Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

28 травня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, мотивуючи свої вимоги тим, що 14 листопада 2013 року Теплицьким районним судом розглянуто кримінальне провадження № 12013010280000307 за ч. 1 ст. 286 КК України щодо [PERSON], та за результатами його розгляду встановлено, що 20 липня 2013 року, біля 22 год. 20 хв. вона, не маючи права керування транспортними засобами категорії «В», а також достатніх практичних навичок водіння, керуючи технічно-справним автомобілем «Опель Комбо» державний номерний знак [NUMBER], до керування яким її допустив водій [PERSON], рухаючись в напрямку центру смт. Теплик, Вінницької області, по вул. Незалежності, в районі опори лінії електропередач № 24, в порушення вимог п.п. 2.1(а) та 12.3 ПДР України, в момент обєктивної появи в полі її зору автомобіля [NUMBER], який стояв на правому узбіччі в попутному напрямку, не вжила своєчасних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху його обїзду, внаслідок чого, не впоравшись з керуванням, з необережності, допустила наїзд на вищезазначений транспортний засіб. Внаслідок ДТП, [PERSON],який перебував попереду автомобіля «ВАЗ 21099» та проводив ремонтні роботи, отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого компресійного перелому тіла 1-го поперекового хребця без порушення функції спинного мозку, а також садни обличчя, міжлопаточної ділянки, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такі, що не являлись небезпечними для життя в момент спричинення і не супроводжувались загрозливими для життя я вищами, а компресійний перелом тіла 1-го поперекового хребця спричинив тривалий понад 21 день розлад здоровя, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1689 від 24.09.2013 року. Вироком Теплицького районного суду від 04.12.2013 року, відповідача [PERSON] визнано винуватим у скоєнні злочину передбаченого ст. 287 КК України, його дії кваліфіковано як допуск до керування транспортним засобом особи, яка не має права на керування транспортним засобом, вчинене особою, відповідальною за експлуатацію транспортного засобу, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. Так 20 липня 2013 року близько 22 год. 00 хв. по вул. Леніна в с. Бджільна Теплицького району Вінницької області водій автомобіля «Опель Комбо», державний номерний знак [NUMBER], [PERSON], достовірно знаючи, що неповнолітня [PERSON] не мала права керування транспортними засобами категорії «В», в порушення вимог п. 2.9(г) Правил дорожнього руху України допустив останню до керування вищевказаним автомобілем. В результаті чого потерпілий [PERSON] тримав тілесні ушкодження у вигляді закритого компресійного перелому тіла 1-го поперекового хребця без порушення функції спинного мозку, а також садни обличчя, міжлопаточної ділянки, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такі, що не являлись небезпечними для життя в момент спричинення і не супроводжувались загрозливими для життя явищами, а компресійний перелом тіла 1-го поперекового хребця спричинив тривалий понад 21 день розлад здоровя, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1689 від 24.09.2013 року. В судовому засіданні представник позивача прокурор прокуратури Теплицького району [PERSON] позовну заяву підтримала в повному обсязі, пояснила що прокуратура Теплицького району звернулась до суду в інтересах комунального закладу «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. [PERSON]», оскільки вважає, що було порушено інтереси держави, а саме у звязку з наданням медичної допомоги потерпілому від злочину, було витрачено держані кошти в сумі 1839 грн. 74 коп. Не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Від представника позивача комунального закладу «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. [PERSON]» - [PERSON], який є головним лікарем, надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника. Позовні вимоги підтримують. У разі неявки відповідачів не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] до суду не зявилась, хоча своєчасно була повідомлена про час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про отримання судової повістки. Від неї не надійшло повідомлення про причини неявки та заяви про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] до суду не зявився, хоча своєчасно був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про отримання судової повістки. Від нього не надійшло повідомлення про причини неявки та заяви про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України - у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд ухвалив винести по даній справі заочне рішення, і позивач проти цього не заперечує. В судовому засіданні встановлено що 20 липня 2013 року, біля 22 год. 20 хв. відповідач [PERSON], не маючи права керування транспортними засобами категорії «В», а також достатніх практичних навичок водіння, керуючи технічно-справним автомобілем «Опель Комбо» державний номерний знак [NUMBER], до керування яким її допустив водій [PERSON], рухаючись в напрямку центру смт. Теплик, Вінницької області, по вул. Незалежності, в районі опори лінії електропередач № 24, в порушення вимог п.п. 2.1(а) та 12.3 ПДР України, в момент обєктивної появи в полі її зору автомобіля [NUMBER], який стояв на правому узбіччі в попутному напрямку, не вжила своєчасних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху його обїзду, внаслідок чого, не впоравшись з керуванням, з необережності, допустила наїзд на вищезазначений транспортний засіб. Внаслідок ДТП, [PERSON],який перебував попереду автомобіля «ВАЗ 21099» та проводив ремонтні роботи, отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого компресійного перелому тіла 1-го поперекового хребця без порушення функції спинного мозку, а також садни обличчя, міжлопаточної ділянки, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такі, що не являлись небезпечними для життя в момент спричинення і не супроводжувались загрозливими для життя явищами, а компресійний перелом тіла 1-го поперекового хребця спричинив тривалий понад 21 день розлад здоровя, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1689 від 24.09.2013 року. Вироком Теплицького районного суду від 04.12.2013 року, відповідача [PERSON] визнано винуватим у скоєнні злочину передбаченого ст. 287 КК України, його дії кваліфіковано як допуск до керування транспортним засобом особи, яка не має права на керування транспортним засобом, вчинене особою, відповідальною за експлуатацію транспортного засобу, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. Так 20 липня 2013 року близько 22 год. 00 хв. по вул. Леніна в с. Бджільна Теплицького району Вінницької області водій автомобіля «Опель Комбо», державний номерний знак [NUMBER], [PERSON], достовірно знаючи, що неповнолітня [PERSON] не мала права керування транспортними засобами категорії «В», в порушення вимог п. 2.9(г) Правил дорожнього руху України допустив останню до керування вищевказаним автомобілем. В результаті чого потерпілий [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого компресійного перелому тіла 1-го поперекового хребця без порушення функції спинного мозку, а також садни обличчя, міжлопаточної ділянки, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такі, що не являлись небезпечними для життя в момент спричинення і не супроводжувались загрозливими для життя явищами, а компресійний перелом тіла 1-го поперекового хребця спричинив тривалий понад 21 день розлад здоровя, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1689 від 24.09.2013 року. Судом оглянуто наступні докази по справі: вирок Теплицького районного суду Вінницької області від 14.11.2013 року справа № 144/1729/13-к(а.с. 5-6); вирок Теплицького районного суду Вінницької області від 04.12.2013 року справа № 144/1794/13-к(а.с. 8-9); довідку комунального закладу «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. [PERSON]» № 20-2234 від 14.05.2015 року(а.с. 11). Заслухавши пояснення осіб, які приймають участь у розгляді справи, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються \~вимоги,\~обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд вважає, що позов прокурора Теплицького району Пролєєва Ю.М. необхідно задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Тому позивач, має право, гарантоване Конституцією України та іншими нормативними актами,на звернення до суду із відповідною позовною заявою за захистом своїх невизнаних чи оспорюваних прав та законних інтересів. Згідно ч. 2 ст. 45 ЦПК України з метою представництва держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Згідно з ч. 3 ст. 1206 ЦК України якщо лікування проводилось закладом охорони здоровя, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховується до відповідного бюджету. У відповідності до ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не предявила цивільний позов в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право предявити його в порядку цивільного судочинства. В силу ч. 4 ст. 1187 ЦК України - якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Так як відповідач [PERSON] через свою недбалість у використанні автомобіля [NUMBER], передавши його керування [PERSON] сприяв неправомірному заволодінню нею даним транспортним засобом. При цьому суд вважає, що частка [PERSON] буде становити 30%, а частка [PERSON] 70%, при цьому суд враховує, що [PERSON] правомірно володів автомобілем «Опель-Комбо», мав посвідчення водія відповідної категорії, та реєстраційний документ на автомобіль, що відповідає вимогам п. 2.2 Правил дорожнього руху України, та п. 6 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2014 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». На підставі викладеного,

Outcome: approved