Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

26 червня 2018 року до Рівненського міського суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Управління земельних відносин Виконавчого комітету Рівненської міської ради, приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу - Коломис Ольга В`ячеславівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування відомостей про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку. В обґрунтування позову вказує, що у відповідності до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури відведення земельних ділянок» вона, у зв`язку з тим, що Рівненська міська рада у місячний термін з дня реєстрації заяви не надала дозволу на виготовлення проекту землеустрою, повідомила письмово Рівненську міську раду про розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0900га її у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в м [ADDRESS] , без надання такого дозволу. Вказує, що проект землеустрою «Щодо відведення земельної ділянки її у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на [ADDRESS] » був виготовлений ПП «Рівненська земельна компанія» виконавець [PERSON] , 28.10.2016 року. На підставі вищевказаної технічної документації, за її заявою, дану земельну ділянку площею 0,09 (га) цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) адреса : [ADDRESS] , - було зареєстровано та присвоєно кадастровий номер, а саме 27.02.2017року Відділом у м. Рівному Міськрайонного управління у Рівненському районі та м. Рівному Головного правління Держгеокадастру у Рівненській області. Кадастровий номер земельної ділянки 5610100000:01:071:0305. Зазначає, що згодом, нею неодноразово подавались заяви до Рівненської міської ради «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 900 м2 на [ADDRESS] безоплатно у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, а саме: 28.02.2017 року, 10.05.2017 року та 04.11.2017 року. Зазначає, що нею подано чергову заяву про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу безоплатно у власність земельної ділянки площею 900 м2 на [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку, володарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка зараз перебуває на розгляді в постійних комісіях Рівненської міської ради, та її питання буде знову винесене на розгляд депутатів міської ради. Однак, «15» травня 2018 року, її стало відомо, що земельна ділянка з кадастровим номером 5610100000:01:071:0305, площею 0,09 (га), цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] була продана на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 622, виданий 23.04.2018 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу - Коломис О.В. Відповідно до запису про право власності 25839073, власником вищевказаної земельної ділянки є [PERSON] . Вищевказана інформація стала відома її у зв`язку з отриманням Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Вказує, що вона є єдиною особою, яка має технічну документацію на земельну ділянку з кадастровим номером 5610100000:01:071:0305, іншої технічної документації , як її відомо, не виготовлялось, крім того, з аналогічним зверненням у Рівненську міську раду жодна особа не зверталась, та ніхто не претендував на земельну ділянку, тому у неї є всі достатні підстави вважати що продаж вищевказаної земельної ділянки не є законним, договір купівлі-продажу - не дійсним, а первинне визнання права власності на вищевказану земельну ділянку - сумнівним. У зв`язку з чим вона звернулась до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила суд їх задовільнити з підстав викладених у позові. Додатково вказала, що [PERSON] уповноважує [PERSON] представляти інтереси, а саме розпоряджатися земельною ділянкою, яка не відповідає земельній ділянці вказанй в предметі договору. З цих підстав нотаріус не мала посвідчувати договір купівлі-продажу земельної ділянки. Також просила відмовити в задоволені клопотання представника відповідача адвоката Самардак К.В. про стягнення з позивача витрат на провову допомогу, так як позивач є дитиною війни, ветераном праці, ніде не працює, а заявлена сума не є співрозмірною складності справи. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, та просила суд відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позов. Крім того, просила задоволити клопотання про відшкодування за рахунок позивача витрат на правову допомогу в розмірі 10000 гривень. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити в задоволенні позову повністю. Пояснила, що позивач не є стороною договору купівлі продажу земельної ділянки, даних про те, що земельна ділянка належить позивачу немає, а тому не порушені її права. Третя особа Управління земельних відносин Виконавчого комітету Рівненської міської ради в судове засідання не з`явились, подали суду пояснення, в яких вказали, що проводити розгляд справи у їхню відсутність. Третя особа приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу - Коломис Ольга В`ячеславівна в судове засідання не з`явилась, просила суд розгляд справи проводити у її відсутність. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що в задоволені позову слід відмовити з наступних підстав. Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). У відповідності до вимог ч. 1-3 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. 2. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. 3. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. У відповідності до ч.ч. 6, 9 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Позивачем подано до суду проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] на [ADDRESS] , зареєстрований 12.12.2016 року. На сесії Рівненської міської ради від 27.04.2017 року проект рішення міської ради «Про затвердження проекту землеустрою та передачу вільної від забудови земельної ділянки безоплатно у власність на [ADDRESS] гр. [PERSON] не набрав достатньої кількості голосів депутатів для ухвалення. В свою чергу 19.03.2018 року гр. [PERSON] повідомив Рівненську міську раду про те, що земельна ділянка на [ADDRESS] , на яку [PERSON] розробляє проект землеустрою належить йому на підставі рішення Великоомелянської сільської ради №243 від 21.03.1997 року, зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.04.2018 року (а.с 53-56). Судом встановлено, що рішенням Великоомелянської сільської ради «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» від 21.03.1997 №243 земельна ділянка площею 0,10 га передана у приватну власність гр. [PERSON] з цільовим призначенням для індивідуального житлового будівництва. Отже, доказів про те, що набуте [PERSON] право власності на земельну ділянку яка розташована в [ADDRESS] оскаржене, чи набуте в порушення вимог закону у суду немає. А наявність у [PERSON] проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на [ADDRESS] не є рішенням, що свідчить про набуття земельної ділянки у власність. Суд встановив, що 23 квітня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] , що мешкає за адресою: с. Вовчиці Зарічненського району Рівненської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий Зарічненським РВ УМВС України в Рівненській області 09.02.2001, було укладено Договір купівлі - продажу земельної ділянки, що розташована в [ADDRESS] , площею 0,0900 га, кадастровий номер 5610100000:01:071:0305 та має цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, цей договір купівлі-продажу було посвідчено приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Коломис О.В. Приватному натаріусу на дату укладання оспорюваного договору купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої в [ADDRESS] , яка належала [PERSON] надані документи: виписка з рішення №243, виданої, 21.03.1997 Великоомелянською сільською радою народних депутатів; витяг з Державного земельного кадастру від 02.04.2018 року №НВ-0001421022018, виданого Управлінням забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради, право власності зареєстровано 27.02.2017 Відділом у м. Рівному Міськрайонного управління у Рівненському районі та м. Рівному Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області. Земельна ділянка зареєстрована в Державному реєстрі речових прав 03.04.2018 року державним реєстратором КП РМБТІ Іл`юк Н.В., реєстраційний номер об`єкта: 1524986656101 (а.с 99, 101, 104, 105-106). Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Так якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки. Так ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі змістом ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Верховною Радою України Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року законні очікування заявників підлягають правовому захисту. Правомірні очікування виникають в особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей. В силу статті 1 Першого протоколу, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] придбав земельну ділянку у власника земельної ділянки на той час - [PERSON] , який на законних підстав володів спірною земельною ділянкою, тому суд вважає, що для визнання недійсним договору купівлі-продажу немає підстав, оскільки під час укладення договору було дотримано норми законодавства, а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Щодо заявлено клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Самардак К.В. про відшкодування судових витрат, понесених відповідачем у зв`язку з розглядом справи, то суд зазначає наступне. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України). Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Стаття 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3ст. 137ЦПК України). Проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу при розгляді справи в суді, суд приймає до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правової допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт та вважає, що стягнення витрат за надання професійної допомоги адвоката, які відповідач поніс підлягають до часткового задоволення в розмірі 5000 грн. Крім того, згідно ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Відповідно до ч. ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. За таких обставин, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову у даній справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved