Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

27.04.2017 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який в подальшому уточнив, та просив визнати за ним право власності на нерухоме майно в порядку спадкування після смерті батька [PERSON], посилаючись на наступне. Його батько [PERSON] помер [INFO] р. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з ? частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] та чотирьох земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER], яку він успадкував після смерті своєї дружини [PERSON], що знаходяться на території Андріївської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області. Зазначений житловий будинок належав його батькові на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 10 грудня 1992 року секретарем виконкому Андріївської сільської ради за реєстровим №83. Відповідно до договору [PERSON] купив цілий житловий будинок, а згідно з реєстраційним посвідченням Селидівського БТІ від 11.01.1993 року за спадкодавцем зареєстрована 1/2 частка вищезазначеного житлового будинку, посвідченого 07 грудня 1958 року, за № 6028. За життя [PERSON] добудував до будинку прибудову літ. а-1 та сауну літ. И-1, але не встиг оформити на них правовстановлюючі документи і не набув права власності на них. Він у встановлений законом строк прийняв спадщину після смерті батька, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено державним нотаріусом Курахівської державної нотаріальної контори, оскільки до будинку самовільно добудовано прибудову літ. а-1, що призвело до збільшення загальної площі будинку на 8,00 кв. м. та сауну літ. И-1. Окрім, цього нотаріус не може проігнорувати права інших спадкоємців, [PERSON] і [PERSON], які доводяться йому племінниками, та онуками [PERSON], батько яких [PERSON] - син спадкодавця, помер [INFO] року. Як зазначено нотаріусом, спадщину вони прийняли шляхом проживання і реєстрації разом зі спадкодавцем на день його смерті і не заявили у передбачений законом строк про відмову від неї. Зазначене змушує його звернутись до суду. Будучи допитаним в суді, позивач, а в подальшому і його представник, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовні заяві. Зазначили, що відповідачі не бажають приймати та оформлювати на своє ім'я спадщину і не заперечують проти визнання права власності на спадкове майно за позивачем. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про день, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином. Подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких також зазначили, що не заперечують проти задоволення позовних вимог та визнання за позивачем права власності на спадкове майно. Враховуючи викладене, суд вважає можливим провести розгляд справи за їх відсутності. Суд, вислухавши позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 02.10.2014 р. виконавчим комітетом Курахівської міської ради Мар'їнського району Донецької області, батько позивача [PERSON] помер [INFO] р. (а.с. 11). Відповідно до повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 27.11.2014 р. мати позивача [PERSON] померла [INFO] р. (а.с. 11). Судом встановлено, що [PERSON] на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 25.04.2007 р., серії [NUMBER], належать земельні ділянки кадастровий номер [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER], для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Андріївської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області (а.с. 13-23). Крім того, на підставі договору купівлі-продажу від 10.12.1992 р. [PERSON] належав житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] право власності на який було зареєстровано у Селидівському БТІ (а.с. 24). Земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER], розташована на території Андріївської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, належала на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] матері позивача [PERSON] (а.с. 21). Після смерті [PERSON] спадщину у вигляді належної їй земельної ділянки прийняв її чоловік [PERSON], який проживав і був зареєстрований разом зі спадкодавцем на момент її смерті, однак свідоцтво про право на спадщину він не отримував. Інших спадкоємцев, які б прийняли спадщину після смерті [PERSON] немає. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді: житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами що знаходиться у [ADDRESS] та чотирьох земельних ділянок, які передано для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться на території Андріївської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, а саме: кадастровий номер [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER]. Відповідно до вимог ст. ст. 1216-1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають право діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до норм чинного законодавства [PERSON] звернувся у встановлений строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом. Згідно п.п.10,23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом та що лише у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження з позовом про визнання права власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). 22 вересня 2016 року державним нотаріусом Курахівської державної нотаріальної контори було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки нотаріус не може проігнорувати права інших спадкоємців, [PERSON] і [PERSON] - онуків [PERSON], батько яких [PERSON] - син спадкодавця, помер [INFO] року. Спадщину вони прийняли шляхом проживання і реєстрації разом зі спадкодавцем на день його смерті і не заявили у передбачений законом строк відмову від неї. Крім того, при реєстрації права власності на будинок не було присвоєно різні юридичні адреси на розташовані в ньому дві квартири, або помилково не вказано в договорах купівлі-продажу, що кожна квартира вищевказаного будинку складає ? частину всього будинку. Як вбачається з копії технічного паспорту на двоквартирний садибний житловий будинок за адресою: [ADDRESS], від 13.09.2016 року і зареєстрованого в реєстрі за № 514, домоволодіння складається з: ? житлового будинку літ. А-1 (1969 рік побудови), прибудови літ. А`-1 (1969 рік побудови), прибудови а``-1 (2013 рік побудови), літньої кухні літ. Б-1 (1987 рік побудови), сараю літ. В-1 (1992 рік побудови), сараю літ. Д-1 (1969 рік побудови), сараю літ. Е-1 (1992 рік побудови), сараю літ. Ж-1 (1992 рік побудови), убиральні літ. З-1 (2013 рік побудови), сауни літ. И-1 (2015 рік побудови), гаражу літ. Л-1 (1987 рік побудови), сараю літ. М-1 (1992 рік побудови), погребу літ. П-1 (1969 рік побудови), свердловини літ. І (2001 рік побудови), воріт літ. №1 (1984 рік побудови). Зазначений житловий будинок належав [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 10 грудня 1992 року секретарем виконкому Андріївської сільської ради по реєстру за №83, зареєстрованого в Селидівському БТІ від 11.01.1993 за № 514 (а.с. 26-33). Судом також встановлено, що [PERSON] за життя побудував, але не встиг зареєструвати прибудову (літера а``-1), площею 13,6 кв. м та сауну (літера И-1) площею 57,1 кв. м, що розташовані на території домоволодіння [ADDRESS] Відповідно до наданої суду довідки КП «Великоновосілківське РБТІ» № 396 від 03.07.2017, згідно з архівними даними станом на 31.12.2012 року домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] є двоквартирним житловим будинком, власниками якого є: [PERSON] згідно та [PERSON]. Відповідно до даних архіву КП «Великоновосілківське РБТІ» [PERSON] є власником будинку за адресою: [ADDRESS] згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку від 10.12.1992 року (реєстраційний № 514). Разом з тим, [PERSON] є власником будинку за тією ж адресою: [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 10.12.1992 року (реєстраційний № 514). Відповідно до реєстрової книги № 2 с. Андріївка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], а [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. А реєстрація права власності двоквартирного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] відбулася за одним реєстровим номером 514 від 11.01.1993 року. Тобто, при реєстрації права власності вищевказаних власників не було присвоєно різні юридичні адреси на ці квартири (у зв'язку з окремим входом до кожної), або помилково не вказано в договорах купівлі-продажу, що кожна квартира вищевказаного будинку складає ? частину всього будинку. А два договори купівлі-продажу однієї і тієї ж дати (10.12.1992) свідчать про купівлю-продаж різними (двома) власниками одного і того ж будинку (а.с. 89). У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 2 статті 1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Частина 1 ст. 1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до інформаційної довідки щодо наявності заповітів/спадкових договорів [PERSON] склав заповіт, посвідчений 01.03.2007 р. Курахівською державною нотаріальною конторою (а.с. 130). З копії заповіту вбачається що [PERSON] заповів позивачу по справі квартиру у м. Курахове (а.с. 69 об.). Згідно матеріалів спадкової справи також вбачається, що окрім позивача по справі [PERSON], спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] також є онуки останнього за правом представлення - відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON], які прийняли спадщину, оскільки були зареєстровані за місцем проживання спадкодавця. Після смерті [PERSON] позивач, як його син, прийняв спадщину після його смерті. Онуки спадкодавця не бажають приймати спадщину і не заперечують проти визнання за позивачем права власності на спадкове майно, про що подали до суду відповідні заяви. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону, або незаконність права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Враховуючи викладене, суд вважає повністю обґрунтованими позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на ? частину житлового будинку та земельні ділянки. Щодо визнання за позивачем прав забудовника на самочинно збудовані будівлі суд зазначає наступне. Частиною 2 ст. 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. З наведеного слідує, якщо об'єкт будівництва не був завершений спадкодавцем чи не був прийнятий в експлуатацію, або право власності не було за ним зареєстроване, то до складу спадщини входять усі, належні спадкодавцеві як забудовнику, права та обов'язки, а саме: право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва; право завершити будівництвом об'єкт (як правонаступник спадкодавця - замінений у порядку спадкування забудовник); право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об'єкт; право зареєструвати право власності. Оскільки право власності на прибудову (літера а``-1), площею 13,6 кв. м та сауну (літера И-1) площею 57,1 кв. м, що розташовані на території домоволодіння [ADDRESS] за померлим [PERSON] зареєстровано не було, до його спадкоємця переходить право власності на будівельні матеріали, використані при їх будівництві. У визнанні за позивачем прав забудовника на ці приміщення суд відмовляє з зазначених вище підстав. На підставі викладеного,

Outcome: partial