Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

27 вересня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті [INFO] [PERSON]. Заява обґрунтована тим, що [PERSON] внаслідок хронічної серцевої недостатності померла на тимчасово окупованій території. В зв'язку з цим заявник позбавлений можливості отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану. Заявник [PERSON], який є сином [PERSON], в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Представник заінтересованої особи - Світловодського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області у судове засідання не з'явився, проти задоволення заяви не заперечував, просив розглянути справу без його участі, про що до суду подав відповідну заяву. Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов'язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють ї можливість бути суб'єктом цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.2 вказаної статті, державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Частиною 1 статті 3 вказаного вище Закону визначено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов'язковою. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного Реєстру актів цивільного стану громадян та Єдиного державного демографічного реєстру. Державна реєстрація смерті проводиться відповідно до ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що внутрішньо переміщена особа має права, визначені Конституцією та законами України. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Положеннями частини 1 статті 18 цього Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, після залишення ними тимчасово окупованої території. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків (ч.ч. 2, 3 ст. 9 зазначеного Закону). За правилами п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Для встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості відновити втрачені або знищені документи про це. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. При цьому слід мати на увазі, що встановлення із зазначених підстав факту смерті, відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами статті 46 ЦПК України. Копією паспорта підтверджується, [PERSON], [INFO], уродженка м. Кам'янськ - Шахтинський Ростовської області, зареєстрований за адресою [ADDRESS]. (а.с. 13-15) Згідно довідки № 3501690431 від 23 грудня 2014 року [PERSON] постійно проживає за адресою [ADDRESS] і перемістилася з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) в [ADDRESS]. (а.с. 5, 7) Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], [INFO] померла у м. Краснодон Луганської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 25 квітня 2018 року, лікарським свідоцтвом про смерть № 116 від 21 квітня 2018 року. Причина смерті - хронічна серцева недостатність, дифузний кардіосклероз при гіпертонічній хворобі. (а.с. 3, 4) Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, який затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р, м. Краснодон Луганської області відноситься до таких населених пунктів. Таким чином, смерть [PERSON] у встановленому законом порядку зареєстрована не була, оскільки ця подія відбулася на тимчасово окупованій території. Заявник є сином покійної [PERSON] та є найближчим родичем покійної, що підтверджується Свідоцтвом про народження [NUMBER] виданого 01 листопада 1959 року (а.с. 17). Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності та взаємозв'язку, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи були доведені обставини, на які заявник [PERSON] посилався в обґрунтування своєї заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту смерті [PERSON], яка є його матір'ю. Встановлення вищевказаного факту необхідно заявникові для вступу у спадщину, що залишилася після померлого. Зважаючи на викладене суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved