Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

28 липня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із вищевказаною заявою, в якій зазначила, що [INFO] року в м.Донецьк у віці 89 років помер її батько - [PERSON], який народився в 1926 році в с.Зеленопіль Розівського району Запорізької області. 28 липня 2016 року [PERSON] звернулася до Розівського РВ ДРАЦС з метою належної реєстрації смерті [PERSON], проте в той же день начальник Розівського РВ ДРАЦС відмовив у державній реєстрації смерті вказаної особи, оскільки заявником для підтвердження факту смерті [PERSON] пред'явлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024. Посилаючись на відсутність можливості зареєструвати смерть батька в позасудовому порядку, [PERSON] вимушена була звернутись до суду із заявою про встановлення факту смерті [PERSON]. Заявник [PERSON] у відповідній письмовій заяві, поданій до суду, вказала про те, що вона підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які нею були викладені в заяві, просила суд задовольнити її вимоги в повному обсязі (а.с.17). [PERSON], як представник заінтересованої особи - Розівського РВ ДРАЦС у поданій до суду письмовій заяві не заперечувала проти задоволення вимоги заявника [PERSON], погодившись із наведеними у заяві доводами (а.с.18). Особи, які повинні брати участь у справі, у судове засідання не з'явились, про час і місце слухання справи були повідомлені належним чином (а.с.15,16), до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі (а.с.17,18). Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, з'ясувавши позицію заявника, а також представника заінтересованої особи, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у них докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що заява [PERSON] про встановлення факту смерті підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з частиною 1 статті 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Суди розглядають справи про встановлення факту смерті особи у певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного факту смерті (п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України). Згідно ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Особливості провадження у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України визначені ст.257-1 ЦПК України. Постановою Верховної ради України №254-УІІІ від 17 березня 2015року «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» та Розпорядженням Кабінету міністрів України № 1085-р від 07 листопада 2014 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» - м. Донецьк визнано тимчасово окупованою територією, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Стаття 4 цього ж закону передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Так, судом встановлено, що заявник [PERSON] є дочкою [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про її народження, копією свідоцтва про укладення шлюбу та копією паспорта громадянина України на ім'я заявника (а.с.3,4,5). З копії паспорта громадянина України на ім'я [PERSON] вбачається, що останній народився в 1926 році в с. Зеленопіль Розівського району Запорізької області та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Як вбачається з письмових пояснень заявника та матеріалів справи, [PERSON] помер [INFO] року в м.Донецьк, що підтверджується копією лікарського свідоцтва про смерть №72, згідно з яким [PERSON], 1926 року народження, помер [INFO] року за адресою: [ADDRESS] причина смерті - хронічна судинно-мозкова недостатність та церебральний атеросклерозу з гіпертензією (а.с.2,7,17). На підставі вказаного свідоцтва про смерть та довідки про причину смерті Буденівським відділом запису актів цивільного м. Донецька державної реєстраційної палати міністерства юстиції донецької народної республіки видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.8). Частиною 3 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» встановлено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. У відповідності до ч.6 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб. Згідно Наказу Міністерства охорони здоров'я від 08 серпня 2006 року №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» для забезпечення реєстрації смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану, закладом охорони здоров'я видається лікарське свідоцтво про смерть форми №106/о. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Розівський РВ ДРАЦС листом від 28 липня 2016 року відмовив заявнику [PERSON] у державній реєстрації смерті [PERSON] у зв'язку з тим, що заявником для підтвердження факту смерті [PERSON] пред'явлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024 (а.с.10). Встановлення факту смерті [PERSON] необхідно заявникові для проведення державної реєстрації його смерті на території України, яка контролюється державними органами влади, отримання свідоцтва про його смерть для подальшого використання в цивільно-правових відносинах згідно законодавства України, а саме, у зв'язку з реалізацією заявником права на успадкування майна, що належить померлому. Також судом враховано, що вищевказаний факт не може бути встановлений в іншому порядку, крім судового. Враховуючи все вищенаведене, суд вважає, що вимоги [PERSON] про встановлення факту смерті є законними, обґрунтованими та доведеними в судовому засіданні, а тому вони підлягають задоволенню. Згідно ч.4 ст. 257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. На підставі викладеного,

Outcome: approved