Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-05 00:00:00

27.01.2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить: розірвати шлюб, який був зареєстрований 11 лютого 2011 року з відповідачем [PERSON] , а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття (а.с.2-5). Свої вимоги\~позивач обґрунтовує\~тим,\~що 11\~лютого 2011\~року вона\~уклала шлюб\~з відповідачем,\~в якому\~в них\~народився син\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~який проживає\~з позивачем. Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося з причини різних поглядів на шлюб та сім`ю, на виховання дитини. Сторони разом не проживають, шлюбні відносини між ними фактично припинені, спільне господарство не ведеться. Позивач вважає , що подальше спільне сімейне життя і збереження шлюбу є неможливими, суперечить її інтересам. На даний час їх спільна дитина проживає з позивачем та знаходиться повністю на її утриманні. Позивач самостійне несе усі витрати, пов`язані із забезпеченням належних умов для його навчання, розвитку та відпочинку. Відповідач участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги на його утриманні не надає. У судове засідання позивач не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, відповідно до якої повністю підтримала заявлені позовні вимоги, просила їх задовольнити, та не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву, а також заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не подав. Відповідно до вимог ст. ст.\~223,280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи позивач не заперечує. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що\~ позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що подружжя зареєстрували шлюб 11 лютого 2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Переслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Київській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 22, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] (а.с. 6). Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.7). За змістом позовної заяви сторони подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, позивач вважає подальше спільне життя неможливим, у зв`язку з чим можливості збереження шлюбу не вбачається. Внаслідок зазначених обставин сім`я подружжя фактично розпалась, а шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. При цьому суд враховує, що згідно ст.24\~Сімейного кодексу\~України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Вирішуючи спір щодо стягнення аліментів на користь позивача на утримання їх з відповідачем малолітнього сина, суд виходить з наступного. Встановлено, що факт проживання дитини сторін разом з позивачем та перебуванням її на утримані позивача, відповідачем не оспорюється, та підтверджується довідками Реєстраційної служби Бориспільської міської ради про зареєстроване місце проживання позивача та її малолітнього сина №№20-56-7413, 20-36-7414 від 24.10.2019 (а.с.10,11). Згідно з вимогами ст.\~141\~Сімейного кодексу\~України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.\~180\~Сімейного кодексу\~України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 1 та 2 ст.\~182\~Сімейного кодексу\~України в редакції закону, чинній з 08.06.2017 року, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1\~ст. 183 Сімейного кодексу України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Встановлено, відповідач є особою працездатного віку. Будь-яких доказів того, що відповідач добровільно надає матеріальну допомогу позивачу на утримання малолітньої дитини, а також, що на утриманні відповідач є інші непрацездатні особи, суду надано не було. Даючи оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам та встановленим обставинам справи, суд дійшов висновку, що за своїм матеріальним станом відповідач, який є особою працездатного віку, може сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частки його заробітку, що відповідає, визначеному ч.5 ст.183 Сімейного кодексу України розміру, який за заявою стягувача може бути стягнутий у безспірному порядку. При цьому суд зазначає, що будь-яких доказів того, що відповідач добровільно надає матеріальну допомогу позивачу на утримання\~\~дитини, або має на своєму утриманні інших непрацездатних осіб, суду надано не було. За змістом\~ст.191 Сімейного кодексу України\~суд стягує аліменти від дня пред`явлення позову. Відповідно до вимог\~ст.141\~ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840 гривень 80 копійок за позовною вимогою немайнового характеру про розірвання шлюбу (а.с.1) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а також з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 840 гривень 80 копійок, від сплати якого оскільки позивач була звільнена при поданні позову про стягнення аліментів. Відповідно до вимог пункту 1 частини 1\~статті 430 ЦПК України, \~суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved