Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

28.08.2020 року до суду надійшла дана позовна заява, в якій позивач просила стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у частці в розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з часу звернення до суду з даним позовом і до досягнення дитиною повноліття. Свій позов позивач мотивує тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають малолітню дочку [PERSON] , яка проживає біля неї і знаходиться на її повному утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідачем поданий відзив на позов, в якому останній просить суд відмовити у задоволенні позову та зазначає, що у нього з позивачем була домовленість щодо сплати аліментів, яку він виконує та регулярно перераховує кошти на картку позивача на утримання дитини. Просить врахувати, що він не має постійного місця роботи (а.с.28-57). Позивачем подано відповідь на відзив, в якому остання позов просить задовольнити повністю, посилаючись на те, що хоча відповідач офіційно ніде не працює, але має дохід, що видно з виписок з банківського рахунку. Відповідач надає послуги з ремонту та встановлення кондиціонерів, що підтверджується рекламою із соціальної мережі. Відповідач має у власності автомобіль. Із наданих відповідачем виписок із банківських рахунків неможливо дізнатися які суми перераховувалися в якості аліментів на утримання дитини. Із копій квитанцій, які надані відповідачем вбачається, що він перераховував аліменти на утримання дитини з вересня по листопад 2019 року, розмір аліментів був визначений ним самостійно (а.с.69-73). Ухвалою суду від 16.11.2020 року за клопотанням відповідача від КБ «Приватбанк» були витребувані докази (а.с.64-65). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, просив розглянути справу у його відсутність, врахувати доводи, що зазначені у відзиві. У зв`язку з неявкою сторін у суд фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося на підставі приписів ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає до задоволення повністю. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду від 04.07.2017 року розірваний (а.с.11-12). Від даного шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.10). У зв`язку з укладенням шлюбу позивач змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.13). Згідно довідки про склад сім`ї, виданої Дмитрушківською сільською радою 25.08.2020 року [PERSON] проживає в [ADDRESS] , разом з нею проживає дочка [PERSON] (а.с.14). Відповідач просить відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що з позивачем існує домовленість про сплату аліментів на утримання дитини, на підтвердження чого ним надано копії квитанцій, виписку по рахунку (а.с.32-57) про перерахунок коштів в рахунок сплати аліментів на ім`я позивача. Ухвалою суду від 16.11.2020 року витребувано у акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк» інформацію щодо руху коштів за картковим рахунком [NUMBER] , відкритим на ім`я [PERSON] за період з 01.01.2018 року і по даний час. Суд вважає, що у зв`язку із зверненням позивачки до суду з вказаним позовом попередня усна домовленість між сторонами про сплату аліментів втратила чинність, внаслідок чого остання бажає в установленому законом порядку захистити право дитини на утримання від батька. З цих підстав суд критично оцінює твердження відповідача про відсутність підстав для задоволення поданого позову, оскільки договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з батьків, хто проживає окремо від дитини в порядку визначеному сімейним Кодексом України між сторонами не укладався і вказана обставина сторонами не спростована, тобто як вказує позивач між сторонами на даний час існує спір щодо розміру та порядку сплати аліментів на утримання дитини. При ухваленні рішення у справі суд враховує, що в Україні законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Декларації ООН прав дитини (1959 року), Конвенції ООН про права дитини (1989 року), міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Сімейному кодексі України, а також інших нормативно-правових актах, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959 року), «Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України закріплений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1, 2 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Сторонами не надано переконливих доказів щодо зареєстрованого на праві власності за відповідачем рухомого, нерухомого майна, наявності у нього інших утриманців, а також грошових коштів невідомого походження. Право вибору стягнення аліментів у частці або в твердій грошовій сумі в даному випадку виключно належить позивачці, оскільки саме з нею проживає дитина. Твердження відповідача про відсутність у нього регулярного доходу суд оцінює критично, як спробу уникнути цивільної відповідальності щодо утримання дитини шляхом сплати аліментів в частці від заробітку(доходу) та звертає увагу останнього на те, що законодавством України визначені інструменти стягнення аліментів, які визначені в частці, у разі відсутності у боржника регулярного доходу. Крім того, проаналізувавши рух коштів по банківській платіжній картці позивачки (а.с.а.с.82-116) суд прийшов до висновку, що дійсно відповідач перераховував кошти позивачці на вказану картку, але вказані платежі останнім часом перестали бути регулярними, сума коштів, які перераховувалися є змінною, що у сукупності із онлайн-перепискою сторін (а.с.73) вказує на одностороннє порушення відповідачем домовленостей з позивачкою щодо утримання дитини та, як наслідок, її звернення до суду з даним позовом з метою захисту права дитини на утримання. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю та стягує з відповідача аліменти на утримання дитини у частці в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, який є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ч.1.ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивачем позов поданий до суду 28.08.2020 року, тому з вказаної дати суд присуджує аліменти на утримання дитини. Суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу на утримання дитини та дружини за один місяць відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України. Позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору при подачі даного позову до суду відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір в сумі 840,80 грн ( в розмірі на час подачі позову) в дохід держави, так як позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів.

Outcome: approved