Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

29.02.2016 року ДП «Зміївське лісове господарство» звернулося до суду із позовом до Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області, Відділу Держгеокадастру у Зміївському районі Харківської області, [PERSON] про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки, в якому просило визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON] та рішення Чемужівської сільської ради 30 сесії V скликання від 17.09.2009 року «Про передачу земельної ділянки у приватну власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд» стосовно [PERSON]; Зобов'язати [PERSON] звільнити та повернути Чемужівській сільській раді Зміївського району Харківської області та ДП «Зміївське лісове господарство» земельну ділянку, яка розташована за адресою Харківська область, Зміївський район, [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]. 06.06.2016 року позовні вимоги було уточнено, а саме ДП «Зміївське лісове господарство» просило визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON] та рішення Чемужівської сільської ради 30 сесії V скликання від 17.09.2009 року «Про передачу земельної ділянки у приватну власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд» стосовно [PERSON] на земельну ділянку, яка розташована за адресою Харківська обл., Зміївський район, [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]. В обґрунтування позовних вимог ДП «Зміївське лісове господарство» зазначено, що позивачем були виявлені земельні ділянки державного лісового фонду по Чемужівському лісництву (Чемужівській сільській раді Зміївського району Харківської області), які незаконно використовуються громадянами для будівництва і обслуговування житлових будинків та господарських будівель і споруд. Встановлено, що рішенням Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області від 17.09.2009 року 30 сесії V скликання передано [PERSON] у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: Харківська обл., Зміївський район, [ADDRESS]. В подальшому [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку, відповідно до якого останньому на праві власності належить земельна ділянка, площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: Харківська обл., Зміївський район, [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]. Відповідно до плану перетину меж земельних ділянок з межами ДП «Змїївське лісове господарство», наданого ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» земельна ділянка з кадастровим № [NUMBER], за адресою Харківська обл., Зміївський район, [ADDRESS], перетинається з землями ДП «Змїївське лісове господарство», що підтверджується викопіюванням з лісовпорядного планшету станом на 2001 рік, встановлення меж земельної ділянки кв. 57 Чемужівського лісництва ДП «Зміївське лісове господарство» на предмет суміжності та перетину меж з присадибними ділянками по [ADDRESS] Зміївського району Харківської області, та має площу перетину (орієнтовно) 0,1970 га. Відповідно до плану перетину меж земельних ділянок з межами ДП «Зміївське лісове господарство», наданого ДП «Харківдіпроагроліс» земельна ділянка з кадастровим № [NUMBER] перетинається з землями ДП «Зміївське лісове господарство», що підтверджується технічним звітом станом на 2013 рік, встановлення меж земельної ділянки кв. 57 Чемужівського лісництва ДП «Змїївське лісове господарство» на предмет суміжності та перетину меж з присадибними ділянками по [ADDRESS] Зміївського району Харківської області, та має площу перетину (орієнтовно) 0,2402 га. Так, вказана земельна ділянка фактично знаходиться на землях ДП «3міївське лісове господарство», а саме кв. 57 вид. 20 Чемужівського лісництва та перебуває в постійному користуванні підприємства на підставі матеріалів базового лісовпорядкування 2001 року, та базового лісовпорядкування 2011 року, як і згідно з п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками є документами, що підтверджують право на раніше надані землі. Встановлено, що земельна ділянка [PERSON], площею 0,25 га, частково перебуває на території ДП «Змїївське лісове господарство» на території Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області 25 га, на території лісгоспу - 0,2402 га (в т.ч. в межах виділу 0,2402 га). Накладення земельної ділянки, сформованої на підставі спірного державного акту на право власності на земельну ділянку із кадастровими № [NUMBER], загальною площею 0,25 га, унеможливлює внесення відомостей до Державного земельного кадастру щодо земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні ДП «Зміївське лісове господарство», відповідно до вимог чинного земельного законодавства. Тобто, надання земельної ділянки [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS], відбулося з порушенням ст. ст. 149, 151 Земельного кодексу України. З урахуванням того, що до цього часу державну реєстрацію відповідних земельних ділянок не скасовано, порушуються інтереси держави в собі ДП «Зміївське лісове господарство» щодо можливості безперешкодного присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам під час подальшого оформлення державних актів на право постійного користування. Отже, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку з кадастровим № [NUMBER] - передано у власність фізичної особи частину земельної ділянки із земель, які відносяться до земель лісогосподарського призначення, а не земель житлової та громадської забудови, як зазначено у тексті державного акту. Крім того, погодження на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із зміною цільового призначення з категорії земель лісогосподарського призначення не надавалося, вказаний державний акт спрямований на зміну цільового призначення земель лісового фонду всупереч ч. 4 ст. 20 Земельного кодексу України (в редакції на момент оформлення) та ст. 57 Лісового кодексу України, відповідно до яких зміна цільового призначення проводиться за погодженням з органами лісового господарства. За таких обставин, державний акт на право власності на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], розташованої за адресою [ADDRESS], а також рішення 30 сесії V скликання Чемужівської сільської ради від 17.09.2009 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд» суперечать вимогам ч. 2 ст. 19 Конституції України. На підставі викладеного ДП «Зміївське лісове господарство» змушено звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 01.07.2016 року для участі у справі за даним позовом, на стороні позивача, було допущено Чугуївську місцеву прокуратуру Харківської області. Так, прокурор Юр'єв І.Д. надав суду письмове додаткове обґрунтування позовних вимог ДП «Зміївське лісове господарство», де зазначено, що обов'язковою умовою для віднесення відповідних земельних ділянок до земель житлової та громадської забудови є знаходження їх в межах населених пунктів (міст, селищ і сіл), а також специфічне цільове призначення для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування. Вказані землі призначені - для розміщення певних об'єктів загального користування, тобто вони використовуються як просторово-територіальна основа. Використання земель житлової та громадської забудови характеризується своїми особливостями. Воно здійснюється на плановій основі, тобто відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови. Тобто, для віднесення земельної ділянки до земель житлової та громадської забудови закон передбачає дві умови: 1) земельна ділянка має бути розташована в межах населеного пункту; 2) вона повинна «використовуватися для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування». Відповідно до генеральних планів населених пунктів сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи в межах повноважень, серед іншого вирішують питання вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи в користування земельних ділянок. Прокуратурою витребувано завірене викопіювання з генерального плану с. Чемужівка Зміївського району ([ADDRESS]), розробленого у 1981 році інститутом «Укрміськбудпроект», термін дії якого 04.03.2010 року рішенням Чемужівської сільської ради № 625 продовжено до 2014 року та в подальшому план актуалізовано згідно рішення Чемужівської сільської ради від 22.03.2013 року № 359-VІ. Тобто, план був чинним на момент прийняття спірних рішень. В порівнянні з наявними картографічними матеріалами, які наявні в матеріалах справи, вбачається, що в районі знаходження спірної земельної ділянки знаходяться лісонасадження «сосна». Таким чином, Чемужівська сільська рада при прийнятті спірних рішень в першу чергу проігнорувала положення ст. 38 ЗК України та ст. 12 Закону України «Про планування і забудову територій», а саме не враховано наявний генеральний план забудови с. Чемужівка. Крім того, згідно ст. 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови (у редакції, яка була чинною на момент прийняття оскаржуваного рішення сільради). Так, відповідно до п. 10.2 розділу 10 «Охорона навколишнього середовища» Державних будівельних норм, затверджених наказом Держкоммістобудування № 44 від 17.04.1992 року (ДБН 360-92**, у редакції, яка була чинною на момент прийняття оскаржуваного рішення сільради) вилучення земельних ділянок, які зайняті багаторічними насадженнями для несільськогосподарських потреб, земель рекреаційного призначення, заказників, курортів, а також лісів з особливим режимом лісокористування (лісопарки, міські ліси, лісопаркові частини зелених зон населених пунктів, протиерозійні ліси і водоохоронні насадження) для цілей не пов'язаних з веденням лісового господарства, допускається, як виключення, за рішенням Верховної Ради України. При цьому, вилучення земель сільськогосподарського призначення та лісових угідь здійснюється у встановленому порядку при обов'язковій умові відшкодування забудовником збитків і втрат, пов'язаних з вилученням. Відповідно до п. «б» п. 10.4 ДБН 360-92** розміщення будинків, споруд і комунікацій не допускається на землях зелених зон міст, включаючи землі міських лісів, якщо об'єкти, які проектуються, не призначені для відпочинку, спорту або обслуговування приміського лісового господарства (у редакції, яка була чинною на момент прийняття оскаржуваного рішення сільради; ДБН 360-92** пройшов експертизу ТК «Будтехнормування» (акт від 19.04.2002 року). Згідно з п. 10.5 ДБН 360-92** вилучення під забудову земель Держлісфонду (перехід лісових площ у нелісові) допускається як виняток і тільки у встановленому законом порядку. Розміщення забудови на землях Держлісфонду треба проводити на ділянках, не вкритих лісом або зайнятих чагарником і малоцінними насадженнями. Як вбачається з положення спірного рішення, земельна ділянка передана у власність [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Проте, спірна земельна ділянка частково (0,2125 га) знаходиться в межах земель лісогосподарського призначення та на якій знаходяться лісова рослинність - «сосна». Останнє відповідачем - представником [PERSON] не заперечується. Спірна земельна ділянка не придатна для громадської забудови, що всупереч вищевказаних норм, не було враховано Чемужівською сільською радою при прийнятті спірного рішення. Крім того, лісова рослинність, а саме «сосна» - має товарну цінність. ДП «Зміївське лісове господарство» наділено правом та реалізовує лісову продукцію з метою отримання прибутку та наповнення відповідного бюджету. Таким чином, мало місце незаконне вилучення лісової рослинності, право розпорядження якою належить ДП «Зміївське лісове господарство», на що відповідні повноваження у сільських рад відсутні. Крім того, належність спірної земельної ділянки (у більшій частині) до земель лісогосподарського призначення підтверджується довідкою з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (форма 6 - зем), складена уповноваженим органом у сфері земельних відносин - відділом Держгеокадастру у Зміївському районі. Факт протиправного вилучення земель лісового фонду державної власності порушує інтереси держави, як власника, щодо реалізації передбаченого ч. 1 ст. 319 ЦК України права вільно розпоряджатися нею через уповноважений орган виконавчої влади і є підставою для втручання органів прокуратури. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель (стаття 21 ЗК України). Оскільки спірне рішення Чемужівської сільської ради, яке слугувало підставою для подальшого оформлення державного акта на право власності на зазначену спірну земельну ділянку, є незаконним, то відповідний державний акт на право власності не відповідає закону та порушує права власника. З огляду на викладене, рішення Чемужівської сільської ради № 439-V від 20.11.2008 року «Про передачу земельної ділянки у приватну власність [PERSON] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд» підлягає скасуванню, а державний акт на право власності на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] - визнанню недійсним. Також, розглядаючи вказаний позов прокурор просив врахувати правові позиції Верховного суду України з аналогічних справ: Постанова Верховного суду України № 6-216цс15 від 22.05.2013 року; Постанова Верховного суду України № 6-205цс15 від 03.06.2015 року; Постанова Верховного суду України № 6-412цс15 від 03.06.2015 року; Постанова Верховного суду України № 6-217цс15 від 03.06.2016 року. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] на задоволенні позовних вимог наполягала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Прокурор Юр'єв І.Д. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги ДП «Зміївське лісове господарство», просив їх задовольнити, враховуючи додаткові пояснення Чугуївської місцевої прокуратури. Представник Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області Пашко З.П. у судовому засіданні проти позовних вимог ДП «Зміївське лісове господарство» заперечувала в повному обсязі, зазначаючи, що спірна земельна ділянка відноситься до Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області, при цьому, сільська рада не видає земельні ділянки, а лише надає дозвіл на розробку технічної документації та затверджує її. Представник Відділу Держгеокадастру у Зміївському районі Харківської області у судове засідання не з'явився, до канцелярії суду надійшли письмові заперечення проти позову та клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Так, начальник Відділу [PERSON] у письмових запереченнях зазначив, що станом на 29.12.2012 року згідно книг реєстрації державних актів на право власності, постійного користування, договорів оренди земельних ділянок в державному реєстрі земель обліковується державний акт на право власності на земельну ділянку за [PERSON], реєстраційний номер 632178651000994 від 27.03.2012 року для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею - 0,25 га, за адресою Харківська обл., Зміївський район, [ADDRESS], за кадастровим номером [NUMBER]. Відповідно до ст. 6 ЗК України громадяни України мали право на одержання у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Передача земельних ділянок у власність громадян провадилася місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно. Безоплатно земельні ділянки передавалися у власність громадян для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети, у межах граничного розміру, визначеного ст. 67 цього Кодексу. Відповідно до статті 9 зазначеного кодексу до відання сільських, селищних міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належала передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, в порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу. При розгляді даної справи начальник Відділу [PERSON] просив також врахувати положення постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», а саме те, що вимога про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності підстави для його видачі. Крім того, [PERSON] вказував на те, що 01.01.2013 року повноваження територіальних органів Держгеокадастру у частині державної реєстрації державних актів на право ясності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди (суборенди) земельних ділянок, земельного сервітуту, користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) припинилися. З урахуванням викладеного, відповідно до нормативно-правових актів державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень на даний час проводить Укрдержреєстр та структурні підрозділи територіальних органів Мін'юсту, що забезпечують реалізацію повноважень Укрдержреєстру шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Територіальним органом Мін'юсту, що забезпечує реалізацію повноважень Укрдержреєстру у Зміївському районі Харківської області, є Реєстраційна служба Зміївського районного управління юстиції. На підставі викладеного [PERSON] просив відмовити ДП «Зміївське лісове господарство» у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, свої інтереси довірила представляти [PERSON], який у судовому засіданні заперечував в повному обсязі проти позовної заяви ДП «Зміївське лісове господарство». Свої заперечення проти позову [PERSON] обґрунтовував наступним. Так, позивачем пропущено строк позовної давності на 1 рік, оскільки про викладене в позові порушення ДП «Зміївське лісове господарство» стало відомо ще в березні 2012 року, коли помічником лісничого Чемужівського лісництва [PERSON] 29 і 31 березня 2012 року було проведено бусольну зйомку спірної земельної ділянки з прив'язкою до квартальної сітки Чемужівського лісництва і виконано накладення результатів зйомки на планшет матеріалів лісовпорядкування по кварталу 57 Чемужівського лісництва. На час виділення земельної ділянки та станом на теперішній час право власності за позивачем на спірну земельну ділянку не оформлено належним чином. Наданий позивачем технічний звіт встановлення меж земельної ділянки квартал 57 Чемужівського лісництва ДП «Зміївське лісове господарство» на предмет суміжності та перетину меж з присадибними ділянками по [ADDRESS] Зміївського району Харківської області не підтверджує право власності ДП «Зміївське лісове господарство» на спірну земельну ділянку. Також, позивач не знає чітких меж своїх земель, а саме позивач стверджує, що відповідно до плану перетину меж земельних ділянок з межами ДП «Зміівське лісове господарство», наданого ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» приватна земельна ділянка, яка належить [PERSON] за адресою Харківська обл., Зміївський район, [ADDRESS], перетинається з землями ДП «Зміївське лісове господарство» згідно матеріалів лісовпорядкування 2001 року та має площу перетину 0,197 га. В подальшому позивач стверджує, що ця ж сама приватна земельна ділянка перетинається з землями ДП «Зміївське лісове господарство» проте вже згідно матеріалів лісовпорядкування 2011 року і має вже площу перетину 0,2402 га. Тобто, розбіжність за наданими матеріалами лісовпорядкування впродовж 10 років складає + 0,0432 га тобто 4,32 сотки. Отже, якщо позивач заявляє права на спірну ділянку, то її площа бузинна бути постійною. Крім того, представник відповідача стверджував, що [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою Харківська обл., Зміївський район, [ADDRESS], в законний спосіб, а саме спочатку отримавши від Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки для будівництва і обслуговування будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд із земель запису житлової і громадської забудови на території Чемужівської сільської ради. Після чого [PERSON] замовила розробку вказаної технічної документації та після її оформлення подала на розгляд Чемужівської сільської ради, яка рішенням сесії затвердила технічну документацію із землеустрою та передала безкоштовно у власність [PERSON] земельну ділянку, площею 0,25 га із земель запису житлової і громадської забудови для будівництва і обслуговування будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в [ADDRESS]. При цьому, при виготовленні технічної документації був складений Акт встановлення та погодження меж земельної ділянки, при розташуванні яких претензій з боку суміжних землевласників та представників місцевої ради заявлено не було. Також, [PERSON] отримала висновки та погодження державних органів перед отриманням спірної ділянки у власність. В доповненнях до заперечень проти позову [PERSON] зазначав, що публічна кадастрова карта містить умовно замкнену лінію на поверхні землі стосовно с. Чемужівка, згідно якої земельна ділянка [PERSON] знаходиться в межах с. Чемужівка. Земельна ділянка, що передана [PERSON] у власність знаходиться в межах с. Чемужівка, згідно Державного земельного кадастру: Код КОАТУУ (державний класифікатор об'єктів адміністративно-територіального устрою України) 6321786501, кадастровий квартал 001, кадастрова зона 01. Згідно представлених позивачем матеріалів відділу Держземагенства у Зміївському районі Харківської області - кадастрова карта № 01-15.1/1723 від 06.08.2014 року та Довідка з державної статистичної звітності № 01-15.1/1724, землі лісогосподарського призначення мають код КОАТУУ 6321786500, кадастрова зона 01, кадастровий квартал 001 та 000, а земельна ділянка [PERSON] має Код КОАТУУ 6321786501, кадастрова зона 01, кадастровий квартал 001, причому в додатковій інформації даних документів відділ Держземагенства у Зміївському районі Харківської області зазначає необхідність при розробці проекту відведення уточнити межі земельної ділянки на можливість їх перетину з суміжними землекористувачами та межами населеного пункту, що не було зроблено позивачем. Отже, згідно публічної кадастрової карти України, яка розміщена на сайті державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, приватна земельна ділянка [PERSON] знаходиться в межах села Чемужівка. З приведеної карти добре видно, що приватна земельна ділянка [PERSON] навіть не межує з землями, якими користується ДП «Зміївське лісове господарство», а цілком і повністю всією своєю площею знаходиться в межах с. Чемужівка, знаходячись на відстані 245 м в східному напрямку і 175 м - в північному від лінії межі с. Чемужівка в сторону с. Чемужівка згідно КОАТУУ (державний класифікатор об'єктів адміністративно-територіального устрою України), а також згідно ІКК (індексна кадастрова карта). Дана лінія межі с. Чемужівка і розділяє с. Чемужівка і землі Чемужівської сільської ради, якими користується ДП «Зміївське лісове господарство», яке, в свою чергу, не має державного акта на право власності на дані землі. Згідно КОАТУУ, який розміщений на сайті державної служби статистики України, мається наступна інформація: код КОАТУУ 6321786500 - розшифровується як Чемужівська сільська рада, код КОАТУУ 6321786501 - розшифровується як с. Чемужівка, код КОАТУУ 6321786502 - розшифровується як с. Артюхівка, код КОАТУУ 6321786503 - розшифровується як с. Водяхівка. код КОАТУУ 6321786504 - с. Левківка, код КОАТУУ 6321786505 - с. Височинівка. Вище приведені села, це села, які входять до складу Чемужівської сільської ради. Дані села мають чіткі межі, які добре видно на публічній кадастровій карті України. Якщо на сайті публічної кадастрової карти України навколо приватної земельної ділянки [PERSON] з будь-якої сторони в межах с. Чемужівка ставити курсор, то видається інформація про те, що даному місцю на кадастровій карті України присвоєний код КОАТУУ 6321786501, який розшифровується як с. Чемужівка. Отже, позивач у своїй позовній заяві весь час веде річ про землі з кодом КОАТУУ 6321786500, до яких приватна ділянка [PERSON] не має ніякого відношення оскільки вона розміщена на землях з кодом КОАТУУ 6321786501, який розшифровується як с. Чемужівка, а це означає, що земельна ділянка [PERSON] цілком і повністю всією своєю площею знаходиться в межах с. Чемужівка. Таким чином, [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою Харківська обл., Зміївський район, [ADDRESS], в законом передбачений спосіб, твердження позивача про те, що рішення Чемужівської сільської ради прийнято відносно земельної ділянки, яка нібито знаходиться в постійному користуванні ДП «Зміївське лісове господарство», і що Чемужівською сільською радою змінено цільове призначення земельної ділянки без її вилучення з користування та фактичного переведення землі лісогосподарського призначення в землі житлової та господарської забудови, є необгрунтованими, не надано жодного підтвердження про те, що дана земельна ділянка була віднесена до земель, що знаходиться в постійному користуванні ДП «Зміївське лісове господарство». На підставі викладеного, [PERSON] просив відмовити ДП «Зміївське лісове господарство» у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку: Судом встановлено, що 10.06.2008 року рішенням XXІ сесії Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області V скликання № 336-V відповідачу [PERSON] було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки для будівництва і обслуговування будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд із земель запасу житлової та громадської забудови, за адресою: с. Чемужівка Зміївського району [ADDRESS] (а.с. 156). 20.11.2008 року рішенням ХХІV сесії Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області V скликання № 439-V було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки, загальною площею 0,25 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд із земель запасу житлової та громадської забудови [PERSON] та передано відповідачу у приватну власність вказану земельну ділянку, площею 0,25 га, яка розташована за адресою: с. Чемужівка Зміївського району [ADDRESS] (а.с. 183). На підставі вищенаведеного рішення 12.03.2012 року відповідачу [PERSON] було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, серії [NUMBER] з кадастровим номером [NUMBER] (а.с. 169, 170). Частинами першою та другою статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, за змістом частин першої, другої, шостої - десятої цієї статті (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву про вибір розміру та мети використання земельної ділянки до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Вибір місця розташування земельної ділянки та надання дозволу і вимог на розроблення проекту її відведення здійснюються в порядку, встановленому статтею 151 ЗК України. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (ч. 1 ст. 126 ЗК України в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, а також дотримання вимог, передбачених земельним законодавством. До відповідного правового висновку дійшов Верховний Суд України при розгляді справи № 6-83цс13, № 6-93цс13 від 23.10.2013 року. Крім того, такий самий по суті висновок міститься й у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року (справа № 6-92цс13). Підставою позову ДП «Зміївське лісове господарство» визначає належність спірних земель в постійному користуванні підприємства на підставі матеріалів лісовпорядкування від 2002 року та згідно п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України (а.с. 68-80, 131-144). Однак, твердження представника позивача, про те, що спірне, прийняте рішення сесії Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області, відносно земельної ділянки, що знаходиться в постійному користуванні ДП «Зміївське лісове господарство» і змінено цільове призначення земельної ділянки без її вилучення з користування та фактичного переведення землі лісогосподарського призначення в землі житлової та господарської забудови, суд вважає необґрунтованими виходячи з наступного. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 20 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішення органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність, або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико - культурного призначення. Законом «Про внесення змін до Лісового кодексу України» від 08.02.2006 року була введена в дію частина 4 статті 20 Земельного Кодексу України, де передбачається зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, проводиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства. Відповідно до ст. 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсним рішень органів державної влади, Верховної влади Автономної Республіки Крим, ради Міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсних угод, щодо земельних ділянок, відмова в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності, відповідно до Закону, громадян та юридичних осіб винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель. Згідно зі ст. 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями в межах населених пунктів, які не віднесенні до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках. Згідно зі ст. 3 ЗК України земельні відносини, які виникають при використанні лісів, регулюються також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать Земельному Кодексу України. Водночас в ч. 2 ст. 5 Лісового Кодексу України передбачено, що віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства. Відтак, застосування норм земельного і лісового законодавства при визнанні правового режиму земель лісогосподарського призначення повинно будуватись на пріоритетності норм земельного законодавства, перед нормами лісового законодавства, а не навпаки. Право власності на землю гарантується ( ч. 2 ст. 1 ЗК України). Частиною 1 статті 152 Земельного Кодексу України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Положеннями статей 181-184, 202-204 Земельного Кодексу України, Законів України «Про Державний земельний кадастр» та «Про землеустрій» дані державного земельного кадастру - це документальне підтвердження відомостей про правовий режим земель, їх цільове призначення, їх розподіл серед власників землі і землекористувачів за категоріями земель, а також дані про кількісну та якісну характеристику земель, їх оцінку, які ґрунтуються на землевпорядній документації. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про державний земельний кадастр» картографічною основою Державного земельного кадастру є карти (плани), що складаються у формі і масштабі відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів. А відповідно до ст. 13 вказаного Закону до Державного земельного кадастру включаються відомості про землі в межах території адміністративно-територіальних одиниць, в тому числі сіл, а саме найменування, опис меж адміністративно-територіальної одиниці, площі земель в межах території, відомості про категорію земель, відомості про угіддя, відомості про економічну та нормативну грошову оцінку земель, відомості про болітування ґрунтів, повне найменування суміжників. Ці відомості відповідають існуючим характеристикам об'єктів в натурі (на місцевості). Як вбачається з технічного завдання № 510 від 17.03.2009 року, наданого Управлінням Держкомзему у Зміївському районі Харківської області та долученого до технічної документації із землеустрою щодо спірної земельної ділянки, ділянка з кадастровим номером [NUMBER] значилась розташованою в межах с. Чемужівка Зміївського району Харківської області (а.с. 160). Технічна документація із землеустрою була погоджена Відділом містобудування та архітектури Зміївської районної державної адміністрації Харківської області, а також Управлінням Держкомзему у Зміївському районі Харківської області, в яких зокрема зазначено, що земельні ділянка розташована на території Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області, її межі встановлені на місцевості та закріплені межовими знаками вірно, земельна ділянка не має обмеження, обтяження містобудівного характеру (а.с. 157-168, 171-186). Згідно з п. 2.4 «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі» перенесення в натурі (на місцевості) або відновлення всіх поворотних точок меж земельної ділянки здійснюється геодезичними методами з прив'язкою не менше двох характерних закріплених поворотних точок до пунктів державної геодезичної мережі та до твердих точок на місцевості. Здійснюється кадастрова зйомка земельної ділянки з наступним вирахуванням координат поворотних точок меж (у державній або умовній системі координат) і площі земельної ділянки. За результатами виконаних робіт складається кадастровий план земельної ділянки. Тобто, саме погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованої на те, щоб уникнути можливих технічних помилок. Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі громадянам безоплатно земельних ділянок на праві приватної власності. Таким чином, технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж спірної земельної ділянки відповідає вимогам діючого на час виникнення спірних правовідносин законодавства. Крім того, за результатами розгляду претензії ДП «Зміївське лісове господарство» щодо скасування рішень сільської ради про передачу земельних ділянок у приватну власність для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд, рішенням Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області від 23.10.2014 року № 669-VІ було відмовлено в задоволенні претензії (а.с. 18-19, 20) При таких даних, суд не може взяти до уваги доводи позивача про неправомірну передачу земель лісогосподарського призначення [PERSON] як земель житлової та громадської забудови. Надані позивачем матеріали лісовпорядкування, датовані починаючи з 2002 року, а саме проекти організації і розвитку лісового господарства Зміївського держлісгоспу Державного лісогосподарського об'єднання «Харківліс», Зміївського держлісгоспу обласного лісогосподарського об'єднання «Харківліс» Державного комітету лісового господарства, проект організації та розвитку лісового господарства Державного підприємства «Зміївське лісове господарство» Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства Чемужівське лісництво та викопіювання з лісовпорядного планшету, не підтверджують право користування підприємства спірною земельною ділянкою на час прийняття рішення Чемужівською сільською радою Зміївського району Харківської області. Аналізуючи наведені факти, суд дійшов до висновку, що позивачем не надано доказів того, що спірна земельна ділянка перебувала у постійному користуванні ДП «Зміївське лісове господарство», належних та допустимих доказів на підтвердження незаконності надання Чемужівською сільською радою Зміївського району Харківської області земельної ділянки [PERSON], що дає підстави для відмови у задоволенні позову за недоведеністю. В свою чергу, суд не може погодитись з посиланнями представника відповідачів - [PERSON], про застосування строків позовної давності, виходячи з наступного. З аналізу ст. 256, ч. 3 ст. 267 ЦК України, вбачається, що відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог. Крім того, відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зроблено до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Отже, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість, чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивуючи свої висновки. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв'язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову, суд відмовляє у його задоволенні з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску строків позовної давності. Враховуючи вищезазначене, суд не вбачає можливості задовольнити позовні вимоги ДП «Зміївське лісове господарство» про визнання недійсними державного акту на право власності на земельну ділянку, рішення про передачу земельної ділянки у приватну власність. З урахуванням того, що вимога про витребування земельних ділянок є похідною та підлягає вирішенню у разі задоволення зазначених вище вимог, суд не наводячи правових підстав, що регулюють порядок витребування земельної ділянки, приймає рішення про необхідність відмови у позові в цій частині.

Outcome: dismissed