Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

29.01.2020 року заявник [PERSON] звернулась до суду із вказаною заявою, відповідно до якої прохала суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт смерті її матері [PERSON] у місті Красний Луч Луганської області, яка настала [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог вказує, що вона є донькою [PERSON] , яка померла [INFO] у м. Красний Луч, Луганської області за наступних обставин. Її матір [PERSON] поїхала провідати свого сина [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , що за законом є тимчасово окупованою територією. Там їй стало зле, внаслідок чого трапилась серцева недостатність та настала смерть, що було зафіксовано місцевими лікарями. Вона особисто їздила на похорон матері, яку поховали на кладовищі у м. Красний Луч Луганської області. З довідкою про смерть матері, виданої на тимчасово окупованій території, вона звернулась до Шевченківського районного у місті Полтава відділу Державної реєстрації актів цивільного стану міністерства юстиції України Північно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми), щоб зареєструвати факт смерті матері, на яку отримала відмову, оскільки документ, наданий для реєстрації факту смерті особи, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. У судовому засіданні заявник заяву підтримала. Представник заінтересованої у судове засідання не з`явився, неявка якого не перешкоджає розгляду заяви по суті. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 5 ч.2 ст.293 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Судом встановлено, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що заявник, [PERSON] (прізвище до укладення шлюбу, згідно зі свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] - [PERSON] ) є дочкою [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , перебувала на обліку внутрішньо переміщеної особи в Управлінні соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, що підтверджується Довідкою № 1603004080 від 22.06.2016 року. Зареєстрованим місцем проживання [PERSON] є [ADDRESS] . Фактичним місцем проживання [PERSON] , згідно з Довідкою № 1603004080 від 22.06.2016 року, було - [ADDRESS] . Заявником зазначено, що [INFO] [PERSON] померла, факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, де було видано свідоцтво про смерть. Заявником також зазначено, що поховання [PERSON] відбулось у м. Красний Луч Луганської області. Допитані в якості свідків гр. [PERSON] та гр. [PERSON] підтвердили у суді факт поховання [PERSON] у м. Красний Луч Луганської області. Судом встановлено, відповідно до письмової відмови № 85/16.22-05.05-60 від 25.01.2020 року, що заявнику було відмовлено Шевченківським районним у місті Полтаві відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Міністерства Юстиції України північно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) у проведені державної реєстрації смерті [PERSON] , оскільки з аналізу документів, наданих заявником на підтвердження факту смерті, вбачається, що свідоцтво про смерть видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Згідно з п.1, 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях» від 14.11.2014 № 875/2014, діяльність державних підприємств, установ та організацій, їх філій (відділень), представництв у районі проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях припинено. Законом України № 1680-УІІ«Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» надано особливий статус територій, які не контролюють сили АТО. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 1085 від 17.11.2014 року місто Красний Луч, де померла [PERSON] , входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Виходячи з цього, отриманий заявником на цій території документів про смерть не створює юридичних наслідків. Судом встановлено, що свідоцтво про смерть [PERSON] серії [NUMBER] видане органом, на території України де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження; вказане свідоцтво про смерть видане органом, що не був утворений відповідно до Конституції та законів України, а отже вказаний документ є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Стаття 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина. Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», встановлює обов`язковість прецедентів Європейського суду для національних судів України та впроваджує в українське судочинство практику європейських стандартів прав людини. Згідно ст.17 цього Закону суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У зв`язку з цим суд зазначає про наступне. Європейський суд з прав людини у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v.Turkey, 18.12.1996 §45) обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, але у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації смерті є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до роз`яснень, наданих в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Враховуючи, що згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, суд дійшов до висновку про доведеність факту смерті фізичної особи. Також, відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України, п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити рішення суду у справі до негайного виконання. Враховуючи викладене та

Outcome: approved