overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

28.07.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач у судове засідання не з'явився, але надала заяву про те, що позов підтримує та просить справу розглянути у його відсутність, не заперечує проти розгляду справи у попередньому судовому засіданні. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву з проханням справу слухати за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує, не заперечує проти розгляду справи у попередньому судовому засіданні. Із позову вбачається, що 26.08.2006 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою по справі у виконкомі Красноторської сільради м. Краматорська Донецької області, актовий запис № 32. Від шлюбу мають дитину, сина [PERSON], [INFO] Сумісне життя, сумісне господарство не ведуть з липня 2014 року. Подальше збереження сім'ї позивач вважає неможливим. Спору про розподіл майна, що є спільною власністю на даний час між ними немає. Позивач просив розірвати їх шлюб. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, що підтверджується свідоцтвом про шлюб /а.с.8/, свідоцтвом про народження дитини /5/. Згідно ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження родини стали неможливими. Суд вважає, що доводи позивача про розпад родини й неможливості надалі зберігати сімейні відносини знайшли підтвердження в судовому засіданні. Таким чином, суд вважає, що подальше збереження сімейних відносин при сформованих взаєминах між сторонами неможливо, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, перспектива відновлення родини втрачена.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

28.07.2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона з 14.10.2011 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання у шлюбі мають дитину - [PERSON], [INFO]. На теперішній час сторони проживають окремо, позивач не працює бо здійснює догляд за дитиною до 3-х років, відповідач матеріальної допомоги позивачу не надає, хоча працює, тому позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно до досягнення донькою трьох років . У судове засідання сторони не з'явилися, надали заяви, просили справу розглянути у їх відсутність: позивач [PERSON] на позові наполягає, відповідач [PERSON] проти позову не заперечує. ( а.с.16,17 - заяви). Відповідно ч.2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи проводиться без здійснення фіксування процесу за допомогою звукозаписувального засобу. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про обгрунтованість заявлених вимог. З матеріалів справи встановлено, що сторони з 14.10.2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що Довгинцівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області зроблений актовий запис № 530 ( а.с. 7 - копія свідоцтва про шлюб). Від спільного проживання у шлюбі мають доньку - [PERSON], [INFO] ( а.с.8 - копія свідоцтв про народження). Позивач знаходитись у відпустці по догляду за дитиною - [PERSON], [INFO], до досягнення нею трьох років (а.с.10 - довідка). Відповідно до ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягненням дитиною трьох років. Враховуючи, що відповідач [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання дружини, погодився з розміром аліментів, що просить стягнути позивач, суд вважає необхідним позов задовольнити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

28.07.2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, обґрунтувавши свої вимоги тим, що між нею та відповідачем 11.09.1989 року був укладений шлюб, зареєстрований Тулугінською сільською радою Ванінського району Хабаровського краю, актовий запис № 20. Від шлюбу з відповідачем у них народилася дитина [PERSON], [INFO]. Відповідно до свідоцтва про народження, батьком дитини є відповідач. Матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає. Дитина мешкає з позивачем та перебуває на її утриманні. Позивач просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на дитину у розмірі 1/4 частини усіх його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку до досягнення сином повноліття. Позивач належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву в якій позовні вимоги підтримує повністю та просила справу розглянути без її участі. (а.с. 17) Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву в якій позовні вимоги позивача визнає та просив справу розглянути без його участі. (а.с. 18) Судом встановлено, що 11.09.1989 року між сторонами був зареєстрований шлюб Тулугінською сільською радою Ванінського району Хабаровського краю, актовий запис № 20. (а.с. 12) Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. (а.с. 4) Дитина здорова (а.с. 7), проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні (а.с. 8, 9). Відповідач з липня місяця 2014 року матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, але здоровий, інвалідом не являється, інших непрацездатних осіб на утриманні не має, не працює. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до частин 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову, не суперечить закону, і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає диспозитивне розпорядження відповідача та вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у сумі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

28.07.2014 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості у сумі 15327 грн 19 к. за житлово-комунальні послуги (а.с.1) просив його задовольнити. Представник позивача не прибув в судове засідання, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, надав згоду на ухвалення у справі заочного рішення (а.с.15). Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, до суду не з'явився(а.с.14). Жодних клопотань про відкладення судового розгляду до суду завчасно не надходило. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ст. 224 ЦПК України, за згодою позивача, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши надані письмові докази у сукупності, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Ст. 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки можуть виникати із договорів, правочинів чи безпосередньо з актів цивільного законодавства. Судом достовірно встановлено, що власником особового рахунку квартири [ADDRESS] є [PERSON], що підтверджується Формою № 3 від 18.07.2014 року (а.с.3). Згідно розрахунку заборгованості за відповідачем рахується заборгованість у сумі 15372 грн 19 к. (а.с.4-5). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч.1 ст.30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Виходячи із системного аналізу ст.33, 36, 119 ЦПК України саме на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі як порушника його прав та відповідно заявити позовні вимоги, а тому суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги Комунального підприємства «ЖЕО-103 Голосіївського району». Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

28.07.2014 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості у сумі 17428 грн 47 к. за житлово-комунальні послуги (а.с.1) просив його задовольнити. Представник позивача не прибув в судове засідання, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, надав згоду на ухвалення у справі заочного рішення (а.с.17). Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, до суду не з'явився (а.с.15-16). Жодних клопотань про відкладення судового розгляду до суду завчасно не надходило. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ст. 224 ЦПК України, за згодою позивача, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши надані письмові докази у сукупності, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Ст. 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки можуть виникати із договорів, правочинів чи безпосередньо з актів цивільного законодавства. Судом достовірно встановлено, що власником особового рахунку квартири № 52 в будинку № 6 К1 по вул. Бурмистенко в м.Києві є [PERSON] та зареєстрований [PERSON], що підтверджується Формою № 3 від 18.07.2014 року (а.с.3). Згідно розрахунку заборгованості за відповідачем рахується заборгованість у сумі 17428 грн 47 к. (а.с.4-5). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч.1 ст.30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Виходячи із системного аналізу ст.33, 36, 119 ЦПК України саме на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі як порушника його прав та відповідно заявити позовні вимоги, а тому суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги Комунального підприємства «ЖЕО-103 Голосіївського району». Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

28.07.2014 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості у сумі 25329 грн 54 к. за житлово-комунальні послуги (а.с.1) просив його задовольнити. Представник позивача не прибув в судове засідання, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, надав згоду на ухвалення у справі заочного рішення (а.с.17). Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, до суду не з'явився(а.с.15-16). Жодних клопотань про відкладення судового розгляду до суду завчасно не надходило. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ст. 224 ЦПК України, за згодою позивача, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши надані письмові докази у сукупності, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Ст. 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки можуть виникати із договорів, правочинів чи безпосередньо з актів цивільного законодавства. Судом достовірно встановлено, що власником особового рахунку квартири [ADDRESS] є [PERSON] та зареєстрована [PERSON], що підтверджується Формою № 3 від 18.07.2014 року (а.с.3). Згідно розрахунку заборгованості за відповідачем рахується заборгованість у сумі 25 329 грн 54 к. (а.с.4-5). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч.1 ст.30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Виходячи із системного аналізу ст.33, 36, 119 ЦПК України саме на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі як порушника його прав та відповідно заявити позовні вимоги, а тому суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги Комунального підприємства «ЖЕО-103 Голосіївського району». Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

28.07.2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом та свої доводи мотивує тим, що в жовтні 2013 року уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу двох торговельних павільйонів, загальною площею 55,60 кв.м., розташованіх по [ADDRESS]. На підтвердження укладення вказаного договору позивач передав йому гроші 60000 грн., а останній видав йому розписку і технічну документацію БТІ. На сьогоднішній час він провів внутрішні будові роботи. В листопаді 2013 року вирішив зареєструвати за собою право власності через нотаріальну контору, але не може, т.я. розписка не є правовстановлюючим документом, а відповідач від нотаріального посвідчення угоди уклоняється. Оскільки позивач та [PERSON] домовилися по усім суттєвим умовам договору та відбулося повне його виконання обома сторонами, нотаріально не оформили договір купівлі - продажу торгового павільйону, відповідач уклоняється від нотаріального посвідчення угоди то просила визнати договір дійсним. Позивач у судове засідання не з»явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, на позові наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнає. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступного. У відповідності до ст. 657 ЦК України договір купівлі - продажу нерухомого майна укладається в письмовій формі та підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно ст. 220 ЦК України в разі не виконання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Суд може визнати такий договір дійсним, якщо сторони домовилися про усі суттєві умови договору, що підтверджується письмовими доказами та відбулося повне або часткове його виконання. Згідно розписки від 23.10.2013 року, сторони уклали договір купівлі- двох торговельних павільйонів, загальною площею 55,60 кв.м., розташованіх у по [ADDRESS]. Торговельними павільйонами фактично володіє позивач, гроші у повній сумі за вказану нерухомість передані [PERSON] Викладені докази приводять суд до впевненості, що між сторонами відбулася угода купівлі - продажу нерухомості -двох торговельних павільйонів, загальною площею 55,60 кв.м., розташованіх по [ADDRESS] і договір повинен бути визнаний дійсним, а за позивачем необхідно визнати право власності на вказану нерухомість. На підставі ст.ст. 220, 657 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

28.07.2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 09.09.2006 року він з відповідачем зареєстрували шлюб, від якого в них народився син [PERSON], [INFO]. Через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів спільне життя з відповідачем не склалося, подружні відносини припинили, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, внаслідок чого подальше збереження сім'ї та шлюбу на його думку неможливі. У судове засідання сторони не з'явились. Від позивача надійшла заява з проханням слухати справу без його участі, позовні вимоги повністю підтримав та просив задовольнити. Проти ухвалення заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] у призначені судові засідання, а саме : 05.09.2014 р., 10.09.2014 р., 24.09.2014 р., 07.10.2014 р., 20.10.2014 р., не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, за зареєстрованим місцем свого проживання про причину. Відповідно до вимог ст. ст. 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи позивач не заперечує. Дослідивши подану позивачем заяву, матеріали даної цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що подружжя зареєстрували шлюб 30 грудня 1984 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області, про що зроблений актовий запис № 468, що підтверджується свідоцтвом про одруження Серії [NUMBER], виданим 09 вересня 2006 року (а. с. 4). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а. с. 5). З досліджених в судовому засіданні позовної заяви від 28.07.2014 року та заяви від 20.10.2014 року встановлено, що сторони тривалий час подружніх стосунків не підтримують, проживають окремо, позивач вважає, що примирення між ними неможливе. Внаслідок зазначених обставин сім`я подружжя фактично розпалась, а шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

28.07.2014 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] та скасування реєстрації їх місця проживання за вказаною адресою. Позов мотивує тим, що відповідачі не проживають в його квартирі без поважних причин з листопада 2013 року, та не беруть участі в оплаті житлово-комунальних послуг, чим порушують його права, оскільки наявність реєстрації збільшує суму такої оплати. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав і наполягав на задоволенні. Будучі допитаним в якості свідка позивач підтвердив факт не проживання відповідачів в його квартирі з листопада 2013 року. Крім того, позивач показав, що відповідачі добровільно звільнили квартиру, і що він ніколи не створював їм перешкод в користуванні нею. Відповідачі не з'явилися, про час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином. У зв'язку з цим, суд, за згодою позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Позивач є власником квартири [ADDRESS], в яку вселилися на підставі договорів найму від 01.02.2013 року відповідачі (а. с. 7, 8 12 - 17). Дослідженими в судовому засіданні доказами, які в сукупності узгоджуються між собою, зокрема: письмовими поясненнями сусідів позивача (а. с. 9 - 11) та показаннями позивача, допитаного судом як свідка, повністю підтверджується, що в листопаді 2013 року відповідачі добровільно покинули квартиру позивача. З цього часу в ній не проживають і не беруть участі в оплаті житлово-комунальних послуг. Відповідно до статті 71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (стаття 72 цього Кодексу). У зв'язку з доведеністю факту не проживання відповідачів в квартирі позивача без поважних причин з листопада 2013 року, тобто понад шість місяців, є законні підстави визнати їх такими, що втратили право користування цією квартирою. У той же час, вимога позивача про зняття відповідачів з реєстрації заявлена до неналежних відповідачів, оскільки до їх компетенції не належить здійснення реєстрації місця проживання фізичних осіб, а тому в її задоволенні слід відмовити.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

28.07.2014 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 28.11.2012 в розмірі 5406 грн 96 коп. та відшкодування понесених судових витрат в розмірі 243 грн 60 коп. Сторони в судове засідання не з'явилися, при цьому надіслали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Своїми заявами представник позивача повідомив суд про зменшення ціни позову до 3406 грн 96 коп., пославшись на часткову оплату суми боргу відповідачем, а відповідач - про визнання позову. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. 28.11.2012 року публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк», правонаступником якого є позивач, і відповідач уклали кредитний договір № R53100362580В відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в сумі 5000 грн строком до 28.11.2015 року, зі сплатою за користування кредитом 36% річних (далі по тексту - Договір, а. с. 4-7). Згідно пункту 3.5 Договору відповідач зобов'язана щомісячно до 28 числа сплачувати в повернення тіла кредиту та нарахованих відсотків. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідач умови Договору виконує неналежним чином, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 17.08.2015 року складає 3406 грн 96 коп. Розмір заборгованості визнана відповідачем, що є підставою для її стягнення в повному обсязі. Таким чином, даний позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved