Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

27.02.2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 22.06.2013 року між [PERSON] та [PERSON] у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області, 22.06.2013 року було зареєстровано шлюб, актовий запис №390. Позивач в заяві зазначає, що на момент подачі позову вони з відповідачем припинили шлюбні відносини, оскільки відповідач постійно перебуває у відрядженнях, не дбає про сімейні інтереси, у зв`язку із чим виникали непорозуміння та конфлікти. З 2015 року вони разом не проживають. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] викликався в судові засідання призначені на 10.04.2019 року, 26.04.2019 року, 22.05.2019 року, 20.06.2019 року. За адресою проживання відповідача: [ADDRESS] направлялись виклики на ім`я [PERSON] з повідомленнями про день та час судових засідань. З відділення поштового зв`язку судом були отримані поштові повідомлення про вручення відповідачу поштових відправлень з викликами та поштове повідомлення про відсутність відповідача з вказаною адресою. У зв`язку з відсутністю будь-яких повідомлень з боку відповідача, відповідно до ст. 128 ЦПК України повістки з викликами на ім`я [PERSON] вважаються врученими. Відповідно до ст. 223 ч. 4 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). 20.06.2019 року ухвалою Ширяївського районного суду Одеської області призначено проведення заочного розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. У зв`язку з цим, не має підстав які б перешкоджали розгляду справи по суті. З заяви позивача слідує, що на примирення вона не згодна та просила задовольнити свій позов про розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. На момент подачі позовної заяви сторони припинили подружні стосунки, спільного господарства не ведуть та проживають окремо. Спору щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини, народженої у шлюбу, не має. Позивач в своїй заяві висловила категоричну незгоду на примирення. З підстав зазначених вище, суд вбачає відсутність інтересу з боку відповідача щодо розгляду справи, у зв`язку з чим приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Згідно зі ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Відповідно до ст. 105 ч. 3 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З`ясовано, що немає згоди позивача на продовження шлюбу, тобто не має її вільної і повної згоди на шлюб. Відсутність відповідача при розгляді справи вказує на його байдуже ставлення до шлюбу із позивачем, а тому суд розцінює це як його свідчення незгоди на шлюб. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя за відсутності їх згоди на продовження шлюбу. З урахуванням зазначеного, суд, приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, яких за твердженням позивача не має. За відсутності спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини, неповнолітня дитина проживає разом із матір`ю, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Outcome: approved