overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

28.12.2016 р. [PERSON] звернулася до суду з заявою, якою просить встановити факт родинних відносин з сином [PERSON] В обґрунтування вказує, що 24.10.1985 р. вона народила сина [PERSON], де в його свідоцтві про народження прізвище матері зазначено «Чеботару», тоді як до укладення шлюбу «Чоботару». У звязку із розбіжностями в написанні прізвища у неї відсутня можливість підтвердити той факт, що вона доглядала за сином до виповнення йому трьох років, в звязку із чим вона не може врахувати цей стаж до загального стажу роботи для отримання пенсії. В судове засідання [PERSON] не з»явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. В судове засідання зявивися представник заявника надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просить задовольнити заяву про встановлення факту. Представник заінтересованої особи - Криворізьке північне обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, в судове засідання не зявився, направив суду лист про розгляд справи у його відсутність. Рішення просить ухвалити на розсуд суду. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що заяву слід задовольнити. Судом встановлено, копією свідоцтва про народження та копією паспорту, що [PERSON], народилась 25.12.1957 року, в с. Кіселія, Кагульського району, Республіка Молдова, а.с. 5. Після укладення шлюбу вона змінила прізвище на «Піжевська», в свідоцтві про шлюб зазначено прізвище дружини «Чоботару», а.с. 8. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] народила сина [PERSON], [INFO], в свідоцтві зазначені дані матері «Чеботару Тамара Павловна», національність молдованка. Вказаних данних паспорта та свідоцтва, де дані матері та сина повністю збігаються, суд вважає достатнім для встановлення факту родинних відносин. [PERSON], 10.06.2012 року помер, а.с. 7. Згідно ст.256 ч.1, п.1 ЦПК України, у звязку з необхідністю прийняття спадщини заявником, слід встановити факт родинних відносин фізичних осіб, що підтверджується належними письмовими доказами, зокрема свідоцтвом про народження, паспортами громадян України, співзвучністю прізвища, збігом віку померлого з даними про його народження. На підставі ст.256 ч.1 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

28.12.2016 року [PERSON] (далі - заявник) звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності їй Свідоцтва про право власності на житло, виданого 05.06.1998 року на підставі розпорядження виконавчого комітету Деснянської районної ради від 04.06.1998 № 1343. В обґрунтування заяви зазначила, що в зазначеному свідоцтві невірно вказано її ім'я - «[PERSON]», замість «[PERSON]», що унеможливлює вільне розпорядження належною їй часткою в праві спільної часткової власності на квартиру. У судовому засіданні заявник свої вимоги підтримала і наполягала на їх задоволенні; представник заінтересованої особи не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Заявник народилася [INFO] року в с. Старосілля Чорнобильського району Київської області. З 02.03.1971 року вона перебувала в шлюбі з [PERSON], який помер [INFO] року. Як убачається з відмітки в паспорті, з 04.10.1977 року заявник постійно проживає за адресою: [ADDRESS] (а. с. 5-6, 12, 16). В червні 1998 року заявник разом із чоловіком приватизували вказану квартиру і отримали Свідоцтво про право власності на житло, яке видане 05.06.1998 року на підставі розпорядження виконавчого комітету Деснянської районної ради від 04.06.1998 № 1343. При цьому в свідоцтві допущено помилку в написанні імені заявника - «[PERSON]», замість «[PERSON]», що унеможливлює вільне розпорядження належною їй часткою в праві спільної часткової власності на квартиру. Оскільки наявність помилки підтверджується переліченими вище документами, копії яких приєднані до справи, подана заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

28.12.2016 року [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав. Пояснив, що 30 серпня 2002 року він разом з дружиною [PERSON] придбав за договором купівлі-продажу незакінчений будівництвом житловий будинок розташований в м. Миргороді по вул. Ведмедівка 117. В будинку значиться зареєстрованим, але фактично не проживає з часу придбання ними житлового будинку відповідач [PERSON] Його він ніколи не бачив, жодних його речей в будинку немає, тобто по закону він втратив право на користування житлом. Просить суд відповідача [PERSON] визнати таким, що втратив право на користування належним йому будинком, оскільки більше року він не проживає в будинку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, будучи повідомленим про день та час судового розгляду справи за місцем реєстрації у згідно ст. 74 ЦПК України. Відповідно до положень ст.ст. 77, 225 ЦПК України, судом ухвалено провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача. Третя особа [PERSON] позов просила задовольнити, пояснивши, що на час придбання нею та чоловіком житлового будинку в м. Миргороді по вул. Ведмедівка 117 відповідач був там зареєстрований, але фактично не проживав. Його вона ніколи не бачила, жодних речей відповідача в будинку немає. Суд, заслухавши пояснення позивача та третьої особи, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Встановлено, що позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] мають на праві власності житловий будинок № 117 по вул. Ведмедівка в м. Миргороді на підставі договору купівлі-продажу від 30 серпня 2002 року (а.с. 5), в якому значиться зареєстрованим відповідач [PERSON]В.(а.с. 8-9). З акта голови вуличного комітету вбачається, що за адресою м. Миргород, вул.. Ведмедівка 117 значиться зареєстрованим, але фактично на момент купівлі будинку не проживав та не проживає зараз [PERSON] (а.с.10). Згідно ст. 405 ч.2 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Реєстрація відповідача в житловому будинку належному позивачеві призводить до порушення права власності позивача на житло. Оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в спірному жилому будинку з часу придбання його позивачем та третьою особою, то його слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням-будинком № 117 по вул. Ведмедівка в м. Миргороді. В той же час вимога позивача про визнання відповідача [PERSON] таким що втратив право на користування житловим будинком з 30 серпня 2002 року до задоволення не підлягає, оскільки вона не узгоджується з положеннями ст. 405 ЦК України на підставі якої позивач просить визнати відповідача утратившим право на користування житлом.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

28.12.2016 року [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись у позовній заяві на те, що вони з відповідачкою перебувають у шлюбі з 20.06.2008 року, зареєстрованим Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №367. Від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Через відсутність взаєморозуміння, між ними з серпня 2010 року були припинені шлюбні відносини, ведення спільного господарства, спільне мешкання, зберігати шлюб з відповідачкою він не бажає, вважає, що збереження шлюбу не можливо, просить суд шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, причини неявки суду невідомі, повідомлялася належним чином, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в заочному порядку відповідно до ст.ст. 224-225 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 20.06.2008 р., шлюб зареєстровано у Красногвардійському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №367 (а.с.3). Від шлюбу мають одну малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.4). Також судом встановлено, що з серпня 2010 року між сторонами по справі були фактично припинені шлюбні стосунки, ведення спільного господарства та спільне проживання через різні погляди на життя, зберігати сім`ю позивач не бажає та наполягає на розірванні шлюбу. Згідно ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначені обставини та приймаючі до уваги, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами по даній справі припинені з серпня 2010 року, позивач наполягає на розірванні шлюбу, зберігати шлюб з відповідачкою не бажає, суд приходить до висновку, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому підлягає розірванню. Згідно ст.88 ЦПК України на користь позивача необхідно стягнути витрати зі сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

28.12.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем, який був зареєстрований 03.10.2015 року відділом ДРАЦС по м. Новоград-Волинський, актовий запис № 392. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Однак, спільне життя не склалось, від шлюбу не мають дітей. Перебування в шлюбі та примирення є неможливим і суперечить їх інтересам, оскільки давно втратили один до одного почуття любові та поваги, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Позивач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не прибула, однак подала заяву про розгляд справи без її участі, проти позову не заперечує. Дослідивши\~\~у\~\~судовому\~\~засіданні\~\~матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 03.10.2015 року відділом ДРАЦС по м. Новоград-Волинський, актовий запис № 392, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ТП № 131539 від 03.10.2015 р. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе. При розгляді справи суд виходив з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. А тому, враховуючи вищевикладене, у суду є підстави вважати, що сім'я розпалася остаточно, шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, а тому, наявні підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

28.12.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем, який був зареєстрований 24.12.2011 року відділом ДРАЦС по м. Новоград-Волинський, актовий запис № 382. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Однак, спільне життя не склалось, від шлюбу мають дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Перебування в шлюбі та примирення є неможливим і суперечить їх інтересам, оскільки давно втратили один до одного почуття любові та поваги, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Позивач в судове засідання з'явився, позов підтримав та просив дітей залишити на вихованні відповідачу. Відповідач в судове засідання прибула, проти позову не заперечувала. Дослідивши\~\~у\~\~судовому\~\~засіданні\~\~матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 24.12.2011 року відділом ДРАЦС по м. Новоград-Волинський, актовий запис № 382, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ТП № 103380 від 27.08.2013 р. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе. При розгляді справи суд виходив з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. А тому, враховуючи вищевикладене, у суду є підстави вважати, що сім'я розпалася остаточно, шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, а тому, наявні підстави для розірвання шлюбу. Оскільки відсутній спір про місце проживання неповнолітніх дітей, які проживають з відповідачем, суд вважає можливим при розгляді справи вирішити питання про залишення дітей на виховання матері. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-04 00:00:00

28.12.2016 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності йому трудової книжки від 27.03.1975 року, мотивуючи свої вимоги тим, що в березні 1975 року він розпочав свою трудову діяльність, у зв'язку з чим на нього була заведена трудова книжка. У грудні 2016 року він звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Петриківському районі з метою оформлення пенсії, але спеціалістами пенсійного фонду було виявлено, що у трудовій книжці від 27.03.1975 року наявні розбіжності у написанні по батькові, а саме: російською мовою [PERSON], хоча за паспортними даними російською мовою його по батькові записане як [PERSON], у зв'язку з чим у заявника виникли труднощі пов'язані з оформленням свого пенсійного забезпечення. У судове засідання [PERSON] надав заяву про розгляд справи у його відсутності, заяву підтримує в повному обсязі (а.с. 15). Представник заінтересованої особи - Управління Пенсійного фонду України в Петриківському районі Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надали клопотання, в якому заявлені вимоги підтримують та просять розглядати справу у відсутності їхнього представника (а.с. 16). Оглянувши надані заявником докази суд вважає, що заявлені вимоги про встановлення факту належності [PERSON] трудової книжки від 27.03.1975 року підлягають задоволенню. Судом були встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті(ст. 256 ЦПК України). Судом встановлено, що згідно копії трудової книжки від 27.03.1975 року, виданої на ім'я - [PERSON], по батькові російською мовою не співпадає з по батькові, яке вказане в паспорті російською мовою (а.с. 7). Згідно з паспортними даними [PERSON], його по батькові російською мовою записане як [PERSON] (а.с. 4). Крім того, походження по батькові російською мовою саме як [PERSON], а не [PERSON], як вказано в трудовій книжці від 27.03.1975 року, підтверджується копією трудової книжки від 27.06.1995 року, де всі інші дані особи: прізвище, ім'я та дата народження - [PERSON], 1957 р.н., співпадають як з паспортними даними, так і з трудовою книжкою від 27.03.1975 року (а.с. 8). Таким чином, суд, з'ясувавши мету встановлення факту належності правовстановлюючих документів, оцінивши зібрані у справі докази, вважає що наявні розбіжності у написанні по батькові заявника російською мовою в трудовій книжці виникли внаслідок невірного перекладу по батькові з української мови на російську при її заповненні, а тому приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви про встановлення факту належності [PERSON] трудової книжки від 27.03.1975 року.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

28.12.2016 року [PERSON] звернувшись до суду просить, стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей: дочки [PERSON], 20.05.2010р. народження та сина [PERSON], 21.06.2016р. народження в розмірі 1/3частини з усіх видів заробітку до досягнення дітьми повноліття, посилаючись на те, що проживають однією сімєю та перебувають з відповідачем у шлюбних відносинах з 04.12.2009 року. Від даного шлюбу у них народилися діти, батьком яких є відповідач, що підтверджується свідоцтвами про народженням дітей. Відповідач надавати матеріальну допомогу на утримання дітей в добровільному порядку не бажає, тому позивачка змушена звернутися до суду. Позивачка - [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у свою відсутність, на позові наполягає. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у свою відсутність, проти позову не заперечує. Третя особа [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлена завчасно належним чином за місцем реєстрації вул. Матросова, 83/20м. Кривого Рогу, але згідно поштового повідомлення судова повістка повернулася до суду за закінченням терміну зберігання. З вказаних причин суд прийшов до висновку, що відповідач недобросовісно користується своїми процесуальними правами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити і відповідно до ст.180,182 Сімейного кодексу України стягнути з відповідача на утримання дочки [PERSON], 20.05.2010р. народження та сина [PERSON], 21.06.2016р. народження, аліменти у розмірі 1/3частини з усіх видів заробітку. Судом встановлено, свідоцтвами про народження, свідоцтвом про шлюб, довідкою з місця проживання, що відповідач будучи батьком дітей, матеріальної допомоги не надає. На підставі ст.180,182 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

28.12.2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем, який був зареєстрований 04.08.2012 року відділом ДРАЦС Новоград-Волинського МУЮ, актовий запис № 135. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Однак, спільне життя не склалось, спільних дітей не мають. Перебування в шлюбі та примирення є неможливим і суперечить їх інтересам, оскільки давно втратили один до одного почуття любові та поваги, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Позивач в судове засідання не з'явилась, однак подала заяву про розгляд справи без її участі та просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні не зявився, однак про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Зважаючи на вищевказані обставини, суд згідно з вимогами ч. 1 ст. 225 ЦПК України, прийшов до висновку про необхідність провести розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення. Дослідивши\~\~у\~\~судовому\~\~засіданні\~\~матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04.08.2012 року, який зареєстрований відділом ДРАЦС Новоград-Волинського МУЮ, актовий запис № 135, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ТП № 090472 від 04.08.2012 р. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе. При розгляді справи суд виходив з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. А тому, враховуючи вищевикладене, у суду є підстави вважати, що сім'я розпалася остаточно, шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, а тому, наявні підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України позивач має право на збереження шлюбного прізвища після розірвання шлюбу. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

28.12.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 07 серпня 1993 року Ізюмським міським відділом РАЦС Харківської області, актовий запис № 291. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Вказує, що шлюбні відносини припинені через відсутність взаєморозуміння в сім»ї, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов»язки, внаслідок чого їх подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим. Просить шлюб розірвати. В судове засідання позивачка не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності з частиною 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що 07 серпня 1993 року Ізюмським міським відділом РАЦС Харківської області, зареєстровано шлюб між сторонами у справі, актовий запис № 291. У відповідності до статті 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги припинення сімейних стосунків та інші обставини життя подружжя. Суд постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Позивач в позовній заяві вказує, що сумісне подружнє життя не склалось через відсутність порозуміння в сімї. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивач побажала залишити шлюбне прізвище [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved