Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

28 жовтня 2016 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору оренди недійсним та визнання права власності. В обґрунтування позову зазначено, що 15 червня 2016 року [PERSON] (замовник) та [PERSON] (виконавець) уклали Договір про надання послуг щодо реконструкції об'єкту, а саме будівель і споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. В результаті реконструкції утворився ряд нових будівель і споруд, а саме автозаправний комплекс, що розташований за адресою: [ADDRESS] Після закінчення робіт по реконструкції об'єкту, виконавець відмовився його повернути замовнику та передав в оренду [PERSON], чим порушив майнові права та інтереси позивача. Позивач в судове засідання не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, позов просив задовольнити, просив розглянути справу без його участі. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Від відповідачів надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності на підставі наявних у справі документів. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з'явились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом було встановлено, що [PERSON] 14 червня 2016 року придбав у [PERSON] ? частки будівель і споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS], за Договором купівлі-продажу ? частки будівель та споруд від 14 червня 2016 року, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черниш Є.В. 14 червня 2016 року та зареєстрований за № 478. [PERSON] (замовник) та [PERSON] (виконавець) уклали Договір про надання послуг щодо реконструкції об'єкту від 15 червня 2016 року. Згідно п. 1 Договору про надання послуг щодо реконструкції об'єкту від 15 червня 2016 року, виконавець зобов'язується за завданням замовника надати послуги щодо реконструкції об'єкту, а саме будівель і споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS], який належить замовнику на підставі Договору купівлі-продажу ? частки будівель та споруд від 14 червня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чернишом Є.В. В результаті реконструкції утворився ряд нових будівель і споруд, а саме автозаправний комплекс, що розташований за адресою: [ADDRESS]-В, який складається з: літ. У-1, що має один поверх, загальною площею 142,8 кв.м.: 1- приміщення, площею 91,8 кв.м.; 2- коридор, площею 3,5 кв.м.; 3- санвузол, площею 6,3 кв.м.; 4- санвузол, площею 6,1 кв.м.; 5- санвузол, площею 3,5 кв.м.; 6- приміщення, площею 5,5 кв.м.; 7- санвузол, площею 5,8 кв.м.; 8- коридор, площею 3,1 кв.м.; 9- приміщення, площею 5,1 кв.м.; 10- приміщення, площею 3,2 кв.м.; 11- приміщення, площею 8,9 кв.м.; літ. Ф-1, що має один поверх, загальною площею 102,8 кв.м.: 1- приміщення, площею 74,6 кв.м.; 2- коридор, площею 1,7 кв.м.; 3- приміщення, площею 8,5 кв.м.; 4- душова, площею 1,8 кв.м.; 5- туалет, площею 1,5 кв.м.; 6- приміщення, площею 14,7 кв.м.; літ. Х - навіс; літ. Ц - навіс; № 1-8, І - споруди. Згідно Технічного висновку про стан будівельних конструкцій нежитлової будівлі - автозаправного комплексу по [ADDRESS], який складений експертом [PERSON] (кваліфікаційний сертифікат відповідного виконавця окремих видів робіт (послуг), пов'язаних із створенням об'єкта архітектури Серії АЕ № 000407 від 14 червня 2012 року, зареєстрована у реєстрі атестованих осіб 14 червня 2012 року за № 373), на підставі візуально-інструментального обстеження і результатів аналізу стану нежитлових будівель - автозаправного комплексу у склад якого входить будівля операторної літ. У-1, будівля автомийки літ. Ф-1, навіс літ. Х і навіс літ. Ц, розташованого за адресою: [ADDRESS], встановлено, що несучі, огороджуючи конструкції і вироби знаходяться у нормальному та задовільному стані. Згідно нормативної класифікації по несучим і експлуатаційним характеристикам конструкції і вироби відносяться до категорії К-1 і К-2. Літ. У-1, літ. Ф-1, літ. Х, літ. Ц - ІІ ступені міцності. Усі інженерні системи, які підведені до об'єкту, що підлягає обстеженню, функціонують нормально. У зв'язку з нормальним і задовільним станом конструкцій можлива експлуатація нежитлових будівель - автозаправного комплексу у склад якого входить будівля операторної літ. У-1, будівля автомийки літ. Ф-1, навіс літ. Х і навіс літ. Ц, за функціональним призначенням. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У ч. 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Стаття 41 Конституції України зазначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», яким встановлено, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що оскільки позивач за власні кошти та застосовуючи найману працю відповідача по Договору про надання послуг щодо реконструкції об'єкту від 15 червня 2016 року, здійснив реконструкцію об'єкту нерухомості, в результаті якої утворився ряд нових будівель і споруд, а саме автозаправний комплекс, що розташований за адресою: [ADDRESS], а [PERSON] не визнає право власності [PERSON] на новостворений об'єкт, дане права підлягає захисту судом. З приводу позовних вимог про визнання недійсним Договору оренди будівель і споруд, а саме автозаправного комплексу, що розташований за адресою: [ADDRESS], який укладений між [PERSON] та [PERSON], суд вважає за необхідне зазначити наступне. 03 жовтня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір оренди нерухомого майна, розміщеного за адресою: [ADDRESS], що включає в себе: літ. У-1, що має один поверх, загальною площею 142,8 кв.м.; літ. Ф-1, що має один поверх, загальною площею 102,8 кв.м.; літ. Х - навіс; літ. Ц - навіс; № 1-8, І - споруди. Згідно ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до змісту ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований не реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як зазначено в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Згідно ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України. За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до ст. 761 Цивільного кодексу України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму. З огляду на те, що право власності на спірне майно належить позивачу, відповідач [PERSON] не мав жодних правових підстав для передання в оренду вищевказаного об'єкту нерухомості, тому суд приходить до висновку, що договір оренди нерухомого майна від 03 жовтня 2016 року між відповідачем [PERSON] та [PERSON] суперечить положенням актів цивільного законодавства, порушує права позивача і підлягає визнанню недійсним. При вирішення питання щодо сплати судового збору, суд виходить з наступного. При подачі позовної заяви позивачем не було сплачено судовий збір за майновими вимогами про визнання права власності та за немайновими вимогами про визнання договору оренди недійсним, що складає загалом 1 102 грн. 40 коп. Згідно п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо факт недоплати судового збору з'ясовано судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд залежно від конкретних обставин справи може стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням положень статті 88 ЦПК. Суд вважає за необхідне розподілити судові витрати за результатами розгляду справи з урахуванням положень ст. 88 ЦПК, а саме стягнути з відповідачів на користь держави судовий збір в половинному розмірі з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved