Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

28 листопада 2014 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що 13 серпня 2011 року вона уклала шлюб з відповідачем, від якого мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Син проживає з нею, а відповідач окремо. На теперішній час відповідач не надає коштів на утримання сина, а тому вона просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення сином повноліття (а.с.1-2). В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги. Відповідач позов не визнав, оскільки заявлений розмір аліментів є не обґрунтованим, його доходи є тимчасовими, а він має ще одного сина від іншої жінки, який також потребує матеріальної підтримки. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Суд встановив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13 серпня 2011 року (а.с.4). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с.4), який проживає разом з позивачкою. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України - способи виконання батьками обов'язку утримування дітей визначаються за домовленістю ними, а в разі відсутності такої домовленості кошти (аліменти) на утримання дітей стягуються за рішенням суду, вони присуджуються у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд приймає до уваги і вимоги ст.ст. 182, 199, 200 СК України та дійсні обставини справи, зокрема : - матеріальне становище та стан здоров'я позивача, яка працює помічником менеджера в оптовій торгівлі на ТОВ «Профнастил» та з 24.10.2011 року по теперішній час перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, отримує відповідний розмір державної допомоги, про що свідчать відповідні довідки; - матеріальне становище відповідача, який отримує постійно заробітну плату, розмір якої коливається, оскільки з 23 червня 2014 року він працевлаштований водієм автотранспортних засобів у ТОВ «ХайдельбергГраніт Україна», про що свідчить копія наказу № 1-пр від 23.06.2014 року, а з 20.08.2014 року по теперішній час призваний по мобілізації на підставі Указу Президента «Про часткову мобілізацію» від 21.07.2014 року, що підтверджується копією військового квітка; - потребу дитини у харчуванні та забезпеченні її одягом, а також наявність витрат на її життєдіяльність; Разом з тим, визначаючи розмір аліментів, суд враховує ту обставину, що відповідач має ще одну малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який народився в нього під час спільного проживання без реєстрації шлюбу з [PERSON], який також потребує матеріальної допомоги на його утримання, про що свідчить копія свідоцтва про народження (а.с.18). Враховуючи те, що обов'язок утримання дитини покладається в рівній мірі на обох батьків, однак враховуючи матеріальне становище відповідача, який має ще іншого малолітнього сина [PERSON], а також прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, суд вважає обґрунтованими вимоги про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, оскільки саме такий розмір аліментів, на думку суду, забезпечить першочергові потреби дитини і буде відповідати вимогам ч. 2 ст. 182 СК України. При визначенні саме такого розміру аліментів, суд також виходив з засад розумності та справедливості, щоб б їх вистачило для оптимального матеріального забезпечення обох дітей відповідача, а не про покарання останнього, що не відповідало б принципам цивільного законодавства, визначеним статтею 3 ЦК України. Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом під час розгляду справи в їх сукупності та розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, як того вимагає ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial