Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

28.09.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості по аліментах та зменшення розміру аліментів, що стягуються на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в обґрунтування якої послався на те, що 28.10.1995 року між ним та відповідачем \~було укладено шлюб, який між ними було розірвано 08.09.2003 року. За час шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 08.12.2014 року з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. щомісячно. В серпні 2015 року він отримав постанову про відкриття виконавчого провадження та розрахунок заборгованості по аліментам, яка складає на 01.08.2015 року - 7046,67 грн. Вважає, що дана заборгованість виникла внаслідок непред`явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. Розмір аліментів складає більше 50% його доходу, крім того вище зазначену заборгованість він не має можливості сплатити, так як отримує невелику заробітну плату та має на утриманні неповнолітню дитину [INFO]. Крім того, позивачка забороняє йому бачитись та спілкуватись із сином. За викладених обставин, він вимушений був звернутися до суду з даним позовом і просить зменшити розмір аліментів, які утримуються з нього на утримання сина [PERSON] з 700 гривень до 400,00 гривень щомісяця. Відповідач [PERSON] позов не визнала, зазначивши, що вона працює на декількох роботах, але цих коштів не вистачає на забезпечення умов навчання сина, в той час як відповідач за весь час лише декілька раз, надав матеріальну допомогу на утримання сина в розмірі 300 гривень. З того часу більше будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку не надає, тому вважає, що він умисно ухиляється від сплати аліментів на утримання дитини, що підтверджується наявністю заборгованості по аліментах. Доказів, за яким він не має можливості повноцінно працювати, щоб отримувати більший дохід, у звязку з чим знаходиться у скрутному матеріальному становищі, вважає, відповідач суду не надав, також не обґрунтував чому саме 400 грн. на його думку є достатньою сумою аліментів на утримання дитини. На сьогодні не має підстав для зменшення розміру аліментів, а навпаки визначений рішенням суду від 08.12.2014 року розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 700.00 грн. є не достатнім для забезпечення належного матеріального забезпечення дитини, у звязку з чим вона просить у задоволенні позову [PERSON] відмовити повністю. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, суд дійшов до висновку про можливість часткового задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до положень ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, доньки, сина; інші обставини, які мають суттєве значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. При визначені розміру аліментів ураховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 р. N146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». Судом установлено, що сторони є батьками повнолітнього [PERSON]А, який дійсно навчається на четвертому курсі Морехідного училища ім. О.І. Маринеска, на денному відділенні, і знаходиться \~на \~частковому державному утриманні (бюджетна форма навчання) з 01.09.2013 року, зі строком закінчення \~навчання 30 вересня 2016 року /а.с.20/. Батько дитини - [PERSON], за рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 08.12.2014 року, справа №504/3356/14, повинен сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання повнолітнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 29.09.2014 року до двадцяти три річного віку, тобто до 08.08.2019 року включно, або до моменту припинення навчання дитини /а.с.22/. Згідно розрахунку відділу ДВС Комінтернівського РУЮ Одеської області, станом на 01.08.2015 року у [PERSON], існує заборгованість по аліментах у розмірі 7046,67 гривень /а.с.7/. Суд враховує, що відповідач офіційно працює спеціалістом ІІ категорії з земельних питань в Сербківський сільській раді Комінтернівського району Одеської області,, що підтверджено довідкою №25 від 21.09.2015 року /а.с.23/. З наданих позивачем документів в обґрунтування своїх вимог про зменшення розміру аліментів на утримання повнолітнього сина, убачається, що на його утриманні знаходиться неповнолітній син [PERSON] [INFO], який проживає разом з батьком /а.с.8, 10/. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з\~\~п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до ст.ст.57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи надані позивачем докази в обґрунтування своїх вимог, суд вважає, що обставини на які посилається відповідач є слушними та недоведеними, але враховуючи наявність в нього неповнолітньої дитини, суд вважає частково задовольнити вимоги про зменшення розміру аліментів на утримання повнолітнього сина, з 700,00 гривень до 500,00 гривень щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до закінчення дитиною навчання, тобто до 30 червня 2016 року. З урахуванням зазначених обставин, інтересів повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у зв'язку з чим не має можливості працевлаштуватися та отримувати дохід, виходячи із принципів справедливості, добросовісності та розумності, закріплених у ст.7 Сімейного кодексу України, суд при вирішенні питання щодо звільнення від сплати заборгованості по аліментах, які підлягають стягненню з позивача, вважає недопустимим погіршення матеріального стану однієї дитини за рахунок другої дитини, крім того, судом не встановлено жодних життєвих обставин, які мають істотне значення для звільнення боржника від сплати заборгованості та обставин, які поза волею платника аліментів перешкоджали йому сумлінно виконувати свій обовязок. Таким чином, суд вважає, що в судовому засіданні встановлено факт заборгованості по аліментам та наявність вини позивача як особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні, тому вимоги про звільнення від сплати заборгованості по аліментах задоволенню не підлягають. На підставі ст.ст.141,180,182,183,184,192 СК України і

Outcome: partial