Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

29.01.2016 року представник позивача звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просять суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] Позов вмотивований тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] 25.12.2008 року на підставі домовленості та за згодою власника квартири відповідач була зареєстрована за вказаною адресою. Починаючи з травня 2014 року зв'язок з відповідачем відсутній. [PERSON] не контактує з позивачем, її місцезнаходження не відоме. В спірному приміщенні особисті речі відповідача відсутні. Реєстрація відповідача, яка не проживає в квартирі, покладає на позивача тягар оплат за комунальні послуги, що нараховуються і на відповідача, що порушує права власника майна. Позивач [PERSON] та її представник в судове засідання не з'явилися, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судові засідання, призначені на 12.04.2016р. та 11.05.2016р. не з'явилась, була повідомлена про місце та час розгляду справи належним чином, заяв чи клопотань суду не подала. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилися, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідно до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу не здійснювалось у зв'язку з неявною сторін. З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169, 224 ЦПК України, суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних про правовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 150 Житлового кодексу України власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно частин 2 та 3 ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [NUMBER], що знаходиться в [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 08.10.2002 року (а.с 26). Згідно довідки форми № 3, виданої ЖБК «Домобудівельник» №185 від 24.11.2015р., за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Як убачається з Актів від 01.09.2014р, 01.03.2015р., 01.09.2015р., складених комісією ЖБК «Домобудівельник», [PERSON] в спірній квартирі не проживає (а.с. 8,9,10). Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт не проживання відповідача [PERSON] в квартирі [ADDRESS] протягом строку, що перевищує один рік (на дату звернення з позовом до суду), що є підставою для визнання її такою, що втратила право користування зазначеним житлом, тим більше відповідач не є членом сім'ї власника квартири в розумінні чинного законодавства. Таким чином, позов підлягає задоволенню. При подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 551,20 грн. На підставі ст. 88 ЦК України, суд присуджує до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача судовий збір в сумі 551,20 грн. На підставі викладеного, ст. 317, 319, 321, 346, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved