Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

27 червня 2014 року Славутський міжрайонний прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Хмельницькій області до публічного акціонерного товариства «Славутська суконна фабрика», [PERSON] про визнання недійсним наказу та договору купівлі-продажу в частині відчуження захисної споруди цивільного захисту, витребування майна. Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 вересня 2014 року провадження у даній справі було закрито в зв'язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 14 жовтня 2014 року ухвалу Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 вересня 2014 року про закриття провадження в частині позову Славутського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Хмельницькій області до [PERSON] про витребування майна було скасовано та направлено справу в цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції. В решті ухвалу залишено без змін. Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2014 року відкрито провадження у справі за позовом Славутського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Хмельницькій області до [PERSON] про витребування майна. Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 листопада 2014 року залучено до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Головне управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України в Хмельницькій області та Виконавчий комітет Славутської міської ради Хмельницької області. До початку судового розгляду прокурором подано заяву про уточнення позовних вимог. В обґрунтування заявлених позовних вимог Славутський міжрайонний прокурор вказує про те, що 19 березня 2013 року відповідач [PERSON] придбав 16/100 частини майнового комплексу, в тому числі і будівлю адмінбудинку з прохідною, загальною площею 720, 8 кв.м, яка розташована в [ADDRESS] Відповідно до технічного паспорту та журналу внутрішніх обмірів та розрахунку площ приміщень, до даної будівлі входить підвал, площею 227,5 кв.м, який є захисною спорудою цивільного захисту № 86055. Дана захисна споруда належала суконній фабриці Міністерства легкої промисловості Укрпромшерсть, прийнята в експлуатацію та перебуває на обліку з 1982 року, яка до теперішнього часу не списана. Під час приватизації майна Славутської суконної фабрики не було додержано вимог законодавства, що регулювало питання приватизації державного майна та порядку використання захисних споруд цивільного захисту і в подальшому приватизовано та продано відповідачу підвал, який є захисною спорудою, в складі майнового комплексу. Вказані обставини встановлені судовим рішенням та не підлягають доказуванню. Крім того, прокурор вказує на те, що дана захисна споруда зареєстрована та перебуває на обліку у виконавчому комітеті Славутської міської ради, Управління з питань цивільного захисту населення Хмельницької облдержадміністрації та Головному управлінні Державної служби України з надзвичайний ситуацій у Хмельницькій області. Славутський міжрайонний прокурор зазначає, що власником захисної споруди є держава, дане майно вибуло з володіння власника поза його волею, а тому підлягає поверненню у власність держави. Оскільки захисна споруда знаходиться у 30-ти кілометровій зоні спостереження Хмельницької АЕС, тому вона не може бути передана в оренду для задоволення господарських, культурних та побутових потреб, відповідно до ст. 32 Кодексу цивільного захисту України. Позивач просить витребувати з володіння відповідача [PERSON] на користь держави в особі регіонального відділення Фонду державного майна України по Хмельницькій області захисну споруду цивільного захисту - протирадіаційне укриття. В судовому засіданні прокурор Бондарук Т.Є. позовні вимоги підтримала та пояснила, що захисна споруда вибула з власності держави під час приватизації суконної фабрики. При проведенні приватизації були допущенні порушення статті 5 Закону України «Про приватизацію державного майна». Держава позбавлена можливості володіти, розпоряджатися та користуватися захисною спорудою. Вказує про те, що [PERSON] є добросовісним набувачем. Проте правовою підставою для звернення з позовом стало порушення закону під час приватизації про що стало відомо з судового рішення в травні 2014 року. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зокрема представник відповідача у судовому засіданні дав пояснення, що заява прокурора не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, оскільки не містить посилання на вартість об'єкта нерухомості. 12 листопада 2012 року ДВС Славутського МРУЮ було проведено опис та арешт майна ПАТ «Славутська суконна фабрика». 11 січня 2013 року Хмельницькою філією ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» проведено прилюдні торги арештованого майна, а саме майнового комплексу, який було придбано [PERSON] та оформлено право приватної власності. 19 березня 2013 року на підставі договору купівлі-продажу 16/100 частини майнового комплексу було продано [PERSON], на момент продажу частини майнового комплексу будь-яких обмежень чи обтяжень не було встановлено. [PERSON] у встановленому законом порядку зареєстрував об'єкт нерухомості та є власником цього майна. Представник відповідача вказує на те, що позов прокурора є безпідставним, оскільки доказів того, що держава є власником даного майна не надав. Прокурором не доведено обставини, наявність яких є підставою для витребування майна від добросовісного набувача. Крім того, представник вказує на ч.2 ст. 388 ЦК України, відповідно до якої майно не може бути витребуване від добросовісного набувача, якщо воно було продане в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Зазначає, що прокурором не доведено порушення інтересів держави. В своїх запереченнях представник посилається на практику Європейського суду з прав людини. Крім того, представник просить застосувати позовну давність до вимог прокурора, оскільки прокурором не доведено, що про укладення угоди купівлі-продажу нерухомості 20 травня 1994 року весь цей час не було відомо, та відмовити в задоволенні позову внаслідок пропуску строку позовної давності. Представник третьої особи - виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області Федорчук С.Й. в судовому засіданні щодо вирішення спору покладається на розсуд суду, вказуючи про те, що захисна споруда знаходить на обліку в Славутській міській раді, разом з тим, міська рада визнає право власності на дану споруду за [PERSON], що не суперечить Порядку використання захисних споруд цивільного захисту (цивільної оборони) для господарських, культурних та побутових потреб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 253 від 25 березня 2009 року. Представники третьої особи - Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України в Хмельницькій області Шостацька Т.В. та Мельник В.В. позовні вимоги підтримали та пояснили, що дана захисна споруда перебуває на електронному обліку служби з 2006 року. До цього перебувала на документальному обліку Хмельницької облдержадміністрації. Просять суд витребувати з володіння [PERSON] захисну споруду - протирадіаційне укриття. Представник Регіонального відділення Фонду державного майна України по Хмельницькій області в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Надіслали на адресу суду клопотання про розгляд справи без участі їх представника, та пояснення, в яких вказують на те, що приватизація Славутської суконної фабрики здійснювалася відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію майна державний підприємств» та інших нормативно-правових актів. В 1993 році була створена інвентаризаційна комісія, яка визначила суму вартості основних засобів фабрики. Таким чином, відповідно до Акту оцінки вартості майна та плану приватизації фабрики, який був складений комісією з приватизації, захисна споруда окремо не обліковувалася на балансі підприємства і з вартості цілісного майнового комплексу, як об'єкт, що не підлягає приватизації, не вилучалася. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи прокурора, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Славутський міжрайонний прокурор, звертаючись до суду з вищевказаним позовом, вказує про те, що власником захисної споруди є держава, а дане майно вибуло з володіння власника, тобто держави, поза його волею, а тому підлягає поверненню. При цьому вказують на те, що відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем даного майна. Прокурор обґрунтовує свої вимоги обставинами, встановленими рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 квітня 2014 року. Натомість, даним судовим рішенням встановлено, що 19 березня 2013 року відповідач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу придбав 16/100 частини майнового комплексу, що розташований в [ADDRESS], в тому числі і будівлю адміністративного будинку з прохідною, загальною площею 720,8 кв.м. Провів державну реєстрацію права власності. До придбаної [PERSON] будівлі входить підвал, площею 227,5 кв.м, який є захисною спорудою цивільного захисту № 86055, та перебуває на обліку з 1982 року. Судовим рішенням також встановлено, що під час приватизації майна Славутської суконної фабрики не було дотримано вимог законодавства, що регулювало питання приватизації державного майна та порядку використання захисних споруд цивільного захисту, і в подальшому приватизовано та продано відповідачу [PERSON] в складі майнового комплексу підвал, який є захисною спорудою. Судовим рішенням встановлено, що рішення про приватизацію майна та відповідні договори купівлі-продажу майна на даний час є чинними, тому [PERSON] є власником захисної споруди цивільного захисту № 86055, яку просить витребувати прокурор. Таким чином, судовим рішенням встановлено, що власником захисною споруди № 86055 є [PERSON] Крім того, даним рішенням роз'яснено [PERSON] порядок зняття з обліку захисної споруди цивільного захисту. Вказуючи на встановлені судовим рішенням обставини, прокурором не надано суду належних та допустимих доказів в підтвердження викладених обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, про те, що власником захисної споруди є держава. Прокурор не довів, а суд не встановив підстави незаконності набуття [PERSON] частини майнового комплексу, в склад якого входить захисна споруда, оскільки на момент розгляду справи рішення про приватизацію майна та відповідні договори купівлі-продажу є чинними. Відповідно до статті 388 ЦК України, добросовісним вважається той набувач, який не знав і не міг знати, що набуває майно в особи, яка не має права його відчужувати. Обставини того, що [PERSON] набув спірне майно у особи, яка не мала права його відчужувати, є недоведеними і не підтвердженими належними доказами. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 316 ч.1 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно статті 321 ч. 1 та ч. 3 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як вийняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Частиною 2 статті 328 ЦК України закріплено презумпцію правомірності набуття права власності, та за умовами ч. 3 статті 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладено зобов'язання утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Дослідивши письмові докази судом не встановлено, а позивачем не підтверджено факту утримання та використання спірного майна державними органами, які відповідають за облік захисних споруд. Частиною 1 статті 388 ЦК України встановлено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Славутським міжрайонним прокурором не надано суду належних та допустимих доказів на виконання умов ч.1 ст. 388 ЦК України. Судом встановлено, що захисна споруда не була загублена, не була викрадена, а також не вибувала з володіння держави, як власника, поза її волею. Навпаки, встановлено, що під час приватизації державного майна захисна споруда цивільного захисту окремо не обліковувалася на балансі Славутської суконної фабрики і з вартості цілісного майнового комплексу, як об'єкт, що не підлягає приватизації, не була вилучена. До складу комісії з приватизації входили представники Держкомлегтексту, Хмельницької облдержадміністрації, Славутської міської ради, Славутської суконної фабрики та органу приватизації, що сторонами у судовому засіданні визнається, що фактично свідчить про вибуття з володіння держави захисної споруди з волі уповноважених представників державних органів, які проводили приватизацію. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв'язку з недоведеністю та безпідставністю. Доводи представника відповідача [PERSON] про застосування положення ч.2 ст. 388 ЦК України щодо неможливості витребування майна, яке було придбане в результаті прилюдних торгів, від добросовісного набувача [PERSON], суд не приймає до уваги, оскільки набувачем майна, яке було продано у порядку, встановленому для виконання судових рішень, був не відповідач, а інша особа. Також суд не приймає до уваги вимоги представника відповідача про застосування строків позовної давності, оскільки відповідач [PERSON] набув право власності на спірне майно в 2013 році, тому позов Славутського міжрайонного прокурора до [PERSON] про витребування майна з його володіння пред'явлений до відповідача в межах загальної позовної давності встановленої тривалістю у три роки.

Outcome: dismissed