Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

27.11.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні будинком та вселення. Мотивував позов тим, що з 09.11.1980 року вони з [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, діти досягли повноліття. За час спільного життя і за спільні кошти придбали майно - 9/25 часток будинку [ADDRESS] що складається з коридору 1-1, кімнат 1-2, 1-3, 1-4 житловою площею 48,5 кв.м., кухні 1-5, вбиральні «З», а також за цією адресою разом побудували будинок «К». Правовстановлюючі документи на будинок і на земельну ділянку оформлені на ім`я відповідача. Протягом останнього року між сторонами почалися конфлікти з приводу користування будинком. Відповідач разом із донькою вигнали позивача з дому, викинули речі на подвір`я, замінили замки на вхідних дверях, через це він змушений був звернутись до суду з позовом про поділ майна подружжя, визнання за ним права власності на 1/2 частку цього майна та поділ будинку в натурі. Але через це відповідач ще більше почала конфліктувати, провокувати бійки, безпідставно викликала поліцію. Будинок, який вони придбали спільно, є єдиним житлом, тому позивач просив захистити його права і усунути перешкоди в користуванні будинком, вселити його та зобов`язати відповідача надати йому ключі від вхідних дверей. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав за викладених обставин. Просив врахувати, що в шлюбі вони за спільні кошти придбали частину будинку, жили з дружиною в одній кімнаті, а донька з дітьми - в двох. З осені 2017 року [PERSON] із донькою зробили неможливим проживання, вигнали його і викинули речі з єдиного житла. В даний час він живе у сина, тому просив усунути перешкоди в користуванні будинком і вселити його, а також зобов`язати відповідача дати йому ключі від вхідних дверей. В судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON] позов підтримала, зазначила, що відповідно до ст. 60 СК України ця частина будинку належить сторонам на праві спільної сумісної власності, оскільки придбана у шлюбі за спільні кошти. Позивач зареєстрований в будинку і має право на проживання в будинку, але відповідач створює перешкоди, тому на підставі ст.ст. 321, 391 ЦК України просила позов задоволити. Відповідач [PERSON] позов визнала. Суду пояснила, що після розірвання шлюбу відповідач почав жити у сина, вона з будинку його не виганяла. Він сам непристойно поводив себе, ображав її та доньку, через що вона викликала поліцію. Також визнала, що відповідач має право на проживання в будинку, оскільки ця частина придбана у шлюбі, тому є їх спільною сумісною власністю. Заперечила щодо стягнення з неї судових витрат, оскільки отримує мінімальну заробітну плату. Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Cудом встановлено, що шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], був зареєстрований 09.11.1980 року (а.с. 9). Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13.11.2017 року шлюб між сторонами був розірваний (а.с. 49). На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу частини будинку від 21.01.2004 року, в період шлюбу, [PERSON] придбала 9/25 часток житлового будинку «А» з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS]. Дана частка складається з коридору 1-1, кімнат 1-2, 1-3, 1-4 житловою площею 48,5 кв.м., кухні 1-5, вбиральні «З». Право власності було зареєстроване за [PERSON] 31.01.2004 року (а.с. 6). Згідно відмітки у паспорті (а.с. 8) позивач з 03.02.1981 року зареєстрований за адресою [ADDRESS] Позивач тимчасово не проживає за місцем реєстрації, звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ будинку. Відповідач в судовому засіданні визнала, що частка будинку, яку вони придбали в шлюбі, є спільною сумісною власністю, позивач зареєстрований в будинку і має право проживати, однак між ними немає згоди щодо порядку користування кімнатами, часто виникають конфлікти на побутовому ґрунті. Протягом листопада-грудня 2017 року від [PERSON] і [PERSON] надходили звернення до ГУНП у Вінницькій області з приводу конфліктів в сім`ї, зі сторонами були проведені профілактичні бесіди про неприпустимість протиправної поведінки. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян. Статтями 368, 369 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Право кожного на житло гарантоване ст. 47 Конституції України. Оскільки сторони визнали, що придбаний будинок належить їм на праві спільної власності, позивач зареєстрований в будинку і має право вільно володіти і користуватись своїм майном, суд вважає, що його порушене право підлягає захисту шляхом вселення та усунення перешкод в користуванні житлом, зобов`язавши відповідача надати йому ключ від вхідних дверей будинку. Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 141 ЦПК України. Позов задоволений в повному обсязі, тому з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 640 грн. (а.с. 1). Згідно ордера (а.с. 27), а також квитанції, позивач [PERSON] сплатив за правничу допомогу кошти в сумі 5000 грн. Адвокатом виконані роботи (надані послуги) щодо ознайомлення з письмовими доказами, щодо збору доказів, складання позовної заяви, представництва інтересів в суді. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Враховуючи положення ст. 137 ЦПК України щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката, а також складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, участь в судовому засіданні, враховуючи конкретні обставини даної справи, визнання позову відповідачем і клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, надані докази про дохід відповідача, суд вважає, що розмір витрат слід зменшити і стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 1 000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved