Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

28 листопада 2017 року [PERSON] (далі - позивач) звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначила, що вона є одноособовою власницею квартири за адресою [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.08.2001 року, отриманої шляхом приватизації. З 04.12.2015 року у вказаній квартирі зареєстрований її онук [PERSON], який приїхав з Луганської області, щоб закінчити середньоосвітню школу в Україні та отримати атестат. Але з січня 2016 року він виїхав з квартири у невідомому їй напрямку та протягом всього часу у вказаній квартирі не проживає, участі в утриманні квартири не приймає. Факт реєстрації в квартирі відповідача заважає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, змушує безпідставно сплачувати зайві кошти за комунальні послуги. Відповідач добровільно знятися з реєстрації не бажає, що змусило позивача звернутися до суду з вказаним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про свідчать рекомендовані поштові повідомлення в матеріалах справи, про поважні причини неявки суд не повідомив. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши надані до матеріалів справи письмові докази зазначає наступне. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], уродженка села Ново-Українка Марїнського району Донецької області зареєстрована та проживає за адресою: [INFO] з 11.02.1982 року, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією паспорта серії ВЕ № 234334 та домовою книгою. Відповідно до копії свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові серії і-НО № 010707 від 24 травня 2001 року, громадянка [PERSON], [INFO] перемінила прізвище на «Осоненко». Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 10.08.2001 року, що видане бюро по приватизації житла при Управління соціальної сфери ГХК «Добропіллявугілля» на підставі розпорядження від 10.08.2001 року № 8330, копія якого долучена до матеріалів справи, квартира що знаходиться за адресою м. Білозерське, вул. Спартака, 11/1, загальною площею 58,1 кв. м. належить на праві приватної власності гр. [PERSON]. Відповідач, [PERSON], [INFO], уродженець [INFO] зареєстрований за адресою: [INFO], що підтверджується долученою копією паспорта серії ВТ 167371, домовою книгою та відповіддю на запит суду виконавчого комітету Білозерської міської ради Донецької області. Відсутність відповідача за адресою Донецька область м. Білозерське, вул. Спартака, 11/1 підтверджується актом\~від 27.11.2017 року,\~\~який складений сусідами та підписаний депутатом Білозерської міської ради, письмовими поясненнями сусідів від 15.11.2017 року та 22.11.2017 року, з яких вбачається, що дійсно відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою [INFO], але з січня 2016 року там не проживає. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~Згідно\~ст. 71 ЖК України\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ним зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Відповідно до\~ст. 72 ЖК України\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вказане кореспондується і ч. 2\~ст. 405 ЦК України\~відповідно до якої член сімї житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Наведені вище норми цивільного законодавства України дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~\~статтями 383 ЦК України та 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Позивач як власник спірного житла не порушує прав фізичних та юридичних осіб, за захистом своїх прав звернувся до суду. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.\~\~ Судом встановлено, що понад один рік відповідач у квартирі позивача не проживає, перешкод йому в цьому не чиниться, на житло не претендує, його реєстрація в квартирі порушує охоронюване законом право власності позивача, позивач заперечує проти реєстрації відповідача у її житлі, суд вважає, що відповідача слід визнати таким, що втратил право на користування житлом позивача. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю їх між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved