Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

27 травня 2015 року з Великомихайлівського районного суду Одеської області до Кодимського районного суду в порядку ст.116 ЦПК України надійшла цивільна справа за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі. В позовній заяві представник позивача [PERSON] (діє відповідно до довіреності) вказав, що 18 січня 2007 року між ВАТ «Державний ощадбанк України» (далі «Ощадбанк України») та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №645, відповідно до якого позивач надав цьому відповідачеві грошовий кредит у розмірі 5000 грн. 00 коп. строком до 18 січня 2010 року зі сплатою 25% річних з погашенням кредиту згідно умов договору. З метою забезпечення вказаного кредитного договору 18 січня 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки №645, за умовами якого відповідач [PERSON] взяв на себе зобовязання щодо належного виконання кредитором [PERSON] умов кредитного договору №645 від 18 січня 2007 року. Взяті на себе зобовязання належним чином не виконує ні кредитор [PERSON], ні поручитель [PERSON], призвело до спричинення позивачеві матеріальних збитків, загальний розмір яких станом на 01 лютого 2015 року склав 1899 грн. 18 коп., з яких 826 грн. 55 коп. прострочені проценти за користування кредитом; 54 грн. 00 коп. прострочена комісійна винагорода за супроводження кредиту; 179 грн. 59 коп. пеня за прострочені проценти за користування кредитом; 372 грн. 27 коп. інфляційні витрати за основним боргом; 274 грн. 42 коп. інфляційні витрати за несвоєчасну сплату процентів; 192 грн. 35 коп. 3 % річних за несвоєчасне погашення кредиту. Вказані грошові кошти, а також сплачений позивачем судовий збір просив солідарно стягнути з відповідачів. В судове засідання представник позивача не прибув, надавши до суду письмову заяву, в якій позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі, розглянувши справу без його участі. В цій же заяві вказав про згоду на заочний розгляд справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судові засідання двічі (16 липня 2015 року та 13 жовтня 2015 року) не зявились, хоча належним чином, завчасно, з дотриманням вимог ч.4 ст.74 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України) були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать їх розписки в отриманні судових повісток, що є у справі (зворотні поштові повідомлення №00564728 та №00564710 від 21 червня 2015 року, №00573204 та №00573190 від 25 липня 2015 року). Про причини неприбуття відповідачі суд не повідомили, клопотання про перенесення розгляду справи чи розгляд справи без них не надали, тому суд відповідно до ч.4 ст.169 та ч.1 ст.224 ЦПК України вважає можливим ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у ній письмових доказів. Дослідивши позовну заяву та додані до неї письмові докази, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вказаного позову з таких підстав. Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України (ЦК України)цивільні права та обовязки виникають із дій, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема із договорів. Судом встановлено, що 18 січня 2007 року між ВАТ „Державний ощадний банк України в особі філії Великомихайлівське відділення №3170 АТ Ощадбанк та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №645, відповідно до якого позивач надав відповідачеві грошовий кредит у розмірі 5000 грн. строком на 36 місяців - до 18 січня 2010 року зі сплатою 25% річних за його використання (п/п.1.1,1.2,1.6 п.1 кредитного договору а.с.4-5). Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до умов договору відповідач [PERSON] взяла на себе зобовязання щомісячно сплачувати позивачеві по 138 грн.89 коп. в якості погашення заборгованості за кредитним договором та відсотки за фактичне використання кредитних коштів(п/п.1.4 п.1 кредитного договору). У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов'язання повинні бути виконанні у встановлений строк його виконання. Згідно із ст.1049 ЦК України (правила якої застосовуються до відносин за кредитним договором) позичальник зобовязаний повернути кредитодавцю грошові кошти у такій самій сумі, у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Так, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України). Правовими наслідками невиконання зобовязання або його виконання з порушенням умов, окрім дострокового повернення самого кредиту, є покладення на сторону обовязків, передбачених ст.611 ЦК України, зокрема сплати неустойки пені чи штрафу (п.3 ч.1 ст.611 ЦК). При цьому, пенею відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання, а штрафом неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч.2 ст.549 ЦК). Сплата відповідачем неустойки (пені, штрафу) у випадку невиконання чи неналежного виконання зобовязання передбачена і укладеним сторонами кредитним договором. Так, відповідно до п/п.4.1.1 п.4.1 кредитного договору за порушення взятих зобовязань по повернення основної суми кредиту та своєчасної сплати відсотків за користування кредитом, позичальник зобовязується сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної ставки Національного банку України, яка діяла на період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення. Отже, сплата неустойки (штрафу, пені), окрім основної заборгованості за кредитним договором, є обовязком відповідачів, визначеним ст.ст.549,611 ЦК України та кредитним договором від 18 січня 2007 року. Судом також встановлено, що з метою забезпечення зобовязання [PERSON], 18 січня 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки №645, відповідно до якого відповідач [PERSON] поручився перед позивачем солідарно відповідати за належне виконання [PERSON] умов кредитного договору від 17 січня 2015 року (п.1.1 договору поруки а.с.10-11) Тоді ж з метою забезпечення зобовязання [PERSON], між позивачем та відповідачами [PERSON] і [PERSON] був укладений договір застави майна №645, відповідно до якого відповідачі [PERSON] та [PERSON] передали у заставу майно, вказане в п.1.2 договору застави (а.с.6-9). Відповідно до ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До застави, яка виникає на підставі закону, застосовуються положення цього Кодексу щодо застави, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (ст.547 ЦК України). Підпунктом 1.2 п.1 договору застави №645 від 18 січня 2007 року передбачено, що предметом застави ж рухоме майно, вказане в додатку до цього договору. Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, втім є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Зокрема, поручитель має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч.2 ст. 555 ЦК України). Згідно із ст.558 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.\~Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Таким чином, невиконання відповідачами взятих на себе зобовязань призвело до утворення заборгованості за кредитним договором №645 від 18 січня 2006 року (станом на 01 лютого 2015 року) в сумі 1899 грн.18 коп., у тому числі: 826 грн.55 коп. прострочених процентів за користування кредитом, 54 грн. простроченої комісійної винагороди за супроводження кредиту, 179 грн.59 коп. пені за прострочені проценти за користування кредитом, 372 грн.27 коп. інфляційних втрат за основним боргом, 274 грн.42 коп. інфляційних втрат за несвоєчасну сплату процентів, 192 грн.35 коп. - 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту. Окрім цього, відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, до яких ст.79 ЦПК України, окрім іншого, відносить судовий збір (ч.1). Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. (платіжне доручення від 19 лютого 2015 року. Вказані судові витрати підлягають солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved