Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

29.07.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на його користь суму основного боргу в розмірі 2000 доларів США та 3 відсотки річних в сумі 30 доларів США в гривні за курсом НБУ на день прийняття рішення, а також судові витрати по справі. Позовні вимоги мотивовано тим, що 18 липня 2013 року між ним та відповідачем було укладено договір позики у формі письмової розписки, у відповідності до якого останній фактично одержав 2000 доларів США, які зобов'язався повернути до 05 січня 2014 року. Однак до вказаного терміну і станом на 23 липня 2014 року відповідач суми позики не повернув. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, в поданій письмовій заяві просить справу розглянути у його відсутності, заявлений позов підтримує. Також в судове засідання повторно не з'явився відповідач [PERSON], який про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений судовою повісткою, направленою поштовим відправленням з рекомендованим повідомленням про вручення за зареєстрованим місцем проживання, однак поштове відправлення було повернуто до суду віддленням поштового зв'язку м.Яворів за за закінченням терміну зберігання. Відповідно до вимог ч.5 ст.74 ЦПК України суд визнає, що судова повістка вручена відповідачу належним чином, що є підставою для проведення заочного розгляду справи. Дослідивши докази, суд прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 18 грудня 2013 року відповідач [PERSON] дійсно написав розписку про те, що отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 2000 (дві тисячі) доларів США, які зобов'язався повернути до 05 січня 2014 року, що стверджується оглянутою судом письмовою розпискою від 18.12.2013 року, яку власноручно написав відповідач [PERSON] Згідно ст.1046 ЦК України по договору позики позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). А відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом також встановлено, що станом на час пред'явлення позову до суду відповідач [PERSON] свої зобов'язання по укладеному договору позики не виконав, наявну заборгованість в сумі 2000 доларів США позивачу не повернув. Таким чином, сума заборгованості по укладеному договору позики становить 2000 доларів США, що по курсу Національного банку України на день розгляду справи становить 25900 грн 01 коп. Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, а також у встановлений строк його виконання. 2 Щодо позовних вимог про стягнення трьох відсотків річних, то суд виходить з наступного. Норми ст.625 ЦК України передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак при розгляді справи встановлено, що предметом договору позики є грошові кошти в іноземній валюті, а саме у вигляді доларів США, а положення ст.625 ЦК України можуть застосовуватися тільки у разі, якщо валютою виконання зобов'язання є гривня, а тому у даному випадку інфляційні втрати не нараховуються. Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] в порушення умов укладеного договору позики свої зобов'язання не виконує, даний спір між сторонами в добровільному порядку не врегульовано, правових підстав для стягнення з відповідача трьох відсотків річних немає, а тому заявлений позов слід задоволити частково.

Outcome: approved