Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

29.07.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на її користь на утримання сина - [PERSON], у розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходів) відповідача, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог посилається на невиконання відповідачем батьківського обов'язку по утриманню та вихованню дитини, а тому просить позов задовольнити. Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги. Відповідач в судовому засіданні повністю визнав позов. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з весни 2014 року підтримували фактичні шлюбні відносини, [INFO] у сторін народився син - [PERSON], про що складено відповідний актовий запис №3151, що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] (а. с. 3). З пояснень позивачки встановлено, що з червня 2016 року відповідач проживає окремо, належної допомоги по утриманню та вихованню дитини не надає, угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Встановлено, що дитина проживає зі своєю матір'ю та знаходиться на її утриманні, сторони проживають окремо та не можуть досягти згоди щодо добровільної сплати аліментів, а тому аліменти підлягають присудженню в судовому порядку. Оскільки відповідач визнав позов повністю, суд керується наступним. Частинами 1, 2, 4 статті 174 ЦПК України встановлено: позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», з'ясовуючи після доповіді про обставини справи, чи підтримує позивач свої вимоги, чи визнає відповідач вимоги позивача та чи не бажають сторони укласти мирову угоду або звернутися для вирішення спору до третейського суду, головуючому необхідно уточнити, в якому обсязі та з яких підстав підтримується позов або в якій частині визнається позов, а якщо сторони мають намір укласти мирову угоду, то на яких конкретно умовах (стаття 173 ЦПК). У разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Визнання позову в даній справі є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Позов визнано особисто відповідачем. Враховуючи наведене, наявні всі підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки вони знайшли підтвердження в ході судового розгляду і є належним чином доведеними. Суд враховує, що сімейне законодавство в рівних частинах покладає на батьків обов'язок по утриманню і вихованню дітей, а тому вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити повністю, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON], [INFO]., аліменти у розмірі ? частини заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.07.2016 року і до досягнення дитиною повноліття, оскільки дані вимоги ґрунтуються на положеннях законодавства (ст. ст. 180, 181, 183, 191 СК України) та визнаються відповідачем (ст. 174 ЦПК України).

Outcome: approved