Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

26 січня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будовами та спорудами по [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті дружини [PERSON], померлої [INFO]. В обґрунтування своїх вимог вказував, що після смерті його дружини залишилося спадкове майно, в тому числі, у виді вищевказаного житлового будинку. Він спадщину прийняв, звернувшись до нотаріуса у передбачений законом строк із заявою про прийняття спадщини. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на це майно йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, який би підтверджував право власності спадкодавця на житловий будинок, тому за захистом своїх прав він був змушений звернутися до суду із цим позовом. Позивач [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій свої позовні вимоги підтримав та просив справу розглянути за його відсутності. Відповідач Лиманівська сільська рада Жовтневого району Миколаївської області звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги [PERSON] щодо визнання за ним права власності на спадкове майно визнала та просила справу розглянути у відсутність їх представника. Дослідивши письмові докази по справі в межах заявлених позовних вимог суд встановив, що за даними копії свідоцтва про шлюб [NUMBER] [PERSON] перебував у шлюбі із [PERSON] з 18 серпня 1990 року (а.с. 7). Згідно копії свідоцтва про смерть [NUMBER], [PERSON] померла [INFO], про що Лиманівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області здійснено актовий запис про смерть за № 21 від 16.04.2014 року (а.с. 8). За даними довідки Лиманівської сільської ради щодо осіб, зареєстрованих із спадкодавцем [PERSON] на час смерті, а також даних спадкової справи, заведеної Жовтневою державною нотаріальною конторою Миколаївської області, єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є її чоловік - позивач по справі [PERSON] Підстави, з яких позивач був змушений звернутися до суду із цим позовом підтверджуються листом нотаріуса Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області від 31.10.2014 року спадкоємцю [PERSON], згідно якого останньому було роз'яснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину щодо житлового будинку [ADDRESS] після смерті його дружини у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу щодо цього майна на ім'я спадкодавця (а.с. 21). Відповідно до п.4.15 Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як вказує позивач, правовстановлюючого документу на вищевказаний житловий будинок його дружина не одержувала. Однак, за даними погосподарської книги, а також відомостей Лиманівської сільської ради, головою домогосподарства за адресою [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 11, 19, 30). За даними технічного паспорту вказаного житлового будинку, останній 1960 року побудови (а.с. 12-17). Згідно відомостей Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації за вказаною адресою самочинні будові відсутні, відомості щодо власника станом на 28.12.2012 року відсутні (а.с. 18). У державному реєстраторі речових прав на нерухоме майно також відсутні відомості щодо власника вказаного майна (а.с. 26). Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 року, яка діяла до затвердження Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за №31/1056, реєстрації в БТІ підлягали лише будинки, які розташовані в містах та селищах міського типу. Виходячи із положень Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад народних депутатів, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР № 115 від 19 січня 1976 року право власності на жилий будинок підтверджувалось саме записом в погосподарчій книзі. У той час реєстрації нерухомого майна в сільській місцевості в БТІ не була передбачена нормативними актами. Відповідно до положень ст. 49 Закону України «Про власність», що діяв на час набуття [PERSON] прав щодо вказаного житлового будинку, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Відповідно до положень ст.ст. 100, 101 ЦК України (1963 року), громадяни могли мати у власності житловий будинок. При цьому глава десята цього кодексу також не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією. За такого суд дійшов висновку, що за життя [PERSON] набула права власності на це нерухоме майно, однак зі зміною законодавчих норм належно свої права на нього не оформила. Виходячи з загальних положень дії законодавчих актів у часі (ст. 58 Конституції України), право власності [PERSON] на це майно із зміною законодавчих норм не припинилося, проте відсутність правовстановлюючого документу перешкоджає оформленню спадкових прав її спадкоємцем. Відповідно до положень ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З наведеного, та встановивши, що відповідно до положень ст.ст. 1261, 1268 ЦК України, [PERSON] є єдиним спадкоємцем майна за законом після смерті його дружини [PERSON], проте через вищевказані обставини позивач позбавлений можливості нотаріально оформити свої спадкові права, встановивши належність вищевказаного майна спадкодавцю, суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, цивільне право [PERSON] підлягає захисту судом шляхом визнання за ним права власності на вказане спадкове майно.

Outcome: approved