Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-31 00:00:00

27 квітня 2020 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач в особі представника - адвоката Кушнеренка Є.Ю. просить визнати виконавчий напис, вчинений 19 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомоловою Дар`єю Ігорівною, зареєстрований в реєстрі за № 471, про звернення стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» в сумі 28515,39 гривень, таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору, в тому числі витрати на правову допомогу в сумі 6500 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомоловою Д.І., на підставі ст. ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172, вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 471, за яким нотаріус пропонує звернути стягнення з позивача: заборгованість за кредитним договором СК-102-005836/9-2008 від 22 вересня 2008 року, укладеним між позивачем та ПАТ «Родовід Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «Вердикт Капітал». Стягнення заборгованості проводиться за період з 04.07.2019 року по 11.02.2020 року. Загальна сума заборгованості складає 27865,39 гривень. 31.03.2020 року на підставі даного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименком Р.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61678869. До цього [PERSON] надійшло повідомлення з банку про заблокування банківських карт. На звернення позивача до банку, останнім було повідомлено, що кошти на банківських рахунках були арештовані в зв`язку з наявністю виконавчого напису нотаріуса на кредитному договорі з невідомими реквізитами. Звернувшись за правовою допомогою, 03.04.2020 року було направлено адвокатські запити до приватного нотаріуса та приватного виконавця з метою отримання більш детальної інформації щодо підстав винесення виконавчого напису нотаріуса та отримання його копії. 21.04.2020 року на електронну адресу надійшла відповідь на запит від приватного виконавця, а також надійшла відповідь від приватного нотаріуса, в якій вона повідомила, що запитувана інформація є конфеденційною. Даний виконавчий напис вчинений всупереч вимогам ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п. п. 3.1 п. 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року. Постановою КМУ від 26.11.2014 року № 622 Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/20084/14 від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172, на який послалася приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу у виконавчому написі від 19.02.2020 року. Згідно положень п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Таким чином, на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус не мав права керуватись розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку та вчиняти виконавчий напис на підставі кредитного договору та виписки з рахунку боржника. Крім того, відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішенні справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Однак сам по собі факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого, про що Верховний Суд України зазначив у своїй постанові від 05.07.2017 року у справі № 754/8711/14-ц. Також, згідно умов п. 1.1.5 кредитного договору споживчий кредит було надано строком дії до 22.09.2010 року. Додатковою угодою до основного договору було визначено дещо інший порядок погашення боргу, а саме термін платежів продовжено до 22.12.2010 року. Тобто саме з 22.12.2010 року у ПАТ «Родовід Банк» виникло право вимоги на невиплачену суму боргу. В той же час, виконавчий напис вчинено лише 19.02.2010 року, зі спливом майже 10 років після виникнення права вимоги, що суперечить вимогам ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Ухвалою судді від 29 квітня 2020 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 26 травня 2020 року з викликом сторін. Ухвалою суду від 26 травня 2020 року судовий розгляд справи було відкладено на 15 червня 2020 року на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України. 15 червня 2020 року згідно з п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України та постановою КМУ № 211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», зі змінами, судовий розгляд справи було відкладено на 12 серпня 2020 року. 12 серпня 2020 року справу було знято з розгляду та призначено судове засідання на 01 вересня 2020 року. В призначене судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. На адресу суду надійшла заява представника позивача, в якій він просив проводити судовий розгляд справи за його відсутності, проти проведення заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач свого представника в судове засідання повторно не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзив на позов відповідач до суду не направив. Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України заяву про продовження строку, встановленого судом для подання відзиву, в зв`язку з неможливістю вчинення цієї процесуальної дії у визначений строк, зумовленої обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, відповідач не надав. Заява про розгляд справи за відсутності його представника до суду не надійшла. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Богомолова Д.І. в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. За наявності умов, передбачених ст. ст. 280-282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 01 вересня 2020 року суд ухвалив заочне рішення у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 вересня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» в особі економіста Славутицького відділення № 1 ВАТ «Родовід Банк» [PERSON] та [PERSON] укладено договір № Ск-102-005836/9-2008, згідно якого ВАТ «Родовід Банк» надав [PERSON] споживчий кредит в розмірі 24981,61 гривень строком дії до 22 вересня 2010 року зі сплатою 7 % річних. 04 липня 2019 року між ПАТ «Родовід Банк», від імені якого діяла уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Шевченко Андрій Миколайович, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» уклали договір про відступлення прав вимоги № 23, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» набуло усі права кредитора за основними договорами, вказаними у Додатку № 1 до цього договору, зокрема, щодо кредитного договору № Ск-102-005836/9-2008, укладеного з [PERSON] .. 18 лютого 2020 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Богомолової Дар`ї Ігорівни із заявою про вчинення виконавчого напису. До заяви було додано: кредитний договір Ск-102-005836/9-2008 від 22.09.2008 року; копії реєстру поштових відправлень рекомендованих листів; розрахунок суми заборгованості; копію довіреності представника ТОВ «Вердикт Капітал». 19 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомоловою Дар`єю Ігорівною на підставі ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, за яким запропоновано звернути стягнення з громадянина України, яким є [PERSON] , дата народження [INFO] , місце народження - с. Красна Гута Ріпкинського району Чернігівської області, РНОКПП [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , місце проживання: [ADDRESS] , фактичне місце роботи невідоме, який є боржником за кредитним договором Ск-102-005836/9-2008 від 22 вересня 2008 року, укладеним з Публічним акціонерним товариством «Родовід Банк», ідентифікаційний номер юридичної особи 14349442, правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитним договорами № 23 від 04 липня 2019 року є ТОВ «Вердикт Капітал», ідентифікаційний код юридичної особи 36799749, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд. 5 Б, реквізити: IBAN [NUMBER] в АТ «Альфа-Банк», МФО 300346. Строк платежу за кредитним договором № Ск-102-005836/9-2008 від 22 вересня 2008 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за періоди з 04.07.2019 року по 11.02.2020 року. Сума заборгованості складає 27865,39 гривень, в тому числі: 20968,96 гривень - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 1888,49 гривень - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 5007,94 гривень - строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі ст.31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із стягувача в розмірі 650 гривень, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню, - 28515,39 гривень. 31 березня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клименком Романом Васильовичем на підставі вказаного виконавчого напису було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за № 61678869. 31 березня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клименком Романом Васильовичем при виконанні вказаного виконавчого напису було винесено постанову про арешт коштів боржника. Як вбачається із змісту позовної заяви, про наявність вказаного виконавчого напису позивачу стало відомо з повідомлення банку про арешт банківських рахунків в зв`язку з наявністю виконавчого напису нотаріуса на кредитному договір, після чого він в особі представника звернувся з позовом до суду про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи спір згідно встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадах. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої ст. 1 ЗУ «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерстваюстиції України22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерствіюстиції України22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядку вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» ( в редакції, чинній на час вчинення оспорюваного виконавчого напису) визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Проте, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не потрібно обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі необхідно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-887цс17 та Великою Палатою Верховного Суд від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17(провадження № 12-278гс18). В обґрунтування позову представник позивача послався на те, що відповідачем при зверненні до нотаріуса було надано лише кредитний договір з додатками. Жодної інформації про виплату хоч якоїсь заборгованості за спірним кредитним договором не було надано, доказів направлення вимоги про погашення заборгованості також не було надано. Зазначене не може свідчити про відсутність спору щодо розміру заборгованості за кредитним договором, а нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було перевірено безспірності заявлених вимог. Крім того, статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Судом встановлено, що в оспорюваному виконавчому написі запропоновано задовольнити вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» за період з 04 липня 2019 року по 11 лютого 2020 року на загальну суму заборгованості - 28515,39 гривень, в тому числі: 20968,96 гривень - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 1888,49 гривень - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 5007,94 гривень - строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. А також до суми заборгованості включено 650 гривень, які стягнуто із стягувача за вчинення цього виконавчого напису нотаріуса відповідно до ст.31 Закону України «Про нотаріат». Разом з тим, згідно з п. 1.1.5 договору № Ск-102-005836/9-2008, укладеного 22.09.2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] , банк надав держателю споживчий кредит у розмірі 24981,61 гривень строком дії до 22 вересня 2010 року зі сплатою 7 % річних. Держатель зобов`язався повністю погасити споживчим кредитом, сплатити проценти за користування грошовими коштами споживчого кредиту та плату за обслуговування споживчого кредиту у строки та на умовах цього договору. Відповідно до п. 4.1.8 договору держатель зобов`язався щомісяця погашати овердрафт за картковим рахунком, нараховані банком проценти за користування овердрафтом за картковим рахунком та/або кредитною лінією за картковим рахунком у строку включно до 15 числа місяця, наступного за звітним. У випадку непогашення такої заборгованості у встановлені терміни, вона вважається простроченою. Згідно з п. 4.1.9 договору держатель зобов`язався щомісячно погашати заборгованість за споживчим кредитом згідно з Графіком (Додаток № 1 до цього договору), а також остаточно погасити заборгованість за споживчим кредитом в строк остаточного погашення, зазначеного в п. 1.1.5 цього договору. За змістом п. 2.5 договору проценти за користування грошовими коштами за споживчим кредитом нараховуються банком щомісячно, в останній робочий день місяця, та в день повного погашення заборгованості за споживчим кредитом, але не пізніше строку, визначеного в п. 1.1.5 цього договору. Погашення процентів за користування грошовими коштами за споживчий кредит, а також заборгованості за споживчим кредитом здійснюється згідно з п. 4.1.25 цього договору. 13 квітня 2009 року між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору № Ск-102-005836/9-2008 від 22.09.2008 року, згідно умов якої сторони домовилися встановити новий порядок погашення заборгованості за отриманим у ВАТ «Родовід Банк» відповідно до умов договору кредитом, нарахованими за користування грошовими коштами процентами, отриманими супутніми послугами, пов`язаними із отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту. Новий порядок погашення заборгованості, вказаної у першому реченні цього пункту додаткової угоди до договору, встановлюється у Додатку № 1 до цієї додаткової угоди до договору. Згідно Додатку № 1 до додаткової угоди до договору № Ск-102-005836/9-2008 від 22.09.2008 року, термін користування кредитом - до 22.12.2010 року. Таким чином, строк користування кредитом сплив 22 грудня 2010 року. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №14-10цс18. В той же час, як вбачається із змісту оспорюваного виконавчого напису нотаріуса, з позивача запропоновано до стягнення заборгованість за вказаним кредитним договором за період з 04.07.2019 року по 11.02.2020 року, в тому числі прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом в сумі 1888,49 гривень та строковій заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом в сумі 5007,94 гривень. Таким чином, відповідач всупереч вимогам ст. 1048 ЦК України, не дивлячись на те, що строк кредитування сплив 22 грудня 2010 року, з 04 липня 2019 року до 11 лютого 2020 року продовжував нараховувати боржнику відсотки та включив їх суму до загальної суми заборгованості. Загальна суму заборгованості, для погашення якої видано оспорюваний виконавчий напис, не є безспірною, оскільки включає в себе відсотки, нараховані після закінчення строку кредитування, нараховувати які відповідач не мав права. Також з дня виникнення права вимоги, тобто з 23.12.2010 року, минуло більше трьох років, а законом не встановлено інший строк давності для вимоги, за якою видано виконавчий напис, тому оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Таким чином, заборгованість, яка запропонована приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Богомоловою Д.І. до стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал», не є безспірною з вищенаведених підстав. Крім того, постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/20084/14 від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», в частині, зокрема, п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, на який послалася приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Богомолова Д.І. у виконавчому написі від 19 лютого 2020 року. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Богомолової Дар`ї Ігорівни, зареєстрований в реєстрі за № 471 від 19.02.2020 року, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № Ск-102-005836/9-2008 від 22.09.2008 року в сумі 28515,39 гривень, слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За правилом ч. 3 вказаної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як зазначено у п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з п. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Як вбачається з Договору про надання правової допомоги № 29, укладеного 02.04.2020 року між адвокатом Кушнеренко Євгеном Юрійовичем та Сибірським Анатолієм Олексійовичем, останній взяв на себе зобов`язання сплатити адвокату Кушнеренку Є.Ю. гонорар за дії по наданню правової допомоги. Гонорар (оплата) за надану правову допомогу (представництво, захист інтересів) [PERSON] за цією угодою, обчислюється виходячи з фактичних затрат робочого часу адвоката на надання правової допомоги в справі в розгляді справи судом, підготовку та складання документів і складає 6500 гривень. Згідно акту виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 02.04.2020 року, правові послуги за договором № 29 від 02.04.2020 року виконано в повному обсязі, за що [PERSON] сплачено 6500 гривень. Об`єм виконаних робіт: консультація щодо підстав та порядку звернення з позовною заявою щодо скасування виконавчого напису нотаріуса - 1 година; складання та направлення адвокатських запитів - 1 година; написання та подання позовної заяви про скасування виконавчого напису, в тому числі виготовлення копій документів - 3 години. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 29 від 02.04.2020 року [PERSON] сплачено адвокату Кушнеренко Є.Ю. 6500 гривень за договором про надання правової допомоги № 29 від 02.04.2020 року Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Враховуючи час, затрачений адвокатом Кушнеренко Є.Ю. на консультацію щодо підстав та порядку звернення з позовною заявою щодо скасування виконавчого напису нотаріуса; складання та направлення адвокатських запитів; написання та подання позовної заяви про скасування виконавчого напису, в тому числі виготовлення копій документів, складність справи, обсяг та якість виконаних робіт, значення цієї справи для особи, яка є стороною у справі, суд вважає, що розмір витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката, в сумі 6500 гривень є обґрунтованим та підтвердженим належними доказами у цій справі. За таких обставин суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6500 гривень. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору за подання позовної в сумі 840,80 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved