Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

27 серпня 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк (надалі - ПАТ КБ) «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, предметом якого є: стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 38 669 грн 88 коп. та судових витрат. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 11 вересня 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк») та [PERSON] уклали Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (надалі - Договір). За умовами Договору відповідачка отримала кредит у розмірі 17 284 грн 88 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, а також штрафи за порушення строків погашення заборгованості. Відповідачка свої зобов'язання за договором не виконує, у зв'язку з чим у неї перед банком виникла заборгованість у сумі 38 669 грн 88 коп., з яких 15 531 грн 40 коп - заборгованість за кредитом; 2 164 грн 38 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 20 674 грн 10 коп - штраф. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, в якій також зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, ухвалив розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 06 жовтня 2005 року [PERSON] подала заяву до ЗАТ КБ «ПриватБанк» про отримання кредитної карти «Універсальна Gold» з встановленим кредитним лімітом у розмірі 20 000 грн., базовою процентною ставкою 2,5% на місяць з розрахунку 360 днів на рік (а.с. 4). 11 вересня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», з одного боку, та [PERSON], з другого боку, була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. З пунктів 2.1, 2.2 зазначеної угоди слідує, що позивач надав [PERSON] кредит в сумі 17 284 грн 89 коп строком на 24 місяця з 11 вересня 2012 року по 30 вересня 2014 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі, в обмін на зобов'язання останньої сплатити заборгованість по кредиту шляхом внесення щомісячного платежу в сумі 864 грн 94 коп., який складається із заборгованості по кредиту, процентів та інших витрат у відповідності до умов та правил. Датою останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 30 вересня 2014 року. За порушення строків погашення заборгованості більш як на 31 день по зобов'язанням, строк сплати яких настав, позичальник сплачує банку штраф в розмірі 20 674 грн 10 коп. (а.с. 5). З жовтня 2012 року у відповідачки утворилась прострочена заборгованість по тілу кредиту, внаслідок чого станом на 19 червня 2014 року заборгованість [PERSON] перед банком за тілом кредиту склала 15 531 грн 407 коп. (5 103 грн 48 коп. - поточна заборгованість, 10 727 грн 92 коп. - прострочена заборгованість), за відсотками - 2 164 грн 38 коп. Крім того, відповідачці нараховано штраф, згідно п. 2.2 Генеральної угоди, у розмірі 20 674 грн 10 коп. Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599- 601, 604- 609 ЦК. Договором, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Так, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. За порушення зобов'язання винна особа несе цивільно-правову відповідальність, тобто зазнає основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні боржника певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). У той самий час, згідно із ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання. Разом із тим, вирішуючи позов в частині стягнення з відповідачки суми штрафу, суд звертає увагу на такий прямо прописаний у змісті генеральної угоди. Так, домовленістю між сторонами встановлено, що штраф встановлений у сумі 20 674 грн. 10 коп. є фіксованим та сплачується при порушенні термінів повернення зобов'язань. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги банку є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. За приписом ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатив судовий збір у розмірі 386 (триста вісімдесят шість) гривень 70 коп., що підтверджується платіжним дорученням №ВООО4В01М4 від 24 червня 2014 року, доданим до матеріалів справи (а.с.1). Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин, враховуючи принцип обов'язковості виконання зобов'язання, принцип недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов'язання, суд задовольняє позов, стягує з відповідача суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved