Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

27 березня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що йому на праві приватної власності належить автомобіль - сідловий тягач марки «Рено Магнум», реєстраційний номер АС 6302АА з напівпричепом бортовим ПП, реєстраційний номер [NUMBER]. 25 листопада 2014 року позивач, як фізична особа підприємець, отримав заявку від ТзОВ «Володимирська Фабрика Гофротари» на перевезення вантажу (папір в рулонах) по маршруту Клайпеда (Литва) Нововолинськ (Україна). Виконати рейс по вказаному маршруту, він, отримавши усну згоду [PERSON], який з вересня 2012 по 21 січня 2013 року працював у нього водієм за трудовим договором, доручив відповідачу, передавши йому, відповідно до п.2.2. Правил дорожнього руху України, як власник, у користування транспортний засіб сідловий тягач [PERSON] реєстраційний номерний знак [NUMBER] з бортовим напівпричепом ПП, номерний знак [NUMBER] з свідоцтвами про реєстрацію вказаних транспортних засобів на [PERSON] Зазначає, що мало місце договірне надання послуг водія, за які позивач повинен був сплатити відповідачу грошу в сумі 3600 грн. 26 листопада 2014 року, виконуючи рейс за вказаним вище маршрутом, на автодорозі сполученням Клайпеда-Каунас, водій [PERSON] порушивши Правила дорожнього руху, зїхав в кювет, внаслідок чого сідловий тягач [PERSON] з напівпричепом бортовим ПП, які належать на праві власності [PERSON], отримали механічні пошкодження. Позивач також зазначає, що внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, було пошкоджено товар папір в рулонах загальною вартістю 21000 грн., що належав замовнику перевезення «Володимирська Фабрика Гофротари», які позивачем відшкодовані замовнику в повному обсязі. Вказує, що вартість перевезення в сумі 12000 грн. йому замовником оплачена не була. Пошкоджений товар (папір в рулонах), автомобіль та напівпричеп доставлено в Україну іншим транспортом водієм [PERSON] та відповідачем [PERSON] Вважає, що внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, йому завдано матеріальної і моральної шкоди. При зверненні до суду позивач вказував, що розмір матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля «Рено Магнум» становить 271818 грн., розмір матеріальної шкоди, завданої пошкодженням напівпричепа становить 74088,30 грн. Також вважає, що йому завдано матеріальну шкоду в розмірі вартості паперу, що перевозився на суму 21000 грн. та 12000 грн. коштів, які замовник мав заплатити перевізнику [PERSON]А, як фізичній особі-підприємцю. Всього у позовній заяві розмір матеріальної шкоди визначив на суму 378906,30 грн., яку, на підставі ст.1166 ЦК України, просив стягнути з відповідача. Також просив стягнути моральну шкоду в розмірі 10000 грн., яка завдана йому неправомірними діями відповідача. Мотивує тим, що протягом тривалого часу, а саме приблизно чотири місяці, він не має можливості виконувати замовлення клієнтів щодо надання послуг з перевезення вантажів, змушений витрачати свої кошти та час на ремонт автотранспорту, пошуки відповідача, збирання доказів до позовної заяви, що негативно впливає на його душевний стан, призводить до моральних страждань. На відшкодування моральної шкоди просить стягнути з відповідача на свою користь 10000 грн. Також просить стягнути з відповідача понесені при зверненні до суду витрати, а саме: 3754 грн. сплаченого судового збору та 2300 грн. витрат за проведення незалежної експертної оцінки пошкоджених транспортних засобів. 18 січня 2016 року позивач [PERSON] позовні вимоги зменшив, про що його представник в судовому засіданні [PERSON] подав письмову заяву. Просять суд стягнути з відповідача на користь позивача 195000 грн. матеріальної шкоди за пошкоджений вантажний автомобіль марки «Рено Магнум», реєстраційний номер [NUMBER], 25635,92 грн. на ремонт бортового напівпричепа ПП, реєстраційний номер [NUMBER], 21000 грн. за пошкоджений товар замовника, 12000 грн. несплаченої замовником суми за перевезення товару, 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди, 3754 грн. сплаченого судового збору та 3668,40 грн. витрат за проведення автотоварознавчої експертизи. Під час судового розгляду представник позивача [PERSON] ствердив, що розмір матеріальної шкоди 195000 грн. визначений власником пошкодженого автомобіля сідлового тягача [PERSON] [PERSON] [PERSON] і така сума достатня йому для відновлення автомобіля, оскільки він, як власник сідлового тягача, не згоден із визнанням вказаного транспортного засобу фізично знищеним. Вважає, що це право власника є непорушним, а такі його вимоги є підставними і достатньо обґрунтованими. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали з підстав наведених у письмових запереченнях (а.с.18-20, т.2) Стверджують, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] цивільних правовідносин не виникало, оскільки жоден договір між сторонами не укладався. Зазначили, що відповідачем [PERSON] починаючи з жовтня місяця 2014 року було здійснено три рейси в інтересах роботодавця [PERSON] Вважають, що відповідач перебував з позивачем у фактичних трудових відносинах, а тому загальні підстави відповідальності за шкоду, передбачені ст. 1166 ЦК України, в даному спорі, застосовуватись не можуть. Вказують, що загальні умови та підстави матеріальної відповідальності працівників, визначено нормами ст. 130 КЗпП України. Вважають, що з відповідача за заподіяну ним шкоду, відповідно до ст.132 КЗпП України, можна стягнути лише суму, яка дорівнює середньомісячному заробітку працівника. Оскільки відповідач заробітку від позивача не отримував, тому необхідно виходити із розміру мінімальної заробітної плати, яку позивач теж не виплачував відповідачу. За таких обставин, вважають, що у позові слід відмовити повністю. Також не вбачають підстав для задоволення вимог щодо моральної шкоди, оскільки на підтвердження спричинення такої позивачу діями відповідача, останнім не надано належних доказів. Заслухавши пояснення сторін, показанням свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази,надані сторонами, висновок № 7640-7642 комплексної судової авто товарознавчої авто технічної експертизи, складений 19 жовтня 2015 року, вислухавши розяснення висновку, дані в судовому засіданні судовим експертом [PERSON], суд встановив обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення сторін, правовідносини, які випливають із встановлених обставин, визначив правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вважає, що позов слід задовольнити частково. Копією свідоцтва серії В03 № 168315 підтверджено, що з 23 лютого 2002 року позивач [PERSON] зареєстрований як фізична особа - підприємець (а.с.7,т.1) Право власності позивача на транспортний засіб вантажний сідловий тягач [PERSON], реєстраційний номер [NUMBER] та ПП напівпричіп бортовий, реєстраційний номер [NUMBER] підтверджено копіями свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів (а.с.12,т.1) Товариство «Володимирська Фабрика Гофротари», як замовник з однієї сторони та ФОП [PERSON], як виконавець з другої сторони, підписали заявку 001-2511/14Т Про надання автотранспорту, уклавши дане замовлення на перевезення вантажу (папір в рулонах) автотранспортом позивача по маршруту Клайпеда (Литва) Нововолинськ (Україна). Дата завантаження 26 листопада 2014 року за адресою місто Клайпеда (Литва). Адреса розвантаження: м.Нововолинськ (Україна). Вартість перевезення визначена сторонами замовлення - 12000 грн. б/г. Платник: ТзОВ «Володдимирська Фабрика Гофротари». В укладеному замовленні вказано транспортний засіб РЕНО АС6302/АС6201ХХ, водій [PERSON].(а.с.8, т.1) Копією міжнародної товарно - транспортної накладної встановлено, що 26 листопада 2014 року в місті Клайпеда, відправник АО «Клайпедос картонас» завантажив перевізнику АС 6302АА/АС6201ХХ для одержувача ТзОВ «Володимирська Фабрика Гофротари», 11 рулонів картону. У вказаній ТТН є підпис і штамп відправника від 26.11.2014 року, підпис і штамп перевізника [PERSON] а також підпис і штамп одержувача вантажу ТзОВ «Володимирська фабрика гофротари», датований 04 грудня 2014 року (а.с.9,т.1.) Як підтвердили в суді сторони, відповідач виконував доручення позивача по перевезенню, яке він, [PERSON], як сторона замовлення, зобовязався здійснити для ТзОВ «Володимирська Фабрика Гофротари». У відповідності до підпункту «а» пункту 2.12. Правил дорожнього руху України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, власник транспортного засобу має право довіряти в установленому порядку розпорядження транспортним засобом іншій особі. Згідно з пунктом 2.2 вищеназваних Правил, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України передбачено,що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на т транспортний засіб, поліс (сертифікат) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] автомобілем з напрівпричіпом, якими на праві власності володіє позивач [PERSON], керував на відповідній правовій підставі у відповідності до пунктів 2.1, 2.2, 2.12 Правил дорожнього руху України. Про те, що [PERSON] 26 листопада 2014 року виконував рейс Клайпеда Нововолинськ не заперечує сам відповідач, а також визнає той факт, що транспортний засіб, довірений йому власником, був пошкоджений внаслідок дорожньо транспортної пригоди, що сталася цього числа на території Литви. Рішенням у справі про порушення адміністративного права від 27 листопада 2014 року встановлено, що водій [PERSON], [INFO], житель [INFO]/1-39, під час керування транспортним засобом [PERSON] 440.197, державний номер [NUMBER], не прийняв всіх обовязкових запобіжних заходів при виборі швидкості руху, не передбачив умов руху, будучи втомленим заснув, і не управляючи транспортним засобом, зїхав з дороги. Відповідач приймав участь у розгляді адміністративної справи, щиросердечно шкодував, що було враховано посадовою особою, яка приймала рішення у справі про порушення адміністративного права № 20N-22268665-14 від 27 листопада 2014 року (а.с. 223-224) і був притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення п.2 ст.127 Кодексу Литовської Республіки з накладенням стягнення у виді штрафу 100 літ. (28 Євро) . Відповідач в суді пояснив, що після ДТП, самостійно вживав заходів до усунення наслідків дорожньо - транспортної пригоди на території Литви, за вказівкою позивача, яку отримав по телефону, відєднав кабіну пошкодженого транспортного засобу, вирішував питання щодо його транспортування на станцію техобслуговування «Сканіа», звідки евакуатором разом з водієм позивача [PERSON], доставляли пошкоджений сідловий тягач і напівпричіп через кордон в Україну. Не заперечив, що штраф за порушення ПДР, згідно рішення у справі про порушення адміністративного права від 27.11.2014 року було сплачено до перетину кордону, постанова не оскаржувалась. Отже, виходячи із вимог частини четвертої статті 61 ЦПК України, не підлягає доказуванню обставина про винуватість у вчиненні вищезгаданого ДТП саме відповідача [PERSON], так як це встановлено рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили. За нормами частини 1,2 статті 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як встановлено судом, винним у вчиненні ДТП, яке є у причинному звязку із заподіянням матеріальної шкоди, що є предметом даного спору, являється відповідач [PERSON] Доказуванню ця обставинами, відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, не підлягає. Щодо доводів сторони відповідача з приводу заподіяння ним шкоди під час виконання трудових обовязків і перебування з позивачем у фактичних трудових відносинах, то з такими твердженнями суд погодитись не може, оскільки вони не відповідають обставинам, встановленим під час судового розгляду. Так, відповідач [PERSON]В, будучи допитаним як свідок, показав, що до рейсу 26 листопада 2014 року, він, за дорученням позивача 13 жовтня 2014 року та 03 листопада 2014 року виконував рейси по перевезенню вантажу за дорученням підприємця [PERSON], за ним був закріплений сідловий тягач «Рено Магнум» АС6302АА, він його ремонтував, мав ключі, і ці обставини свідчать про фактичний допуск до роботи. Аналогічні показання з цього приводу дала в суді свідок [PERSON], що є дружиною відповідача. Такі докази, в розумінні статей 58,59 ЦПК України, не можуть підтверджувати факт перебування відповідача у трудових відносинах з позивачем станом на 26 листопада 2014 року, тобто на момент заподіяння шкоди майну [PERSON] Позивач не заперечив, що відповідач працював у нього за укладеним трудовим договором з 05 вересня 2012 по 21 січня 2013 року. (а.с.10.11,т.1) Трудовий договір знято з реєстрації в міському центрі зайнятості 22 січня 2013 року. Як пояснив в суді [PERSON], після звільнення з роботи, відповідач офіційно працевлаштувався у МПП «Світлана», звідки був звільнений 16 вересня 2014 року за згодою сторін. Цю обставину не заперечив в суді [PERSON], надавши витяг з наказу про звільнення з МПП «Світлана» (а.с.161,т.1) Судом не встановлено і відповідачем, всупереч статті 60 ЦПК України, не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження обставин щодо існування попередньої домовленості між ФОП [PERSON] і водієм [PERSON] про укладення трудового договору, чи досягнення між ними згоди за усіма істотними умовами такого договору, в тому числі щодо режиму роботи, оплати праці, часу відпочинку, відпустки, визначення трудових обовязків, за порушення яких на працівника покладається відповідальність на підставі ст.130 КЗпП України. Як встановлено судом, трудової книжки [PERSON] позивачу, як роботодавцю, не надавав, заробітної плати , як встановлено його показаннями, не отримував, а тому, на думку суду, він не може нести відповідальність за шкоду завдану майну позивача в межах середнього заробітку. Суд також не вбачає правових підстав покладення на відповідача, якому позивач довірив відповідно до пунктів 2.1, .2.2, 2.12 Правил дорожнього руху України, керування належним йому на праві власності транспортним засобом, матеріальної відповідальності і за пошкодження вантажу, зокрема одинадцяти рулонів картону на суму 21000 грн. та 12000 грн., які згідно договору замовлення, укладеного між ФОП [PERSON] та ТзОВ «Волинська фабрика гофротари», мав по безготівковому розрахунку отримати перевізник від замовника. Як слідує з копії повідомлення ТзОВ «Володимирська фабрика гофротари» № 36/02-15 від 24 лютого 2015 року (а.с. 14), внаслідок ДТП, яка мала місце 26 листопада 2014 року на території Литви з автомобілем [NUMBER]/АС 6201 ХХ (водій [PERSON]В.), який перевозив вантаж, понесені витрати ТзОВ «Володимирська фабрика гофротари» становили 21000 грн. Судом встановлено і це випливає із копії заявки № 001-2511/14Т Про надання автотранспорту, що взаємовідносини за вказаним замовленням, в тому числі певні права і обовязки, склалися між ТзОВ «Володимирська фабрика гофротари» (замовник) та перевізником ФОП [PERSON] (виконавець). Правове регулювання перевезення вантажу безпосередньо з відповідачем, водієм [PERSON]В, не здійснено. Тому саме позивач несе відповідальність перед замовником за втрату, пошкодження чи псування вантажу, оскільки він залучив відповідача до виконання договору, укладеного між позивачем та замовником і несе перед ним відповідальність, як за власні дії. На підтвердження обставин заподіяння шкоди замовнику під-час перевезення вантажу надається, як належний доказ, товарно - транспортна накладна з відміткою вантажоотримувача про втрату , нестачу вантажу та акт встановленої форми, що складається в такому випадку. Як вже зазначалося вище, у міжнародній товарно-транспортній накладній (а.с.9,т.1) є відмітка ТзОВ «Володимирська фабрика гофротари» про отримання 04.12.2014 року вантажу. Будь яких застережень щодо знищення чи пошкодження вантажу у накладній немає. Цього числа, комісією у складі працівників Товариства «Володимирська фабрика гофротари», встановлено, що при розвантаженні рулонів картону для плоских шарів гофрокартону в кількості одинадцять штук було виявлено їх механічне пошкодження, що свідчить про втрату їх товарної придатності, що в подальшому унеможливлює їх технологічне використання. (а.с.250,т.1). Експертиза вказаного товару на предмет пошкодження, втрати товарної придатності, можливості подальшого технологічного використання, не проводилась. Позивач, як перевізник, відповідальний за доставку вантажу, не заперечував визначену комісійним актом вартість пошкодженого майна в розмірі 21000 грн. У акті до членів комісії був включений відповідач [PERSON], що здійснював доставку товару від імені перевізника ФОП [PERSON] В судовому засіданні відповідач категорично заперечив свою участь в роботі комісії, пояснивши, що не був присутній під час приймання продукції (товарів), що проводилась з 13 год.50 хв. до 14 год.50 хв. 04 грудня 2014 року, в звязку з чим склали акт про відмову від його підписання. (а.с.251,т.1) Випадок пошкодження вантажу порушує матеріальні інтереси замовника, в даному випадку ТзОВ «Володимирська фабрика гофротари», а відповідальність за його збереження після прийняття до перевезення та до видачі одержувачу несе перевізник, тобто виконавець замовлення, згідно заявки про надання автотранспорту. Як вбачається з повідомлення ТзОВ «Володимирська фабрика гофротари» від 15 травня 2015 року № 155/05-15, між приватним підприємцем [PERSON] та ТОВ «Володимирська фабрика гофротари» було оформлено заявку № 001-2511/14Т Про надання автотранспорту по маршруту Клайпеда (Литва) Нововолинськ - (Україна). Також вказано, що сума збитків внаслідок ушкодження вантажу під час його доставки становила 21000 грн., яка повністю відшкодована ФОП [PERSON] Вартість послуг з перевезення вантажу, що обумовлена в заявці, сторонами якої є позивач і ТОВ «Володимирська фабрика гофротари», в сумі 12000 грн., підприємством погашена повністю. З огляду на викладені обставини, суд вважає, що позивач, як перевізник за договором, несе відповідальність перед замовником, яка випливає із договору, укладеного між ним та ТОВ «Володимирська фабрика гофротари» на перевезення вантажу. Оскільки правове регулювання з перевезення безпосередньо з відповідачем, здійснено не було, то суд не вбачає підстав для покладення на [PERSON] обовязку по відшкодуванню шкоди, завданої пошкодженням вантажу на суму 21000 грн. У вищевказаному повідомленні ТОВ «Волинська фабрика гофротари» зазначено, що вартість перевезення в сумі 12000 грн. підприємством погашена повністю, а позивачем не надано суду будь-яких доказів на заперечення вказаної обставини, тому суд не вбачає підстав для стягнення вказаної суми з відповідача [PERSON] і тому в задоволенні позовних вимог в цій частині, відмовляє. Таким чином, суд вважає, що матеріальна шкода, яка є предметом даного спору, зокрема завдана позивачу в звязку з пошкодженням його майна, підлягає відшкодуванню на підставі ст.1166 ЦК України винною особою, якою є відповідач [PERSON] Згідно висновку комплексної судової автотоварознавчої та автотехнічної експертизи автомобіля № 7640-7642 від 19 жовтня 2015 року (а.с. 174-208, т.1), яка була проведена за ухвалою суду, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу на момент огляду вантажного сідлового тягача марки [PERSON], реєстраційний номер [NUMBER], пошкодженого внаслідок ДТП яка мала місце 26.11.2014 року складає 366549,60 грн. Ринкова вартість неушкодженого сідлового тягача [PERSON] реєстраційний номерний знак [NUMBER], станом на момент його огляду у цінах на момент ДТП складає 215430 грн. Розмір матеріальної шкоди заподіяний власнику сідлового тягача марки [PERSON], реєстраційний номерний знак [NUMBER] пошкодженого внаслідок ДТП, станом на момент огляду становить 215430 грн. Як зазначено експертом [PERSON] у мотивувальній частині висновку і що він розяснив в суді, в даному випадку вартість відновлювального ремонту КТЗ, яка = 366549,60 грн. , перевищує його ринкову вартість, яка = 215430 грн. і одночасно визначена ним, як розмір матеріальної шкоди завданої власнику сідлового тягача [PERSON], яким є позивач. Експертним шляхом встановлено (а.с.181,т.1) факт економічної недоцільності відновлення колісного транспортного засобу за принципом внеску. зазначеного транспортного засобу. Встановлено розмір заподіяної власнику автотранспорту матеріальної шкоди в розмірі 215430 грн. Поряд з цим, зокрема визначеному експертним шляхом розміру матеріальної шкоди 215430 грн., позивач у заяві про зменшення позовних вимог та його представник в суді, просили стягнути з відповідача 195\~000 грн. на відшкодування завданої пошкодженням сідлового тягача [PERSON] матеріальної шкоди. На підтвердження визначеного розміру шкоди, який є відмінним від розміру шкоди визначеного експертом, стороною позивача не надано суду будь яких доказів. Пунктами 14,15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року розяснено судам, що ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Представник позивача в судовому засіданні категорично висловив не згоду власника сідлового тягача [PERSON] із визнанням належного позивачу [PERSON] цього транспортного засобу, фізично знищеним. З метою визначення різниці між вартістю вказаного транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, суд, на виконання вимог частини четвертої статті десятої ЦПК України, сприяв повному та всебічному зясуванню обставин справи, розяснивши особам, які беруть участь у справі їх права та обовязки, в тому числі щодо проведення експертизи за клопотанням сторін, попередив про наслідки вчинення чи не вчинення процесуальних дій та сприяв здійсненню їх прав. Представник позивача в судовому засіданні наголосив, що не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача різниці між вартістю пошкодженого транспортного засобу до і після ДТП, ствердивши, що розмір завданої неправомірними діями відповідача матеріальної шкоди визначений позивачем на власний розсуд у 195000 грн., яких йому достатньо для ремонту сідлового тягача [PERSON]. Враховуючи таку позицію сторони позивача, та беручи до уваги наведений вище аналіз правових норм, що регулюють порядок та принципи відшкодування шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 195000 грн. Будь яких доказів на підтвердження витрат з евакуації транспортного засобу з місця пригоди, суду не надано. Розмір матеріальної шкоди заподіяний власнику бортового напівпричепа ПП, реєстраційний номерний знак [NUMBER], пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди станом на момент огляду, згідно висновку експертизи № 7640-7642 від 19.10.2015 року, складає 14603 грн., які суд стягує з відповідача [PERSON] на користь [PERSON], частково задовольняючи позов в редакції заяви від 18 січня 2016 року. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Як зазначено в ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При ухваленні рішення в частині відшкодування моральної шкоди, суд враховує глибину душевних страждань, яких позивач зазнав у звязку з пошкодженням його майна відповідачем, що спричинили негативні емоції та переживання, певні незручності у повсякденному житті та необхідності вжиття заходів до відновлення ділових звязків. Враховуючи наведене, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди, яку позивач зазнав у звязку із пошкодженням його майна, що передбачено п.3, ч.1, ст.23 ЦК України. Також до стягнення з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог підлягає 243,60 грн. сплаченого судового збору за вимогу майнового характеру та 100 грн. сплаченого судового збору за вимогу немайнового характеру і 3686,40 коп. понесених позивачем витрат за проведення автотоварознавчого дослідження судової комплексної експертизи у справі.

Outcome: partial