Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-07 00:00:00

28 вересня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Запоріжсталь» про визнання незаконним наказу про звільнення, зміну формулювання причини звільнення, стягнення вихідної допомоги, належного при звільненні заробітку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди. Ухвалою судді від 12.10.2017 року відкрито провадження у справі і справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. В позові, який уточнив 17 квітня 2018 року (а. с. 1-8, 175-178),\~ позивач зазначив, що перебував в трудових відносинах з відповідачем з 3 березня 2007 року, працюючи за спеціальністю електрогазозварювальника. Наказом генерального директора публічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Запоріжсталь» №\~ 866/л від 10.08.2017 року звільнений у звязку із змінами в організації виробництва і праці цеху ремонту металургійного обладнання № 4 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки при проведенні звільнення було допущено численні порушення вимог законодавства про працю. Зокрема: змінами в організації виробництва і праці цеху ремонту металургійного обладнання № 4 є ліквідація цього структурного підрозділу «Запоріжсталі», яка відбулася 31 травня 2017 року на підставі наказу керівництва товариства № 909 від 31.05.2017 року, тому його мали повідомити про це за два місяці до майбутньої зміни. Між тим він був письмово попереджений про вказані зміни лише 9 червня 2017 року. Крім того, оголошений з 1 червня 2017 року в цеху ремонту металургійного обладнання № 4 простій є таким, що не відповідає вимогам законодавства, оскільки, виходячи з того, що простоєм є тимчасове зупинення роботи, він не може бути оголошеним в структурному підрозділі, що припинений. Незаконне оголошення простою потягло за собою отримання лише 2/3 частин заробітку. Втрата заробітку внаслідок вказаних обставин склала 3317 грн. 67 коп. Крім того, йому незаконно не підвищили посадовий оклад з 1 червня 2017 року, хоча підвищення посадових окладів на 20 процентів на підставі наказу від 01.06.2017 року стосувалось всіх працівників «Запоріжсталі». Невиплачена через ці обставини заробітна плата становить 1990 грн. 40 коп. Загальна сума належної йому заробітної плати, яка не була виплачена, становить 5308 грн. 07 коп. (3317 грн. 67 коп. + 1990 грн. 40 коп.). Затримка виплати заробітної плати є підставою для стягнення з відповідача заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, розмір якого обчислюється сумою в 162827 грн. 49 коп., виходячи з 633 грн. 57 коп. середньоденного заробітку, які належить помножити на 257 днів затримки. Так як його звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці є таким, що не ґрунтується на законі, між тим він не бажає продовжувати трудові відносини з відповідачем, формулювання причини його звільнення підлягає зміні на звільнення за власним бажанням в звязку з порушенням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю. Звільнення за наведеною підставою в силу законодавства про працю супроводжується виплатою працівнику вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку, тому з відповідача на користь позивача належить стягнути суму, кратну трьом його місячним заробіткам, яка становить 21254 грн. 90 коп. Незаконне звільнення спричинило позивачеві моральну шкоду, яка полягає в емоційних переживаннях, повязаних з вимушеною зміною звичайного способу життя, необхідністю пошуку нової роботи, який не увінчався позитивними наслідками, що поглиблює почуття відповідальності за організацію нормальної життєдіяльності родини, яку він має, вселяє почуття невпевненості та тривоги. Моральну шкоду позивач оцінює в 5000 грн., які просить стягнути на його користь з відповідача. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Просить про ухвалення рішення на користь свого довірителя. Представник відповідача позов не визнала та пояснила, що відповідно до наказу № 909 від 31.05.2017 року цех ремонту металургійного обладнання № 4 виключено зі структури публічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Запоріжсталь» та скасовано посади (професії) за штатним розписом вказаного структурного підрозділу, що обумовлено передачею до товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест-Промсервіс» непрофільної для металургійного підприємства діяльності. Позивач, як і інші працівники цеху, був попереджений про майбутнє вивільнення у встановлений законом строк, тобто не пізніше ніж за два місяці до звільнення. Відповідно до вимог законодавства про працю позивачеві було запропоновано вакансії в товаристві з обмеженою відповідальністю «Метінвест Промсервіс» з аналогічними умовами праці, а також наявні у відповідача вакантні робочі місця, жодне з яких не виявилося прийнятним для [PERSON] В звязку з викладеним, отримавши попередню згоду на звільнення від профспілкового комітету товариства, наказом від 10.08.2017 року здійснено звільнення позивача за оспорюваною підставою. Зміни в організації виробництва і праці ґрунтуються на прийнятому відповідачем на підставі статті 64 Господарського кодексу України, яка регламентує повну самостійність підприємства у визначенні його структури, рішенні про зміну в організаційній структурі субєкта господарювання шляхом ліквідації структурного підрозділу і передачі непрофільної для металургійного підприємства діяльності до іншого господарюючого субєкта. Оголошення простою в роботі цеху у відсутність організаційних передумов для здійснення ним діяльності підпадає під підстави, передбачені законодавством. Виплата за час простою заробітної плати в меншому розмірі відповідає вимогам закону. Що стосується зміни формулювання причини звільнення, ця вимога є безпідставною, оскільки для звільнення за підставою, про яку просить позивач, необхідна констатація порушень законодавства про працю з боку власника або уповноваженого ним органу. Так як відповідачем таких порушень допущено не було, є неспроможними відповідні твердження позивача. Вимога про підвищення заробітної плати, на думку представника, також не підлягає задоволенню, оскільки наказом від 08.06.2017 року в публічному акціонерному товаристві «Запоріжсталь» поряд з введенням нових умов оплати праці визначено і категорії працівників, посадові оклади яких не підлягають підвищенню. До цих категорій включено і посади і спеціальності тих, що припинили діяльність, структурних підрозділів, що є логічним за умови відсутності передумов для праці на вказаних посадах і за вказаними спеціальностями. Так як розрахунок з позивачем проведений при його звільненні, він отримав всі належні йому суми, а вимога про виплату складових заробітної плати, на які він посилається, є безпідставною, просить про відмову в задоволенні позову і в частині вимог про стягнення заробітної плати за затримку розрахунку при звільненні. Законність звільнення позивача не дає підстав для покладення на відповідача і відповідальності за моральну шкоду. У звязку з викладеним просить про відмову у задоволенні позову. Представник третьої особи, належним чином повідомленої про дату, час та місце проведення судового засідання, до суду не зявився, надавши письмове звернення, що містить твердження про необгрунтованість позову і прохання про вирішення спору без його участі (а. с. 198). Вказані обставини в силу ст. 233 ЦПК України не перешкоджають розглдяу справи у відсутність представника третьої особи. Вислухавши учасників справи, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що [PERSON] прийнятий на роботу в цех ремонту металургійного обладнання № 4 публічного акціонерного товариства «Запоріжсталь» 3 березня 2007 року на підставі наказу № 81 від 01.03.2007 року за спеціальністю елктрогазозварювальника пятого розряду (а. с. 11). Наказом генерального директора № 866/л від 10.08.2017 року був звільнений у звязку із змінами в організації виробництва і праці цеха ремонту металургійного обладнання № 4 і відмовою працівника від переводу на іншу роботу, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а. с. 12). Підстави для припинення трудових відносин з ініціативи власника або уповноваженого ним органу передбачені статтями 40, 41 КЗпП України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи організації, скорочення чисельності або штату працівників. Як випливає з розяснень п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці. Вирішуючи позов в частині вимог про визнання незаконним наказу № 866/л від 10.08.2017 року «Про звільнення працівника ЦРМО-4», суд не вбачає підстав для його задоволення, погоджуючись з твердженнями представника відповідача про свободу і самостійність підприємства в силу ст. 64 Господарського кодексу України у визначенні своєї організаційної структури, встановленні чисельності працівників і штатного розпису. І так як наказом генерального директора № 909 від 31.05.2017 року припинено цех ремонту металургійного обладнання № 4, а позивач під час перебування у трудових відносинах з відповідачем працював саме в цьому структурному підрозділі, його звільнення за підставою, яку він оспорює, у відсутність згоди на переведення на іншу роботу є логічним наслідком здійснених в організаційній структурі підприємства змін (а. с. 29). Що стосується недотримання відповідачем процедури звільнення в частині недотримання строку попередження про майбутнє вивільнення, який, на думку позивача, мав би почати свій перебіг з 1 березня 2017 року (очевидно, позивач мав на увазі двомісячний строк до видання наказу № 909 і відповідно до цього початок перебігу строку попередження з 31 березня 2017 року), суд не погоджується з цими твердженнями, оскільки таке вивільнення повязане з ліквідацією цеху, рішення про яку (ліквідацію) прийняте лише 31 травня 2018 року, тому попередження за два місяці до настання події (яка може і не настати), є неможливим. Навпаки, саме рішення уповноваженого власником органу про ліквідацію структурного підрозділу і ліквідація, що за ним настала, і є реальною підставою для здійснення попередження працівників про зміни в організації виробництва і праці і можливе у звязку з цим вивільнення. Частиною 2 ст. 40\~КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу, а статтею 43 КЗпП України визначена необхідність отримання попередньої згоди виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, на розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 , 2-5, 7 статті 40. Хоча позивач і не посилається на порушення процедури звільнення в цій частині, проте судом під час зясування обставин справи встановлено, що вказані вимоги закону відповідачем дотримані: 9 червня, 28 липня і 10 серпня 2017 року позивачу запропоновано перевід на іншу роботу на підприємстві, від якого той відмовився (а. с. 34-36). Погодження розірвання трудового договору з профспілковим комітетом підтверджує виписка з протоколу засідання профкому від 19.07.2017 року (а. с. 37). Відповідно до ст. 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. Виходячи з законодавчо визначеного поняття, простоєм є тимчасове припинення роботи, що викликане, в тому числі і відсутністю організаційних умов. З урахуванням семантики цього поняття припинення структурного підрозділу в організаційній структурі субєкта господарювання має наслідком неможливість забезпечити роботою працівників цього підрозділу, так як відсутні організаційні передумови для здійснення виробничої діяльності таким підрозділом. За викладених обставин оголошення простою на період попередження працівника про майбутнє вивільнення у звязку із змінами в організації виробництва є таким, що ґрунтується на фактичній неможливості забезпечити особу роботою, не суперечить вимогам законодавства про працю, тому не може бути визнано незаконним. Оплата праці з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) під час простою, що триває не з вини працівника, відповідає положенням статті 113 КЗпП України, не суперечить процедурі звільнення особи за ініціативою власника або уповноваженого ним органу, тому суд не вбачає підстав прийняти як обєктивні твердження позивача про незаконне неотримання ним частини заробітку за час простою. Оскільки суд зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону лише у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству (ч. 3 ст. 235 КпП України), констатуючи законність звільнення [PERSON], суд не погоджується з ґрунтовністю вимог позову про визнання незаконним наказу про звільнення і зміни формулювання причини звільнення. За змістом ч. 3 ст 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Дійшовши висновку про законність звільнення [PERSON], суд враховує не лише відповідність формулювання причини звільнення позивача підставі звільнення і дотримання процедури звільнення за оспорюванню підставою, а і відсутність інших порушень законодавства про працю з боку відповідача. Відповідність формулювання причини звільнення підставі для звільнення виключає стягнення з відповідача вихідної допомоги, яка належить працівникові у випадку звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України і передбачена статтею 44 КЗпП України. Вирішуючи вимоги позову про необґрунтоване непідвищення заробітної плати, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Свобода і самостійність господарюючого субєкта у визначенні форм і системи оплати праці, норм праці, розцінок, тарифних сіток, ставок, схем посадових окладів, умов запровадження та розмірів надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат за умови обовязкового дотримання норм і гарантій, передбачених законодавством, внормована пунктом 3.1 Галузевої угоди гірничо-металургійного комплексу. На виконання п. 4.2 колективного договору публічного акціонерного товариства «Запоріжсталь» про обовязок адміністрації підприємства забезпечити зростання середньої заробітної плати наказом № 955 від 08.06.2017 року з 1 червня 2017 року в публічному акціонерному товаристві «Запоріжсталь» введено нові умови праці (а. с. 54). Із змісту статті 97 КЗпП України і пункту 3.1 Галузевої угоди гірничо-металургійного комплексу витікає, що дія нових умов праці розповсюджується на посади і спеціальності, що утворюють штатний розпис підрозділів, які працюють. Між тим цех, в якому працював позивач, ліквідований до видання наказу про введення нових умов праці, і саме ця подія і обумовила звільнення [PERSON] по ініціативі власника. У звязку з викладеним суд погоджується з законністю приписів наказу № 955 від 08.06.2017 року про нездійснення підвищення посадових окладів робітникам, що обіймали посади (працювали за певними спеціальностями) у підрозділах, які ліквідовані. Відсутність заборгованості з заробітної плати не дає підстав для покладення на відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні. Так як підставою для відшкодування моральної шкоди працівника є лише порушення його законних прав, що призвели до моральних страждань, не вбачаючи підстав для визнання звільнення незаконним, суд не вбачає підстав і для задоволення вимог про стягнення моральної шкоди. \~

Outcome: dismissed