Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

28.03.2016 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом та просить визнати [PERSON], таким, що не прийняв спадщину після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS]. 29.09.2015 року П'ятою київською державною нотаріальною конторою в особі державного нотаріуса Гриценко О.В. була заведена спадкова справа № 642/2015. Позивач зазначає, що за своє життя [PERSON] склала заповіт від 25.05.2012 року, відповідно до якого на випадок своєї смерті заповіла вказану вище квартиру [PERSON] - 2/3 частини, [PERSON] - 1/6 частини, [PERSON] - 1/6 частини. З заявами про прийняття спадщини у порядку визначеному законом звернулися позивач та [PERSON] Разом з тим, позивач вважає, що [PERSON] згідно вимог закону спадщину не прийняв, оскільки він на момент відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем не проживав і з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався. За таких обставин та посилаючись на вимоги ст. ст.1268, 1269 ЦК України позивач просить визнати відповідача [PERSON], таким, що не прийняв спадщину після смерті [PERSON] в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування права на звернення до суду з даним позовом позивач зазначає про те, що на її заяву від 17.11.2015 року нотаріус направила листа в якому рекомендувала звернутися до суду з заявою про встановлення юридичного факту, оскільки нотаріус не може визнати [PERSON] таким, що не прийняв спадщину в силу фактичного не проживання на час відкриття спадщини з померлою. Враховуючи вищевикладене, позивач просила позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив. Третя особа -Головне управління юстиції у м.Києві в своїх письмових поясненнях просить розглядати справу у відсутності їх представника та ухвалити рішення відповідно до вимог діючого законодавства. Відповідно до ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи згоду представника позивача, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 25.05.2012 року, [PERSON] складено заповіт відповідно до якого на випадок своєї смерті належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] заповідала [PERSON] - 2/3 частини, [PERSON] - 1/6 частини та [PERSON] - 1/6 частини (.с.8). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO] (а.с.9). 29.09.2015 року П'ятою київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 642/2015 щодо майна померлої [PERSON] . Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. З матеріалів спадкової справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 29.09.2015 року звернулися до П'ятої київською державною нотаріальною конторою з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] в порядку спадкування за заповітом. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звернутався. Позивач вважає, що відповідач має бути визнаний таким, що не прийняв спадщину за заповітом після смерті [PERSON], оскільки останній на момент відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем не проживав, не зважаючи на свою реєстрацію зі спадкодавцем, з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався. Так, в судовому засіданні представник позивача пояснив, що метою подання даного позову є неможливість нотаріуса визнати [PERSON] таким, що не прийняв спадщину, хоча і існують відповідні документи, що підтверджують те, що він не проживав зі спадкодавцем та відповідно не прийняв спадщину. Така неможливість пов'язана, зокрема, з тим, що вказана особа була зареєстрована станом на момент відкриття спадщини в житлі, де проживав спадкодавець. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З довідки за формою №3 ЖЕД № 904 від 14.09.2015 року, що наявна в матеріалах справи вбачається, що [PERSON] проживає з померлою з 10 вересня 1988 року по теперішній час, а тому в силу ст.1268 ЦК України та за відсутністю відмови від спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] Доказів того, що відповідача у встановленому законом порядку знято з реєстраційного обліку за спірною адресою, суду не надано. За таких обставин, копія Акту про не проживання відповідача від 01 вересня 2015 року та копія довідки Житлово-експлуатаційної дільниці № 904 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» від 02.09.2015 року про кількість фактично проживаючих осіб у спірній квартирі не є належним доказом в обґрунтування поданого позову. Статтею 1224 ЦК України визначений вичерпний перелік осіб, які можуть бути усунені від права на спадкування, а саме: 1) Не мають право на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя. Положення абзацу першого цієї частини не застосовується до особи, яка вчинила такий замах, якщо спадкодавець, знаючи про це, все ж призначив її своїм спадкоємцем за заповітом; 2) Не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині; 3) Не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини. Не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом; 4) Не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду. Якщо шлюб визнаний недійсним після смерті одного з подружжя, то за другим із подружжя, який його пережив і не знав та не міг знати про перешкоди до реєстрації шлюбу, суд може визнати право на спадкування частки того з подружжя, хто помер, у майні, яке було набуте ними за час цього шлюбу; 5) За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані; 6) Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Разом з тим, позивачем не заявлено вимог з підстав передбачених статтею 1224 ЦК України, що регулює порядок усунення особи від права на спадкування. Фактично з позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що позивач в обґрунтування даного позову посилається на те, що [PERSON] понад встановлений законом строк не проживає у спірній квартирі, як член сім»ї [PERSON], хоча значиться там зареєстрованим. Вказані обставини є предметом розгляду питання щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.4 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів висновків експертів. Проаналізувавши заявлені вимоги на відповідність їх нормам матеріального права, оцінивши матеріали справи у їх сукупності з урахуванням меж заявлених вимог, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON], як необґрунтованого. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed