Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

27 листопада 2014 р. [PERSON] звернулася з позовом до Державного підприємства «Орджонікідзевугілля» яким, посилаючись на ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», просить визнати припиненими трудові відносини. Позов мотивує тим, що вона проживала у [INFO]. 11 серпня 2014 р. вона змушена була терміново виїхати х міста Єнакієве до міста Дніпродзержинська, де і проживає по теперішній час. З 21 березня 2005 р. вона працює на посаді провідного юрисконсульта у структурному підрозділі «Шахта імені [PERSON]» державного підприємства «Орджонікідзевугілля», розташованого у місті Єнакієве. Трудова книжка знаходиться у неї на руках. Для набуття статусу безробітної та отримання забезпечення та соціальних послуг за загальнообов»язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття, їй необхідно припинити трудові відносини або підтвердити факт припинення таких відносин з відповідачем. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала. Відповідно до листа Начальника Центру поштового зв»язку №5 Дніпропетровської дирекції Українського державного підприємства поштового зв»язку «Укрпошта», з 22 липня 2014 р. призупинено приймання для пересилання поштових відправлень на адресу деяких населених пунктів Донецької та Луганьскої областей, в тому числі в м. Єнакієве, Донецької області у зв»язку із загостренням суспільно-політичної ситуації на території Донецької та Луганської областей, проведенням бойових дій в зоні АТО, підвищення ризику виникнення загрози життю та здоров»ю працівників поштового зв»язку. Суд, вислухав сторони, вивчив матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. [PERSON] проживала та була зареєстрована у [INFO]. 11 серпня 2014 р., у зв»язку з загрозою її життю, вона була змушена терміново виїхати з міста Єнакієве до міста Дніпродзержинська, Дніпропетровської області. Відповідно до пояснень позивачки в судовому засіданні та з копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що вона не звільнилася з роботи з посади провідного юрисконсульта у структурному підрозділі «Шахта імені [PERSON]» державного підприємства «Орджонікідзевугілля», розташованого у місті Єнакієве. Як вбачається з Довідки № 368 від 23 жовтня 2014 р. , виданої відділом соціального захисту населення департаменту охорони здоров»я та соціального захисту населення Дніпродзержинської місткої ради, [PERSON] взята на облік як особа, яка перемістилася з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції з міста Єнакієве Донецької області до міста Дніпродзержинську Дніпропетровської області. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до положень статей 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Таким чином, захистити свої права особа може не у будь який спосіб, а тільки у спосіб визначений Конституцією України та передбачений законами України. В судовому засіданні позивачка [PERSON] пояснила, що їй відмовлено у оформлені документів для набуття статусу безробітного та отримання забезпечення та соціальних послуг за загальнообов»язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття з тих мотивів, вона не підтвердила факт припинення трудових відносин у структурному підрозділі «Шахта імені [PERSON]» державного підприємства «Орджонікідзевугілля», розташованого у місті Єнакієве в судовому порядку за місцем свого перебування в порядку ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Також встановлено, що позивачка не оформлювала нотаріально заяву про припинення трудових відносин з відповідачем, не надсилала її рекомендований листом, вважаючи, що їй достатньо припинити трудові відносини шляхом звернення до суду з позовом. Між тим, відповідно до ст. 7 Закону України « Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 р., який був опублікований в газеті «Голос України» від 21 листопада 2014 р. № 225, зареєстрована ( взята на облік) внутрішньо переміщення особа, яка не звільнилася з роботи (не припинила інший вид зайнятості), у разі неможливості продовження роботи за попереднім місцем проживання, для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю та соціальних послуг за загальнообов»язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття може припинити трудові відносини, надавши нотаріально посвідчену письмову заяву про припинення працівником трудових відносин з підтвердженням того, що ця заява таким громадянином надіслана роботодавцю рекомендованим листом ( з описом вкладеної до нього такої заяви). Посилання позивачки на статтю 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», як на підставу задоволення її позовних вимог є безпідставним, оскільки стаття 7 цього Закону, стосується реалізації прав громадян, які проживають на тимчасово окупованій території на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов»язкове державне соціальне страхування, соціальні послуги, освіту. Положення щодо вимог про судове підтвердження факту припинення трудових відносин для оформлення соціальних виплат - виключені на підставі Закону України № 1706-1/11 від 20 жовтня 2014 р. В судовому засіданні встановлено, що позивачка не зверталася до суду з позовом про визнання незаконною відмови державних органів у прийнятті документів та оформленні і набуття статусу безробітної та отримання забезпечення та соціальних послуг за загальнообов»язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття та зобов»язання їх виконати певні дії. Не зверталася позивачка до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення в порядку вимог ст. 256 ЦПК України.

Outcome: dismissed