Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

28.02.2020 [PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до Черкаської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] , в якому просила визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 49,8 кв. м., житловою площею 34,1 кв. м.. В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що вона являлась членом Черкаського житлово-будівельного кооперативу № 9 з моменту його утворення. 25.02.1967 виконкомом Черкаської міської ради депутатів трудящих їй був виданий ордер № 676 на право заняття квартири з 3 кімнат площею 35,4 кв. в [ADDRESS] . Пайові внески за квартиру у розмірі 5044 руб виплачувались нею згідно квитанцій до 1980 року (50% одноразово 24.04.1965 - 2515 руб та потім щомісяця). При зверненні у виконком у 90-х роках щодо порядку отримання свідоцтва на права власності на квартиру їй пояснили, що на кооперативну квартиру воно не оформлюється, так як вона є її власністю відповідно до Закону «Про власність». Після того як позивачка дізналась про зміни в законодавстві та необхідності здійснення державної реєстрації кооперативної квартири вона звернулась за допомогою до доньки та надала їй нотаріальну завірену довіреність на представництво інтересів. В кооперативі була отримана довідка про сплату пая та 12.11.2019 виготовлений технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] (колишня адреса [ADDRESS] , [ADDRESS] ). Через центр надання адміністративних послуг її представник - донька [PERSON] звернулась до реєстратора із заявою про реєстрацію квартири, проте отримала рішення від 20.11.2019 № 49775594 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, з якого вбачається, що підставою відмови було подання заявником документів, які не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме: подані документи завірені не належним чином, надана довідка №2-С від 31.01.2018 завірена печаткою, яка не містить коду юридичної особи. Як було з`ясовано у подальшому Черкаський житлово-будівельний кооператив № 9 дійсно не зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Довідка була видана т.в.о. голови ЖБК № 9 Кривдою А.І. про виплату пая, яка відповідає дійсності, та ним поставлена печатка кооперативу, яка наявна у нього та застосовувалась при виданні довідок. Проте, Кривда А.І. є фактично зберігачем штампу, печатки та наявних документів кооперативу, складених під час його функціонування, сам кооператив на даний час будь-якої діяльності не здійснює, оскільки, надання комунальних послуг, послуг по обслуговуванню будинку було передано спочатку КП «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне управління № 1», у наступному КП «Придніпровська служба житлових будинків», та на даний час ПП «РЕУ «Райагробуд 1», при зверненні до якого за допомогою щодо надання довідки про виплату пая, останній відмовився, надавши лише довідку про відсутність заборгованості про сплату комунальних платежів. З урахуванням викладеного позивачка вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Відповідно до даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.02.2020, суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Кондрацька Н.М., у результаті автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначена для розгляду судової справи № 711/1593/20. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.09.2020 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Крім того, відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 27.03.2020 до суду надійшов відзив представника відповідача на позовну заяву, відповідно до якого Черкаська міська рада не визнає позовні вимоги та заперечує проти їх задоволення виходячи з наступного. З позовної заяви не вбачається яким чином Черкаська міська рада не визнає або оспорює право позивача на реєстрацію за ним права власності, оскільки згідно рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень від 20.11.2019 №49775594 підставою відмови було подання позивачем неналежних документів для реєстрації за ним права власності. Зі змісту позовної заяви та доданих до неї доказів не можливо встановити підстави, за яких позивач просить визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] . Так, з поданих позивачем документів, вбачається, що відбувалося будівництво, а в подальшому і вселення позивача на підставі ордеру в квартиру [ADDRESS] , проте доказів того, що [ADDRESS] та [ADDRESS] є однією і тією ж вулицею позивачем не надано. Отже, враховуючи вищевикладене вважає, що позов є необґрунтованим, а надані докази не дають підстав для його задоволення. 15.04.2020 до суду надійшла відповідь позивача на відзив, в якій зазначає, що документи, надані до позову, підтверджують обґрунтованість позовних вимог, а доводи представника відповідача, викладені у відзиві, є безпідставними. Звернення до суду з даним позовом необхідне їй для фактично підтвердження наявного права власності на квартиру, набутого раніше на законних підставах в силу неможливості іншим шляхом зареєструвати своє право власності на квартиру. Щодо адреси розташування квартири зазначає, що будинок [ADDRESS] при перейменуванні вулиці отримав адресу [ADDRESS] . Саме до повноважень органів місцевого самоврядування належить підготовка і внесення на розгляд ради питань щодо найменування (перейменування), зокрема, вулиць (п. 1 ст. 37 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні»). Проте представником відповідача не надано жодного належного доказу, що будинок [ADDRESS] не є будинком [ADDRESS] , окрім історії вулиць з мережі Інтернет. 15.04.2020 до суду надійшли пояснення третьої особи щодо відзиву на позовну заяву, згідно яких вважає доводи представника відповідача викладені у відзиві на позов необґрунтованими та безпідставними. Позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. 21.04.2020 до суду надійшли заперечення представника відповідача на відповідь на відзив, згідно яких позивачем не обґрунтовано чому відповідачем у вказаній справі має бути Черкаська міська рада, та не наведено обставин які б вказували на порушення прав позивача Черкаською міською радою, оскільки позивач мав би сплачувати пайовий внесок до кооперативу в якому перебував, а тому у Черкаської міської ради не може бути відомостей про сплату чи не сплату пайового внеску, а отже Черкаська міська рада не може підтверджувати, що пай за квартиру був виплачений у повному обсязі. 28.07.2020 до суду надійшла заява [PERSON] про зупинення провадження у справі у зв`язку із смертю позивача - [PERSON] . Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.09.2020 провадження по справі зупинено у зв`язку зі смертю позивача до встановлення правонаступників. 23.02.2021 до суду надійшла заява [PERSON] про поновлення провадження у справі та допущення процесуального правонаступництва, шляхом заміни позивача [PERSON] на [PERSON] .. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.02.2021 поновлено провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 02.04.2021, занесеною до протоколу судового засідання, до участі у розгляді справи залучено правонаступника позивача - [PERSON] .. Ухвалою суду від 23.06.2021, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання [PERSON] , не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, 08.11.2021 на електронну адресу суду надіслала заяву, в якій просила проводити судове засідання у її відсутність, позовні вимоги підтримала. В судовому засіданні представник відповідача за довіреністю Волкович Ю.О. заперечувала щодо задоволення позовних вимог. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи міститься заява від 02.04.2021 в якій він просить розглянути справу у його відсутність та задовольнити позовні вимоги. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, дійшов наступних висновків Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). За змістом ст.ст. 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправна позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Положення ст. 328 Цивільного кодексу України передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 128 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речі набувачу. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 182 ЦК України , право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. За ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав є обов`язковою, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. За положеннями ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв до вступу в законну силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Вказані норми дублюються у ст. 384 ЦК України, де зазначено, що в разі викупу квартири, член житлово-будівельного кооперативу стає власником квартири. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 вбачається, що суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства. Судом встановлено, що рішенням виконкому Черкаської міської ради депутатів трудящих від 31.03.1965 № 228 «Про створення житлово-будівельного кооперативу №9» був створений Черкаський житлово-будівельний кооператив №9 та затверджений список членів кооперативу. Згідно архівного витягу з рішення Черкаського міськвиконкому від 31.03.1966 №228 (список Черкаського житлово-будівельного кооперативу 9 трикімнатні квартири) [PERSON] була членом ЖБК №9, що також підтверджується довідкою Черкаського ЖБК №9 від 31.01.2018 за №2-с. Як вбачається з копій квитанцій Державного банку СРСР від 24.04.1965 за №806241, №806242, №806243, №806244, №806245, №806246, №806247, №806248 [PERSON] було внесено первинний пайовий внесок за квартиру на загальну суму 2515 руб., що складало 50% її вартості. 25.02.1967 Житловим відділом міськкомунгоспу Черкаської міської Ради депутатів був виданий ордер № 676 на ім`я [PERSON] на право заняття квартири з 3 кімнат площею 35,4 кв. по [ADDRESS] домоуправління ЖСК № 9. Зі змісту розрахункових книжок по рахунках за квартиру, комунальні та інші послуги вбачається, що позивач після вселення в квартиру продовжувала вносити пайові внески (ссуду) та повністю виплатила вартість квартири у 1980 році. Відповідно до листа КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» №69з від 28.09.2020 будинку [ADDRESS] , на підставі постанови Черкаського міськвиконкому №9 від 30.01.1967, була присвоєна нова адреса: [ADDRESS] . В подальшому, на підставі розпорядження міського голови №29-р від 22.02.2016, відбулась зміна назви вулиці з [ADDRESS] на [ADDRESS]. Згідно технічного паспорту від 12.11.2019, виданого на ім`я [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , загальна площа даної квартири складає 49,8 кв. м., а житлова площа - 34.1 кв. м. Відповідно до довідки КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» №6845 о від 14.11.2019 станом на 01.01.2013 право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстровано. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Гриценко М.О. Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради Черкаської області № 49775594 від 20.11.2019 позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , оскільки подані документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме: подані заявником документи завірені не належним чином, надана довідка №2-С від 31.01.2018 завірена печаткою, яка не містить коду про реєстрацію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Таким чином, у зв`язку з відсутністю реєстрації Черкаського ЖБК №9 як юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, отримати необхідні підтверджуючі документи та зареєструвати право власності на належну позивачу квартиру у визначеному чинним законодавством порядку вона не має можливості. За змістом ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] , будучи членом Черкаського ЖБК №9, повністю виплатила пайовий внесок в розмірі 5044 руб. за квартиру [ADDRESS] , а тому відповідно до Закону України «Про власність», який діяв на той час, набула право власності на вказану квартиру. Разом з тим, як встановлено судом, [PERSON] [INFO] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 26.06.2020 Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Кив). З матеріалів спадкової справи №70/2020, заведеної приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А. щодо майна померлої [PERSON] , вбачається, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері, звернувшись 03.10.2020 до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та є єдиною спадкоємицею. Чоловік померлої [PERSON] - [PERSON] відмовився від спадщини після смерті дружини, що підтверджується його заявою від 03.10.2020. 25.02.2021 [PERSON] було видано свідоцтво право на спадщину за заповітом. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З огляду на те, що на час відкриття спадщини спадкодавцю [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] , що безспірно встановлено судом, а також приймаючи до уваги, що таке право перейшло в порядку спадкування за заповітом до [PERSON] , яка у встановленому порядку прийняла дану спадщину, суд приходить до висновку, що є всі підстави для визнання за останньою права власності на спірну квартиру. На підставі викладеного,

Outcome: approved