Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

28.10.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] господарську споруду (сарай) площею 23 кв.м., позначену під літерою «Г» у технічному паспорті від 21.01.2010 року на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: м. Одеса, вул. Макарова, 23. При цьому позивач посилається на те, що є власником домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Макарова, 23. Однак, позивач вказує, що не має можливості здійснювати фактичне володіння господарською спорудою (сараєм) площею 23 кв.м., позначеним у технічному паспорті під літ. «Г», що входить до складу домоволодіння, так як вказаний сарай перебуває у фактичному володінні відповідача. У зв'язку із чим, позивач змушена звернутися до суду із позовом. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовну заяву підтримала та просить її задовольнити, посилаючись на положення ст. 387 ЦК України. Представник відповідача [PERSON] -[PERSON] у судовому засіданні підтримав письмові заперечення на позовну заяву та просить відмовити у задоволенні позову, в зв'язку з безпідставністю та недоведеностю вимог. Вислухавши представників сторін, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, позивач [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору дарування № 4655 від 17.09.2010 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], є власником домоволодіння, яке знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Макарова, буд. 23, яке в цілому складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею 32,3 кв.м., житловою площею 15,2 кв.м., житлового будинку літ. «А», загальною площею 23,0 кв.м., житловою площею 10,1 кв.м., госспоруд літ. «Г,Б,В,Г», 1-4 огорожа, розташованого на земельній ділянці площею 547 кв.м. / том 1 а.с. 5/. Вказана обставина підтверджується і витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.12.2013 року /том 1 а.с. 6/. Судом досліджено технічний паспорт на будинок, який знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Макарова, буд. 23, виготовлений КП «ОМБТІ та РОН» 21.01.2010 року на ім'я [PERSON] / том 1 а.с. 7-11/. Відповідач [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № 19-21724, виданого 23.08.2006 року Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради є власником [ADDRESS], загальною площею 38,7 кв.м., в склад якої входить: жила кімната площею 10,7 кв.м., кухня площею 5,2 кв.м., вбиральня площею 0,9 кв.м., веранда площею 1,7 кв.м., підсобне приміщення (комора) площею 20,2 кв.м. /том 1 а.с. 144-145/. Висновком № 049/1/2015 про проведення будівельно-технічного експертного дослідження від 06.04.2015 року, зокрема, встановлено, що сарай площею 23 кв.м., що позначений під літ. «Г» у технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: м. Одеса, вул. Макарова, буд. 23, станом на 21.01.2010 року,який належить [PERSON], та підсобне приміщення, зазначене у технічному паспорті на квартиру № 11 у житловому будинку (гуртожитку) № 78 по проспекту Свободи в м. Одесі станом на 25.05.2006 року, яка належить [PERSON], не є однією і тією ж спорудою /том 1 а.с. 75-80/. Крім того, площа сараю, що позначений під літ. «Г» у технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: м. Одеса, вул. Макарова, буд. 23, як зазначає і сама позивач [PERSON] становить 23 кв.м., а площа підсобного приміщення [PERSON] складає 20,2 кв.м. Судом встановлено, що між сторонами вирішувався у судовому порядку спір про усунення перешкод у користуванні майном. Так, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05.12.2014 року по справі № 520/8826/13-ц відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], про усунення перешкод у користуванні майном господарською спорудою (сараєм) площею 23 кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Макарова, буд. 23, шляхом звільнення від речей /а.с. 21-26/. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18.03.2016 року залишено без змін рішення Київського районного суду м. Одеси від 05.12.2014 року /а.с. 27-31/. 15.07.2015 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ залишено без змін рішення Київського районного суду м. Одеси від 05.12.2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18.03.2016 року /а.с. 33-35/. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, вказаними рішеннями по справі № 520/8826/13-ц встановлено, що всі попередні власники до [PERSON] мали сарай «Г», який примикав до житлової будівлі, та не був окремою самостійною будівлею. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.07.2015 року зазначено, що позивач не довела підстави набуття нею права власності на спірне приміщення, не надала суду жодного доказу на підтвердження того, що їй належить саме спірне приміщення, так як всі попередні власники до позивача [PERSON] мали сарай «Г», який примикав до житлової будівлі, та не був окремою самостійною будівлею. Таким чином, з урахуванням положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України, у ході розгляду даної справи не підлягають доказуванню обставини, встановлені судовим рішенням по справі № 520/8826/13-ц. У ході розгляду справи судом були допитані свідки [PERSON], [PERSON], а також [PERSON] Так, свідок [PERSON] пояснила, що є тіткою [PERSON], який був попереднім власником домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Макарова, буд. 23, який в подальшому [PERSON] відчужив [PERSON] Свідок пояснила, що неодноразово бувала у гостях у племінника [PERSON], та бачила, що підсобним приміщенням (коморою) постійно користується [PERSON], вказана комора примикає до її, [PERSON], приміщень. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що була сусідкою [PERSON], і знає, що в нього у користуванні була жила будівля, до якої примикав сарай, але інших окремих будівель у [PERSON] не було. У судовому засіданні 26.07.2016 року судом був допитаний як свідок безпосередньо [PERSON], який пояснив, що був власником домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Макарова, буд. 23, який відчужив [PERSON] У його власності знаходився сарай який примикав до будинку, проте окремих будівель на даній території йому не належало. При цьому, свілок наполягав, що комора [PERSON] була завжди в її користуванні, де вона зберігала дрова та він до вказаного приміщення не мав ніякого відношення. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В ході розгляду справи, стороною позивача не надано доказів на підтвердження належності [PERSON] на праві власності спірного сараю «Г» площею 23 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Макарова, 23. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями ст. 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. У вказаній статті йде мова про право власника на віндикаційний позов. Віндикаційним визнається позов власника, що не володіє, до невласника, що незаконно володіє, про вилучення майна в натурі. Віндикувати можна лише індивідуально визначене майно, що випливає із сутності даного позову, спрямованого на повернення власнику саме того самого майна, що вибуло з його володіння. Власник може вимагати повернення свого майна за цим позовом лише в тому випадку, якщо інша особа володіє його майном незаконно. Абзацом 1 п. 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року розяснено, що відповідно до ст. 387 ЦК України та ч. 2 ст. 10 ЦПК України, особа, яка звернулась до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право на власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Проаналізувавши вказані норми права, та враховуючи положення абз. 1 п. 23 Постанови Пленуму, суд приходить до висновку, що витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним має право лише власник такого майна. Проте, враховуючи, що позивачем не надано доказів на підтвердження належності [PERSON] на праві власності спірного сараю «Г» площею 23 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Макарова, 23, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, так як необґрунтовані та безпідставні. При цьому суд зазначає, що позивачем також не надано доказів перебування спірного сараю «Г» площею 23 кв.м. у володінні відповідача [PERSON] Та напроти, судом встановлено, що відповідач [PERSON] на праві власності належить підсобне приміщення (комора) площею 20,2 кв.м., вказане право відповідача набуто на підставі свідоцтва про право власності № 19-21724, виданого 23.08.2006 року Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради, тобто спірне приміщення ніколи не належало позивачу та будь-якого правовстановлюючого документу стороною позивача на спростування правовстановлюючтих документів відповідача, в ході судового розгляду справи суду надано не було, як і не надано доказів, що спірне приміщення належало позивачу та вибуло із її володіння не з її волі. Вказана обставина встановлена протоколом окремої процесуальної дії від 27.05.2014 року по справі № 520/8826/13-ц, та підтверджена і ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.07.2015 року /том 2 а.с. 123-124/ . Таким чином, судом встановлено, що позивач безпідставно протягом декількох років пред'являє позови до відповідача стосовно одного і того ж предмету спору - сараю/ комори/, що підтверджено висновками викладеними в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.07.2015 року /том 1 а.с. 33-35/. З урахуванням встановлено суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed