Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

26 лютого 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкоди в користування землею шляхом знесення самочинно збудованих елементів благоустрою, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Маріупольська міська рада. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,0519 га., кадастровий номер 1412336900:01:024:0453. Відповідачі є власниками сусідніх земельних ділянок та житлових будинків [ADDRESS] . Земельна ділянка, яка розташована між їхніми будинками є землею загального користування. Однак, відповідачі без його згоди встановили металеву огорожу на вказаній земельній ділянці загального користування, яка є комунальною власністю, чим позбавили його можливості використовувати під`їзд автомобілем до свого гаражу по вказаній земельній ділянці, що спричинило винекнення між ними земельного спору. На його звернення усунути створені перешкоди відповідачі відмовляються. Просить суд зобов`язати відповідачів, які є власниками земельних ділянок [ADDRESS] та [ADDRESS] , усунути перешкоди в користуванні заїздом (землею загального користування) до приватизованих земельних ділянок №№24,32,34,28 шляхом знесення самочинно збудованих елементів благоустрою та стягнути з відповідачів судові витрати. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 березня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 червня 2020 року задоволено клопотання представника позивача та замінено неналежних відповідачів у справі [PERSON] і [PERSON] на належних - [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 червня 2020 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 12 серпня 2020 року відповідач [PERSON] надав суду відзив на позовну заяву, в якому вказував на те, що не погоджується з доводами позивача про те, що він з іншим відповідачем позбавили позивача можливості використовувати під`їзд в його гараж по земельній ділянці, розташованій між житловими будинками [ADDRESS] та [ADDRESS] , так як згідно письмових доказів у справі, будь - який гараж у власності позивача на належній йому земельній ділянці не перебуває. З матеріалів справи вбачається, що до загальної площі (70,8 кв.м.) нерухомого майна, що належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, гараж не входить, а його існування не підтверджується технічною інвентаризацією вказаного об`єкта нерухомості за адресою [ADDRESS] . Ця обставина є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, тому що захисту підлягає існуюче право, а оскільки такого немає у позивача, то він не має права і на судовий захист. Він є власником жилого будинку [ADDRESS] , який у висновку експерта не вказано, тому вважає себе неналежним відповідачем у справі. Позивач просить суд зобов`язати відповідачів знести самочинно збудовані елементи благоустрою, однак не вказує, які саме. Навіть якщо важати, що гараж позивача є законною спорудою, то слід зазначити, що встановлена металева огорожа на відстані 10 м. від його огорожі, є тимчасовою спорудою, ворота постійно відкриті та перешкод в заїзд до гаража позивача не створює. Крім того, зазначає, що оскільки металева огорожа встановлена на земельній ділянці комунальної власності, то позивач взагалі не має права звертатися до суду з вимогою про знесення самочинно збудованих елементів, так як таке право має Маріупольська міська рада. Просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. 07 вересня 2020 року позивач [PERSON] надав суду відповідь на відзив, в якій вказував на те, що він відповідно до договору купівлі - продажу від 12.09.2017 року є власником земельної ділянки, доступ до якої ускладнює металева огорожа, встановлена відповідачами на землі загального користування, а тому, вважає несуттєвим те, що саме розташовано на належній йому земельній ділянці та в яких цілях він використовує власну земельну ділянку. В будь-якому разі встановивши огорожу відповідачі ускладнюють та створюють для нього перешкоду в користуванні приватною власністю, чим порушуються його конституційні права. Доводи відповідача [PERSON] про те, що позивач взагалі не має права звертатися з вимогами про захист свого права власності є неспроможними, оскільки йому діями відповідачів створені перешкоди у користуванні власністю, усунення яких він має право вимагати, а Маріупольська міська рада залучена ним до участі у справі в якості третьої особи. Позивачу [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просили суд їх задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] заперечували проти позовних вимог та просили суд відмовити в їх задоволенні з підстав, наведених у відзиві. [PERSON] пояснив суду, що спірна земельна ділянка його та сусідською прибудинковою територією і перебуває у власності Маріупольської міської ради. Він, інший відповідач та сусіди дійсно встановили металеву огорожу ворота, з метою запобігання пошкодження прокладеної ними бруківки та комунікацій. А позивач користуючись вантажним автомобілем, під`їзджаючи до своєї земельної ділянки пошкоджує вказаний проїзд. Відповідач [PERSON] на розгляд справи до суду не з`явилася, про час та місце її розгляду повідомлена в установленому законом порядку. Представник третьої особи Маріупольської міської ради Драпак Е.О. пояснила суду, що у лютому 2020 року, позивач [PERSON] , який є власником житлового будинку [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,0519 га., кадастровий номер 1412336900:01:024:0453 звернувся до міської ради з проханням вжити заходів щодо звільнення земельної ділянки загального користування. За результатами розгляду такого звернення працівниками департаменту по роботі з активами міської ради було складено акт виїзного обстеження від 06 березня 2020 року, яким встановлено, що громадянами [PERSON] та [PERSON] самовільно зайнято земельну ділянку по [ADDRESS] шляхом розміщення огорожі, що є порушенням вимог ст.ст.211,212 ЗК України. В подальшому вказаних громадян було повідомлено про необхідність звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та направлено копію акту обстеження, однак вони добровільно не припинили самовільне зайняття земельної ділянки. Відповідно до вимог ст.83 ЗК України, земельна ділянка [ADDRESS] , на якій розташована металева огорожа, перебуває у власності територіальної громади міста Маріуполя (комунальній власності), від імені якої права власника здійснює Маріупольська міська рада, якою рішення про передачу у власність або надання у користування жодному з відповідачів для вказаних цілей, не приймалося. Таким чином, розміщення відповідачами металевої огорожі є самовільним зайняттям земельної ділянки загального користування, яка перебуває у комунальній власності, у результаті чого порушено право позивача на користування заїздом до належної йому земельної ділянки площею 0,0519 га., кадастровий номер 1412336900:01:024:0453. За наведених обставин, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Заслухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України \~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі\~ ст.81 ЦПК України \~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0519 га., кадастровий номер 1412336900:01:024:0453, яка надана йому для будівництва і обслуговування вказаного житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.6-11). З висновку експертного дослідження будівельно - технічної експертизи №84 від 11 грудня 2019 року, складеного за запитом позивача [PERSON] вбачається, що земельна ділянка, розташована між будинками [ADDRESS] та [ADDRESS] є проїздом та відповідно землею загального користування. [PERSON] має право користування вказаним проїздом між будинками [ADDRESS] та [ADDRESS] (а.с.12-18). З акту виїзного обстеження, складеного 06 березня 2020 року працівниками департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради Проніною В.П. та [PERSON] вбачається, що громадяни [PERSON] та [PERSON] самовільно зайняли та використовують земельну ділянку по [ADDRESS] , під розміщення огорожі, що є порушенням вимог ст.ст.211,212 ЗК України (а.с.50-51). На звернення [PERSON] 12 березня 2020 року, представниками Маріупольської міської ради надано відповідь, з якої вбачається, що проїзд, який використовується ним та його сусідами є ділянкою загального користування. Громадянами [PERSON] та [PERSON] вказана земельна ділянка самовільно зайнята та використовується під розміщення огорожі (а.с.52). 12 березня 2020 року представниками Маріупольської міської ради на адресу відповідачів по справі - [PERSON] та [PERSON] направлено лист про необхідність звільнення самовільно зайнятої ними земельної ділянки та копію акту обстеження земельної ділянки, з роз`ясненням можливості звернення до суду у випадку неусунення виявленого порушення добровільно (а.с.53). Свідок [PERSON] пояснив суду, що він є чоловіком відповідачки [PERSON] , проживає по [ADDRESS] і є сусідом сторін по справі. Їхні будинки розташовані у заїзді. Після придбання позивачем житлового будинку за [ADDRESS] , позивач на своїй земельній ділянці розпочав будівництво капітального гаражу. Ним постійно здійснюється проїзд вантажними автомобілями до свого володіння по заїзду. Вони з сусідами прибрали цей заїзд, облаштували його заасфальтувавши. Саме після цього, вони з сусідами вирішили поставити металеві ворота. Йому відомо, що земельна ділянка, на якій розташований заїзд перебуває у власності Маріупольської міської ради. З відповідними заявами про виділення їм земельної ділянки вони нікуди не зверталися. Допитана свідок [PERSON] пояснила суду, що вона проживає по [ADDRESS] . Між їх будинками знаходиться тупіковий заїзд. Після придбання позивачем [PERSON] житлового будинку та земельної ділянки по - сусідству з ними, ним розпочалося будівництво гаражу. На їх намір поспілкуватися з позивачем [PERSON] , контакт у них не склався. До нього постійно під`їзджають вантажні автомобілі та пошкоджують їхні комунікації, які розташовані в межах цього заїзду. Щоб у цей заїзд не заїзджали вантажні автомобілі до позивача, вони з іншими сусідами в серпні 2019 року поставили тимчасові металеві ворота. Ворота зачиняються на ніч, ключі від них знаходяться у відповідачів. Однак хвіртка залишається відчиненою. Разом з цим, вказувала на те, що позивач має інший під`їзд до свого будинку та земельної ділянки. Вони з сусідами зверталися і до Лівобережної районної адміністрації, і до Маріупольської міської ради з проїханнями змінити статус земельної ділянки, на якій розташований тупіковий заїзд, однак їм у цьому відмовлено. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він є сином відповідача [PERSON] , проживає по [ADDRESS] . Після того, як позивач [PERSON] придбав будинок по сусідству з ними, то почав здійснювати будівнцтво на своїй земельній ділянці. Між їх будинком та будинками сусідів вони з сусідами, ще до придбання будинку позивачем, облаштували заїзд, який прибрали та заасфальтували. Через цей заїзд, до позивача почали заїзджати вантажні автомобілі та руйнувати їх комунакації, розташовані в ньому. Після чого вони та сусіди для збереження цілісності їх комунікацій перекрили позивачу цей заїзд, поставивши металеві ворота і не дозволяють їм рухатися через заїзд. Позивач має свій під`їзд до належного будинку і земельної ділянки, тому жодних перешкод йому у користуванні власністю не створено. Власником земельної ділянки, де розташований заїзд є Маріупольська міська рада. В серпні 2019 року вони зверталися до міської ради з питання передачі їм цієї земельної ділянки, однак доказів того у них не має. Факт того, що на земельній ділянці по [ADDRESS] , яка слугує як заїзд до житлових будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] , розміщена металева огорожа підтверджується також наданими відповідачем [PERSON] суду фотокартками (а.с.73 - 92). Таким чином судом встановлено, що [PERSON] , будучи власником земельної ділянки [ADDRESS] , загальною площею 0,0519 га., кадастровий номер 1412336900:01:024:0453, маючи право користування землею загального користування Маріупольської міської ради тупіковим заїздом між будинками №№24,32,34 та [INFO] на цій же вулиці (тобто будучи її землекористувачем), обмежений у доступі до неї металевою огорожею, встановленою відповідачами по справі, що спричинило виникнення земельного спору між сторонами. Згідно вимог ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Одним із способів захисту порушених суб`єктивних прав є звернення до суду. Обов`язковою умовою надання судом правового захисту є наявність відповідного порушення відповідачем прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Частинами 2,\~3 ст.152\~ЗК України визначено, що\~власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом \~відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Крім цього, за загальними правилами добросусідства, закріпленими законодавцем у ст.ст.103-109 ЗК України, додержання правил добросусідства є обов`язком власників та землекористувачів земельних ділянок, які мають обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам та землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдасться щонайменше незручностей. У відповідності до ст.13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до об`єктів благоустрою населених пунктів належать, зокрема, території загального користування. Згідно вимог ст.17 вказаного Закону громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право, зокрема, користуватися об`єктами благоустрою населених пунктів. Громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані, зокрема, не порушувати права і законні інтереси інших суб`єктів благоустрою населених пунктів. При цьому, суд враховує положення вимог п.33 Постанови №5 від 07 лютого 2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», згідно яких відповідно до положень статей 391,396 ЦК України \~позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Враховуючи те, що діями відповідачів [PERSON] та [PERSON] порушуються права позивача [PERSON] як користувача земельної ділянки загального призначення, яка перебуває у власності Маріупольської міської ради, а саме - проїздом між будинками [ADDRESS] та [ADDRESS] , внаслідок розташування ними як суміжними землекористувачами на вказаній земельній ділянці металевої огорожі (воріт) та створені як землекористувачу перешкоди у користуванні нею, суд приходить до висновку про зобов`язання відповідачів [PERSON] , [PERSON] усунути позивачу перешкоди в користуванні земельною ділянкою загального користування (заїздом) до приватизованої земельної ділянки [ADDRESS] (власником якої є позивач), шляхом знесення самочинно збудованого елементу благоустрою металевої огорожі. При цьому, позивач просив суд усунути перешкоди в користуванні заїздом (землею загального користування) до приватизованих земельних ділянок №№24,32,34,28, однак так як він є власником тільки однієї земельної ділянки [ADDRESS] , а власники земельних ділянок №№24,32,28 таких вимог не заявляли, тому його вимоги суд задовольняє саме в цій частині. \~ \~ \~ \~У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, в зв`язку із задоволенням позовних вимог позивача, з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на його користь підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору ним при зверненні до суду з позовом в розмірі 840 грн. 80 коп. в рівних частках в розмірі по 420 грн. 40 коп. з кожного. На підставі ст.55 Конституції України, ст.ст.16,319,391 ЦК України, ст.ст.103-109,152 ЗК України,

Outcome: partial