Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

29.02.2016 року [PERSON] звернулась до суду із позовом про стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди у розмірі 20\~000 грн. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона перебуває у неприязнених стосунках з відповідачем та протягом усього часу проживання по сусідству між ними виникали сварки. Відповідач погрожувала їй застосуванням фізичної сили та намагалася виселити із місця її проживання. Просила стягнути на її користь 20\~000 грн. моральної шкоди, 1378 грн. судового збору, витрати пов»язані із наданням правової допомоги 3000 грн., та витрати пов»язані з публікацією оголошення у ЗМІ про виклик відповідача. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги повністю, просили їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з»явилась. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні за безпідставністю позовних вимог, а також з підстав, що викладені у запереченні відповідача. Заслухавши позивача, його представника, представника відповідача суд дійшов до наступних висновків. Ч. 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч. 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В позовній заяві позивач посилається на те, що моральна шкода спричинена їй внаслідок сварок та непорозумінь, які виникали між нею та відповідачем з часу її проживання за адресою [INFO], а також внаслідок погроз відповідача про застосування до позивача фізичної сили та виселення позивача із місця її проживання. Жодних посилань на конкретні події , їх дати, дії відповідача , якими спричинена моральна шкода позовна заява не містить. У судовому засіданні позивач пояснила, що моральна шкода спричинена їй діями відповідача, які відбулися 21 травня 2015 року о 17 год. 40 хв., а саме полягає у тому, що в результаті сварки з відповідачем остання та її неповнолітня дочка побили її . Ч.2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Ч. 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Жодного доказу у підтвердження того, що саме відповідач та її неповнолітня дочка визнанні винними у побитті позивача матеріали справи не містять. Довідка з травматологічного пункту 1 МКЛ ( а.с. 5) містить тільки відомості про те, що у позивача були виявлені тілесні ушкодження, а витяг із кримінального провадження № 12015170020000976 від 25.05.2015 року також не містить відомостей про те, що саме [PERSON] спричинила позивачеві вказані тілесні ушкодження, а отже не можуть бути доказом спричинення позивачеві моральної шкоди відповідачем по справі. Будь-якого доказу у підтвердження того, що [PERSON] визнана винною у спричиненні позивачеві, вказаних у довідці травматологічного пункту 1 МКЛ, тілесних ушкоджень позивач не надала. На жодні інші обставини та докази, які б підтверджували винні дії відповідача у спричиненні моральної шкоди позивач не посилалась та не надавала доказів. Допитана у судовому засіданні як свідок [PERSON] тільки підтвердила наявність неприязних відносин між позивачем та відповідачем, а також між нею особисто та відповідачем. З приводу подій 21 травня 2015 року пояснила, що вона не була очевидцем вказаних подій, що очевидцем того, що відповідач та її дочка побили позивача був її син. Сама по собі наявність неприязнених стосунків між сторонами не є обставиною, яка б давала підстави дійти до висновку про те, що з вини відповідача позивачеві заподіяна моральна шкода. Окрім того посилання позивача в позовній заяві та письмових пояснень на те, що неприязнені стосунки виникли між нею та відповідачем з часу її проживання за адресою [INFO], з 17.06.2011 року та саме з цього часу їй , винними діями відповідача, спричинена моральна шкода, спростовуються її ж поясненнями у судовому засіданні 22 червня 2016 року , де вона пояснила, що неприязнені стосунки між нею та відповідачем виникли у 2014 році, після того, як її побив співмешканець відповідача, а із пояснень [PERSON] на ім»я слідчого Київського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області від 23.06.2016 року, яка є подругою позивача, убачається, що позивач товаришувала з відповідачем, вони разом проводили час, відвідували нічні клуби ( а.с. 6). Із відповіді Державної податкової інспекції у м. Полтава на ім»я [PERSON] убачається, що саме позивач зверталась до вказаної установи 23.02.2016 року із заявою про порушення відносно відповідача кримінальної справи за статтею 190 КК України (а.с. 8) , а також , у лютому 2015 року, зверталась до виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради зі скаргою на [PERSON] ( а.с. 7), що свідчить про те, що саме її дії по відношенню до відповідача сприяли загостренню стосунків між ними. Не заслуговують на увагу доводи позивача про спричинення їй моральної шкоди діями відповідача, які полягають у погрозах застосування фізичної сили та намагання виселити її з займаного житла. Жодного доказу у підтвердження зазначених обставин позивач не надала, а із наданих правовстановлюючих документів на житло убачається, що саме позивач є єдиним власником квартири №3а у будинку № 32 по вул. Мясоєдова в м. Полтави , що виключає її виселення із власного житла без рішення суду. Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач оспорювала право власності позивача на вказану квартиру у судовому порядку, чи зверталась до суду з позовом про її виселення. Пунктом 3 Постанови Верховного [PERSON] України N 4 від 31.03.95 року « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз»яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Оскільки позивачем не надано жодного доказу у спричиненні їй моральної шкоди з вини відповідача підстав для задоволення позовних вимог суд не вбачає.

Outcome: dismissed