Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 27 вересня 2016 року до суду надійшла заява\~ [PERSON], від імені та в інтересах якого діє адвокат [PERSON], про встановлення факту смерті в певний час фізичної особи [PERSON], який склав спадковий договір на користь заявника у справі. Заявник зареєстрований та фактично проживає у Червоногвардійському районі м. Макіївки Донецької області, вул.. Уборевича, 15/8. [PERSON], [INFO], помер 19 лютого 2017 року у м. Макіївка та був похований у вказаному населеному пункті, тобто на тимчасово неконтрольованій території України. Заявнику було видано лікарське свідоцтво про смерть із довідкою про причину смерті [PERSON], на підставі якого він одержав свідоцтво про смерть останнього, при цьому у зв*язку з тим, що вищевказаний документ виданий реєстраційним органом на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, він є недійсним та не створює юридичних наслідків. У проведенні державної реєстрації факту смерті [PERSON] районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області йому відмовлено, тому підтвердити смерть [PERSON] у встановленому законом порядку заявник позбавлений можливості. Враховуючи, що встановлення даного факту має для нього юридичне значення щодо отримання витрат на поховання та оформлення спадкових прав просив встановити факт смерті особи в певний час. Заявник, його представник в судове засідання не з*явилися, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності, заяву підтримують (а.с. 5). \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Представник заінтересованої особи [PERSON] районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, у судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ З*ясувавши позицію заявника та його представника, дослідивши\~ обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до п.8 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Україна в особі своїх державних органів, зокрема і судів, вживає всіх можливих заходів, у тому числі щодо захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно з п.11 ч.1 ст. 9 вищевказаного закону внутрішньо переміщена особа має право на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування. Відповідно до\~ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров*я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до абзацу першого п. 13 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» з наступними змінами та доповненнями, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобовязаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. \~Заявник [PERSON] (а.с. 6) народився 23 вересня 1994 року у м. Макіївка Донецької області, згідно копії сторінки паспорту зареєстрований\~ за адресою: [INFO] (а.с. 6 зворот). [PERSON] (а.с.7) народився 04 лютого 1938 року у м. Донецьк, значився зареєстрованим за адресою: [INFO] (а.с. 7 зворот). 29 лютого 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено спадковий договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 356 (а.с. 12-14), за яким Набувач зобовязується виконувати передбачені цим договором розпорядження Відчужувача, і в разі смерті, набуває право власності на нерухоме майно, що є особистою приватною власністю Відчужувача, а саме квартиру розташовану за адресою: Донецька область, місто Макіївка, вул. Пугачова (Червоногвардійський район), будинок номер 5 (пять), квартира номер 31 (тридцять один). Квартира складається з однієї житлової кімнати, її загальна площа становить 30,40 кв.метрів, житлова, 16,80 кв. метрів, що також вбачається з Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 43126912 від 29 лютого 2016 року (а.с.15). Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 54523061 від 03 березня 2016 р. (а.с.16, 24-25) власником обєкта нерухомого майна: квартири, загальної площі 30,4 кв. м., житлової площі 16,8 кв.м. за адресою: Донецька область, м. Макіївка, вул. Пугачова (Червоногвардійський район)[ADDRESS] є [PERSON], підстава спадковий договір, серія та номер: 335, виданий 29 лютого 2016 року, видавник: приватний нотаріус Київського МНО [PERSON] [PERSON] помер 19 лютого 2017 року у віці 79 років, відповідно до копії довідки про причину смерті №342 від 20 квітня 2017 року, причина смерті зазначена як «гостре отруєння окисом вуглецю» (а.с. 8, 9).\~ Судом оглянуто надані підтвердження заявлених вимог свідоцтво про смерть [PERSON], видане відділом Червоногвардійським відділом ЗАГС 22 лютого 2017 року (а.с. 10), договір-замовлення на організацію та проведення захоронення [PERSON], укладеного між СКП «Благоустройство» та [PERSON] від 21 лютого 2017 р.(а.с.17), а також фотознімки з місця поховання [PERSON] (а.с.18). При цьому, оскільки документ, що підтверджує смерть [PERSON], виданий реєстраційним органом на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, він є недійсним та не створює юридичних наслідків. [PERSON] районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 03 березня 2017 року за вих. № 15.19-61/182 (а.с. 11) представнику заявника, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 01 березня 2017р. (а.с. 19-20) [PERSON], відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] з причини пред*явлення документа, що підтверджує факт смерті, який не відповідає формі, визначеній діючим законодавством України. Даючи оцінку допустимості вищезазначених доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданих доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and\~ Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди маж бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. \~ В силу вимог ч.ч. 1-3 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.\~ \~ Відповідено до ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. \~Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав\~ для встановлення факту смерті особи в певний час на тимчасово неконтрольованій території України, оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт смерті [PERSON], 19 лютого 2017 року, що мало місце у м. Макіївка, Донецької області, Україна. Встановлення даного факту має юридичне значення для заявника - спадкоємця за спадковим договором після смерті [PERSON], оскільки з цим пов*язане виникнення, зміна та припинення для [PERSON] відповідних правовідносин, та іншим шляхом встановити цей факт неможливо, у проведенні державної реєстрації факту смерті за наявними у заявника документами [PERSON] районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відмовлено\~ (а.с. 11). Тому, суд вважає за необхідне задовольнити заяву та встановити факт смерті [PERSON], [INFO], уродженця[INFO], який проживав за адресою:\~ [INFO], - 19 лютого 2017 року у м. Макіївка\~ Донецької області, України.

Outcome: approved