Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

26 серпня 2020 року на адресу суду надійшов цей позов. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.11.2019 року за письмовим Договором оренди квартири (житлового приміщення) №2911 передала в оренду (найм) орендарям [PERSON] , [PERSON] належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] та майно строком на 12 місяців. Об`єкт оренди передані згідно акту прийому-передачі від 19.11.2019 року. Розмір щомісячної орендної плати сторони обумовили в пункті 5.1 договору складає 8500 грн., яка має сплачуватися орендодавцю до 29 числа кожного наступного місяця, а за перший місяць оренди безпосередньо при підписанні договору. Вказана сума орендної плати в договорі прив`язана до суми в 350 доларів США за курсом НБУ на день підписання договору та сплачується в гривнях, нарахованими по курсу НБУ на момент оплати. Однак, з квітня 2020 року орендарі припинили сплачувати встановлену Договором оренди плату та комунальні платежі. Останній платіж ними був здійснений 31.03.2020 року за березень 2020 року. На її вимогу про вирішення даного спору відповідачі не реагували, ігнорували зустрічі з нею. Після неодноразових нагадувань 06.07.2020 року їй надіслано «Новою Поштою» ключі від квартири. 15.07.2020 року нею на адресу [PERSON] надіслано претензію про сплату боргу по оплаті орендної плати та комунальних послугах, однак вимога залишена без задоволення. Таким чином, відповідачі через порушення своїх зобов`язань повинні сплати орендну плату за період з 29.03.2020 року по 29.07.2020 року в розмірі 38077 грн. Крім того, наймачі мали розрахуватися за комунальні послуги, які вона оплатила за власний рахунок в сумі 1213 грн. Також, відповідачі повинні сплатити штраф, передбачений п. 8.2 договору, а саме 1669 грн., та відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України 495 грн. інфляційних втрат. Вказує також, що дана ситуація завдала їй душевних хвилювань і систематичних моральних страждань, емоційного розчарування, а тому просить суд стягнути на її користь 10\~000 грн. моральної шкоди. Покликаючись на викладені обставини, просить суд стягнути солідарно з відповідачів на її користь борг з орендної плати в розмірі 38077 грн., сплаченої нею комунальної плати в сумі 1213 грн., штраф за прострочений платіж в сумі 1669 грн., компенсацію інфляційних втрат в сумі 495 грн., моральну шкоду в сумі 10\~000 грн., 840,80 грн. судового збору та 3000 грн. витрат на правничу допомогу. Позивач в судове засідання подала суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідачі в судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином поштовим зв`язком. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явилися в судове засідання, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України\~суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 року № 15-рп/2002\~визначено, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежено законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. Відповідно до\~\~чинного законодавства України досудове вирішення спорів не є обов`язковою стадією у розв`язанні правових конфліктів. Згідно положення частини 1, 3\~статті 626 Цивільного кодексу України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в\~ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України) Згідно з ч. 3\~ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами. Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів. Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента. Судом встановлено, що 29.10.2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір оренди квартири (житлового приміщення) №2911, відповідно до умов якого [PERSON] зобов`язалась надати орендарям в придатному стані у користування квартиру, що за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 41 кв.м. Строк дії оренди закінчується через 12 місяців з моменту прийняття приміщення, що орендується (а.с. 10-12). Відповідно до п. 5.1, 5.2 Договору оренди, розмір місячної орендної плати складає 8500 грн., що дорівнює 350 доларів США за курсом НБУ на день підписання договору. При підписані даного договору орендар сплачує орендну плату перший місяць дії договору та страховий депозит в розмірі однієї плати як гарантії компенсації пошкоджень і поломок. Сума орендної плати прив`язується до курсу USD і сплачується орендарем до 29 числа кожного наступного місяця в готівковій чи безготівковій формі в USD доларах або гривнях, нарахованими по курсу НБУ, на момент оплати. Згідно 5.7 Договору оренди, усі витрати за користування обладнанням, комунальними послугами, комунікаціями оплачується орендарем до 10-гочисла кожного місяця за спожиті комунальні послуги та комунікації згідно діючих тарифів. Орендодавець самостійно сплачує отриману суму постачальникам послуг. Згідно п. 5.9 Договору оренди, у випадку дострокового розірвання договору, яке не сталось в силу форсмажорних обставин або порушень правил цього договору, сторона, що ініціює розірвання, зобов`язана сплатити другій стороні штраф в сумі місячної орендної плати. Об`єкт оренди переданий згідно акту прийому-передачі від 19.11.2019 року. Відповідно до ч. 1\~ст. 810 Цивільного кодексу України,\~за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Договір найму житла укладається у письмовій формі. (ч. 1\~ст. 811 Цивільного кодексу України) Відповідно до ч. 1, 3\~ст. 820 Цивільного кодексу України,\~розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Якщо строк внесення плати за користування житлом не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п`ять років. (ч. 1 ст.\~631, ч. 1 ст.\~821 Цивільного кодексу України) За змістом статей\~525,\~526 Цивільного кодексу України\~зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1\~ст. 612 Цивільного кодексу України) Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. (ч. 2\~ст. 615 Цивільного кодексу України). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі №355/385/17 (провадження №61-30435сво18) міститься висновок, що у\~статті 629 ЦК України\~закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в\~главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Відповідно до частини третьої\~статті 815 ЦК України\~наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором. Згідно 5.7 Договору оренди, усі витрати за користування обладнанням, комунальними послугами, комунікаціями оплачується орендарем до 10-гочисла кожного місяця сплачувати орендодавцю за спожиті комунальні послуги та комунікації згідно діючих тарифів. Відповідно до ч. 2\~ст. 625 Цивільного кодексу України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, предмет спору становить вимога позивача про стягнення з орендодавців на її користь оплати за оренду квартири та передбачених Договором оренди санкцій за невиконання відповідачами умов Договору оренди. Згідно із ч. 1\~ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1\~ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1\~ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до частини першої\~статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Аналізуючи наявні у справі докази в їх сукупності,

Outcome: partial