Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

27 липня 2020 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначав, що з відповідачкою перебуває у зареєстрованому шлюбі з 13 листопада 2010 року. Від шлюбу мають малолітню доньку, [PERSON] , [INFO] , яка мешкає разом із ним. Зазначав, що фактично шлюбі стосунки між подружжям припинено. Причина розпаду сім`ї полягає у відсутності взаєморозуміння, взаємоповаги, втраті почуттів. На підставі переліченого просив суд розірвати шлюб. Позивач у судовому засіданні повністю підтримав вимоги позовної заяви та пояснив, що він не має наміру зберегти шлюб з відповідачкою, оскільки спільне життя в них не склалось, просив розірвати шлюб. Від відповідачки до суду надійшла заява в якій остання позовні вимоги не визнає, заперечує проти розірвання шлюбу, бо має намір зберегти родину, тому на підставі переліченого просила суд відмовити в задоволенні позову. При цьому розгляд справи просила провести за її відсутності, за участі її представника, адвоката Герасимчук Я. О. Представник відповідачки, адвокат Герасимчук Я. О., в судовому засіданні повністю підтримав доводи відповідачки, на підставі чого просив відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши думку сторін та дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13 листопада 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 304. Згідно із свідоцтвом про народження, виданим 22 липня 2011 року Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 508, [PERSON] народилась [INFO] , батьками якої зазначені сторони по справі. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч. 2-4 ст. 56 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 СК. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно із ст. 110 СК України один із членів подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 серпня 2020 року провадження по вказаній справі було зупинено в зв`язку з наданням подружжю строк для примирення протягом двох місяців. Натомість протягом вказаного строку подружжя сторін не примирилось. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 жовтня 2020 року було відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про надання додаткового строку для примирення подружжя сторін. У п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року вказано, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У судовому засіданні було встановлено, що позивач не згоден на примирення, оскільки він із відповідачкою разом не проживає, шлюбних відносин не підтримує, та не веде спільного господарства, оскільки в кожного окремий побут та бюджет, хоча сторони і мають неповнолітню дитину. Отже, судом було встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, тому суперечить правам та інтересам позивача. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачкою. За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше збереження шлюбу є неможливим, тому він підлягає розірванню. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 840,80 грн., сплачений позивачем за подання даного позову, покладається на відповідачку.

Outcome: approved