Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

27.08.2015року позивач ПАТ КБ Приватбанк звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №DNH4KP22530276 від 29.04.2006 року відповідач [PERSON] 29.04.2006 року отримала кредит у розмірі 1639,28грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Публічне Акціонерне Товариство [PERSON] «Приватбанк» є правонаступником прав та обовязків Закритого Акціонерного Товариства [PERSON] «Приватбанк» у звязку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування позивача з Закритого Акціонерного Товариства [PERSON] «Приватбанк» на Публічне Акціонерне Товариство [PERSON] «Приватбанк», про що зазначено у п.п.1.1 Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк». 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін (номер запису в ЄДРПОУ 12241050038006727). Відповідач [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Відповідач не виконала належним чином зобовязання та станом на 15.07.2015 року має заборгованість в сумі 5746,05грн., яка складається з: - 215,91грн. заборгованість за кредитом; -1407,73грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3372,60грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором; а також штрафи відповідно до п.5.3Умов та правил надання банківських послуг: -500,00грн. штраф (фіксована частина); - 249,81грн. штраф (процентна складова). і вказану заборгованість позивач просить стягнути з відповідача та судові витрати понесені при сплаті судового збору у розмірі 243,60грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без участі представника та не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач позов не визнав в повному обсязі, надав суду заяву про розгляд справи без його участі за участю його представника [PERSON] Представник відповідача позов не визнав, надав заперечення та просив відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі, справу розглянути без його участі. Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] укладений договір №DNH4KP22530276 від 29.04.2006 року, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 1639,28грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та підтвердила свою згоду, що підписана заява від 29.04.2006 року разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком Договір (а.с.5,6-9). Відповідно з вимогами ст.1055 ЦК України (із змінами та доповненнями станом на 26.07.2005 року) кредитний договір повинен укладатися у письмовій формі, а відповідно до ч.2 цієї статті кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним, тобто не вимагає визнання через суд його недійсності. Згідно заяви, які підписала відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі лише 1261,00грн. з відсотками 2,09% на місяць і інші кошти згідно вказаного договору не отримувала Банком було змінено відсоткову ставку з 2,09% на місяць на 25,08% на рік. Також, в тексті позовної заяви вказується на можливість пролонгації (продовження) кредитного договору без згоди відповідача, однак суд з цим не може погодитись, так як в заяві (договорі кредиту) про подовження договору нічого не говориться, а вказується на фіксований строк кредиту 4 місяці. Відсутність письмової форми договору надання споживчого кредиту тягне за собою відсутність кредитних зобовязань і не потребує визнання вказаних положень нікчемними. Суд вважає, що заява про надання кредиту не може вважатися укладеним належним чином кредитним договором. Разом з тим, п.9 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється встановлювати умови продовження договору, які не дають споживачу можливості висловити відповідного наміру. Також, п.11 ч.3 ст.18 вказаного Закону забороняється в односторонньому порядку змінювати умови договору та кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, про що вказано в підпункті 7 п.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Ніякої пропозиції продовження (пролонгації) вказаного договору до відповідача не надходило. На момент оформлення споживчого кредиту на придбання мобільного телефону, вартість якого складала 1461,00грн., нею був внесений перший платіж за телефон у розмірі 200,00грн., про що свідчить товарний чек і таким чином сума кредиту склала 1261,00грн. (а.с.34). Відповідач [PERSON] виконала всі умови банку та сплатила повністю наданий позивачем споживчий кредит на суму 1261,00грн. Відповідно до ст..259 ЦК України договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі. В позовній заяві позивач не посилався на продовження умов договору (пролонгацію), в договорі (заяві) встановлено строк дії договору 4 місяця та з часу укладення договору по день звернення позивача до суду 17.07.2015 року пройшло вже 9 років 2 місяці. Згідно п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам розяснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У звязку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони спору. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплили і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку (інші фінансової установи). Таким чином, оскільки кінцевий строк повернення споживчого кредиту сплинув 29.08.2009року, з позовом про стягнення суми заборгованості за цим кредитом позивач звернувся лише у серпні 2015 року, то суд вважає, що позивачу необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed