Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

27.05.2021 року [PERSON] звернулася до Балтського районного суду Одеської області з позовом до Балтської міської ради Одеської області, [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування, який розташований за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці площею 468 кв.м. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в [ADDRESS] на земельній ділянці 468 кв.м. розташований житловий будинок з господарськими будівлями, який був збудований в період часу 1971-1972 роки відповідно до рішення виконкому Балтської міської ради Одеської області № 107 від 15.04.1971 року та договору від 15.04.1971 року про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності її дідусем [PERSON] [INFO] її дідусь [PERSON] помер. Після його смерті вона, як спадкоємець за законом п`ятої черги, прийняла спадщину відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як на день смерті діда проживала разом з ним. Однак отримати свідоцтво на право на спадщину не виявилось можливим, так як в неї відсутній правовстановлюючий документ на будинок, оскільки її дід не отримав свідоцтво про право власності на будинок з невідомих їй причин. Інших спадкоємців, які б претендували на спадщину дідуся [PERSON] , немає. Позивач в судове засідання не з`явився, однак представник позивача адвокат Печарський В.Д. надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, викладені в позовній заяві вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач - представник Балтської міської ради Одеської області до судового засідання не з`явився, однак надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилася, однак надала до суду заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги визнає. За умовами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позов в межах заявлених вимог, прийнявши до уваги позиції сторін, вивчивши матеріали справи судом встановлено наступне. Відповідно до копії договору про надання в дострокове користування земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, [PERSON] надано на праві безстрокового користування земельну ділянку загальною площею 400 кв. м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , договір було посвідчено 28.10.1971 року нотаріусом Балтської нотаріальної контори Логач Е.Г. Відповідно до копії рішення № 107 виконавчого комітету Балтської міської ради Одеської області від 15.04.1971 року про відвід під індивідуальне будівництво земельної ділянки, [PERSON] надано право індивідуального будівництва на земельній ділянці по [ADDRESS] загальною площею 400 кв.м. Відповідно до характеристики будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який вбачається з технічного паспорту на будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] виготовлений 20.01.2021 року КП «Техінвентаризатор», інвентаризаційна справа № 6496, житловий будинок (літ. А), прибудова (літ. а), погріб (літ. а3), убиральня (літ. Г) були збудовані в 1972 року, літня кухня (літ. Б), прибудова (літ. б), навіс (літ. б1) були збудовані в 1988 року, сарай (літ. В) був збудований в 1990 році, прибудова (літ. а1), котельна (літ а2) були збудовані в 1991 році, хвіртка (№1), огородження (№ 2), ворота (№ 3) - не вказано якого року. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 30.10.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Балтського районного управління юстиції Одеської області, [PERSON] помер [INFO] в м. Балта Одеської області, актовий запис № 248 від 30.10.2008 року. Як вбачається з довідки Балтської міської ради Одеської області від 05.02.2020 року №377, на день смерті [PERSON] , який помер [INFO] , з ним постійно за адресою [ADDRESS] проживала онука [PERSON] . Родинний зв`язок [PERSON] та [PERSON] як між дідусем та онукою підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 09.08.1989 року відділом ЗАГС м. Балта Одеської області, копією свідоцтва про народження [PERSON] серії І-АГ , виданого 04.07.1970 року рай бюро ЗАГС м. Балта Одеської області, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 00029007881 від 22.12.2020 року, згідно якого [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Являючись спадкоємцем за законом п`ятої черги [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Балтського районного нотаріального округу Пантілєєвої І.П. з приводу оформлення спадщини. На її усне звернення надано відповідь за № 230/01-16 від 18.02.2021 року про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарським будівлями, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на майно, яке успадковується. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , спадкова справа не заводилася. Суд констатує, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами пов`язані з здійсненням позивачем права на спадкування, вирішуючи які суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Здійснення державної реєстрації права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного житлового будинку (1980 рік) регулювалося підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. У відповідності до ст. 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», який кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи із числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пунктом 2 Постанови Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» було визначено, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу затвердженої Міністерством комунального господарства СРСР 31 січня 1966 року підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалася вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за п.10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. Таким чином, з моменту затвердження виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акта державної комісії про прийняття збудованого громадянином житлового будинку, цей громадянин набуде право володіння, користування і розпорядження цим майном. Дана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-137цс13 від 18 грудня 2013 року. Порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А. 3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється: по об`єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови Кабінету міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затверджено Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства 24.06.2011 N 91, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] є об`єктом завершеного будівництва та належить на праві особистої приватної власності [PERSON] , який помер [INFO] . Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб згідно ст. 316 ч. 1 ЦК України. Відповідно до п. п. 4.15, 4.18 Глави 7 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Міністерством юстиції України наказом № 296/5 від 22.02.2012., Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документу, витяг з Реєстру прав власності. При обґрунтованій відмові нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Відмову приватного нотаріуса Балтського нотаріального округу у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину суд визнає обґрунтованою. Ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав, відповідно до ст. 1217 ЦК України, є спадкування майна за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця, і народжені живими після відкриття спадщини. Стаття 1258 ЦК України передбачає, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] як спадкоємець за законом п`ятої черги прийняла спадщину свого діда [PERSON] , який помер [INFO] , так як вони проживали разом до дня смерті [PERSON] , вели спільне господарство, однак не має можливості оформити спадщину через відсутність оригінала правовстановлюючого документа на житловий будинок. Дочка померлого [PERSON] - [PERSON] на спадщину не заявляла. Інших спадкоємців, які б претендували на спадщину [PERSON] судом не встановлено. Враховуючи вищевикладені докази в їх сукупності, відсутність заперечень з боку відповідачів, відсутність інших спадкоємців, які претендують на спадщину, суд вважає, що за позивачем належить визнати право власності на спадкове майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved