Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

27.05.2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про поділ майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, вимоги за яким уточнила шляхом подання позовної заяви 20.07.2016 року в якій зазначила, що з 22.11.2003 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від подружнього життя [INFO] у них народився син [PERSON]. 29.09.2015 року рішенням Коростенського міськрайонного суду шлюб було розірвано. В період спільного проживання ними була придбана Ѕ частина житлового будинку [ADDRESS], реєстрація права власності на який зареєстровано за відповідачем на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу 08.11.2006 року. Оскільки вказана частина житлового будинку була придбана в шлюбі, тому вона має право на Ѕ частку вказаного житлового приміщення. З підстав, передбачених ст.69, 70, 71 Сімейного кодексу України, просила постановити рішення яким поділити в натурі спільно придбану Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] виділивши їй Ѕ частку вказаної квартири та зобов»язати [PERSON] не чинити перешкод у користуванні вказаним майном. Одночасно просила стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551, 20 гривень, витрати на правову допомогу в розмірі 1300 гривень та оплату експертизи в розмірі 2250 гривень. В судовому засіданні сторона позивача позовні вимоги підтримала і пояснила, що вона, як співвласник житлового будинку, не має можливості користуватися ним, оскільки відповідач після припинення сімейних стосунків забрав ключі, замінив замки та не надає доступу до будинку. Просить виділити їй приміщення з входом, оскільки за іншим варіантом вона не спроможна в силу об»єктивних причин здійснити роботи по переобладнанню. Сторона відповідача позовні вимоги не визнала і пояснила, що спірний будинок придбаний за кошти матері [PERSON], в подальшому були зроблені перебудови за допомогою рідних останнього, в той час позивач перебувала у декретній відпустці, належного для будівництва доходу не мала. Одночасно представник відповідача зазначив, що вимоги в частині витрат на правову допомогу належним чином не обгрунтовані, тому просив в їх задоволенні відмовити. На запитання суду відповідач [PERSON] пояснив, що лише він проживає та користується спірним будинком. Вислухавши пояснення сторін та проаналізувавши їх з дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони з 22.11.2003 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Коростенського міськрайонного суду 29.09.2015 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. За час шлюбу сторонами було придбано Ѕ частку житлового будинку [ADDRESS], що стверджується договором купівлі-продажу, посвідченого 8.11.2006 року приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Добролежею Л.Г. На підставі даного договору право власності на спірне житло зареєстровано на [PERSON], що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Посилання представника відповідача [PERSON] на наявність розписки, зміст якої містить інформацію про те, що спірне житло було придбано за кошти матері [PERSON], суд вважає безпідставними, оскільки дана розписка не має правого значення. Крім того, п.3 договору містить інформацію про те, що продавець до підписання договору отримала кошти від продавця, а не від іншої особи. З цих обставин в подальшому договір купівлі - продажу сторонами не був оспорений та недійсним не визнавався. Згідно ст.ст.70, 71 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.ст. 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст.183 ЦК України. За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується судом. Під час вирішення зазначених спорів суди повинні виходити з положень ст.ст. 183, 367 ЦК України, відповідно до яких виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності, або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. За клопотанням позивача у справі проведено будівельно-технічну експертизу. Згідно висновку експерта № 708/12.16 від 08.12.2016 року ринкова вартість Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] становить 268320 гривень, вартість Ѕ ідеальної частки кожного з подружжя становить 134160 гривень. За даним висновком існує два варінти розподілу житлового приміщення з приводу якого прушено спір. Добровільної згоди щодо спільного можливого варіанту розподілу сторони не дійшли. Погодившись на розподіл будинку згідно варіанту №2 його розподілу, що запропонований експертним висновком, кожен виявив бажання отримати частину будинку, що вже облаштована виходом. Так, позивач просить виділити їй у власність приміщення за варіантом поділу №2, при цьому вказує на те, що вона з дитиною не спроможна бути провести роботи по переобладнанню. Сторона відповідача з врахуванням того, що будинок був придбаний за кошти матері [PERSON], а також, що в подальшому на добудову вносились кошти останнього, допомогу в проведенні будівельних робіт надавали його рідні, вважає, що частина будинку на яку претендує позивач, має бути виділена йому, оскільки він вже і так достатньо коштів вклав в перебудову. Рішенням виконавчого комітету №175 від 19.04.2017 року погоджено представлені варіанти розподілу житлового будинку [ADDRESS] відповідно до висновку №708/12.16 судової будівельно-технічної експертизи від 08.12.2016 року, як такі, що відповідають будівельним вимогам. Отже, суд вважає за можливе прийняти позицію сторін щодо поділу житлового приміщення за варіантом №2, запропонованим експертом, за яким відступлення від розміру ідеальної частки є меншим ніж за першим варіантом, та з врахуванням того, що відновлювати своє порушене право позивач вимушена була в судовому порядку, має на утриманні неповнолітню дитину, в той час як в складі сім»ї відповідача інші особи відсутні, тому вважає за необхідне виділити їй коридор 2-1, площею 5, 5 кв.м., кімнату 2-2, площею 17 кв.м., кухню 2-6 , площею 10, 5 кв.м., сарай Б-3, площею 17, 3 кв.м., туалет Ѕ Т, колодязь Ѕ К. Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст. 141 ЦПК України. При цьому оскільки позивачем витрати на правову допомогу в розмірі 1300 гривень належними та достатніми доказами не підтверджено, тому на користь позивача вони не підлягають стягненню.

Outcome: partial