Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

27.06.2019 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації до [PERSON] , третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва про виселення без надання іншого житлового приміщення, згідно з яким, просить суд: виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого приміщення; стягнути з відповідача на його користь витрати по сплаті судового збору. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Шевченківською районною в місті Києві державною адміністрацією встановленого факт проживання громадянки [PERSON] (пенсійне посвідчення № [NUMBER] від 06.04.2016р.) в квартирі [ADDRESS] . Крім того, Шевченківській районній в місті Києві державній адміністрації стало відомо, що відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Заявник зазначає, що на спірне жиле приміщення був вданий ордер №А33519, громадянці [PERSON] , на підставі рішення виконкому Шевченківської районної ради від 31.01.1966 №124, вищевказаний ордер виданий на сім`ю у складі з чотирьох осіб, а саме [PERSON] , її чоловік [PERSON] , син - [PERSON] , дочка - [PERSON] . На підставі даного ордеру, сім`я у складі чотирьох осіб заселилась в квартиру [ADDRESS] . у березні 1985 року була розглянута заява [PERSON] на засіданні заводського комітету заводу «Укркабель» щодо переоформлення особового рахунку на квартиру [ADDRESS] на сина - [PERSON] . Станом на 06.06.2019 року за вказаною адресою зареєстрована одна особа - [PERSON] , який згідно з свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 02.04.2016 р. помер [INFO] . В подальшому, як вказано в позовній заяві, комісією у складі трьох осіб було здійснено вихід для проведення комісійного обстеження на предмет проживання громадянки [PERSON] за адресою [ADDRESS] , про що було складено відповідний акт від 29.05.2019 року. Під час обстеження в вищевказаній квартирі гр.. [PERSON] була відсутня. Зазначено, що в травні 2019 року відповідачу було направлено лист-попередження в якому її було повідомлено про необхідність звільнити самовільно зайняте житлове приміщення за вищевказаною адресою, але його було проігноровано. Так позивач вказує, що відповідач зайняла житлове приміщення незаконно, не маючи на це відповідних правових підстав, а також посилаючись на положення ст. 116 ЖК України, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою від 02.10.2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 27.11.2019 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву у якій відповідач просить суд відмовити в задоволені позову у повному обсязі, оскільки з 08.12.1995 року [PERSON] переїхала на постійне місце проживання, почала постійно, однією сім`єю, за згодою членів сім`ї проживати разом зі своїм чоловіком [PERSON] та його батьками в двохкімнатній квартирі [ADDRESS] , в якій вони разом вели спільне господарство. в зазначеній квартирі відповідач проживає постійно, з моменту вселення з 08.12.1995 року і по цей час користується, як член сім`ї житловим приміщенням, раніше солідарно брала участь, а х моменту смерті чоловіка самостійно, у повному обсязі несе витрати по оплаті комунальних платежів, та виконує інші зобов`язання, що випливають із договору найму житлового приміщення і на цей час зазначена квартира є єдиним постійним місцем проживання, оскільки в квартирі за місце реєстрації [PERSON] за адресою [ADDRESS] проживає син відповідача зі своєю родиною. 12.12.2019 року до суду надійшли пояснення третьої особи Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського районного суду м. Києва». 13.12.2019 року до суду надійшло клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи копію рішення Апеляційного суду м. Києва від 19.10.2018 року та копію ухвала Апеляційного суду м. Києва про виправлення описки від 18.01.2018 року по справі №761/27875/16-ц. 05.03.2020 року до суду надійшло клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи копію постанови Верховного суду України від 04.02.2020 року у справі №761/27875/16-ц Ухвалою від 18.08.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити у повному обсязі з підстав, що викладені у ньому. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлена судом належним чином, причину неявки не повідомила, до суду подала клопотання чергове клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із провадженням карантину. Третя особа у судове засідання не з`явилася, свого представника не направило про час та місце слухання справи повідомлена судом належним чином, причину неявки не повідомила. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Так, перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 19.10.2017 року апеляційну скаргу представника Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації - Садикової Ольги Юріївни задоволено, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20.02.2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволення позовних вимог [PERSON] до Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, Київської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням та визнання наймачем за договором найму відмовлено (а.с. 102-106). Постановою Верховного суду від 04.02.2020 року касаційну скаргу [PERSON] залишити без задоволення, рішення Апеляційного суду м. Києва від 19.10.2017 року залишено без змін (а.с. 131-140). При цьому, постановою Верховного суду від 04.02.2020 року та рішенням Апеляційного суду від 19.10.2017 року було встановлені наступні обставини. 10.01.1990 рок виконавчий комітеті Київської міської ради народних депутатів видав [PERSON] ордер № 110 на зайняття квартири [ADDRESS] . У вказаному ордері вказано, що жиле приміщення надається на сім`ю у складі трьох осіб: наймач - [PERSON] , його мати [PERSON] та його батько - [PERSON] . Станом на день розгляду справи квартира [ADDRESS] не приватизована, є комунальною власністю і обліковується на балансі Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києві». 08.12.1995 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб. Батьки наймача квартири [PERSON] і [PERSON] померли [INFO] та [INFO] відповідно, а сам [PERSON] помер [INFO] . 10.05.2016 року [PERSON] звернулась до Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про визнання її наймачем квартири [ADDRESS] . Листом від 10.06.2016 року Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація повідомила про винесення порушення питання на засідання районної громадської комісії з житлових питань та прийняття за наслідками його розгляду рішення про відмову у задоволенні заяви, так як [PERSON] за вказаною адресою не зареєстрована, в ордері на жиле приміщення як член сім`ї наймача не значиться, квартира не приватизована. Касаційним судом встановлено, що [PERSON] у квартирі [ADDRESS] зареєстрованою ніколи не значилась і письмову згоду про вселення до цієї квартири від наймача та членів його сім`ї не отримувала, натомість постійно зареєстрована у квартирі [ADDRESS] та за цією адресою отримує медичне обслуговування, пенсію, а також оплачує комунальні послуги. Дослідивши такі обставини суд апеляційної інстанції відхилив покази наданих судом першої інстанції які свідків [PERSON] і [PERSON] , які повідомили про проживання позивача у спірній квартирі близько 20 років. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Таким чином вищенаведені обставини доказуванню не підлягають. Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 № 1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві» (далі по тексту - Розпорядження) визначено Перелік підприємств, організацій та установ, майно яких віднесено до сфери управління Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації. В Додатку № 10 таблиці 5 Житлове господарство п. 124 будинок [ADDRESS] передано до сфері управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації. З 18.04.1995 року по теперішній час [PERSON] [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.65). В травні 2019 року відповідачу було направлено лист-попередження в якому її було повідомлено про необхідність звільнити самовільно зайняте житлове приміщення квартири [ADDRESS] , але його було проігноровано (а.с.12). Обставина, що у квартирі [ADDRESS] проживає син відповідача зі своєю сім`єю, не спростовує наявність у [PERSON] права користування даним житлом. Статтею 9 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 18 ЖК УРСР, управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником. Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 12.04.1985, № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», в силу ст. 61 Житлового кодексу України житлово-експлуатаційна організація, а при її відсутності - підприємство, установа, організація як наймодавець можуть бути стороною в спорах, що виникають з договорів найму жилого приміщення. Вони вправі, зокрема, пред`являти позови про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розірвання договору найму жилого приміщення і виселення в зв`язку з систематичним порушенням правил співжиття, псуванням і руйнуванням жилих приміщень. Однак у справах із питань, віднесених до компетенції органів місцевого самоврядування чи місцевої державної адміністрації, або з питань управління житловим фондом, віднесених його власником або уповноваженим ним органом до свого відання згідно зі ст. 18 ЖК (наприклад, про визнання ордера недійсним, надання, бронювання або обмін жилого приміщення, визнання права на жиле приміщення крім випадків, коли в ньому проживають інші члени сім`ї наймача), належною стороною повинен бути відповідний орган чи власник житлового фонду. Отже, в судовому засіданні встановлено, що спірна квартира на праві власності не зареєстрована, у відповідача на момент звернення позивача із позовом відсутні правові підстави щодо зайняття спірної квартири. Відповідно до ч.1 ст. 58 ЖК УРСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Згідно з ч. 1 ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення (ч. 3 ст. 116 ЖК УРСР ). Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Таким чином, враховуючи ту обставину, що відповідач не має достатніх правових підстав для зайняття спірної квартири, відповідного рішення про надання відповідачу житлової площі для проживання не приймалося, ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення, видавався на іншу особу, на відповідача безпосередньо не видався, а також те, що відповідачем протягом всього розгляду справи не надано в розумінні ст. 61 ЦПК України, доказів, які свідчили б про правомірність зайняття квартири [ADDRESS] , а також те, що [PERSON] зареєстрована у квартирі [ADDRESS] суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, відповідно до ч.3 ст.116 Житлового кодексу УРСР відповідач підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення. Крім того, в порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1921 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved