Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

28 листопада 2014р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 26 липня 2011р. між ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № 002-03530-260711. Відповідно до п. 1.2 договору Позивач відкрив відповідачеві картковий рахунок [NUMBER]. Відповідно до п.5.2 Договір набув чинності з дати його укладання та діє до повного виконання зобов'язань за цим договором. Відповідно до п.1.3. банк відкриває Держателю кредитну лінію на загальну суму 30 000грн. та на день укладання кредитного договору встановлює ліміт Кредитної ліні на Рахунку в сумі 1968,54грн. Відповідач свої зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконує, що стало причиною звернення з вказаним позовом до суду, в якому він просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 1102,95грн. та судові витрати по справі. (а.с.2). В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи у відсутність їх представника не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялась. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає суду підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що 26 липня 2011р. між ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № 002-03530-260711, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредитний ліміт у сумі 1968,54грн. (а.с.3). Натомість відповідач, станом на 8 вересня 2014р. має заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 1102,95грн, яка складається з: - заборгованості за тіло кредиту - 1102,95грн; - прострочене тіло кредиту - 0,00грн; - заборгованості за відсотками - 0,00грн; - заборгованість за комісіями - 0,00грн, що підтверджується розрахунком заборгованості складеного позивачем. (а.с.9). Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України та умовами укладеного між сторонами кредитного договору. В силу п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори й інші правочини. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За кредитним договором позивач передав відповідачу певні грошові кошти, про що свідчать матеріали справи, отже, вказаний правочин, у розумінні ст.1054 ЦК України, було укладено. В силу ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ураховуючи той факт, що відповідач дотепер неналежно виконує свої обов'язки з повернення кредиту, відсотків та комісії за ним, таке невиконання (неналежне виконання) є порушенням її зобов'язань у розумінні наведеної норми. Згідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. В силу ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Таким чином, суд доходить висновку про те, що позов необхідно задовольнити в заявлений позивачем спосіб.

Outcome: approved