Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-26 00:00:00

26 травня 2020 року Миколаївська сільська рада Новомосковського району Дніпропетровської області звернулася з позовом до [PERSON] , в якому просять позбавити останню батьківських прав відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що на території Миколаївської сільської ради в [ADDRESS] , без реєстрації проживає сім`я [PERSON] , [INFO] , багатодітної, одинокої матері шістьох дітей, яка стоїть на обліку у фтизіатричному відділенні. П`ятеро старших дітей проживають разом з матір`ю та її співмешканцем [PERSON] , [INFO] . Дана родина стоїть на супроводі сільської ради, як родина, яка опинилася в складних життєвих обставинах, власного житла на території ради сім`я [PERSON] не має, постійно змінює своє місце проживання. Комісією органу опіки та піклування Миколаївської сільської ради постійно здійснюється виїзди для обстеження умов проживання п`ятьох малолітніх дітей, що проживають разом з відповідачем. Після народження шостої дитини [PERSON] , [INFO] , мати дівчинки проходила тривале лікування від захворювання на туберкульоз, своєю новонародженою дитиною не цікавилася, жодного разу не відвідувала її в лікарні, і взагалі не знаходила часу зареєструвати свою новонароджену дитину, яка з самого народження по теперішній час перебуває в медичному закладі. Старші діти відповідача, за її згодою, 18 липня 2019 року були направлені до санаторію №7 м.Дніпро, в подальшому термін путівок був продовжений до грудня 2019 року. В січні 2020 року комісія в черговий раз відвідала родину [PERSON] , з матір`ю дітей проведено бесіду щодо виконання своїх батьківських обов`язків та подальшої долі найменшої доньки [PERSON] , однак [PERSON] вигадувала якісь перешкоди, що заважають забрати дитину в сім`ю, а далі 20.05.2020 року остання надала письмову відмову забирати дитину з лікарні, вважає, що в іншій родині у неї буде більше можливостей на повноцінне життя. Позивач наполягає на тому, що відповідач [PERSON] з самого народження дитини свідомо самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, закріплених ч.1-3 ст. 150 Сімейного кодексу України, і такі дії відповідача, у відповідності до ст. 164 Сімейного Кодексу України, є підставою для позбавлення її батьківських прав відносно її малолітньої дитини. Ухвалою суду від 27 травня 2020 відкрито провадження у справі. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, одночасно позов підтримала та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] відзив на позов не подала, в судове засідання не з`явилася, була повідомлена належним чином про час, дату і місце судового засідання, шляхом направлення судових повісток за фактичним місцем проживання, причина неявки не відома, а тому в силу вимог ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами. Представник третьої особи - служби у справах дітей Новомосковської райдержадміністрації в судове засідання не з`явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала. Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Суду надано копію свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , матір`ю дитини значиться відповідач по справі - [PERSON] (а.с.7). Державна реєстрація народження дитини проведена відповідно до ч.1 ст.135 СК України (а.с.8). У відповідності до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування, ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва, засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Таким чином, вимоги ст.150 СК України, свідчать про спільний обов`язок батьків виховувати дитину. Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України, у відповідності до яких мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він): - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; - ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, такий перелік має виключний характер. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. В даному випадку, суд вбачає підстави для застосування саме вимог п.1 ч.1 ст. 164 СК України, яка передбачає позбавлення матері батьківських прав у випадку, якщо вона не забрала дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявила щодо неї батьківського піклування. До такого висновку суд дійшов з огляду на наступне. Суду подано акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я, складений 10 грудня 2019 року працівниками КП «Новомосковська ЦРЛ» ДОР» в присутності працівника Новомосковського ВП, служби у справах дітей, про те, що 10 грудня 2019 року о 12.41 годині в КП «Новомосковська ЦРЛ`ДОР» виявлена покинута дитина [PERSON] , [INFO] , яка перебуває у зазначеному закладі з народження (а.с.10). Мати дитини [PERSON] , в присутності комісії Миколаївської сільської ради, 20 травня 2020 року власноруч написала повідомлення про те, що свою доньку [PERSON] , [INFO] , яку вона не забрала з пологового будинку, в подальшому забирати не буде, оскільки не має можливості надати їй належне виховання (а.с.27). Згідно довідки - характеристики, виданої виконкомом Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 20.05.2020 року, [PERSON] [INFO] проживає в [ADDRESS] без реєстрації, дуже часто змінює своє місце проживання з однієї адреси на іншу. Разом з нею проживають п`ятеро дітей, шосту новонароджену дитину [PERSON] після пологів і по сьогоднішній день з медичного закладу не забрала. Як мати зарекомендувала себе з посередньої сторони, вихованням дітей займається неналежним чином, постійного місця роботи немає. Сім`я стоїть на обліку у Миколаївській сільській раді (а.с.24). Актами обстеження умов проживання, складеними повноважною комісією Миколаївської сільської ради, встановлено, що сім`я [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , разом з нею проживає її співмешканець [PERSON] та її діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Найменша дочка [PERSON] , [INFO] з народження і по сьогоднішній час перебуває в лікарні, мати дитини не має бажання та можливості забрати дитину з лікарні (а.с.15,18,19,20). Розпорядженням голови Новомосковської районної державної адміністрації (а.с.9) малолітній [PERSON] , [INFO] надано статус дитини, позбавленого батьківського піклування (а.с.9). Таким чином, усі перелічені вище письмові докази свідчать про те, що [PERSON] без поважних причин не забрала свою новонароджену дитину з пологового будинку, а в подальшому з закладу, а 20.05.2020 року остання надала письмові заяву про відмову від дитини. Крім того, в матеріалах справи міститься висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , в обґрунтування якого покладені обставини, аналогічні тим, що викладені у позові, а тому беручи до уваги всі факти життя та поведінки відповідача та її небажання забирати дитину з медичного закладу опікунська рада вважає за доцільне позбавити останню батьківських прав (а.с.28). В свою чергу, служба у справах дітей Новомосковської районної державної адміністрації позов підтримала в повному обсязі. Так, статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем по справі до суду не надано жодного належного та допустимого в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України доказу на спростування обставин, викладених позивачем у позові. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, в інтересах дитини, суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої доньки [PERSON] , 2019 року народження. Вирішуючи позов в частині вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд дійшов до такого висновку. Так, згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні Частиною 2 ст. 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, а суд одночасно з позбавленням батьківських прав може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Встановлені судом обставини щодо наявності у відповідача п`яти неповнолітніх дітей, які проживають разом з нею, не дають суду підстав для стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] , 2019 року народження у розмірі 1/3 частини, як на тому наполягав орган опіки та піклування. В даному випадку, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь особи або закладу, де буде знаходитися дитина, аліменти на її утримання, у розмірі 1/4 частини від її заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, відповідач повинна відшкодувати на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судових витрат. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial