Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

27.11.2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.02.2019 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області видано судовий наказ по справі № 161/1745/19, яким стягнуто з ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01.03.2017 року по 30.09.2017 року в розмірі 12596,52 грн., а також середній заробіток за час затримки рохрахунку при звільненні за період з 01.10.2017 року по 09.11.2018 року у розмірі 15873,80 грн. Даний наказ перебував на примусовому виконанні в Луцькому районному відділі державної виконавчої служби ГТУЮ у Волинській області. 29.10.2019 року вся сума стягнутих за судовим наказом коштів була зарахована на його банківський рахунок. Враховуючи, що фактичний розрахунок по заробітній платі відбувся 29.10.2019 року, а середній заробіток за судовим наказом стягнутий по 09.11.2018 року, то за період з 10.11.2018 року по 29.10.2019 року з державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» на її користь підлягають до стягнення кошти в розмірі 13761,10 грн. Враховуючи наведене, просить суд стягнути з відповідача в її користь середній заробіток за час затримання розрахунку при звільнені за період з 10.11.2018 року по 29.10.2019 року в сумі 13761,10 грн. Ухвалою суду від 03.12.2019 року було ухвалено розгляд вказаної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Відповідно до ч. 2 ст. 279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Станом на 26.02.2020 року відзив на позов від відповідача державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» до Луцького міськрайонного суду Волинської області не надійшов. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Від представника позивача надійшла заява, в якій він просить розгляд справи проводити за його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити, не заперечує щодо постановлення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що в матеріалах справи наявне повідомлення про вручення поштового відправлення. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, 05.02.2019 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області видано судовий наказ по справі № 161/1745/19, яким стягнуто з ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» на користь позивача нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01.03.2017 року по 30.09.2017 року в розмірі 12596,52 грн., а також середній заробіток за час затримки рохрахунку при звільненні за період з 01.10.2017 року по 09.11.2018 року у розмірі 15873,80 грн (а.с. 2). Даний наказ перебував на примусовому виконанні в Луцькому районному відділі державної виконавчої служби ГТУЮ у Волинській області. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України). При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок виплати заробітної плати і проведення повного розрахунку зі звільненим працівником - виплати всіх сум, що належать йому, а у разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Оскільки обов`язок своєчасної виплати заробітної плати і проведення повного розрахунку покладається саме на власника підприємства або уповноваженого ним органу, тому суд вважає, що саме роботодавець повинен доводити ту обставину, що заборгованість по заробітній платі у нього перед працівником відсутня. Як встановлено судом, відповідач в порушення вимог ст.ст. 47, 116 КЗпП України, у день звільнення позивача не виплатив останній всіх сум, що належать їй від підприємства, а саме нараховану заробітну плату, у зв`язку з чим вона звернулась до суду з заявою про видачу судового наказу. 29.10.2019 року вся сума стягнутих за судовим наказом коштів була зарахована на його банківський рахунок, що підтверджується копією довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 06.11.2019 року (а.с. 3). Із роз`яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затриманням розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного для після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Таким чином? суд прийшов до висновку, що оскільки з вини відповідача позивачу не виплачено при звільнені всіх сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, останній вправі згідно ст. 117 КЗпП України вимагати стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 10.11.2018 року по 29.10.2019 року ( в межах позовних вимог). Відповідно до п. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої пов`язана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Позивачем було надано суду розрахунок, згідно якого сума середньоденного заробітку позивача становить 57,10 грн. Період затримки розрахунку при звільненні позивача з 10.11.2018 року по 29.10.2019 року включно, становить 278 робочих дні. Отже, розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільненні становить 13761,10 грн., з розрахунку: 278 робочі дні (10.11.2018 року по 29.10.2019 року) х 57,10 грн. (середньоденна заробітна плата позивача на день звільнення). Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» на користь позивача слід стягнути 13761,10 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в межах позовних вимог). Згідно положень ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 1 .п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 768,40 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved