Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

28.01.2015 ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 8254,20 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 28.08.2006 між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредитну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на 21.12.2014 має заборгованість 10839,56 грн., яка складається з наступного: - 1455,19 грн. - заборгованість за кредитом; - 9384,37 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; Згідно рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 24.01.2008 року з [PERSON] на користь позивача ЗАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто суму у розмірі 2585,36 грн., а тому позивач просить стягнути різницю заборгованості за даним кредитним договором, яка становить 8254,20 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надіслала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги не визнає. В судовому засіданні 25.02.2015 пояснила, що попереднє рішення суду про стягнення з неї боргу за кредит вона сплатила в повному обсязі, в позові просить відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.08.2006 між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір № SAMDN41000008860573 про відкриття картрахунку і обслуговування кредитної карти, відповідно до умов якого відповідачу надається кредитний ліміт «Фінансовий фіксований» на термін по 28.08.2009 включно в сумі 2060 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 4 % в місяць із розрахунку 360 днів в рік (а.с.11). Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником усіх прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (а.с. 16). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З матеріалів справи встановлено і не оспорюється позивачем, що рішенням Лугинського районного суду Житомирської області від 24.01.2008 у цивільній справі №2-35/2008 було стягнуто з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 28.08.2006 в розмірі 2585,36 грн. (а.с. 6). В судовому засіданні було оглянуто дану цивільну справу з якої вбачається, що на вимогу позивача йому було видано виконавчий лист. По даному виконавчому листу 01.04.2009 відкрито виконавче провадження, а 12.04.2011 державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження в зв'язку з повною сплатою боргу. Дані факти спростовують доводи позивача про несплату відповідачем боргу по кредиту. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, позивачем вже було реалізовано своє право на судовий захист своїх майнових інтересів, які ґрунтуються на правочині, укладеному із відповідачем. Тому суд вважає безпідставною позовну вимогу позивача про стягнення заборгованості за кредитом, оскільки щодо даної вимоги вже існує судове рішення, що вступило в законну силу і яке було виконано ще до 01.03.2011. Позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, заборгованості за користування кредитом за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, нарахованих позивачем за період з дати закінчення дії договору (28.08.2009) і до 21.12.2014 суд також вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки, починаючи із 28.08.2009 договірні правовідносини між сторонами припинились за закінченням їх строку. Починаючи із дати набрання законної сили рішенням суду від 24.01.2008 року між сторонами склались правовідносини, пов'язані із примусовим виконанням судового рішення, яким було встановлено ким із договірних сторін порушено умови договору, кому належить право вимоги, що ґрунтується на правочині, а також розмір такої безспірної вимоги. Згідно з роз'ясненнями, наданими судам Пленумом Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 17постанови №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. Отже, позивач - ПАТ КБ «ПриватБанк» як кредитор за договором, за наявності судового рішення про задоволення його вимог, позбавлений права вимагати повторного стягнення з боржника суми заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. Лише за умови, що наявне судове рішення не виконано боржником, кредитор має право на стягнення з відповідача сум інфляційних втрат та трьох процентів річних за весь час, поки судове рішення залишається не виконаним. Враховуючи, що позивачем заявлено вимоги за вирахуванням сум, стягнутих вказаним рішенням суду, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним та не обґрунтованим: позивачем не доведено підстави повторного, за наявності судового рішення, нарахування відповідачу заборгованості по кредиту, процентів за користування кредитом. З урахуванням вказаних обставин слід відмовити у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк». На підставі наведеного вище обґрунтування та

Outcome: dismissed