Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

28 січня 2019 року [PERSON] звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів. Свої вимоги позивачка обґрунтовує наступним,що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з листопада 1996 року по жовтень 2011 року, від фактичних шлюбних стосунків у сторін по справі народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Після припинення шлюбних відносин дитина залишилась проживати з позивачкою. На підставі рішення апеляційного суду Одеської області (суддя Кононенко Н.А., Сегеди С.М., Гайворонського С.П.) провадження № 22-ц/785/7264/15 від 27 жовтня 2015 року, було змінено рішення Приморським районним судом міста Одеси (суддя Івченко В.Б.) по справі № 522/22526/14-ц від 20 липня 2015 року, визначено до стягнення аліменти у розмірі - 10 000 на місяць. Свої зобов`язання [PERSON] покладені на нього судовим рішенням не виконує, чим ставить в скрутне матеріальне становище свою дитину, як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах відповідач про стягнення аліментів в примусовому порядку знає, але рішення суду не виконує. З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 15.01.2019 року, що складений головним державним виконавцем О.С. Гречиною, заборгованість по аліментах на 15.01.2019 року становила - 469 374,05 (чотириста шістдесят дев`ять тисяч триста сімдесят чотири) гривні 05 коп. У позові позивачка просить стягнути з [PERSON] , неустойку (пеню) за несплату аліментів в розмірі - 2 776 933 (два мільйона сімсот сімдесят шість тисяч дев`ятсот тридцять три) гривні 00 коп., а також у якості індексації аліментів - 159 986, 22 (сто п`ятдесят дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят шість) гривень 22 коп.. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11 березня 2019 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в загальному порядку. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 липня 2019 року, судом було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка, [PERSON] в судове засідання не з`явилась надала заяву в який просила суд розглянути цивільну справу за її відсутністю, підтримала свої позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві та просила суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився надав заяву в який просив суд розглянути цивільну справу за його відсутністю, підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, за місцем своєї реєстрації, відзив не надав. Судом здійснено всі можливі заходи відповідно до вимог ч.8 ст.128 ЦПК України щодо повідомлення про дату, місце та час судового засідання, заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вимоги ст. ст. 223, 247, 280, 281, 282, ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. В силу частин 1-3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами першою другою ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно з нормами ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, від фактичних шлюбних стосунків у сторін по справі народилася донька - [PERSON] , [INFO] , після припинення шлюбних відносин дитина залишилась проживати з позивачкою, в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України, зазначені обставини встановленні рішенням апеляційного суду Одеської області (суддя Кононенко Н.А., Сегеди С.М., Гайворонського С.П.) провадження № 22-ц/785/7264/15 від 27 жовтня 2015 року, яким було стягнути аліменти у розмірі - 10 000 (десять тисяч) гривень щомісячно на утримання [PERSON] , [INFO] . Відповідно до розрахунку по сплаті аліментів за матеріалами ВП №49630567, підготованого державним виконавцем Першого Приморського відділу ДВС м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області станом на 15.01.2019 р., за період з 25.11.2014 року по 28.01.2019р. включно головним державним виконавцем О.С. Гречиною, заборгованість [PERSON] по аліментах на 15.01.2019 року становить - 469 374,05 (чотириста шістдесят дев`ять тисяч триста сімдесят чотири) гривні 05 коп. при цьому жодної оплати не здійснено. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Частиною першою ст.196 СК Укараїни, встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. При цьому за змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Згідно ч. 1 ст. 20 СК України, до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 12 вересня 2018 року справа № 759/9457/15-ц відійшла від попереднього висновку Верховного Суду України та висловила висновок,що у статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: ?p=(A 1 ?1%? Q 1) + ( A2 ?1%? Q2)+……… . (A n?1%?Qn), де: ?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Розмір неустойки (пені) у зв`язку з заборгованістю відповідача по сплаті аліментів за рішенням суду на утримання [PERSON] , становить 2 776 933 (два мільйона сімсот сімдесят шість тисяч дев`ятсот тридцять три) гривні 00 коп. (302 000 + 1 557 000 + 679 800 + 238 133). Вказаний розрахунок позивачем здійснено виходячи із розміру 1% щомісячного платежу - 10 000 грн. та починаючи з 25.11.2014 року по 28.01.2019 року. Отже, з урахуванням положення ст. 196 СК України, враховуючи законодавче обмеження, суд обмежується сумою, яка становить 100 відсотків заборгованості, заборгованість на дату звернення з позовом до суду, яка складає 469 374,05 грн., а тому зазначеного сума пені підлягає стягненню з відповідача. Згідно ч.2 ст.184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Згідно розрахунку, з урахуванням встановленого індексу інфляції за відповідний період, інфляційні втрати за 2014р. складають 21 785, 85 грн. , за 2015 рік - 69 766, 02, за 2016 рік - 41 089, 75, за 2017 рік - 20 926,78, за 2018 рік - 6 417,82, а загалом (21 785, 85 + 69 766, 02 + 41 089, 75 + 20 926, 78 + 6 417, 82) = 159 986, 22 (сто п`ятдесят дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят шість) гривень 22 коп. Під час ухвалення рішення в силу ст. 263 ЦПК України, суд враховує наступну правову позицію Великої Палати Верховного Суду по справі № 572/1762/15-ц (Провадження № 14-37цс18 від 25.04.2018 року, у складі судді-доповідача ЛященкоН.П., суддів: Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Прокопенка О. Б., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.. Згідно статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Щодо судового збору, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а позов задоволено частково та стягнуто 629 360 (шістсот двадцять дев`ять тисяч триста шістдесят) гривень, 27 коп., таким чином з відповідача підлягає стягненню на користь держави - 6293,60 гривень.

Outcome: partial