Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

27.06.2017 року \~ [PERSON] звернувся до Дружківського міського суду з позовом до [PERSON] про визнання осіб такими , що втратили право на користування житлом, свої позовні вимоги обґрунтував тим, що йому на праві власності належить 1/2 частина квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В даної квартирі крім нього також зареєстровано його дочку [PERSON] та онуку [PERSON] З 2012 року відповідачі у квартирі не мешкають, комунальні послуги не сплачують, господарством не займаються. В квартирі не має їх речей, але добровільно знятись з реєстрації відповідачі не бажають. Просить усунути перешкоду в користуванні його власністю, визнавши [PERSON] та [PERSON], такими, що втратили право на користування житловою площею в квартирі [ADDRESS]. В судове засіданні позивач з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи їх було повідомлено належним чином, за місцем реєстрації не мешкають. Представник відділ по правам дітей виконкому Дружківської міської ради в судове засідання зявилась, заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки вважає, що будуть порушені права неповнолітньой дитини. Просять у задоволенні позову відмовити. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності \~ [PERSON] \~ , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 15 січня 1997 року (а.с.7). Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до положень ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника квартири належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, їх діти, батьки). З матеріалів справи встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON] зареєстровані у спірній квартирі за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією домової книги, та відомостями реєстраційної служби при виконкому Дружківської міської ради (а.с.8-9,15-16) Відповідно до частини 3 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів сім'ї права користування займаним приміщенням. Як вибачається із позовної заяви відповідач добровільно зареєстрував відповідачів у спірної квартирі. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Звертаючись до суду з позовом 27.06.2017 року \~ [PERSON] \~ просить визнати відповідачів [PERSON], [PERSON], такими, що втратили право користування житлом, посилаючись на те, що [PERSON], [PERSON] не проживають у спірній квартирі з 2012 року, тобто понад чотири роки. Виходячи із змісту частин 1 ст. 182, частини 3 ст. 640 ЦК України право власності на спірну квартиру у позивача \~ \~ [PERSON] \~ \~ виникло з моменту державної реєстрації 15 січня 1997 року. Тобто на час звернення власника квартири до суду (27.06.2017 року) з позовом про визнання [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням в спірній квартирі, у власника було таке право. З зазначеного в позові моменту минуло понад чотири роки, як відповідачі в спірному житловому приміщенні відсутні, а тому є усі правові підстави для визнання їх, такими, що на час звернення позивача до суду втратили право користування жилим приміщенням на підставі частини 2 ст. 405 ЦК України. Оскільки відповідачі не мешкають у квартирі [ADDRESS], не сплачують комунальних платежів, не ведуть ніяких господарських робіт, не мають права власності на частину вказаної квартири позов підлягає задоволенню. Враховуючи порушення відповідачами права власності позивача, суд вважає, що слід скасувати реєстрацію відповідачів у квартирі позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved