Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

28 січня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що йому на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, зареєстрованого секретарем виконавчого комітету Улянівської селищної ради у реєстрі за № 40 від 06 жовтня 1987 року належить житловий будинок, який розташований за адресою: смт. Улянівка, вул. Д.Бєлих, 21 Білопільського району Сумської області. Право власності на зазначений обєкт нерухомості - житловий будинок зареєстровано 26 травня 2008 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно філією «Білопільська госпрозрахунковою виробничою дільницею». У зазначеному будинку окрім нього зареєстровані дружина [PERSON], син [PERSON] та онук [PERSON]. Починаючи з 2016 року та до цього часу відповідач по справі [PERSON] за місцем реєстрації не проживає та не зявляється, його особисті речі у будинку відсутні, участі в утриманні будинку та оплаті житлово-комунальних послуг не приймає. Реєстрація [PERSON] у будинку порушує права позивача як власника. [PERSON], який не проживає за вказаною адресою, втратив право на користування будинком внаслідок своєю відсутності без поважних причин понад один рік. У добровільному порядку відповідач з реєстраційного обліку не знімається, у звязку з чим позивач позбавлений можливості вільно розпоряджатись своєю власністю та оформити субсидію на сплату комунальних послуг. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач [PERSON] просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком № 21, що розташований в смт. Улянівка Білопільського району Сумської області по вул. Д. Бєлих. Ухвалою від 04 лютого 2019 року відкрито провадження та призначено до підготовчого засідання справу за вказаним вище позовом. 01 березня 2019 року ухвалою суду закрито підготовче засідання та справу призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлявся судом про розгляд справи за місцем реєстрації: смт. Улянівка, вул. Д.Бєлих, буд. 21 Білопільського району Сумської області. Повідомлення про вручення поштового відправлення судової повістки про виклик у судове засідання повернулося без вручення, оскільки за зареєстрованою адресою останній не проживає. На підставі п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України судова повістка вважається врученою (а. с. 42). Представник третьої особи Улянівської селищної ради Білопільського району Сумської області у судове засідання також не зявився. Селищний голова письмовою заявою повідомив, що заперечень проти позову не мають, просить розглянути справу без участі представника селищної ради (а. с. 40). Заслухавши позивача\~[PERSON],\~свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 55 Конституції України гарантовано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України. Зокрема, об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).\~\~ Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Право використання помешканням для власного проживання та для проживання членів сімї, інших осіб належить його власнику, а за\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном (ст. 383 ЦК України). Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Статтею 9\~ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. У відповідності до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. У відповідності з ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Частиною першою статті 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Таким чином, під час вирішення питання про втрату особою права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними прибудовами під № 21 по вул. Польовій в смт. Улянівка Білопільського району Сумської області на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 06 жовтня 1987 року, зареєстровано в реєстрі за № 40 секретарем виконавчого комітету Улянівської селищної ради (а. с. 5). Рішенням Улянівської селищної ради народних депутатів Білопільського району Сумської області від 06 квітня 1988 року № 23 перейменовано вулицю Польову в смт. Улянівка Білопільського району Сумської області на вулицю Д.Бєлих (а. с. 43). [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26 травня 2008 року вбачається, що власником обєкта нерухомого майна будинку № 21, який розташований по вул. Д. Бєлих в смт. Улянівка Білопільського району Сумської області на праві приватної власності є [PERSON]. Підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу від 06 жовтня 1987 року, посвідченого виконкомом Улянівської селищної ради, зареєстрованого під № 40 (а. с. 6). Аналогічне підтверджується реєстраційним посвідченням Філіалу Білопільської ГВД КП «Сумське МБТІ» на житловий будинок № 21 по вул. Д.Бєлих в смт. Улянівка Білопільського району Сумської області (а. с. 7). Відповідно до копії технічного паспорту власником будинку № 21 по вул. Д.Бєлих в смт. Улянівка Білопільського району Сумської області є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, виданого 06 жовтня 1987 року виконкомом Улянівської селищної ради, реєстраційний номер 40 (а. с. 10-14). Згідно довідки Філіалу Білопільської ГВД КП «Сумське МБТІ» від 15 січня 2019 року в БТІ внесено відомості з ДРРПнНМ про право власності на житловий будинок № 21 по вул. Д.Бєлих, в смт. Улянівка Білопільського району Сумської області за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 06 жовтня 1987 року Улянівської селищною радою за реєстрованим номером 40 (а. с. 9). З будинкової книги громадян, які проживають в [INFO] (колишня назва) в смт. Улянівка Білопільського району Сумської області вбачається, що [PERSON], [INFO], прописаний за зазначеною адресою (а. с. 15-17). З довідки про склад сімї, виданої Улянівською селищною радою Білопільського району Сумської області від 25 січня 2019 року за № 204 вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO]. До складу його сімї входять: дружина [PERSON], син [PERSON] та онук [PERSON], як також зареєстровані за вказаною адресою (а. с. 18). Зі змісту акту про відсутність особи за місцем реєстрації, складеного 25 січня 2019 року та посвідченого депутатом [PERSON] та головою Улянівської селищної ради [PERSON], вбачається, що гр. [PERSON], гр. [PERSON] та гр. [PERSON] підтверджують факт відсутності у будинку № 21 по вул. Д.Бєлих в смт. Улянівка Білопільського району [PERSON], [INFO], який за вказаною адресою зареєстрований, але фактично не проживає з березня 2016 року, його особисті речі у будинку за місцем реєстрації відсутні (а. с. 8). У судовому засіданні позивач підтвердив факт відсутності відповідача у вказаному будинку та уточнив, що [PERSON], який є його онуком, зареєстрований у будинку за вказаною вище адресою, проте не проживає там з 2014 року, участі в утриманні будинку та сплаті комунальних послуг не приймає. Також встановлено, що [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою: [INFO] дійсно навчався з березня 2016 року по травень 2018 року в КУ Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 22 ім. І.Гольченка Сумської міської ради, що підтверджується довідкою, виданої навчальним закладом (а. с. 19). Крім того, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які проживають по сусідству позивача та [PERSON], яка проживає у вказаному будинку, підтвердили той факт, що [PERSON], який є онуком [PERSON], дійсно зареєстрований, але фактично не проживає за адресою: [INFO]. Останній, починаючи з 2014 року та до цього часу не проживає за зареєстрованою адресою. Підстав сумніватись у показах вищевказаних свідків у суду немає, так як вони не суперечать один одному і підтверджуються дослідженими судом письмовими матеріалами справи в їх сукупності. За приписами ст.\~72\~ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, здійснюється зняття з реєстрації місця проживання особи. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не є співвласником або наймачем житлового будинку, розташованого в смт. Улянівка Білопільського району Сумської області по вул. Д.Бєлих, буд. 21, який належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності, понад рік без поважних причин не проживає у вказаному будинку, а лише зареєстрований у ньому, не приймає участі в утриманні житла та сплаті комунальних послуг, між сторонами не досягнуто будь-якої домовленості щодо укладення договору найму (оренди) житла. Суд вважає, що реєстрація відповідача у житловому будинку, що належить позивачу, порушує його права як власника, оскільки перешкоджає здійсненню права користування та розпорядження своїм майном, як складовими частинами права власності, у звязку з чим позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд керується положеннями п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, згідно з яким судові витрати покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. З матеріалів справи вбачається, що у звязку зі зверненням до суду з даним позовом [PERSON] поніс судові витрати у виді судового збору у сумі 768 грн. 40 коп. (а. с. 1). Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved