Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

29.03.2021 року до суду надійшла вищевказана позовна заява. Вимоги позову обґрунтовуються тим, що позивач та відповідач перебували в шлюбі з 10.08.1983 року. 29 січня 1997 року, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Шосткинського міського нотаріального округу Даниленко Є.О. за реєстраційним № 22, ними було придбано у власність будинок [ADDRESS] , право власності на яку було зареєстровано за відповідачем. Позивач вказує, що дану квартиру було придбано за їх спільні кошти. В подальшому, 19 січня 2005 року шлюб було розірвано. Позивач просить визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS] . Ухвалою суду від 27.04.2021 відкрито провадження та справу призначено до підготовчого розгляду в судове засідання. Ухвалою від 19.07.2021 року підготовче засідання закрито та справу призначено до розгляду. Відзив на позовну заяву відповідач не подавав. В судове засідання сторони не з`явились, позивачка подала заяву про розгляд справи за її відсутності та позов підтримала. Відповідач, який був належним чином, судовою повісткою, завчасно повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували між собою у зареєстрованому шлюбі з 10.08.1983 року. Вказана обставина встановлена на підставі свідоцтва про шлюб, виданого в Бюро РАГС при військовій комендатурі м.Легниця ПНР, актовий запис № 152. /а.с. 13/ 19 січня 2005 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. /а.с. 14/ З Договору купівлі-продажу квартири, укладеного 29.01.1997, посвідченого приватним нотаріусом Шосткинського міського нотаріального округу Даниленко Є.О. за реєстраційним № 22, вбачається, що [PERSON] (відповідач) зазначений як покупець будинку [ADDRESS] . /а.с. 15/, тобто, даний договір було укладено, а право власності на житловий будинок [ADDRESS] набуто відповідачем під час перебування у шлюбі з [PERSON] . Відповідно до статті 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною другою даної статті встановлене презумпція того, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною першою статті 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Пунктами 22 - 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, тощо. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Шлюбного договору, яким би були визначені частки майна подружжя при розірванні шлюбу, сторони не укладали. Відповідач відзиву не подав, будь-яких клопотань не заявляв. З урахуванням діючого в цивільному процесі принципу диспозитивності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованою, а тому, підлягає задоволенню в повному обсязі. Судові витрати, згідно ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищевикладене, ст. 60, 68-71 СК України, ст. 4, 5, 12, 76-81, 83, 141, 206, 258, 259, 263-268 ЦПК України,

Outcome: approved