Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

27 червня 2014 року між Публічним акціонерного товариства «Імексбанк» та [PERSON] було укладено Договір №641-14/22 банківського вкладу (договір), за яким перший прийняв від другого вклад в сумі 73000 грн. на строк до 29.09.2014р., з виплатою 25 % річних. Даний договір сторонами пролонгувався. Після останньої пролонгації договір закінчувався 02.01.2015р. Позивач стверджує, що повідомив відповідача про свій намір отримати вклад по закінченню дії договору, проте вклад йому не повернули із відсутності в банку коштів. 12.01.2015р. позивач подав відповідачу заяву про повернення вкладу. Проте, в супереч вимог ст. 1060 ЦК України вклад та нараховані на нього відсотки в загальній сумі 80246,75 грн. були повернуті [PERSON] позивачу лише 28.04.2014 року. [PERSON], вважаючи, що несвоєчасним поверненням вкладу порушені його права споживача та заподіяні збитки, в травні 2015р. заявив позов про стягнення з філії АТ «Імексбанк» на свою користь, 5004,98 грн. несплачених процентів за договором, 3% річних в сумі 765,10 грн., втрати від інфляції в сумі 26650,82 грн., неустойку, відповідно до ч.5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», в сумі 279258,69 грн. та 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Ухвалою суду, на задоволення клопотання представника позивача, була проведена заміна відповідача на належного ПАТ «Імексбанк». Представник позивача [PERSON] подав заяву про розгляд справи без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача в суд не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, заперечень до позову не надходило. Оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку заочного провадження. Дослідивши надані докази та інші матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позову частково, за таких підстав. Так, статтею 1066 ЦК України встановлено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, допускається лише у випадках обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Згідно зі ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ст. 1061 ЦК України, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Позивач з посиланням на дані гарячої лінії банку стверджує, що сума вкладу та нараховані на нього проценти, що повернуті йому, була розрахована на дату закінчення дії договору після його останньої пролонгації, а саме станом на 02.01.2015р, а тому залишаються невиплаченими проценти за вкладом в сумі 5004,98 грн. За відсутності заперечень відповідача, перевіривши розрахунки процентів, що здійснені позивачем, і знайшовши їх правильними, суд вважає за можливе позов в цій частині вимог задовольнити на підставі наведених вимог ЦК України. Оскільки, правовідносини, що виникають з договору банківського вкладу є зобов'язальними, то на них поширюються приписи ст. 625 ЦК України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Виходячи з того, що відповідач прострочив виплату вкладу на 116 днів, то з нього на користь позивача підлягає стягненню: 3% річних - 765,1 грн. (80246,75 грн. х 3% х 116 : 365 (кількість днів у році)); втрати від інфляції - 26650,82 грн. ( (106,6/100 х 80246,75 - 80246,75)+ (110,1/100 х 80246,75 - 80246,75)+ (113,5/100 х 80246,75 - 80246,75)). Що стосується інших вимог позову, то суд вважає за необхідне в їх задоволенні відмовити, оскільки неустойка, передбачена ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» до зобов'язальних правовідносин не застосовується, а моральна шкода за договором банківськового вкладу законодавством не передбачена. Отже, позов може бути задоволено в сумі 32420, 90 грн. За такого рішення, судові витрати у справі суд покладає на відповідача пропорційно частці задоволених вимог відповідно і на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial