Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

28.11.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Управління «Центр надання адміністративних послуг в м. Суми» Сумської міської ради, про виселення та визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням шляхом зняття її з реєстрації. Вимоги мотивує тим, що він є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. Іншим співвласником квартири був син позивача [PERSON], який помер 07.10.2017 року. Відповідач була співмешканкою сина, була зареєстрована у квартирі, але після смерті сина з жовтня 2017 року вона виїхала з квартири і більше там не проживає, не сплачує за комунальні послуги, не несе витрат по утриманню квартири. Фактичне місце проживання відповідачки невідомо, так як вона не спілкується з позивачем. Позивач зазначає, що факт реєстрації відповідачки у квартирі порушує право власності позивача та утворює перешкоди у користуванні власністю, що виражається у сплаті зайвих комунальних платежів, неможливості оформити субсидію. Посилаючись на ст.ст. 319, 321, 405 ЦК України, ст.ст. 71,72 ЖК України, позивач просить виселити відповідачку та визнати її такою, що втратила право користування жилим приміщенням у квартирі позивача, знявши її з реєстрації. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов в повному обсязі, пояснив, що власниками квартири були його батько (позивач) та брат. В квартирі проживали брат та його співмешканка [PERSON] (відповідачка). Брат зареєстрував відповідачку у даній квартирі. Спільних дітей у них не було. Шлюб вони не укладали. Вони вели асоціальний спосіб життя, зловживали спиртними напоями. Брат помер 07.10.2017 року. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є його батько [PERSON] (позивач) та брат [PERSON] (представник), інших спадкоємців немає. Після смерті брата відповідачка виїхала з квартири, нібито до своїх батьків у Харківську область, однак фактичне місце її проживання ні позивачу, ні представнику не відоме. З реєстрації відповідачка не знялася, і на даний час виникають проблеми з оплатою комунальних послуг, оформленням субсидії. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, будь-яких заяв не подавала, про час та місце розгляду справи повідомлялась за зареєстрованим місцем проживання, за повідомленим місцем проживання родичів, через оголошення на сайті суду. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є співвласником квартири за адресою: м. Суми, вул. І. Сірка (колишня [PERSON]), 27, кв. 31, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири (а.с.17). Другим співвласником даної квартири був [PERSON] (а.с.17). [PERSON] помер 07.10.2017 року (а.с.16). Згідно довідки МЄІРЦ від 27.11.2017 року, у квартирі за адресою: м. Суми, вул. І. Сірка (колишня [PERSON]), 27, кв. 31, були зареєстровані [PERSON] (з 18.02.2000 року по день смерті 07.10.2017 року), та [PERSON] (а.с.18). З копії матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] вбачається, що із заявою про прийняття спадщини звернувся брат померлого [PERSON] (а.с. 153). Також встановлено, що батько померлого [PERSON] подав заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті сина [PERSON] на користь свого другого сина (брата померлого) [PERSON] (а.с.162). Інші особи із заявами про прийняття спадщини не звертались. З інформації Зарічного районного у місті Суми відділу державної реєстрації актів цивільного стану вбачається, що відомості про державну реєстрацію шлюбу між [PERSON] та [PERSON] відсутні (а.с.191). Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 156 Житлового Кодексу України, члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилась туди і проживала як член сім'ї власника приміщення, або ж для відмови їй у цьому.\~\~ Із письмових матеріалів справи та пояснень представника позивача вбачається, що відповідачка була співмешканкою померлого власника квартири. Доказів того, що відносини між [PERSON] [PERSON] мали статус цивільного шлюбу - суду не надано. З довідки КЗ СОР «Обласний наркологічний диспансер» вбачається, що [PERSON] зверталась до даного медичного закладу з приводу надання психіатричної допомоги, однак на обліку у психіатра не перебуває (а.с.187, 188). Відповідачка була зареєстрована у квартирі, належній позивачу та його сину, однак після смерті [PERSON] відповідачка не проживає за місцем реєстрації більше року. Доказів щодо домовленості про користування квартирою між власником квартири (позивачем) та відповідачкою суду не надано. Суд приходить до висновку, що реєстрація відповідачки у квартирі порушує права позивача як власника, так як позивач обмежений у своєму праві розпорядження власністю, а крім того відповідач витрат по утриманню житла не несе, і позивач несе зайві комунальні витрати, а також позбавлений можливості оформити субсидію. Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання відповідачки такою, що втратила право користування житлом, є обґрунтованою, і відповідачка визнаються судом такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою за адресою: [ADDRESS], шляхом зняття її з реєстрації за вказаною адресою. Щодо позовної вимоги про виселення судом встановлено, що відповідачка з жовтня 2017 року фактично не проживає у спірній квартирі, виїхала з неї після смерті [PERSON], не намагалась вселитися до спірної квартири, а тому позовна вимога про виселення відповідачки є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦК України, оскільки позов задоволено частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 640 грн. На підставі ст.ст. 391, 405 ЦК України,

Outcome: partial