Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

28 листопада 2017 року позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права власності на частку у спільному майні. Свої вимоги вона обґрунтовувала тим, що з січня 2009 року по травень 2017 року проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу з [PERSON] та вела з ним спільне господарство. З січня 2009 року по вересень 2014 року вони мешкали разом у її будинку по вул. Тітова,44 м. Костянтинівки, а з вересня 2014 року по 31 травня 2017 року по вул. Злагоди, 18/39. Від [PERSON] 28.01.2009 року вона народила доньку Єлізавету, та у свідоцтві про її народження записала [PERSON], тобто імя та по-батькові її фактичного батька. 06 липня 2011 року перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON] вони придбали автомобіль ВАЗ 217230-124-01 чорного кольору у м. Краматорську в автосалоні «Талісман». 31 травня 2017 року [PERSON] раптово помер. Тому просила встановити факт її проживання однією родиною з січня 2009 року по травень 2017 року із [PERSON], [INFO], уродженцем [INFO], який помер 31 травня 2017 року у м. Лиман, Донецької області; визнати автомобіль ВАЗ 217230-124-01 чорного кольору, 2011 року випуску, державний номер [NUMBER], кузов № ХТА217230В0161697 спільною сумісною власністю [PERSON] та її, та визнати за нею право власності на 1/2 частку вказаного автомобіля. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали заявлені вимоги, просили їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, заперечень по суті заявлених вимог не заявили (а.с.45,46,48). Зясувавши вищенаведену позицію сторін, допитавши свідків та дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, тому що факт проживання позивачки із [PERSON] однією родиною більше пяти років по день його смерті 31 травня 2017 року, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Так, свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] які були приведені до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань та за дачу завідомо неправдивих показань, у судовому засіданні пояснили, що знали протягом тривалого часу позивачку [PERSON] та [PERSON], які проживали разом без реєстрації шлюбу спочатку по вул. Тітова а з 2014 року по 31 травня 2017 року по вул. Злагоди, 18/39, оскілки придбали квартиру за вказаною адресою. За час спільного проживання у них народилась донька Єлізавета. Крім того, приблизно у 2011 році вони придбали автомобіль «ВАЗ» чорного кольору. Крім того доводи позивачки підтверджуються також письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи і які були досліджені у судовому засіданні: довідками житлово-експлуатаційних організацій, виданих на підставі пояснень сусідів щодо спільного проживання позивачки із [PERSON] у будинку №44 по вул. Тітова м. Костянтинівки у період з січня 2009 року по вересень 2014 року та у період з вересня 2014 року по 31 травня 2017 року по вул. Злагоди, 18/39 (а.с.11-14); документами на придбання автомобілю ВАЗ 217230-124-01 чорного кольору, 2011 року випуску, кузов № ХТА217230В0161697 в автосалоні «Талісман» м. Краматорська 06.07.2011 року на покупця [PERSON]; свідоцтвом про реєстрацію автомобіля САК 433766 від 13.01.2012 року (а.с.7-10); фотознімками автомобіля (а.с.18). 31 травня 2017 року у м. Лиман Донецької області помер [PERSON], [INFO], що засвідчується копією свідоцтва про смерть від 06 червня 2017 року, виданим Костянтинівським міським відділом ДРАЦС ГТУ юстиції у Донецькій області (а.с.6). Тобто, встановлення юридичного факту має значення для вирішення питання щодо спадкування та визнання права власності на частку у спільному майні. Відповідно до ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута на час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності», встановлено, що розглядаючи позови, повязані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу. Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, та поділ майна подружжя», при застосування ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Стаття 321 ЦК України встановлює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. З ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до положень ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. За вищенаведених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved