Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

28.04.2015 року [PERSON] (до зміни прізвища - [PERSON]) [PERSON] звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з первісним позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментам, в обґрунтування якого зазначив, що він та відповідачка є батьками малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. У 2007 році відповідачка звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів і суд стягнув з нього аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі ? частини всіх його доходів. З 21.04.2015 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON]. З нею вони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Крім того, разом з ними проживають його мати та бабуся, які є непрацездатними особами, і тому вони також знаходяться на його частковому утриманні. На сьогоднішній день він не має постійної робот і, відповідно, не має стабільного доходу та має лише випадкові заробітки, а тому у нього немає можливості платити відповідачці аліменти у розмірі ? частини всіх його доходів, до того ж, йому та його теперішній сім'ї доходів майже зовсім не вистачає на проживання. Тому, враховуючи його матеріальний стан та сімейний стан, а саме те, що на сьогоднішній день на його утриманні знаходяться неповнолітня дитина, непрацююча дружина та непрацездатні мати і бабуся, вважає за необхідне звернутися до суду з метою зменшення розміру аліментів, як це передбачено ст.192 СК України. Крім того, на сьогоднішній день у нього існує заборгованість по аліментам перед відповідачкою, оскільки з 04.02.2014 р. по 19.02.2014 р. та з 27.06.2014 р. по 28.11.2014 р. він хворів. Його діагноз: хронічний вірусний гепатит «С», і, відповідно, він не працював і не мав доходу та не платив аліменти. Заборгованість становить приблизно 7000 грн. В звязку з тим, що заборгованість виникла через його хворобу, то він вважає, що є підстави звільнити його від сплати заборгованості згідно ч.2 ст.197 СК України. З огляду на викладене, з посиланням на ст.ст.192, 197 СК України він просить суд зменшити розмір аліментів, утримуваних за рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області з нього, [PERSON] (до зміни прізвища [PERSON]) [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], з ? частини усіх видів його доходів до 1/6 частини щомісячно; звільнити його - [PERSON] (до зміни прізвища - [PERSON]) [PERSON] від сплати заборгованості по аліментам на користь відповідачки [PERSON] на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. 04.06.2015 року [PERSON] звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області з зустрічним позовом до [PERSON] (до зміни прізвища [PERSON]) [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам та стягнення пені, в обґрунтування якого зазначила, що 10 вересня 2005 року сторони зареєстрували шлюб, від якого 05 грудня 2005 року у сторін народився син - [PERSON]. Майже одразу після реєстрації шлюбу стосунки позивачки з колишнім чоловіком зіпсувалися, почалися постійні сварки та непорозуміння, а тому невдовзі сторони припинили проживати разом та вести спільне господарство. Позивачка сама несла всі витрати, пов'язані з утриманням спільного сина сторін, а відповідач постійно ухилявся від виконання свого батьківського обов'язку щодо виховання та утримання дитини У липні 2007 року позивачка вимушена була звернутися до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. 17 серпня 2007 року, заочним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області позов [PERSON] було задоволено, стягнуто зі [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], 05 грудня 2005 р. н., аліменти в розмірі ? частини усіх видів його місячного заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку помісячно, починаючи з 20 липня 2007 року і до повноліття дитини. 08 травня 2008 року, заочним рішенням Овідіопольського районного у Одеської області, шлюб між сторонами було розірвано. Спільний син залишився на вихованні позивачки. Згідно розрахунку державного виконавця Відділу ДВС Овідіопольського РУЮ Одеської області Бурдюжа Т.І. від 15 травня 2015 року у боржника [PERSON] станом на 01 травня 2015 року утворилася заборгованість по аліментам у розмірі 9641,40 гривень. Матеріали виконавчого провадження, з якими позивачка ознайомилася при підготовці до засідання, свідчать про те, що відповідач свідомо нехтував і нехтує батьківськими обов'язками, цілком свідомо ухилявся і ухиляється зараз від сплати аліментів. Вона має право на стягнення з відповідача заборгованості зі сплати аліментів, в розмірі 9641,4 гривень за станом на дату 01 травня 2015 року, та неустойки у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочки в розмірі 65902,08 гривень за станом на дату 01 травня 2015 року. Вважає, що підстав для зменшення розміру аліментів та звільнення відповідача від сплати заборгованості по аліментам не має. З огляду на викладене, з посиланням на ст.ст. 20, 194, 196 СК України просить суд постановити рішення, яким в задоволенні позовних вимог за позовом [PERSON] (до зміни прізвища [PERSON]) О.В. до [PERSON] - відмовити; позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] (до зміни прізвища [PERSON]) О.В. задовольнити: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову суму в розмірі 9641,4 гривень, на відшкодування заборгованості, станом на дату 01 травня 2015 року, зі сплати ним аліментів на утримання спільного сина сторін [PERSON]; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову суму в розмірі 65902,08 гривень, на відшкодування неустойки (пені), у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, станом на дату 01 травня 2015 року. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 04.06.2015 року первісний та зустрічний позови обєднані в одне провадження. Позивач за первісним позов та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні свій первісний позов підтримав, просить суд його задовольнити в повному обсязі, зустрічний позов не визнав, просить суд у його задоволенні відмовити в повному обсязі. Відповідач за первісним позов та позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні свій зустрічний позов підтримала, просить суд його задовольнити в повному обсязі, первісний позов не визнала, просить суд у його задоволенні відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду письмові докази по справі, суд вважає первісний позов таким, що задоволенню не підлягає у повному обсязі, а зустрічний позов вважає таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав: 10 вересня 2005 року сторони зареєстрували шлюб, від якого 05 грудня 2005 року у сторін народився син - [PERSON], [INFO]. Заочним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 17.08.2007 року стягнуто зі [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], 05 грудня 2005 р. н., аліменти в розмірі ? частини усіх видів його місячного заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку помісячно, починаючи з 20 липня 2007 року і до повноліття дитини. 08 травня 2008 року, заочним рішенням Овідіопольського районного у Одеської області від 08.05.2008 року шлюб між сторонами було розірвано, спільний син залишився на вихованні матері [PERSON] Згідно розрахунку державного виконавця Відділу ДВС Овідіопольського РУЮ Одеської області Бурдюжа Т.І. від 15 травня 2015 року у боржника [PERSON] станом на 01 травня 2015 року утворилася заборгованість по аліментам у розмірі 9641,40 гривень. Відповідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як зазначено у ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленостю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. Частиною 2 ст.197 СК України передбачено,що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у звязку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Позивач [PERSON] посилається, як на підставу позовної вимоги про зменшення розміру аліментів на те, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], з якою в нього є спільна дитина [PERSON], [INFO], що свідчить, на його думку, про необхідність зменшення розміру аліментів до 1/6 частини щомісячно. Відповідно до ч.2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності до вимог ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною 3 ст.150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. В свою чергу, частиною 1 ст.180 СК України передбачено, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд вважає, що реєстрація нового шлюбу та народження ще одної дитини у позивача не є підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки визначений розмір аліментів ? є невеликим та помірним для працездатної особи, якою є позивач. Як стверджує позивач [PERSON], що він не має на сьогоднішній день постійної роботи та стабільного доходу, а має лише випадкові заробітки, а тому йому та його теперішній сім'ї майже зовсім не вистачає коштів на проживання. Позивачем не було надано доказів на підтвердження того, який розмір цих випадкових заробітків, та доказів, що цих заробітків не вистачає на проживання, що він шукає роботу чи що використовує державні програми щодо допомоги малозабезпеченим сім'ям (наприклад, такі документи, як довідку про перебування на обліку в центрі зайнятості, довідку про призначення субсидії, довідку про присвоєння родині статусу малозабезпеченої тощо). Оскільки таких доказів не надано, то не можна робити висновок, що випадкових заробітків позивача не вистачає йому на проживання разом із теперішньою родиною. Крім того, позивачем було долучено низку медичної документації, з якої видно, що в червні 2014 року він працював водієм у TOB «Глінкор-Юг», але в копіях трудової книжки, долученої позивачем, останній запис датується 19 червнем 2012 роком, а саме, що позивач з 01 червня 2012 року по 19 червня 2012 року працював у ПАТ «ПІВНІЧТРАНС». Тобто запису про те, що [PERSON] коли-небудь працював у TOB «Глінкор-Юг» взагалі нема в трудовій книжці. Це свідчить про ухилення позивача від оподаткування та про приховування факту працевлаштування і роботи, а тому не можна робити висновки про «випадкові заробітки» позивача, їхній розмір та періодичність, лише ґрунтуючись на записах у його трудовій книжці. В обґрунтування позову позивачем [PERSON] зазначено, що на його частковому утриманні перебувають його непрацездатні мати та бабуся, що проживають разом із його новою сім'єю. Згідно наданої позивачем довідки Прилиманської сільської ради № 568 від 27.04.2015 року разом з ним за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с.Прилиманське, вул.Восточна, 4-а проживає дружина [PERSON] та син [PERSON] Вказана довідка спростовує твердження позивача, що разом з ним на його утриманні проживає мати та бабуся. Крім того, держава забезпечує осіб, які частково та/або повністю втратили працездатність, шляхом нарахування та виплати відповідних пенсій. Як вибачається з наданих позивачем копій пенсійних посвідчень № [NUMBER] та № [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] є пенсіонерками за віком, з чого можливо зробити висновок, що вони отримують встановлену їм державою пенсію та не потребують утримання позивача. Також, позивач [PERSON] посилається на свою хворобу з 04.02.2014 р. по 19.02.2014 р. та з 27.06.2014 р. по 28.11.2014 р., як на обставину, що має істотне значення для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам. Згідно медичної документації, наданої позивачем, вибачається, що він перебував на стаціонарному лікуванні у наступні періоди з 04.02.2014 року до 19.02.2014 року (тобто 15 днів за листком непрацездатності серії АГЕ № 408860) та з 12.06.2014 року до 20.06.2014 року (тобто 8 днів за листком непрацездатності серії АГЕ № 363909). Виписний епікриз із історії хвороби № 14122/1219 містить наступну інформацію: «[PERSON], 1978 г. рожд., находится на стационарном лечении в ОКБ с 12.06.14 г. по 20.06.14 г. Госпитализирован в плановом порядке через ОКП... Место работы, род занятий: TOB «Глинкор-Юг»-водитель». Зазначене свідчить, що на момент стаціонарного лікування позивач працював, що госпіталізований він був у плановому порядку, та знаходився на стаціонарному лікуванні саме 8 днів, а не 5 місяців, як зазначено у позовній заяві. Як вибачається з розрахунок заборгованості по аліментам, борг почав накопичуватися в 2011 році, а саме: у 2011 році борг склав - 2641, 75 грн, у 2012 році - 19, 65 грн, у 2013 році - 1644 грн, у 2014 році - 4652 грн, у 2015 році - 684 грн, що разом складає 9 641, 40 гривень. Позивач надав медичну документацію про своє перебування на стаціонарному лікуванні тривалістю 15 днів у лютому 2014 року, та 8 днів у червні 2014 року. За інші періоди він не надав медичної документації на підтвердження поважності несплати аліментів. Посилання позивача на те, що згідно ч.2 ст.197 СК України через свою хворобу він має бути звільнений від заборгованості по аліментам є безпідставним. Норма вказаної статті посилається на тяжку хворобу, а позивач не надав жодного доказу про те, що його хвороба тяжка та через неї він не може працювати. Належним доказом існування тяжкої хвороби, наявність якої була б підставою для звільнення від сплати аліментів/заборгованості по аліментам, є довідка медико-соціальної експертної комісії, яка позивачем надана не була (доказ інвалідності чи непрацездатності). З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що жодних правових підстав для задоволення первісного позову у суду не має, в звязку з чим відмовляє у його задоволенні в повному обсязі. Що стосується зустрічного позову, він підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Як зазначено у ч.4 ст.194 СК України, заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Згідно з ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Верховного суду України від 11 вересня 2013 року в справі 6-81цс13, оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч.1 ст.196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано та, з урахуванням встановленого, обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Як вже зазначав суд, згідно розрахунку державного виконавця Відділу ДВС Овідіопольського РУЮ Одеської області Бурдюжа Т.І. від 15 травня 2015 року у боржника [PERSON] станом на 01 травня 2015 року утворилася заборгованість по аліментам у розмірі 9641,40 гривень. У відповідності до зазначеного розрахунку заборгованості по аліментам, борг почав накопичуватися 2011 році, а саме: у 2011 році борг склав - 2641, 75 грн, у 2012 році - 19, 65 грн, у 2013 році - 1644 грн, у 2014 році - 4652 грн, у 2015 році - 684 грн, що разом складає 9 641, 40 гривень. Таким чином, встановлена та підтверджена заборгованість по аліментам боржника [PERSON] станом на 01 травня 2015 року складає 9641,40 грн. та відповідна позовна вимога за зустрічним позовом про стягнення цієї заборгованості підлягає задоволенню. Але наданий позивачем за зустрічним позовом розрахунок, відповідно до якого позивачка має право на стягнення неустойки у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення в розмірі 65902,08 грн. є не вірним,та в цієї частині позов підлягає частковому задоволенню. Так, стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають наступні грошові кошти на відшкодування неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення станом на 01.05.2015 року: - з квітня 2011 року по грудень 2011 року 515,75 грн. помножені на 30 відсотків розділити на 100 відсотки та помножити на 9 місяців дорівнює 1392,48 грн.; - з січня 2012 року по вересень 2012 року 582 грн. помножені на 30 відсотків розділити на 100 відсотки та помножити на 9 місяців дорівнює 1571,40 грн.; - з жовтня 2012 року по грудень 2012 року 593,75 грн. помножені на 30 відсотків розділити на 100 відсотки та помножити на 3 місяці дорівнює 534,37 грн.; - з січня 2013 року по грудень 2013 року 639 грн. помножені на 30 відсотків розділити на 100 відсотки та помножити на 12 місяців дорівнює 2300,40 грн.; - з січня 2014 року по травень 2015 року 671 грн. помножені на 30 відсотків розділити на 100 відсотки та помножити на 16 місяців дорівнює 3220,80 грн. Таким чином, загальна сума неустойки (пені) яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] становить: 1392,48 грн. + 1571,40 грн. + 534,37 грн. + 2300,40 грн. + 3220,80 грн. = 9019,45 грн.

Outcome: partial