Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

28 березня 2018 року позивач звернулась до Троїцького районного суду Луганської області із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 22 листопада 2008 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Троїцького районного управління юстиції у Луганській області. Від вказаного шлюбу вони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], 17.02.009 року народження, та [PERSON], [INFO]. Протягом останнього року кожен з подружжя живе своїм життям, зникло відчуття взаємоповаги, часто виникають сварки. Фактично сімя розпалась, на примирення позивач не згодна, у звязку з чим просить розірвати укладений між нею та відповідачем шлюб. Позивач у підготовче судове засідання не з'явилась. Надала письмову заяву, згідно якої просила справу розглянути без її участі. Після розірвання шлюбу просила її прізвище визначити як «Клєщова». Відповідач до початку підготовчого судового засідання також надав заяву, згідно якої просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч.3 ст.211, ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що судовий розгляд справи можливий за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Так, згідно свідоцтва про шлюб серії 1-ЕД № 085515, виданого 22 листопада 2008 року, позивач та відповідач з 22 листопада 2008 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Шлюб було зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Троїцького районного управління юстиції Луганської області під актовим записом № 52 (а.с. 3). Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], згідно копій свідоцтв про народження дітей серії І-ЕД №267948 від 02.08.2013 року та серії 1-ЕД №141954 від 05 березня 2009 року (а.с.4-5). Спору щодо визначення місця проживання дітей немає. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України\~позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до\~ч. 3 ст.109 СК України\~шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є втрата взаєморозуміння та поваги. Протягом року позивач та відповідач разом не проживають, сімя існує формально. На примирення та збереження шлюбу позивач не згодна. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сімю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини\~або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя\~власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні\~шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги,\~взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач\~не\~має\~намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що\~причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне\~життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, внаслідок\~чого шлюб підлягає розірванню. Спір щодо спільного майна подружжя в рамках цієї справи заявлений не був. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так як позивач просила після розірвання шлюбу залишити їй набуте в любі прізвище, суд вважає за можливе після розірвання шлюбу прізвище позивача визначити як «Клєщова». Згідно ст.114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. \~Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно квитанції №29 від 26 березня 2018 року, позивачем за подачу даного позову був сплачений судовий збір в сумі 704,80 грн (а.с.1). Оскільки відповідач визнав позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, суд вважає необхідним повернути позивачу з державного бюджету 352 грн. 40 коп. (704,80 грн/2=352,40 грн) та стягнути з відповідача на користь позивача 352 грн. 40 коп. На підставі викладеного, ст.ст.109, 110,112-114\~\~СК\~України,

Outcome: approved