Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

28 жовтня 2019 року [PERSON] , в інтересах [PERSON] , звернувся до суду із позовом до Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 26 лютого 1998 р. Кам-Бузьким відділом державної реєстрації актів громадянського стану Львівської області. Згідно свідоцтва про народження, серія [NUMBER] виданого Миколаївською сільською радою Лопатинського району Львівської області від 21.06.1952 року, вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] . Батько - [PERSON] , мати- [PERSON] . Згідно свідоцтва про одруження, серія [NUMBER] видане Миколаївською сільською радою Радехівського району Львівської області 04.10.1975 року, вбачається, що [PERSON] одружився із [PERSON] та після реєстрації одруження присвоєні прізвища: чоловікові « [PERSON] »; дружині « [PERSON] ». Відповідно до виданої довідки № 928 від 05.11.2018 року виконкомом Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, вбачається «що гр. [PERSON] , яка померла [INFO] , до дня смерті була зареєстрована і проживала в с. Стирківці Радехівського району Львівської області. Разом з нею на день її смерті в житловому будинку зареєстрованих осіб не було». Однак дочка спадкодавця фактично проживала разом із своєю мамою, оскільки вона потребувала догляду та постійно хворіла. Після смерті спадкодавця, окрім іншого майна, залишилося спадкове майно, що складається із земельних ділянок на території Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області. Крім позивача, інших спадкоємців, які б претендували на майно ні за законом ні за заповітом немає. Після смерті спадкодавця, позивач вступила у володіння спадщиною та фактично прийняла її. Проте, на даний час з метою отримання свідоцтва про право на спадщину в установленому законом порядку на земельні ділянки спадкоємець звернулась до державного нотаріуса та отримала усну відмову, оскільки оригінал Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ № 011284 зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 24 січня 2001 року за № 11952 - відсутній, а сам акт виданий після смерті спадкодавця, а саме 24.01.2001 року . Оскільки відсутність у позивача правовстановлюючих документів, унеможливлює реалізацію майнових прав позивача, як спадкоємця у позасудовому порядку, а тому позивач змушена звернутися з позовом до суду про визнання права власності на вищезазначені земельні ділянки. Просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт спільного проживання - [PERSON] на час відкриття спадщини із спадкодавцем - своєю мамою [PERSON] , яка померла [INFO] . Визнати за [PERSON] право власності на земельні ділянки в порядку спадкування після смерті її мами [PERSON] , яка померла [INFO] та які належали Спадкодавцю на праві приватної власності відповідно до зареєстрованого Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ № 011284 зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 011284 від 24.01.2001 року, а саме земельна ділянка загальною площею 0,9380 га (рілля); земельна ділянка загальною площею 0,2196 га (кормові угіддя). 28 жовтня 2019 року автоматизованою системою документообігу суду Д-3 судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (а.с.22). У підготовче судове засідання представник позивача з`явився, позов підтримує повністю та просить задоволити. Представник відповідача Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розгляд справи проводити без участі представника (а.с.29). У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 26 лютого 1998 р. Кам-Бузьким відділом державної реєстрації актів громадянського стану Львівської області (а.с.10). Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER] виданого Миколаївською сільською радою Лопатинського району Львівської області від 21.06.1952 року, [PERSON] народилася [INFO] . Батько - [PERSON] , мати- [PERSON] (а.с.11). Відповідно до свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] , видане Миколаївською сільською радою Радехівського району Львівської області, 04.10.1975 року, [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] та після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.12). З довідки № 928 від 05.11.2018 року, виданої виконкомом Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, вбачається що гр. [PERSON] , яка померла [INFO] , до дня смерті була зареєстрована і проживала в [ADDRESS] . Разом з нею на день її смерті в житловому будинку зареєстрованих осіб не було (а.с.14). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії IІІ-ЛВ №011284, виданого 24.01.2001 року головою Радехівської районної Ради народних депутатів на підставі рішення ХІІ сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної Ради народних депутатів від 23.06.2000 року, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №11952, вбачається, що земельна ділянка, площею 1.1576 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, належала [PERSON] (а.с.15). Окрім цього, факт, що [PERSON] проживала спільно із спадкодавцем до дня її смерті за адресою в [ADDRESS] , яка вступила в володіння майном, підтвердив в судовому засіданні свідок [PERSON] , не довірити показам якого в суду підстав немає (а.с.30). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Перешкодою в реалізації позивача її законних прав та інтересів, є те, що вона позбавлена у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті [PERSON] . Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved