Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

27.07.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 3 392 грн. 40 коп., що складається з основного боргу 3000 грн. 00 коп., 3% річних 66 грн. 00 коп. та інфляційних витрат 326 грн. 40 коп.; судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що позивач надав відповідачу в позику грошові кошти у розмірі 3 000 грн. Вказаний факт підтверджується розпискою від 12.10.2016 року. Відповідно до умов розписки, відповідач зобовязався повернути отримані кошти в строк до 01.11.2016 року, однак останній ці кошти не повернув. Вказує, що надсилав відповідачу письмову вимоги про повернення боргу. Тому, посилаючись на норми цивільного законодавства України, позивач просить стягнути з [PERSON] суму боргу в розмірі 3 392 грн. 40 коп., що складається з основного боргу 3000 грн. 00 коп., 66 грн. 00 коп. - 3% річних за період з 02.11.2016 року по 27.07.2017 року та 326 грн. 40 коп. - інфляційних витрат за період з 02.11.2016 року по 27.07.2017 року; судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, з підстав, викладених в позові, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся у відповідності до ст. 74 ЦПК України (а.с.19). Причини його неявки суду не відомі. Тому, беручи до уваги положення ч. 5 ст. 74 ЦПК України та враховуючи, що відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України явка до суду є правом, а не обовязком сторони у справі, суд вважає можливим розглядати справу за її відсутності на підставі наявних у справі доказів. Суд вважає, що в матеріалах справи достатньо даних про права і взаємовідносини сторін, а отже, зі згоди позивача, вважає за можливе вирішити справу з постановленням заочного рішення. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 12.10.2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики у формі розписки, відповідно до якого відповідач взяв у позивача в борг 3 000 грн. 00 коп., які зобовязався повернути в строк до 01.11.2016 року (а.с. 25). Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною другою ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що відповідач на момент розгляду справи в суді взяті в борг грошові кошти не повернув. Таким чином, враховуючи викладені обставини справи, та той факт, що [PERSON] направлялась письмова вимога на адресу [PERSON] про повернення боргу (а.с. 6-7), проте на момент розгляду справи зобов»язання за борговою розпискою від 12.10.2016 року не виконані, суд приходить до висновку, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача суми заборгованості підлягає задоволенню у повному обсязі та стягнення боргу в сумі 3000 грн. 00 коп. Щодо заявлених вимог про стягнення з відповідача три проценти річних від простроченої суми, інфляційних витрат, то суд приходить до наступного висновку. Так, судом встановлено, що відповідач на момент розгляду справи в суді взяті в борг грошові кошти не повернув. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України: боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За таких обставин та беручи до уваги наявний в матеріалах справи і неоспорений відповідачем, розрахунок вищезгаданих нарахувань (а.с.4), суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача коштів, а саме: 66 грн. 00 коп. - 3% річних за період з 02.11.2016 року по 27.07.2017 року (дата звернення з позовною заявою) та 326 грн. 40 коп. - інфляційних витрат за період з 02.11.2016 року по 27.07.2017 року (дата звернення з позовною заявою), підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved