Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

27 серпня 2014 року позивач звернувся до суду з вимогами до відповідача. В судовому засіданні між сторонами була укладена угода в частині вимог про поділ скутера. Ухвалою суду від 03 грудня 2014 року мирова угода визнана судом провадження у справі в даній частині вимог судом закрито. З уточненням позовних вимог, позивач просить визнати житлові будинки [ADDRESS] та житловий будинок [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя та визнати право власності на ? частку кожного з будинків. Судом в якості третьої особи на стороні відповідача залучено ПАТ КБ « Приватбанк». В судовому засіданні позивач вимоги підтримав повністю, пояснив, що з 20 жовтня 1992 року по 22 листопада 2010 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі сторонами за спільні кошти були придбані житлові будинки: [ADDRESS] та [ADDRESS]. Право власності на спірні будинки зареєстровано за відповідачем. [PERSON] заперечує право власності позивача на спірні будинки , однак житлові будинки придбані у період шлюбу, то у відповідності до положень статті 60 Сімейного Кодексу України вони є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідач позов визнала частково, не заперечує право власності позивача на ? частку будинку [ADDRESS]. Однак не згодна з позовом в частині визнання за позивачем права власності на ? частку будинку [ADDRESS]. В заперечення позову пояснила, що сторони в період з 20.10.1992 року по 11.11.2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі. 21 грудня 2007 року між [PERSON] та ПАТ КБ « Приватбанк » був укладений кредитний договір за умовами якого відповідач отримала у кредит кошти в розмірі 7595 доларів США на строк по 20.12.2014 року. В цей же день , [PERSON] уклала договір купівлі - продажу житлового будинку [ADDRESS]. Будинок був придбаний для дочки відповідача. 26 грудня 2007 року спірний будинок переданий в іпотеку банку відповідно до договору іпотеки. Кредитні зобов'язання за кредитним договором виконувались лише відповідачем , [PERSON] не звертався до банку із заявою про переведення частини боргу по кредитному договору на нього. Частина коштів, отриманих в кредит була витрачена на придбання будинку [ADDRESS], а решта коштів спрямовані на ремонт будинку по [ADDRESS]. Представник третьої особи на стороні відповідача - ПАТ КБ « Приватбанк» в судове засідання не з'явився,направив до суду заперечення по суті позову. Вважає , що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки спірний будинок [ADDRESS] переданий в іпотеку банку. Заслухавши сторони, дослідивши надані докази в межах позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 жовтня 1992 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON], даний шлюб був розірваний відповідно до рішення Малинського районного суду від 11 листопада 2010 року. ( арк..с. 20,21). 02 квітня 1998 року відповідно до договору купівлі - продажу жилого будинку [PERSON] набула право власності на ? частку будинку [ADDRESS] , а 05 січня 2001 року відповідно до договору купівлі - продажу ? частки жилого будинку [PERSON] набула право власності на ? частку будинку [ADDRESS]. ( арк.с. 17,18). Право власності на будинок зареєстровано за відповідачем. 21 грудня 2007 року відповідно до договору купівлі - продажу житлового будинку [PERSON] набула право власності на будинок [ADDRESS]. ( арк..с. 11). Право власності на будинок зареєстровано за відповідачем. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями ст.22 КпШС УРСР, ст.ст. 60,70 Сімейного Кодексу України. Статтею 22 КпШС УРСР ( який був чинний на час придбання будинку № 31 ) передбачено, що майно, нажите подружжям на час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Аналогічні вимоги зазначені і в статтях 60,70 Сімейного кодексу України в яких зазначено , що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) та у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.. Таким чином, придбані подружжям спірні будинки були об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] Посилання відповідача на те, що будинок [ADDRESS] не може бути об'єктом спільною сумісною власності , а є власністю відповідача, оскільки придбаний за кредитні кошти, які отримала [PERSON] , суд вважає необґрунтованим з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Отже, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов'язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї. Судом встановлено, що за кошти, одержані [PERSON] за укладеним в період шлюбу кредитним договором був придбаний житловий будинок [ADDRESS]. За таких обставин будинок є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] Разом з тим зазначений договір створив обов'язки щодо повернення кредиту і для [PERSON], однак вимог про стягнення з останнього вартості погашеного відповідачем кредиту не заявлялось. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved