Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

27 лютого 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. Вказував, що відповідачі, хоча і зареєстровані за вказаною адресою, проте в квартирі не проживають понад рік, не беруть участі в утриманні квартири, не сплачують комунальні послуги. Також, позивач зазначає, що реєстрація відповідачів у квартирі не дає йому можливості реалізовувати своє право власності належним чином. Відповідач [PERSON] подав до суду відзив на цивільний позов, в якому просив відмовити в задоволені позову, оскільки позивач постійно погрожував та висловлювався нецензурною лайкою, у звязку з чим відповідачі були змушенні неодноразову звертатися із заявами до відділу поліції у звязку з перешкоджанням позивачем користуватися спільною квартирою. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась. Своїм правом на подання відзиву не скористалась. Згідно ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Дослідивши надані докази, встановивши фактичні обставини, суд при вирішені справи виходить з такого. Відповідно до Свідоцтва про державну реєстрацію права власності від 14.09.2011 року за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину/1-1905/ від 10.09.2011 року посвідченим державним нотаріусом Другої Миколаївської державної нотаріальної контори. 11 січня 2017 року Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва шлюб між [PERSON] до [PERSON] розірваний. Згідно з Довідкою виданою ОСББ «Дніпро-4» за вих. № 166 від 03.11.2017 р. за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: позивач [PERSON] - відповідачі по справі [PERSON], [PERSON] Відповідно до акту про не проживання, складеного працівниками ОСББ «Дніпро-4» та посвідченого підписами сусідів [PERSON]А, [PERSON], [PERSON], [PERSON], відповідачі не проживають у вищезазначеній квартирі з січня 2017 року. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном. Гарантуючи захист права власності, передбачене ст. 41 Конституції України, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, інше житлове приміщення, призначені та придатні для проживання в них(ст.ст. 379, 380 ЦК ). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік. Відповідачем [PERSON], надано письмові докази, відповідно до відзиву, а саме. Згідно Висновку начальника Інгульського відділу поліції ГУ Національної поліції в Миколаївській області майора поліції [PERSON] від 15.08.2016 року вбачається, був викликаний наряд поліції у звязку із скандалом в сімї вході бесіди було зясовано, що позивач не дозволяє проживати у квартирі дружині, в якій вона зареєстрована. Відповідно до Висновку начальника Інгульського відділу поліції ГУ Національної поліції в Миколаївській області майора поліції [PERSON] від 18.10.2016 року було встановлено, що позивач [PERSON] зачинився у власній квартирі та не бажав надавати доступ до житла дружинні, оскільки дана квартира йому належить на підставі Свідоцтва про спадщину. Проте, суд не може прийняти до уваги вказані докази на підтвердження поважності причин непроживання за зазначеною адресою [PERSON], оскільки Висновки містять дані щодо сварок між позивачем та дружиною [PERSON] та відносяться до подій, які відбувались у 2016 році під час спільного проживання у квартирі сім'ї. Між тим, суду відповідачами не надано доказів того, що з часу розірвання шлюбу між сторонами у січні 2018 року та припинення сімейних відносин, вони виселились із квартири не добровільно, намагались вселитись у квартиру або мають намір у ній проживати незважаючи на неприязні стосунки, які склались у членів родини між собою. Враховуючи вищенаведене суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири через відсутність у ній протягом року без поважних причин, підлягають задоволенню, оскільки відповідачами не надано суду доказів на спростування заявлених вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved