Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

27.09.2021 року позивач звернувся до суд з позовом до ФОП [PERSON] тпро стягнення заборгованості з орендної плати та розірвання договору оренди земельної ділянки. Позовні вимоги мотивовані тим, що він на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ДН № 027886 від 18.12.2003 року є власником земельної ділянки площею 6,42 га, кадастровий № 1421286600:01:001:0645, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Шевченківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області. 17.09.2018 року між ним та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір оренди землі, відповідно до якого ним передано в оренду земельну ділянку площею 6,42 га ріллі кадастровий № 1421286600:01:001:0645, строком на 7 років. Проте, з моменту укладання договору і до часу звернення позивача до суду орендар жодного разу не виконав свого обов`язку по внесенню орендної плати, не зважаючи на його неодноразові звернення до відповідача з вимогою про внесення орендної плати. Крім того, відповідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів, відповідач жодного разу не перерахував до бюджету податку з доходу (орендної плати), що є порушенням Податкового законодавства України та п. 15 Договору оренди землі. У період з 17.09.2018 року по 31.12.2020 рік відповідач мав виплатити йому 10716,04 грн. орендної плати, перерахувати до бюджету 3429,32 грн. земельного податку та 3426,52 грн. податку на доходи та військового збору. Проте орендар не виплатив орендодавцю орендної плати, не перерахував до бюджету податок з доходу та військовий збір, а земельний податок сплатив не в повному обсязі. Тому, враховуючи систематичну несплату відповідачем орендної плати, просив стягнути з відповідача на свою користь орендну плату за договором оренди землі від 17.09.2018 року за період з 17.09.2018 року по 31.12.2020 рік в розмірі 10716,04 гривень та розірвати договір оренди землі, укладений 17.09.2018 року. Також просив стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати. Ухвалою від 29 вересня 2021 року провадженн у справі відкрито, призначене підготовче судове засідання. 10.11.2021 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому представник зазначила, що згідно умов договору, який є предметом спору, орендар повинен внести орендну плату, проте місце і спосіб сплати в договорі не зазначено. Відповідачем була виплачена орендна плата за 2019 рік в розмірі 15121,00 грн. (500 доларів та 1300 грн.) та сплачено 9273,65 грн. земельного податку. При цьому отримання орендної плати саме в долларах, а не в гривнях було ініціативою позивача. Оскільки договір було укладено наприкінці 2018 року і орендодавець фактично не використовував земельну ділянку у 2018 році, сторони домовилися, що орендна плата за вказаний період буде виплачена разом з орендною платою за 2019 рік. Вказана домовленість відповідачем і була виконана. Що стосується виплати орендної плати в 2020 році, то на пропозицію відповідача прийти та отримати орендну плату позивач повідомив, що сам прийде коли йому буде зручно. Оскільки, саме таким чином, ним було отримано орендну плату у 2019 році, жодних хвилювань щодо того, що йому не вдасться виплатити орендну плату у відповідача не виникло. До кінця 2020 року позивач так і не прийшов за отриманням орендної плати. Наприкінці 2020 року відповідач разом із сином [PERSON] приїздили до позивача, однак, оскільки його не було вдома, він залишив записку. 19.01.2021 року відповідачем на адресу позивача було направлено листа, однак після цього останній також не з`явився за орендною платою. 25.01.2021 року [PERSON] направив позивачу поштовий переказ в сумі 9666,00 грн., від отримання якого позивач також відмовився, оскільки 19.02.2021 року вказаний переказ повернувся. Не отримання [PERSON] належної йому орендної плати, на думку відповідача, є ухиленням від отримання орендної плати, з метою створення штучного спору та дострокового розірвання договору оренди земельної ділянки. Не своєчасна сплата відповідачем податків жодним чином не порушує права позивача та не створює умов для розірвання договору оренди. Вважає, що позивач не довів істотного порушення орендарем умов договору, позбавлення його права на те, на що він розраховував при укладенні договору оренди, адже фактично за весь період користування він отримав більше, ніж передбачено договором. 08.11.2020 року на адресу позивача було повторно направлено поштовий переказ. Таким чином, відповідач у виплаті орендної плати за 2018 та 2020 роки орендодавцю [PERSON] не відмовляв та вживав заходів щодо її виплати. За вказаних обставин, представник позивача вважає, що відсутні правові підстави для розірвання договору оренди землі, з заявлених позивачем підстав (а.с. 46-49). 24.11.2021 року представником позивача подано заяву про зменшення розміру позовних вимог майнового характеру, в якій, посилаючись на сплату відповідачем 08.11.2021 року орендної плати в розмірі 9460,00 грн., просила стсягнути з відповідача на користь позивача 1256,04 грн. (а.с. 65-66). Ухвалою суду від 24 листопада 2021 року підготовче провадження закрито, справа призначена до розгляду по суті. Задоволено клопотання представника позивача про прийняття заяви про зменшення позовних вимог та представника відповідача про допит свідка. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позові. Додала, що позивач не відмовлявся від поштового переказу у січні 2021 року і лист від 19.01.2021 року, на який посилається відповідач, позивачем отриманий не був, оскільки на адресу позивача надійшов пустий конверт, без вкладення. Також заперечувала факт отримання позивачем у серпні 2019 року грошових коштів в іноземній валюті в якості орендної плати, посилаючись на Порядок ведення касових операцій фізичними особами - підприємцями, та зазначила, що між сторонами є інші зобов`язання матеріального характеру, як то обробка земельної ділянки та реалізація продукції, а тому ці кошти могли бути одержані позивачем за цими зобов`язаннями. Крім того, звернула увагу на те, що договором оренди не перебачена виплати орендної плати у більшому розмірі, ніж 3 відсотки від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Тому просила розірвати договір оренди та стягнути з відповідача на користь позивача орендну плату в розмірі 1256,04 грн. Представник відповідача позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов, зазначивши, що відповідачем сплачено позивачеві за вказаний період суму орендної плати в розмірі, який перевишує розмір, встановлений договором оренди. Зазначила, що позивач умисно ухилявся від отримання орендної плати, штучно створюючи таким чином підстави для розірвання договору. Тому просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Свідок [PERSON] підтвердив в судовому засіданні, що наприкінці 2020 року він разом з батьком, відповідачем у справі, приїхав на автомобілі за адресою проживання позивача з метою виплати йому суми орендної плати, але останнього вдома не було. Тоді [PERSON] написав записку і залишив у хвіртці. Суд, вислухавши представників сторін, допитавши свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 6,42 га, кадастровий № 1421286600:01:001:0645, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Шевченківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ДН № 027886, виданого 18.12.2003 року (а.с. 10). 17.09.2018 року між [PERSON] , як орендодавцем, та фізичною особою-підприємцем [PERSON] , як орендарем, укладено договір оренди землі, відповідно до якого орендодавцем передана в оренду земельна ділянка площею 6,42 га ріллі кадастровий № 1421286600:01:001:0645, строком на 7 років. 17.09.2018 року державним реєстратором Великоновосілківської селищної ради Великоновосілківського району Донецької області Семеновою А.Г. було зареєстровано зазначений договір оренди землі (номер запису про інше речове право 28011458), згідно витягу з реєстру (а.с. 11-18). Відповідно до п.5 договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 200096,38 грн. Відповідно до п. 9 договору оренди землі орендна плата вноситься орендарем в грошовій або натуральній формі за домовленістю сторін. Орендна плата не повинна бути меншою ніж 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що у грошовому еквіваленті складає 6002,89 грн. Відповідно до п. 15 Договору, земельний і прибутковий податки сплачує орендар. Згідно листа міськрайонного управління у Великоновосілківському районі та м. Донецьку Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий № 1421286600:01:001:0645, станом на 2018 рік складає 256037,36 грн., станом на 2019, 2020 р. складає 228620,99 грн. (а.с. 25). За інформацією Комарської сільської ради Волноваського району Донецької області від 17.06.2021 року № 122, згідно рішень Шевченківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, земельний податок на території Шевченківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області складав від нормативної грошової оцінки земельної ділянки: 0,7% у 2018 році, 0,6% у 2019, 09% у 2020 році. Згідно розрахунку позивача розмір орендної плати, яка мала бути сплачена відповідачем позивачеві у період з 2018 по 2020 рік з урахуванням періоду користування земельною ділянкою та сплатою 19,5 % податків (військовий збір та податок на прибуток), складала: 1778,76 грн. за 2018 рік, 4811,57 грн. за 2019 рік та 4125,71 грн. за 2020 рік. Згідно розписки позивача [PERSON] , факт написання якої ним та його представником не оспорюється, він отримав 14.08.2019 року 500 долларів США в рахунок земельного паю за 2019 рік та 16.08.2019 року - 1300 грн. (а.с. 23). Листом від 19.01.2021 року відповідач [PERSON] повідомляв позивача [PERSON] про необхідність отримання орендно плати за земельний пай за 2020 рік. Зазнчений лист був направлений на адресу позивача 22.01.2021 (а.с. 53, 54). З копії фіскального чеку від 25.01.2021 року вбачається, що 25.01.2021 року відповідач направив позивачу грошовий переказ в сумі 9666,00 грн., який 19.02.2021 року повернувся на адресу відповідача (а.с. 55). 08.11.2021 року відповідач повторно направив позивачу грошовий переаказ в сумі 9460,00 грн., який позивачем було отримано, що підтверджується представником позивача, в результаті чого було зменшено розмір позовних вимог (а.с. 56). П. 10. вказаного вище договору встановлюється, що обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації. Відповідно до п. 11 договору орендна плата вноситься у строк до кінця поточного року. П. 14 Договору встановлюється, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,01 відсотків несплаченої суми за кожен день прострочення. Щодо посилання позивача та його представника, як на одну з підстав позову, на несплату відповідачем земельного та прибуткового податку, що передбачено п.15 договору оренди, суд зазначає, що зазначені обставини не є суттєвими для розірвання договору оренди і позивачем не доведено наявність істотного порушення його прав невиконанням відповідачем положень п. 15 договору оренди. Крім того, з наданих відповідачем ФОП [PERSON] копій квитанцій вбачається, що 25.08.2020 року сплачено земельний податок з фізичних осіб ( [PERSON] ) у розмірі 9273,65 грн. (а.с. 21). В судовому засіданні також було досліджено квитанції про сплату [PERSON] 25.08.2020 року земельного податку з фізичних осіб за [PERSON] , 31.03.2021 року військового збору за 2019 р. та 2020 р. та податку на доходи від надання в оренду земельного паю за 2019 р. та 2020 р. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про оренду землі» (в редакції чинній на час укладання договору) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (ст. 6 ЗУ «Про оренду землі»), Ст. 13 ЗУ «Про оренду землі» встановлюється, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір та умови орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. За змістом частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Аналогічне положення закріплено у пункті 37 договору оренди землі, укладеного між сторонами. У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що положення закону, яким регулюють спірні правовідносини вимагають систематичної несплати орендної плати, як підстави розірвання договору. Поняття систематичності охоплюються випадки вчинення особою більш як двох дій, які свідчать про певні тенденції в поведінці винного. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зроблено висновок, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивач посилається на невиплату відповідачем орендної плати за період з 2018 по 2020 роки. Виходячи з умов договору, відповідач повинен був сплатити позивачу орендну плату за 2018 рік до кінця 2018 року. Доказів виплати орендної плати у зазначений строк відповідач суду не надав, а тому суд вважає доведеним факт невиплати відповідачем орендної плати у 2018 році. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача, що за домовленістю сторін виплата орендної плати за 2018 рік повинна була бути здійснена у 2019 році, оскільки доказів на підтвердження цих обставин суду не надано. Разом з тим, з досліджених судом розписок від 14.08.2019 р. та 16.08.2019 р. (а.с.23) вбачається, що позивач отримав в рахунок земельного паю за 2019 рік 500 долларів США та 1300 грн. Суд вважає неспроможними доводи представника позивача про те, що зазначені кошти могли бути отримані позивачем за іншими зобов`язаннями матеріального характеру, оскільки належних та допустимих доказів наявності таких зобов`язать між сторонами суду не надано. Крім того, як пояснив представник позивача в судовому засідані, інших земельних ділянок, які позивач передав у користування відповідачу, немає. Суд також вважає безпідставними твердження представника позивача про те, що договором оренди не передбачено виплату орендної плати у іноземній валюті. Так, відповідно до п. 9 договору, орендна плата вноситься орендарем в грошовій або натуральній формі за домовленістю сторін. Умов виплати орендної плати тільки в національній валюті спірний договір оренди землі не містить. А отже, а домовленістю сторін орендна плата може бути виплачена у грошовій формі у будь-якій валюті. З цих же підстав суд відкидає доводи представника позивача про порушення відповідачем Порядку ведення касових операцій фізичними особами - підприємцями. Таким чином, суд доходить висновку про недоведеність позивачем факту невиплати орендної плати відповідачем на 2019 рік. З приводу орендної плати за 2020 рік суд приймає до уваги наявність обставин, які свідчать на користь того, що відповідачем вживалися заходи для сплати позивачеві орендної плати за використання земельної ділянки у 2020 році, що підтверджується листом від 19.01.2021 р., в якому відповідач просив прибути позивача за отриманням орендної плати за 2020 рік (а.с. 53), поштовим відправленням від 25.01.2021 р. на суму 9666,00 грн. (а.с. 55), а також поясненнями свідка [PERSON] . Доводи представника позивача про те, що позивач неодноразово звертався до відповідача з метою отримати орендної плати за договором, є безпідставними, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами. Оскільки умовами укладеного договору оренди не передбачено порядку виплати орендної плати без участі орендодавця, суд вважає, що позивачем не доведено факт порушення відповідачем умов договору оренди з підстав систематичної невиплати орендної плати. Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами істотного та систематичного порушення відповідачем умов договору оренди, а тому суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині. З наведених вище підстав, приймаючи факт виплати відповідачем орендної плати у 2019 році в розмірі 500 долларів США та 1300 грн., суд також вважає не доведеними позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати в розмірі 1256,04 грн., оскільки зазначена сума перекриває розмір заборгованості, на який посилається позивач. При цьому суд відкидає, як безпідставні, доводи представника позивача в тій частині, що договором оренди не передбачено виплата орендної плати в більшому розмірі, ніж передбачено договором, оскільки п.9 договору оренди передбачено обмеження мінімального розміру орендної плати. Разом з тим, заборона виплати орендної плати у більшому, ніж передбачено договором, розмірі Законом «Про оренду землі» та спірним договором оренди не передбачена. Крім того, зазначена сума була прийнята позивачем. На підставі положень ст. 141 ЦПК України в зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог понесені позивачем витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed