аліментів, визначений за рішенням суду згідно з ч. 1 ст. 192 СК України, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров*я когось із них. Відповідно до змісту положень статей 79, 80-81, 84 та 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави повинні бути стягненні судові витрати. Виходячи із викладеного,

Outcome: partial