Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

26 травня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області із вищевказаною позовною заявою, в якій просить суд розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований виконкомом Чорноминської сільської ради Піщанського району Вінницької області від 16.06.1991 року, актовий запис № 12 (свідоцтво про шлюб від 03.12.2012 року серії [NUMBER] ). Позивач у позовній заяві просить суд шлюб розірвати, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалось. Стосунки сторін почали псуватися. З`ясувалося, що у сторін різні погляди на життя, духовні та моральні цінності. Між сторонами стали виникати сварки по всім життєвим питанням, які стали причиною повного непорозуміння та негативного ставлення один до одного. Мають протилежні погляди на сім`ю. Позивач вважає, що сім`я існує лише формально і розірвання шлюбу буде відповідати інтересам сторін. Сім`ю не має можливості зберегти. Строку на примирення просить не давати. Спільних дітей немає. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 07.06.2021 року провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 30.06.2021 року. В судове засідання 30.06.2021 року позивач і відповідач не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, подали заяви щодо розгляду справи за їх відсутністю, позов підтримали. Як встановлено судом, сторони перебувають у шлюбі з 16.06.1991 року, шлюб зареєстровано виконкомом Чорноминської сільської ради Піщанського району Вінницької області, про що складено відповідний актовий запис № 12 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Дослідивши матеріали справи, а також той факт, що один з подружжя або обоє мають право звернутися із заявою в суд про розірвання шлюбу й це право підлягає судовому захисту, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, тому що родина фактично розпалася і її відновлення неможливо. Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть. Шлюб - це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім`ї. Добровільність шлюбу одна з основних його засад. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу, у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб, одного з подружжя неможливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких відносинах. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. За ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що шлюб носить формальний характер, подальше сумісне проживання суперечить інтересам сторін, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Outcome: approved