Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-14 00:00:00

27 січня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, де просить ухвалити судове рішення, яким визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що йому на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Його колишня дружина [PERSON] зареєстрована з 02.11.1990 року, однак не проживає в даному житловому приміщенні понад рік, оскільки виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації та з реєстраційного обліку не була знята. Відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, її особистих речей в квартирі не має. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили. Факт реєстрації відповідача порушує його право на вільне розпорядження і користування майном, оскільки позивач позбавлений можливості оформити субсидію на комунальні послуги. Ухвалою суду від 18 лютого 2020 року по справі було відкрито провадження та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Від відповідача, у визначений ухвалою про відкриття провадження по справі строк, відзиву на позов до суду не надходило. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не подала відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає, що є передбачені ст.ст. 280,281 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що на підставі Договору купівлі-продажу квартир (будинків) від 04.01.1991 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Жовтоводської державної контори та зареєстрованого в реєстрі за №22, [PERSON] є власником 49/100 частини житлового будинку, котрий складається з житлової кімнати, кухні, кладовки, веранди, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.14-15). Відповідно до Технічного паспорту від 30.01.2001 року на житловий будинок індивідуального житлового фонду в будинку [ADDRESS] , яка зареєстрована за позивачем [PERSON] як за власником (а.с.25). Інша 51/100 частини будинку є іншою квартирою, тобто іншим житловим приміщенням, що належить [PERSON] на підставі договору дарування частини житлового будинку від 19.06.2003 року (а.с.24-27). Як вбачається з довідки про склад сім`ї №43-14-24-15 від 10.01.2020 року, виданої Центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету Жовтоводської міської ради, у будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані проживаючими [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 14.08.2018 року, виданого Жовтоводським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 14.08.2018 року, про що складено відповідний актовий запис №62 (а.с.12). З довідки, виданої головою квартального комітету №16 від 24.01.2020 року та засвідченої сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вбачається, що [PERSON] дійсно проживає в [ADDRESS] і разом з ним зареєстрована колишня дружина [PERSON] , [INFO] , яка з березня 2017 року не проживає у зв`язку із виїздом в Росію (а.с.6). Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ст. 72 ЖК України дозволяється в судовому порядку визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Із роз`яснень, викладених в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» слідує, що відповідно до ст.107 ЖК наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. Позивач, ставлячи питання про визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] ,посилається на те, що відповідач в спірній квартирі не мешкає, а її реєстрація створює йому перешкоду у користуванні та розпорядженні майном. Оскільки відповідач не проживає і не користується даним житловим приміщенням, що є приватною власністю, не виявила наміру проживати у будинку вчиненням відповідних дій, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а [PERSON] слід визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . При цьому, суд враховує, що обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачу в користуванні квартирою, та/або що з цього питання відповідач звертався до суду або до правоохоронних органів (до звернення позивачів до суду із даним позовом) судом не встановлено. Крім того, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідно до пунктів 1-7 ст.71 ЖК України за відповідачем зберігається спірне жиле приміщення понад одного року. Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Також, відповідно до ст.141 ЦПК України, на користь позивача з відповідача має бути стягнуто судовий збір у розмірі 840,8 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved