Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

28.11.2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, який мотивувала тим, що у зареєстрованому шлюбі з відповідачем у них народились донька [PERSON], 1999 р.н. та донька [PERSON], 2001 р.н., які проживають із нею, знаходяться на її утриманні. Діти навчаються, відвідують гуртки, спортивний клуб, що тягне матеріальні витрати. Також діти потребують лікування в санаторіях, занять водним спортом, періодичних курсів масажу. Лише вона витрачається на придбання для дітей шкільного інвентарю, підручників, шкільної та спортивної форми, одягу, продукти харчування тощо, а відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання дітей, хоча працює підприємцем, має значні доходи, в тому числі у валюті. Інших утриманців він не має, стягнень за виконавчими листами не здійснюється. Просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання доньок [PERSON] та [PERSON] по 5000 грн. на кожну дитину щомісяця до досягнення дітьми повноліття і стягнути з відповідача на її користь судові витрати - 3000 грн. (а.с. 1-2, 165, 167). 04.02.2015 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання доньок [PERSON], 1999 р.н. та [PERSON], 2001 р.н. Мотивував тим, що разом з [PERSON] та дітьми [PERSON] і [PERSON] проживають в будинку [ADDRESS]. Він утримує своїх дітей в достатку. Так, в період 2013-2014 р.р. купував їм одяг, возив на відпочинок за кордон, оплачував навчання у гуртках, здійснював добровільні внески на потреби шкіл, де навчаються діти, купував продукти харчування для всієї родини. Крім того, він із своєї платіжної картки в період з жовтня 2013 року по січень 2015 року здійснював оплату з утримання будинку у м. Вінниці та сплачував житлово-комунальні послуги за квартиру у м. Києві. З 12.06.2014 року він не має постійного заробітку і з вересня 2014 року перебуває на загальній формі оподаткування як приватний підприємець, а з лютого 2015 року припинив діяльність як приватний підприємець. Разом з тим, здійснює витрати на утримання родини, дітей і спільного майна. Вважає, що оскільки [PERSON] зареєстрована як приватний підприємець, має дохід, просив стягувати з неї аліменти на його користь на утримання їх доньок [PERSON] та [PERSON] по 400 грн. до досягнення дітьми повноліття (а.с. 28-30). В судовому засіданні позивачка [PERSON] первісний позов підтримала, зустрічний не визнала. Суду пояснила, що вони з [PERSON] та доньками [PERSON] і [PERSON] проживають в одному будинку, проте всі витрати, пов'язані з утриманням дітей несе вона сама, батько дітей матеріально їй практично не допомагає, разом з тим визнала, що він здійснював оплату медичних послуг для доньки [PERSON], на суму 10 000 грн. Зазначила, що на місяць вона витрачає приблизно 30 000 грн. на дітей, відповідач лише купує продукти, які дітям не корисні, а поїздки за кордон оплачує не він сам, а юридична особа. Заплановану на ближчий час поїздку на відпочинок в гори відповідач теж не оплатив, кишенькових грошей взагалі дітям не дає, а по оплаті комунальних послуг існує великий борг. Просила задоволити її позов, а в задоволенні зустрічного позову - відмовити. В судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] позов [PERSON] підтримала, зустрічний - не визнала. Суду пояснила, що обов`язок обох батьків утримувати і виховувати дітей, проте відповідач коштів ні дітям ні позивачці не надає. В судовому засіданні відповідач [PERSON] первісний позов не визнав, зустрічний підтримав і просив його задоволити. Суду пояснив, що він, діти та колишня дружина [PERSON] живуть в одному будинку, ведуть спільне господарство, спільно харчуються, купляють необхідні речі та продукти і діти [PERSON] та [PERSON] перебувають на їх спільному утриманні, оскільки кошти, які вона витрачає, набуті подружжям раніше і є їх спільною сумісною власністю. Додав, що він на сьогоднішній день є безробітним, проте також оплачує додаткові заняття доньок, тренування, здійснює сплату добровільних внесків у школі, оплачував поїздки до Італії та Франції, купляв за кордоном одежу для дітей і безпосередньо приймає участь у їх вихованні. Також наголосив, що він утримує їх спільне житло, сплачує плату за газ, електроенергію, охорону будинку, в якому вони живуть, а також утримує інше нерухоме майно, яке є їх спільною власністю і в майбутньому перейде у власність дітей. Вважає, що позов [PERSON] про стягнення аліментів є надуманим і виник через те, що в даний час між ними існує спір щодо поділу майна, який розглядається судом. В судовому засіданні були допитані в якості свідків неповнолітні [PERSON], 1999 р.н. та [PERSON], 2001 р.н. Допит свідків здійснювався відповідно до вимог ст. 182 ЦПК України в присутності представника органу опіки і піклування - начальника відділу захисту прав дітей служби у справах дітей Вінницької міської ради Марценюк Л.Є. та практичного психолога [PERSON]., проте у відсутність батьків, оскільки вони є заінтересованими у справі. Діти визнали, що їх явка в судове засідання є добровільною і розгляд даної справи не завдає переживань та душевних травм, оскільки пояснення ними даються правдиво та без будь-якого примусу. Так, [PERSON], якає ученицею 10 класу школи-гімназії № 1, пояснила, що вона із своїми батьками та сестрою [PERSON] проживають в одному будинку, проте мати звернулась до суду про стягнення аліментів, оскільки батько не дає грошей на їх утримання. Мама купує їм продукти, одяг, ліки, а батько також приносить продукти, проте вони не для дитячого харчування. Всі витрати, пов'язані із її лікуванням, заняттями у школі, спортивними тренуваннями, додатковими заняттями із репетиторами, несе лише мама, батько цим не цікавиться. За кордоном батько купляв для них речі, проте іншої допомоги не надає. Хто здійснює витрати по утриманню будинку - не знає. [PERSON], учениця 7 класу школи-гімназії № 17 пояснила, що вона із батьками та сестрою [PERSON] проживає в будинку в достатку, оскільки всім піклується мама. Батько не дає грошей для них, навіть якщо вони просять. Представник органу опіки та піклування Марценюк Л.Є. суду пояснила, що утримання дітей є обов'язком обох їх батьків. Діти також потребують лікування і додаткових витрат, пов`язаних із розвитком їх особистостей, тому відвідують гуртки, додаткові заняття, і дані витрати теж повинні нести батьки. Дівчата вважають, що знаходяться на утриманні матері, тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. З приводу визначення розміру аліментів покладалась на думку суду. Вислухавши пояснення сторін, їх неповнолітніх дітей, думку представника органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні первісного і зустрічного позову слід відмовити. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO], [PERSON] народилась [INFO] (а.с. 4). Їх батьками є [PERSON], [PERSON]. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.10.2013 року №127/18421/13-ц (а.с. 3). Згідно довідки, виданої квартальним комітетом «Центральний» 03.03.2015 року №169 (а.с. 168) [PERSON] проживає в [ADDRESS], з нею проживають дочки - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] В судовому засіданні сторони визнали і неповнолітні свідки підтвердили, що всі проживають однією сім`єю в будинку [ADDRESS] і ведуть господарство. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини, той, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] разом зі спільними доньками [PERSON] та [PERSON] фактично проживають в одному будинку, ведуть господарство, спільно харчуються і несуть витрати на сім`ю. Так, [PERSON], оплачує витрати по утриманню будинку, охорони, газопостачання, електроенергії (а.с. 89-105, 107-113, 179-180, 183), придбаває продукти, оплачував поїздки дітей за кордон в 2014 році (а.с. 46, 47, 50-53, 174), купував їм одяг, взуття (а.с. 49), частково оплачував медичні послуги що надавались [PERSON], оплачував навчання у школі (а.с. 44, 46) [PERSON] також несе витрати по утриманню дітей, забезпечує їх продуктами, необхідним шкільним приладдям, засобами гігієни, оплачує навчання та заняття в гуртках, лікування (а.с. 5, 161-163), купує одяг, оплачує поїздки на відпочинок тощо. Пояснення неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] відносно того, що лише мати забезпечує їх, суд оцінює критично, оскільки сприйняття дітьми обставин, які виникли в даній сім`ї, є суб`єктивними і їх пояснення суперечать письмовим доказам, що залучені до матеріалів справи, з приводу участі обох батьків в їх матеріальному забезпеченні. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства, стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Оскільки сторони проживають разом з дітьми і не надали беззаперечних доказів того, що лише один із батьків утримує доньок [PERSON] та [PERSON], а інший ухиляється від свого батьківського обов`язку і не приймає участі в утриманні і їх вихованні, крім того, діти в судовому засіданні пояснили, що живуть у достатку і всім забезпечені, суд прийшов до висновку, що обоє батьків задовольняють розумні потреби своїх дітей, тому первісний і зустрічний позови є необґрунтованими. Суд враховує, що сторони знаходяться у конфлікті, оскільки в провадженні суду перебуває справа про поділ спільного майна подружжя (а.с. 34). Разом з тим, примусове стягнення аліментів є способом захисту прав і інтересів дітей, а не способом з`ясування особистих стосунків між батьками. В судовому засіданні неодноразово обговорювалось питання щодо мирного вирішення спору про стягнення аліментів, в тому числі шляхом відкриття банківських рахунків і шляхом передачі права власності на нерухоме майно відповідно до ст. 190 СК України, проте сторони домовленості не дійшли. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин суд прийшов до висновку, що позови [PERSON] і [PERSON] є недоведеними, тому в їх задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed