overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

26 січня 2016 року заявник звернувся до суду із зазначеною заявою, в якій просив встановити факт належності йому державного акту серії МК №05083 про право приватної власності на землю, виділену для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, розташовану на території Українківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області. Вказував, що при написанні його прізвища в зазначеному державному акті відбулася помилка: замість Бондар зазначено Бондарь. Посилаючись на те, що в адміністративному порядку він не може встановити та підтвердити факт належності документа, тому просив підтвердити це в судовому порядку. Розгляд справи було проведено без участі заявника, його представника та представника заінтересованої особи. Дослідивши матеріали цивільної справи суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до паспорту заявника серії ЕО № 490269, виданого 2 березня 1998 року Жовтневим РВ УМВС України в Миколаївській області, його прізвище [PERSON]. Заявник отримав у приватну власність земельну ділянку, площею 0,12 га, виділену для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку на підставі рішення виконкому Українківської сільської Ради народних депутатів від 4 березня 1994 року № 4. На підтвердження права власності йому був виданий 19 травня 1994 року державний акт серії МК № 05083. В той же час в ньому його прізвище було записано з помилкою: замість «Бондар» зазначено «Бондарь». Між тим співпадання інформації про заявника (прізвище, ім`я, місце проживання та ін.) в державному акті з інформацією в інших документах на його ім'я (паспорті, пенсійному посвідченні тощо) вказують, що державний акт оформлений саме на нього. Встановлення факту належності документу необхідно заявнику для отримання можливості належним чином володіти та користуватися своєю земельною ділянкою. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

26 січня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: Криничанський район, с.Водяне, вул.Фрунзе, 1. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 25.01.2016 р. о 16 год. 16 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів хвора страждає тяжким психічним розладом, який обумовлює її безпорадність і неможливість самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР» не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 25.01.2016 р. о 16 год. 16 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради» за направленням лікаря-психіатра КЗ «Криничанська ЦРЛ» ДОР». При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора тривожна, недовірлива, відмовляється від їжі, виказує маячні ідеї нігілістичного змісту, галюцинує. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, галюцинаторно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

26 січня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м.Дніпропетровськ, пр-т Кірова, 59/36. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 25.01.2016 р. о 15 год. 00 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів хвора страждає тяжким психічним розладом, який обумовлює її безпорадність і неможливість самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР» не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 25.01.2016 р. о 15 год. 00 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради» за направленням лікаря-психіатра КЗ «Дніпропетровська міська поліклініка №1» ДОР». При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора тривожна, збуджена, недовірлива, виказує маячні ідеї реформаторства, мислення паралогічне, аморфне. [PERSON] було поставлено попередній діагноз гострий поліморфний психотичний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

26 січня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с.Голубівка, вул.Центральна, 29. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 25.01.2016 р. о 14 год. 58 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів хворий є безпорадним у звязку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, небезпечним для себе та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 25.01.2016 р. о 14 год. 58 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням КЗ «Новомосковська ЦРЛ» ДОР». При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР» комісія лікарів виявила, що хворий тривожний, напружений, на питання відповідає з ухиляннями, дома побив сестру, з ножем кидався на родичів. [PERSON] було поставлено попередній діагноз легка розумова відсталість з емоційно-вольовими порушеннями. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

26 січня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.11.2011в розмірі 11625,62 грн., мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем умов договору. У судове засідання представник позивача не зявився, у позовній заяві дав згоду на заочний розгляд справи, просив задовольнити позов, а справу слухати за його відсутності. Відповідач до суду не зявився, про час і місце розгляду справи оповіщений, причин неявки суду не повідомив, у звязку з чим за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 11.11.2011 ПАТ «ПриватБанк» надало [PERSON] кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 2.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт (а.с. 6). За розрахунком позивача, станом на 30.11.2015 заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.11.2011 становить 11 625грн. 62 коп., з яких 5 521грн. 27 коп. заборгованість за кредитом; 4 476грн. 93 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом; заборгованість з комісії 597 грн. 63 коп., а також: 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина); 529грн. 79коп. штраф (процентна складова) (а.с. 4-5). Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено судом, [PERSON] в односторонньому порядку відмовився від виконання зобовязання за кредитним договором № б/н від 11.11.2011, внаслідок чого за розрахунком позивача утворилася заборгованість в розмірі 11 625 грн. 62 коп., яка підлягає стягненню з відповідача. У звязку із задоволенням позову, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1 378 грн. 00 коп. судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

26 січня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вони з відповідачем 09 січня 2009 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Вказує на те, що шлюбні відносити між ним та відповідачем припинені з січня 2015 року. Розлад сімейного життя стався через несумісність характерів, відсутність порозуміння та різних поглядів на сімейне життя. Вважає, що родина розпалась остаточно, на примирення він не згодний. Спір щодо мешкання дитини та майновий спір на даний час відсутній. Між ними мається домовленість про утримання дитини. Просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надавши суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надавши заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, також вказала, що на розірвання шлюбу згодна, після розірвання шлюбу просить присвоїти їй прізвище - [PERSON]. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09 січня 209 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції умісті Донецьку Донецької області, актовий запис № 8. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Суд, дослідивши матеріали, дійшов висновку про те, що фактичні взаємостосунки подружжя такі, що немає ніяких підстав для відкладення розгляду справи, оскільки фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. Суд вважає, безперечним встановлений факт, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї суперечать інтересам сторін, оскільки сімейні відносини, що склалися, негативно позначаються на їх здоров'ї і психологічному стані . Таким чином, суд приходить до висновку, що на підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України шлюб між сторонами повинен бути розірваний. Відповідно до ч.8 ст. 235 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище дружині присвоїти - [PERSON]. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

26 січня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що він з [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з 17.10.2009 року. Від даного шлюбу вони мають доньку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати поваги один до одного та почуття любові. Подальше спільне життя вважає неможливим, на розірванні шлюбу наполягає. Просить позов задовольнити, шлюб розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, попередньо надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, попередньо надав заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає, щодо розірвання шлюбу не заперечує. За наявності у справі доказів суд приходить до висновку, про розгляд справи за відсутності осіб, що не зявилися в судове засідання. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 17.10.2009 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-КЕ №063218 від 17.10.2009 року, актовий запис №211. Від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-КЕ №141332 від 06.09.2011 року, актовий запис №94 (а.с.6). Подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати один до одного почуття поваги та любові. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а тому, збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам подружжя та моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу наділі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу та на примирення не згодний, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що сімя розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, та суперечать інтересам сторін, тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

26 січня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, який уточнила протягом судового розгляду, про приведення розміру ідеальних часток в праві спільної часткової власності на нерухоме майно у відповідність до розміру фактичних часток. \~ \~ \~ \~В уточненій позовній заяві (а. с. 134-137 т. 2) [PERSON] в обґрунтування позовних вимог зазначила, що позивач та відповідачі є учасниками спільної часткової власності на житловий будинок і господарські споруди за адресою: [ADDRESS] . Частка позивача в праві спільної власності, набута нею на підставі договору дарування від 01.12.2003 року, становить ј частину вказаної нерухомості. Відповідачі є власниками ѕ частин майна на підставі договору міни від 22.03.1997 року. До отримання відповідачами у власність зазначеної частини майна право власності на нього розподілялось таким чином: бабці позивача [PERSON] належали 67/100 частин нерухомості, батьку позивача [PERSON] ј частина, брату батька позивача [PERSON] 2/25 частини. Батько [PERSON] [PERSON] зі згоди співвласників будинку [PERSON] та [PERSON] ,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

26 січня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просила про розірвання шлюбу з [PERSON], що його було зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області 22 серпня 2009 року за актовим записом № 252. Від цього шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом із матірю. В судове засідання позивачЛукомська Т.В. не зявилась, надіслала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала повністю та просила про його задоволення. Після розірвання шлюбу її прізвище просила залишити [PERSON]. Відповідач в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов [PERSON] визнав повністю. Судом встановлено, що 22 серпня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області було зареєстровано шлюб між сторонами за актовим записом № 252 (а.с. 4). З вересня 2013 року вони припинили подружні відносини, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Від цього шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 5), яка проживає разом із матірю (а.с. 3). Миритись сторони не бажають, їх сім`я фактично розпалась. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

26 січня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що вони уклали шлюб 25.06.2005 року, який зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Хмельницького міськрайонного управління юстиції. Від даного шлюбу у подружжя є малолітні діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось по тій причині, що вони не знайшли взаємного порозуміння, втратили повагу одне до одного, у них різні погляди на сімейне життя, шлюб фактично припинили з грудня 2015 р. Збереження сімї вважає неможливим. Просить розірвати шлюб із відповідачем. Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримала та просила розірвати шлюб. Відповідач в судовому засіданні заперечив проти розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, згідно слідуючих підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі зареєстрованому 25.06.2005 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Хмельницького міськрайонного управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-БВ № 006718, актовий запис № 826. Від даного шлюбу у подружжя є малолітні діти: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серія 1-БВ № 158877 та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серія 1-БВ № 186058. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб - це добровільна згода чоловіка та жінки, а позивач не бажає перебувати у шлюбі. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22.02 2016 року було зупинено провадження по справі, та надано строк для примирення сторін терміном три місяці. Впродовж даного терміну сторони не примирились. Позивач вважає, що збереження сімї є неможливим. Як вбачається із матеріалів справи, сторони припинили шлюбні відносини з грудня 2015 р., проживають окремо, спільного господарства не ведуть, позивач вважає примирення неможливим та наполягає на розірвані шлюбу. За таких обставин по справі суд приходить до висновку, що сімя сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Позивач не наполягала на стягненні з відповідача судових витрат.

Outcome: approved