Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

27.08.2020 року [PERSON] звернулась до Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області із заявою, де просить встановити факт її постійного проживання у неповнолітньому віці на території України разом із батьками [PERSON] та [PERSON] станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року. Заява вмотивована тим, що [PERSON] [INFO] народилась у місті Луганську Луганської області. Заявниця в період з 1991 по 1998 роки разом проживала за адресою: [ADDRESS] . На теперішній час заявниця звернулась до Кальміуського РВ\~ у м. Маріуполі ГУ ДМС України в Донецькій області з питання встановлення особи та оформлення паспорта громадянина України, однак їй було відмовлено, оскільки згідно наданих документів встановити належність до громадянства України не вбачається можливим. На сьогоднішній день вона проживає без реєстрації за адресом: [ADDRESS] . Просить суд встановити вказаний факт. Заявниця [PERSON] та її представник адвокат Суржок О.М. в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги, з підстав, викладених у заяві. Представник заінтересованої особи [PERSON] в судовому засіданні вирішення справи залишила на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідка, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з статей 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що [INFO] в м. Луганська народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 12 квітня 2019 року. 15 жовтня 1991 року внесені відомості про визнання батьківства, змінено прізвище дитини з [PERSON] на [PERSON] , Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції складений відповідний актовий запис №854 про народження [INFO] [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно 09 серпня 2018 року Подільським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Станом на дату складання актового запису 15 жовтня 1991 року батьки заявниці постійно проживали у м. Луганську, що також повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 12 квітня 2019 року. 17 січня 1992 року [PERSON] , [INFO] , місце мешкання: [ADDRESS] та [PERSON] , [INFO] , місце мешкання: [ADDRESS] зареєстрували шлюб у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, про що складений актовий запис №22. Відомості про спільних дітей: [PERSON] , 1991 року народження. Після реєстрацію шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 30 липня 2020 року. За актом, завіреним начальником ЖКП «Жилсервіс» вбачається, що [PERSON] з 1991 року по 1998 рік проживала в [ADDRESS] . На теперішній час заявниця [PERSON] без реєстрацію проживає за адресою: [ADDRESS] разом із дітьми: [PERSON] , 2010 року народження, [PERSON] , 2012 року народження, [PERSON] , 2014 року народження, що підтверджується актом №10 про фактичне про фактичне проживання, складеним 18 червня 2029 року головою КСН «Лучистий». З метою отримання паспорта громадянина України [PERSON] звернулась до Кальміуського РВ у м. Маріуполі ГУ ДМС України в Донецькій області, однак висновком за результатами перевірки заявниці відмовлено в оформленні паспорту громадянина України, оскільки не встановлено належності до громадянства України. Крім того, листом Державної міграційної служби України на звернення [PERSON] від 30.04.2020 року, роз`яснено, що для встановлення належності до громадянства України та подальшого отримання паспорту громадянина України, в судовому порядку необхідно встановити факт постійного проживання на території України в неповнолітньому віці разом з батьками на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» 13 листопада 1991 року. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 грудня 2017 року встановлено факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , уродженки м.Луганськ Луганської області на території України станом на 24 серпня 1991 року, а також станом на 13 листопада 1991 року. Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснив, що здавна знає батьків заявниці. З народження [PERSON] проживала разом із батьками в м. Луганську. В 1993 році повернувся з армії та їздив у гості до родини заявниці в м. Луганськ. Згідно пункту 5 частини 1 статті 293 ЦПК України суд розглядає справи встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно зі статтею 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Частиною 1 статті 3 Закону України «Про громадянство України» визначено, що громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 чи 13.11.1991. Відповідно до пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 № 215 (далі Порядок), із змінами, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13.11.1991, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991. Пунктом 10 Порядку визначено, що для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24.08.1991 або на 13.11.1991 не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію свідоцтва про народження; в) один із таких документів: довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24.08.1991 або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13.11.1991; довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13.11.1991; документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24.08.1991 або на 13.11.1991; копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 або факт їх проживання в Україні за станом на 13.11.1991. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24.08.1991 або на 13.11.1991 ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24.08.1991 або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13.11.1991; судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13.11.1991. Крім цього, статтею 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповно рідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. У пункті 44 наведеного Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24.08.1991 на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 № 5 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до позиції, наведеної у постанові Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №363/214/17-ц, перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому не виключається встановлення факту постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України необхідно заявнику для отримання паспорта громадянина України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що зібраними по справі доказами підтверджено факт постійного проживання [PERSON] , у неповнолітньому віці на території України разом із батьками [PERSON] та [PERSON] станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року, тому заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Outcome: approved