Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

28.07.2017 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON]про розірвання шлюбу, мотивуючи вимоги тим, що 14 листопада 2003 року відділом реєстрації актів громадського стану Фастівського міського управління юстиції Київської області між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO]. Спільне подружнє життя не склалося у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння. На даний час шлюбні відносини фактично припинені. Сторони не ведуть спільне господарство, проживають окремо. За таких обставин, позивач вважає, що збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечить інтересам сім'ї та унеможливлює примирення з відповідачем. Таким чином, позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]», стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір та витрати на юридичну допомогу. В судове засідання позивач не з'явилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву, в якій позовні вимоги визнає, просить розглядати справу у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 листопада 2003 року відділом реєстрації актів громадського стану Фастівського міського управління юстиції Київської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблений відповідний актовий запис № 462 (а.с.6). Від спільного подружнього життя сторони мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 14.07.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міського управління юстиції Київської області (а.с. 5). Частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з позовної заяви, сторони не підтримують шлюбних відносин, примирення не бажають, заперечують проти подальшого збереження шлюбу. Суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, подальше спільне життя подружжя буде суперечити їхнім інтересам, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу та задоволення позову. Згідно частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Стосовно визначення місця проживання дитини суд виходить з наступного. Зі змістом ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За наведених обставин, враховуючи відсутність спільної домовленості батьків щодо місця проживання дитини, суд відмовляє у задоволені вимог в цій частині. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач просила її шлюбне прізвище «[PERSON]» залишити без змін. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на її користь сплачені нею судові витрати по справі та витрати на юридичну допомогу. В пункті 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до розрахункової квитанції [PERSON] сплатила 300 грн. Адвокату Гончаренко С.С., однак неможливо встановити, які дії були вчинені адвокатом саме у цій справі. Таким чином, понесення витрат на юридичну допомогу не підтверджені документально, тому підстав для їх відшкодування суд не вбачає. Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто з відповідача підлягає стягненню 640,00 грн. судового збору. Враховуючи зазначене, відповідно до статей 105, 110, 112, 113, 114 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial