Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

27 лютого 2020 року представник комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» (далі КПТМ «Криворіжтепломережа») звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] інтереси якого представляє законний представник [PERSON] , про стягнення заборгованості за централізоване опалення та гаряче водопостачання. Позовна заява мотивована тим, що відповідачу проводились нарахування теплової енергії відповідно до тарифів на теплову енергію, які встановлені: - рішенням виконавчого комітету Криворізької міської Ради «Про затвердження тарифів на послуги теплопостачання в м. Кривому Розі» № 884 від 24.10.2000, та складали 0,68 грн. за 1 м2 загальної площі на одного чоловіка за місяць; - згідно рішення № 630 від 14.11.2003, 0,85 грн. за 1 м2 загальної площі на одного чоловіка на місяць; - згідно рішення № 369 від 13.07.2005, 1,11 грн. за 1 м2 загальної площі на одного чоловіка на місяць; - згідно рішення № 554 від 13.07.2005, опалення за 1 Гкал становить 160 грн.; - згідно рішення № 53 від 17.01.2008, вартість опалення за 1 Гкал становить 200 грн.; -\~з 01.07.2014\~затверджені постановою\~Національної комісії,\~що здійснює\~державне регулювання\~у сфері\~комунальних послуг\~№ 650\~від 06.06.2014\~та з\~21.11.2014\~затверджено постановою\~Національної комісії\~у сферах\~енергетики та\~комунальних послуг\~№146\~від 31.10.2014,\~для абонентів\~житлових будинків\~з будинковими\~та квартирними\~приладами обліку\~теплової енергії\~-\~427,83\~грн/Гкал\~(з\~податком на\~додану вартість); для\~абонентів житлових\~будинків без\~будинкових та\~квартирних приладів\~обліку теплової\~енергії -\~12,94\~грн.\~за 1\~кв.\~м за\~місяць протягом\~періоду надання\~послуги з\~централізованого опалення\~(з\~податком на\~додану вартість); з\~централізованого постачання\~гарячої води: за\~умови підключення\~рушникосушильників до\~систем гарячого\~водопостачання -\~27,21\~грн.\~за 1\~куб.\~м (з\~податком на\~додану вартість); за відсутності рушникосушильників - 25,29 грн. за 1 куб. м (з податком на додану вартість); - з 01.05.2015 затверджені постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1171 від 31.03.2015 з централізованого опалення: для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 720,15 грн/Гкал (з податком на додану вартість); для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 21,77 грн. за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення (з ПДВ); - з 04.11.2016 затверджені постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1171 від 31.03.2015 зі змінами згідно постанови НКРЕКП №1782 від 06.10.2016 з централізованого опалення: для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії 1417 грн/Гкал (з податком на додану вартість); для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії 51,63 грн. за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення (з податком на додану вартість). - з 31.12.2017 згідно постанови від 28.12.2017 №1536 «Про внесення змін до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 31 березня 2015 року №1171», для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії 1424,96 грн/Гкал, з урахуванням податку на додану вартість (у тому числі: паливна складова 1070,27 грн/Гкал; решта витрат, крім паливної складової 354,69 грн/Гкал); - для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії 67,05 грн. за 1 кв.м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення, з урахуванням податку на додану вартість (у тому числі: паливна складова 50,36 грн. за 1 кв. м; решта витрат, крім паливної складової 16,69 грн. за 1\~кв. м)»; - з 06.10.2018 відповідно до Постанови НКРЕКП від 27.02.2018 №240 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 31.03.2015 №1171» тариф для абонентів житлових будинків з будинковими квартирними приладами обліку теплової енергії за 1 Гкал становить 1431,15 грн./Гкал (з ПДВ); тариф для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії становить 67,34 грн./м.кв. (з ПДВ); - з 01.01.2019 відповідно до Постанови НКРЕКП від 10.12.2018 №1752 «Про встановлення тарифів на послугу з централізованого опалення, що надається населенню КПТМ «Криворіжтепломережа», яке є виконавцем цієї послуги» тариф для абонентів житлових будинків з будинковими квартирними приладами обліку теплової енергії за 1 Гкал становить 1701,19 грн./Гкал (з ПДВ); тариф для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії становить 80,04 грн./м.кв. (з ПДВ). На виконання своєї статутної мети КПТМ «Криворіжтепломережа» здійснює постачання теплової енергії відповідачу за адресою: [ADDRESS] . Вищевказаний будинок є багатоповерховим, опалення до квартири здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку і є невід`ємною частиною системи опалення вказаного будинку, що свідчить про те, що відповідач отримують теплову енергію. КПТМ «Криворіжтепломережа» відповідно до приписів Закону України «Про природні монополії» відноситься до суб`єктів природної монополії. Як монополіст такої природної монополії, згідно ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», позивач не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності можливостей на приєднання споживача до теплової енергії. Згідно розрахунку, заборгованість відповідача за централізоване опалення, за період з 01.01.2002 по 01.09.2012 складає 2420,91 грн., та за гаряче водопостачання 5556,07 грн. Представник позивача Костікова Є.В. у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала в повному обсязі, просить суд врахувати, що позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки позовні вимоги заявлено по скасованих судових наказах від 02.04.2009 та 14.03.2018. Крім того, з розрахунку заборгованості встановлено, що відповідачем здійснювалася оплата та призначена субсидія. Законний представник відповідача, який діє на підставі рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Проніна Є.С. у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, просить суд при винесенні рішення застосувати строк позовної давності, та відмовити позивачу у позові, оскільки подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною 2 статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини 2 статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктивної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в позові слід відмовити. Судом встановлено, що відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] , користується послугами позивача і є споживачем теплової енергії (а.с.4), згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість відповідача за період з 01.01.2002 по 01.09.2012 за централізоване опалення складає 2420,91 грн., за гаряче водопостачання 5556,07 грн. (а.с.5-7). Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон). Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник (частина друга статті 19 Закону). Власником Закон визначає фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку (абзац сьомий частини першої статті 1 Закону). А споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абзац чотирнадцятий частини першої статті 1 Закону). Відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (частина перша статті 19 Закону). За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України). Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою (частина перша статті 29 Закону). Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону). Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16). Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті 32 Закону). Судовим наказом Центрально-Міського районного суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.04.2009, стягнено в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» заборгованість за постачання теплової енергії в розмірі 9150,19 грн., який скасовано ухвалою суду від 14.03.2018 (а.с.49, 50). Також, ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.10.2017, скасовано судовий наказ від 30.10.2012, про стягнення з [PERSON] на користь комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» заборгованість за постачання теплової енергії в розмірі 2333,91 грн. (а.с.52). Позивач звернувся до суду з позовом 27 лютого 2020 року та заявив вимогу про стягнення заборгованості за централізоване опалення та гаряче водопостачання за період з 01.01.2002 по 01.09.2012, вважаючи, що позовна давність перервалася поданням заяви про видачу судового наказу. Законний представник відповідача подав суду письмову заяву про застосування наслідків спливу позовної давності до всіх вимог позивача. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Для цілей застосування частини третьої та четвертої статті 267 ЦК України поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у цивільному процесі»: сторонами в цивільному процесі є такі її учасники як позивач і відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України), тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16(пункт 138)). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц). Наказне провадження як особливий спрощений вид провадження у цивільному судочинстві спрямоване на швидкий та ефективний захист безспірних прав особи шляхом видачі судового наказу, що одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом, без судового засідання та без виклику заявника (стягувача) і боржника. Процес доказування для першого починається з моменту подання заяви про видачу судового наказу та закінчується прийняттям цієї заяви судом, тоді як для боржника цей процес розпочнеться, якщо він вирішить подати заяву про скасування судового наказу після отримання копії останнього. Звернення до суду із заявою про видачу судового наказу є правом, а не обов`язком особи, якій належить право вимоги, а також органів і осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (частина друга статті 160 ЦПК України). Суд вважає, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову. Вказаний висновок узгоджений з постановою Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року, у справі № 712/8916/17. Оскільки подання позивачем заяв про видачу судового наказу не перервало загальної позовної давності, остання не спливла до тих щомісячних платежів, від моменту прострочення яких до дня звернення до суду з позовом не минуло 3 роки, тому суд вважає необхідним відмовити у позові. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed