Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

28 березня 2014 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулось до [PERSON] з позовом, яким в остаточній редакції просили в рахунок стягнення з відповідача заборгованості перед Банком в сумі 702 542 грн. 03 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмету іпотеки ПАТ «Укрсоцбанк» від свого імені будь-якому покупцеві на підставі Договору купівлі-продажу в порядку встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку». Свої вимоги мотивували тим, що: -19.05.2006 р. між АКІБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно умов яких останній отримав кредити у в розмірі 100\~000,00 доларів США, зі сплатою 12,0 відсотків річних за користування кредитними коштами; -19.05.2006 р. між АКІБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно умов яких останній отримав кредити у в розмірі 90\~000,00 доларів США, зі сплатою 12,0 відсотків річних за користування кредитними коштами; -з метою забезпечення виконання боржниками за вказаними кредитними договорами зобовязань 16.04.2009 року між Банком та [PERSON] були укладені Іпотечні договори за р. №979 та №981, за якими вона передала Банку в іпотеку житловий будинок №71/1 по вулиці Восьма Лінія у м. Миколаєві; -позивальники зобовязання за кредитними договорами належним чином не виконували, в звязку з чим станом 30.12.2013 року виникла заборгованість перед Банком, яка загалом складає 702 542 грн. 03 коп.; -у звязку із ухиленням позичальників від виконання кредитних зобовязань банк має намір стягнути заборгованість шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, переданий відповідачем в іпотеку. [PERSON] своїм правом на подання відзиву не скористалась. Згідно Ухвали від 08.04.2014 року відкрито провадження у справі. Відповідно до Ухвали від 08.07.2014 року провадження у справі зупинено до розгляду справи за позовом [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання іпотечних договорів недійсними. 01.10.2018 року провадження у справі поновлено. У липні 2014 року [PERSON] звернулася\~ до ПАТ «Укрсоцбанк» із позовом, яким просила визнати недійсними іпотечні договори, укладені між нею та АКІБ «Укрсоцбанк» 16.04.2009 року. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що: -спірні іпотечні договори укладені від її імені [PERSON] без відповідних повноважень, оскільки довіреність, на підставі якої діяла [PERSON] є недійсною, так як [PERSON] її не підписувала; -укладені договори не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, через що є недійсними. З наданих представником ПАТ «Укрсоцбанк» заперечень проти позову вбачається, що: -укладені договори були укладені між Банком та [PERSON], інтереси якої представляла [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої тим самим нотаріусом, що й іпотечні договори; -нотаріусом при посвідченні довіреності була перевірена особа [PERSON], яка довірила [PERSON] повноваження щодо розпорядження предметом іпотеки від її імені; -укладені між сторонами іпотечні договори були спрямовані на реальне настання правових наслідків, так як стали предметом забезпечення виконання кредитних зобовязань позичальниками [PERSON] та [PERSON] Згідно Ухвали від 03.07.2014 року відкрито провадження у справі та залучено у якості третіх осіб [PERSON], [PERSON], [PERSON], ПН ММНО [PERSON] 24.06.2015 року Ухвалою суду провадження у справі зупинено до розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання правочину (довіреності) недійсним. 01.10.2018 року провадження у справі поновлено. Відповідно до Ухвали від 01.10.2018 року цивільні позови Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та [PERSON] про визнання іпотечних догорів недійсними обєднано в одне провадження для спільного розгляду. Представник ПАТ «Укрсоцбанк» , згідно заяви, просив про розгляд справи без його участі, підтримав вимоги за первісним позовом, зустрічний позов вважав таким, що не підлягає задоволенню. Відомості про розгляд справ (залишення позову без руху, повернення позовної заяви, дані про відкриття провадження та дати призначення справи до розгляду) в той же день публікуються на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Миколаєва та це є належним повідомленням. Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином. Треті особи в судове засідання не зявились, про розгляд справи повідомлялись належним чином. Своїм правом на подання пояснень не скористались. Відповідно до положень ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Отже, суд вважає, що наявна можливість розглянути справу на підставі наданих сторонами доказів . Згідно ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Встановивши фактичні обставини, дослідивши надані докази, суд при вирішені справи виходить з такого. 19.05.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступник Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та [PERSON] був укладений Договір кредиту №2006/13-2.06/484, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 100\~000,00 доларів США зі сплатою 12% річних. 19.05.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступник Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та [PERSON] був укладений Договір кредиту №2006/13-2.06/482, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 90\~000,00 доларів США зі сплатою 12% річних. 16.04.2009 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступник Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та [PERSON], від імені якої діяла [PERSON] на підставі Довіреності, посвідченої ПН ММНО [PERSON] 06.04.2009 р. за №856, з метою забезпечення виконання кредитних зобовязань [PERSON] за договором кредиту №2006/13-2.06/484, був укладений Іпотечний Договір, за яким іпотекодавець передав Банку в іпотеку житловий будинок №71/1 по вул. 8 Лінія в м. Миколаєві. Також, 16.04.2009 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступник Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та [PERSON], від імені якої діяла [PERSON] на підставі Довіреності, посвідченої ПН ММНО [PERSON] 06.04.2009 р. за №856, з метою забезпечення виконання кредитних зобовязань [PERSON] за договором кредиту №2006/13-2.06/482, був укладений Іпотечний Договір, за яким іпотекодавець передав Банку в іпотеку житловий будинок №71/1 по вул. 8 Лінія в м. Миколаєві. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1\~ст. 530 ЦК України). Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають встановлені договором або законом правові наслідки. У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Внаслідок неналежного виконання позичальником [PERSON] зобов'язань за кредитним договором станом на 26.02.2014 року утворилась заборгованість в розмірі 42\~498, 41 доларів США, що еквівалентно 400 628 грн. 22 коп., а саме: заборгованість за тілом кредиту 32\~725,00 доларів США, що еквівалентно 308 495 грн. 30 коп., заборгованість за відсотками - 4\~159,86 доларів США, що еквівалентно 39 214 грн. 54 коп., пеня за несвоєчасне повернення кредиту 4\~466,44 доларів США, що еквівалентно 42 104 грн. 69 коп., пеня за несвоєчасне повернення відсотків 1\~147,11 доларів США, що еквівалентно 10 813 грн. 69 коп. Разом з тим, внаслідок неналежного виконання позичальником [PERSON] зобов'язань за кредитним договором станом на 30.12.2013 року утворилась заборгованість в розмірі 37\~772,28 доларів США, що еквівалентно 301 913 грн. 81 коп., а саме: заборгованість за тілом кредиту 30\~136,00 доларів США, що еквівалентно 240 877 грн. 05 коп., заборгованість за відсотками - 2\~622,60 доларів США, що еквівалентно 20 962 грн. 44 коп., пеня за несвоєчасне повернення кредиту 4\~049,26 доларів США, що еквівалентно 32365 грн. 70 коп., пеня за несвоєчасне повернення відсотків 964,42 доларів США, що еквівалентно 7 708 грн. 62 коп. Оскільки позичальники від погашення заборгованостей по кредитним договорам ухиляються, позивач має намір задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна, переданого йому іпотекодавцем [PERSON] Відповідно до п.2.4 Іпотечних Договорів іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання позичальником осново зобовязання задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За п. 2.4.7 Іпотечних Договорів іпотекодержатель має право у разі виникнення права звернення стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до приписів чинного законодавства України, зокрема, Законів України «Про іпотеку», «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» тощо. Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У\~статті 12 Закону України «Про іпотеку»\~вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Стаття 33 цього Закону\~передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12\~цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 38 Закону України «Про іпотеку»\~\~передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки. Відповідно до\~ст.39 Закону України «Про іпотеку»\~у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч.1\~ст.38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Положеннями частини першої\~статті 39 Закону України «Про іпотеку»\~передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої\~статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 21.03.2018 року у справі №235/3619/15-ц (№ рішення у ЄДРСР 73500804). Як вбачається з позовної заяви, позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу вищевказаного нерухомого майна ПАТ «Укрсоцбанк» від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому\~ст.38 Закону України «Про іпотеку»\~за ціною, встановленою за згодою сторін або на підставі оцінки субєкта оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни за цей вид майна. Проте, виходячи з вимог ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», суд має визначити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, через що суд вважає за необхідне визначити початкову ціну предмета іпотеки виходячи з ціни, вказаної у іпотечних договорах 1\~250\~000 грн. (т.1, а.с. 9,18), оскільки інших даних щодо ціни предмету іпотеки суду під час розгляду справи надано не було. Аналізуючи зміст позовних вимог та зазначених положень чинного законодавства, суд вбачає, що позичальники за основними кредитними зобовязаннями не виконують умови кредитних договорів, у звязку із чим позивач має намір задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна шляхом звернення стягнення на нього, а тому позовні вимоги в цій частині з огляду на вищевикладене підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача в частині отримання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав, суд вважає, що в цій частині у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити через те, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно відноситься до компетенції державного реєстратора, а не суду. Згідно з частиною першою\~статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 11 цього Закону\~передбачено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна; (пункт 1 частини першої\~статті 18 Закону України\~\~«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до\~статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є, зокрема, акти прийому нерухомого майна до експлуатації. Підстави для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень, передбачені статтею 24 цього Закону. За правилами статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. Подання та отримання документів за заявою про внесення змін до записів Державного реєстру прав здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав. В частині вимог позивача щодо проведення дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, проведення дій щодо оформлення та отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ «Укрсоцбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, суд вважає необхідним відмовити, оскільки вказані дії не є заходами збереження предмета іпотеки при зверненні стягнення на нього у судовому порядку та не належать до предмету розгляду у даній справі. Стосовно зустрічних позовних вимог про визнання іпотечних договорів недійсними, суд дійшов висновку, що в їх задоволенні необхідно відмовити виходячи з такого. Відповідач [PERSON] стверджує, що про оспорювані іпотечні договори їй стало відомо в квітні 2014 року, оскільки вони укладені від її імені на підставі довіреності [PERSON] без її відома, тобто поза її волею. У звязку із цим відповідач [PERSON] зверталась до суду із позовом про визнання довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], від 06.04.2009 року, якою вона уповноважила [PERSON] на розпорядження її майном недійсною. 21.06.2018 року Ленінським районним судом м. Миколаєва ухвалено рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсною довіреності, відповідно до якого у задоволенні позову відмовлено. 13.09.2018 року Рішення суду набрало законної сили. Таким чином, вищевказана довіреність від імені відповідача є дійсною, а значить іпотечні договори, укладені з позивачем від її імені представником за довіреністю [PERSON] є правомірним. Інших підстав щодо визнання недійсними іпотечних договорів [PERSON] у своєму позові не вказувала. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За приписами частин 1-3 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених\~законом , такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина 3\~статті 215 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.\~\~Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: 1) для іпотекодавця та потекодержателя - юридичних осіб відомості про: для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців; для нерезидентів - найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу; для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про: для громадян України - прізвище, ім'я, по батькові, адресу постійного місця проживання та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; 2) зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання; 3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані; 4) посилання на видачу заставної або її відсутність. У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню. Згідно вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд вважає, що підстави для визнання недійсними оскаржуваних іпотечних договорів відсутні, оскільки вони відповідають вказаним вимогам\~закону, містять найменування сторін, розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання, у них передбачено всі істотні умови для такого виду договору та представник [PERSON] мав необхідний обсяг повноважень для укладення іпотечних договорів. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» підлягають задоволенню частково, а позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню через недоведеність.

Outcome: partial