Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

28.07.2021 р. позивачка звернулася у суд з позовом, у якому просить стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки доходів. В обґрунтування позову зазначено, що 19.04.2012 р. між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від подружнього життя у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] ,\~та син [PERSON] , [INFO] , які повністю перебувають на її утриманні. Шлюбні стосунки у них з відповідачем були припиненими, останній добровільно не надає коштів на утримання дітей, приховує дійсний розмір своїх доходів. У зв`язку з цим, просить суд позов задовольнити та ухвалити рішення про примусове стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання дітей. Ухвалою від 24.09.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд на 01.11.2021 року з повідомленням сторін, який було відкладено, востаннє, на 20.12.2021 р.. Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Позивачка подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач у судові засідання 01.11.2021, 26.11.2021, 20.12.2021 рр. не з`явився, заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності не подавав, про причини неявки суд не повідомив, при цьому суд вжив всіх можливих заходів для виклику останнього до суду. Відзиву на позовну заяву відповідачем не було подано. На підставі норм ст.ст. 280-281 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ст.ст. 223, 247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 19.04.2012 р., що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 19.04.2012 р.. Від спільного подружнього життя у сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , що стверджується копіями свідоцтв про їх народження серії [NUMBER] від 20.11.2012 р., серії [NUMBER] від 14.08.2014 р.. Як встановлено судом, тягар матеріального утримання дітей лежить на позивачці, відповідач відповідних коштів на утримання дітей добровільно не надає. Згідно із ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Положенням ч. ч. 1, 2 ст.183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно із ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правилами ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Фактичні обставини справи та наявні докази переконливо свідчать про те, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, відповідач не дотримується вимог даного закону, у добровільному порядку матеріально дітей не утримує. Виходячи з принципів розумності та справедливості, враховуючи обставини, що мають істотне значення, якими в даному випадку суд вважає інтереси неповнолітніх дітей, зумовлені їх розвитком та станом здоров`я, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення. В силу приписів ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню у користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн. від якого була звільнена позивачка при подачі позову.

Outcome: approved