Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

28.08.2015 року позивач звернувся з позовом до відповідача, де прохає стягнути на свою користь збитки у вигляді упущеної вигоди, завдані протиправним користуванням земельною ділянкою, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ № 027888 від 03.09.2002 року, що знаходиться на території Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району, в розмірі 74\~579 грн. 47 коп. В судове засідання позивач не зявився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник позивача позовні вимоги підтримав. Відповідач, його представник позовні вимоги у судовому засіданні не визнали, зокрема з тих підстав, що: -позивач не довів належними доказами, що завдані йому збитки є реальними а не абстрактними; -він дійсно мав намір засіяти земельну ділянку саме насінням соняшнику, мав для цього необхідні ресурси - насіння, добрива, технічне забезпечення, і т. п. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що в задоволенні позову слід відмовити,з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як визначено ст. 11 цього ж Кодексу, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками зокрема є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Судом встановлено що, 01.03.2009 року між сторонами укладений договір оренди земельної ділянки площею 4,38 га. ріллі, призначеної для товарного с/г виробництва, яка знаходиться на території Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району,та належить позивачу, строком на пять років. Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 31.10.2014 року у цивільній справі за позовом [PERSON],який є позивачем у даній справі, до [PERSON], який є у даній справі відповідачем, про зобовязання звільнити та повернути земельну ділянку, позовні вимоги задоволені і зобовязано відповідача звільнити зазначену земельну ділянку та повернути її власнику. Рішення суду набрало чинності та виконане, що підтвердили сторони у судовому засіданні. На даний час спірною земельною ділянкою повноправно володіє позивач. Суд погоджується з позицією відповідача стосовно того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо спричинення йому збитків у виді упущеної вигоди, за період користування земельною ділянкою відповідачем після закінчення договору оренди землі з 01.03.2014 року по 01.11.2014 року. Зокрема позивачем не доведено, що збитки є реальними, а не абстрактними, що він мав намір засіяти земельну ділянку саме насінням соняшнику, мав реальну можливість для цього насіння, добрива, технічні ресурси, чи шляхом укладення відповідного договору оренди з іншою особою на обробіток землі. Стосовно посіву соняшнику, представник позивача обґрунтував це у судовому засіданні тим, що це є найбільш вдала сільськогосподарська культура та послався на довідку управління агропромислового розвитку Новосанжарської райдержадміністрації від 20.01.2014 року №01-30/34, про середню урожайність соняшнику в сільськогосподарських підприємствах Новосанжарського району та довідку Аграрної біржі КМУ від 06.03.2015 року №132 про біржову ціну насіння соняшнику товарного за 2014 рік, що є явно недостатнім на підтвердження заявлених збитків у вигляді упущеної вигоди.

Outcome: dismissed