Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

27 листопада 2019 року позивачка, [PERSON] , звернулася до суду з позовними вимогами до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим будинком, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом, мотивуючи тим, що вона є власником житлового будинку в [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, яке видано на підставі рішення виконкому Дунаєвецької районної Ради народних депутатів №287 від 28.11.1986 року. В зазначеному будинку зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідач [PERSON] був зятем позивачки, зареєстрований за вищевказаною адресою, однак з 2012 року у помешканні не проживає, будь-яких особистих його речей в помешканні не має, не приймає участі в його утриманні та не сплачує комунальні послуги, що є обтяжуючим фактором для позивачки. У добровільному порядку відповідач не бажає знятись з реєстраційного обліку, проживає в [ADDRESS] , має іншу сім`ю, а тому змушена звернутися до суду та просить усунути перешкоди в користуванні належним їй на праві власності житловим будинком [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком. Ухвалою судді Дунаєвецького районного суду від 19.12.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження. 17.01.2020 року позивачкою подано до суду уточнену позовну заяву. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, погодилась на слухання справи за відсутності відповідача, проти заочного розгляду справи не заперечила, також зазначила, що вона з 2012 року не проживає зі своїм колишнім чоловіком [PERSON] , який є відповідачем по справі, в 2019 році офіційно розірвали шлюб, не спілкуються. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, причин неявки суду не повідомляв, заяв про розгляд справи в судовому засіданні у його відсутності не подавав. Відповідачем не подано до суду відзив на позов. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.281 ЦПК України. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає по сусідству з позивачкою, [PERSON] , який є її зятем, не проживає в будинку з 2012 року, знає що він виїхав у Київську область. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, свідка, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку в [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння від № 287 від 28 листопада 1986 року, виданого виконавчим комітетом Дунаєвецької районної Ради народних депутатів (а.с. 7). Також підтвердженням власності на житловий будинок в [ADDRESS] є технічний паспорт від 22.06.1987 за реєстраційним №1-20 виданий на ім`я [PERSON] .. Як вбачається з довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №352 від 16.09.2019 року, виданої Маківською сільською радою Дунаєвецького району, в житлового будинку ,що знаходиться в [ADDRESS] проживають та зареєстровані : [PERSON] [INFO] - власник, голова двору, [PERSON] , [INFO] - не родич та [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Також відповідно до довідки №353 від 16.09.2019 року, виданої виконкомом Маківською сільською радою Дунаєвецького району в житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , який на даний час не проживає за вищезазначеною адресою (а.с.10). Беручи до уваги акти обстежень від 07.12.2015 р., 01.07.2019 р., 24.09.2019 р., складені депутатом Маківської сільської ради у селі Чечельник по [ADDRESS], встановлено що [PERSON] в зазначеному господарстві не проживає з листопада 2012р., спільне господарство не веде. Заочним рішенням Дунаєвецького районного суду від 25 квітня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Так, відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів №№ 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. У відповідності до ст. 156 Житлового кодексу до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин не проживання за адресою такого житлового приміщення. Члени сім`ї власника житлового приміщення не мають права власності на житло, в якому вони проживають, що свідчить про суттєву відмінність їхнього правового статусу від правового статусу власника такого приміщення, унеможливлюючи, зокрема право розпорядження цим майном. Разом із тим, цим особам належить право використовувати приміщення для проживання, яке є сервітутним правом, тобто правом користування чужим майном (стаття 406 ЦК України). Проте член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підстав, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Судом встановлено, що [PERSON] в [ADDRESS] тривалий час, з 2012 року, не проживає в будинку позивачки, спільне господарство не ведеться, з дочкою позивачки шлюб розірвано, тобто він перестав бути членом сім`ї позивача, що підтверджується вищезазначеними письмовими доказами та показаннями свідка [PERSON] .. Отже, право [PERSON] на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника і слід усунути перешкоди [PERSON] в користуванні житловим будинком за адресою [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] , 1948 р.н. таким, що втратив право на користування житловим будинком. З урахуванням вищезазначеного позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved