Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-01 00:00:00

29.05.2019 року до суду звернувся позивач [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу до відповідача [PERSON] 26.06.2019 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24.07.2014 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 02 вересня 2019 року. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. В підготовчому судовому засіданні 02.09.2019 року оголошена вступна та резолютивна частина рішення Згідно заявлених позовних вимог позивач просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 11 листопада 2011 року у виконавчому комітеті Аульської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області, актовий запис № 23. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 11 листопада 2011 року вона уклала шлюб з відповідачем по справі, який був зареєстрований у виконавчому комітеті Аульської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області, актовий запис № 23 В період шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Їх одруження виявилось невдалим. Останні роки між ними постійно вникають сварки, внаслідок того, що кожний з них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. У зв`язку з чим вони припинили шлюбні стосунки, ведення спільного господарства та вирішили розірвати шлюб, що й стало причиною звернення до суду. В підготовчому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Пояснивши , що в позовній заяві правильно викладені всі обставини справи та наведенні всі доводи на їх обґрунтування. Позивачем підтверджено, що спільне проживання з відповідачем вони припинили з травня 2019 року. Після розірвання шлюбу просила суд залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідач в підготовчому судовому засіданні позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що 11 листопада 2011 року позивач уклала шлюб з відповідачем по справі, який був зареєстрований у виконавчому комітеті Аульської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області, актовий запис № 23, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. В період шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, в якому сторони записані батьками дитини. Судом встановлено, що шлюбні відносини і ведення спільного господарства сторони припинили з травня місяця 2019 року, дана дата погоджена в судовому засіданні позивачем та відповідачем. Причиною розпаду сімейних відносин стало те, що між сторонами відсутнє взаємопорозуміння в результаті діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, через що сторони втрати почуття любові та взаємоповаги одне до одного та як сім`я перестали існувати. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, - чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознаками раси, національності або релігії одружуватись і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання шлюбу. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу є обґрунтованими, подальше проживання сторін та їх примирення стало не можливим, шлюб між сторонами потрібно розірвати так як подальше перебування сторін у шлюбі на думку суду суперечитиме їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини. При цьому суд не вбачає підстав для надання сторонам строку для примирення, так як в підготовчому судовому засіданні сторони настоювали на розірванні шлюбу без надання строку для примирення. З чого суд приходить до висновку, що припинення шлюбних відносин між сторонами має стійкий характер і шлюбні відносини сторони не бажають відновлювати та не підтримують шлюбні відносини. Тому відповідно до обраного позивачем способу захисту цивільних прав у вигляді припинення шлюбних правовідносин, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги Після розірвання шлюбу суд вважає за можливе залишити позивачу прізвище, обране при реєстрації шлюбу - « [PERSON] », оскільки вона не заявила клопотання про відновлення їй дошлюбного прізвища. Відповідно до ст. 115 СК України рішення суду після набрання ним законної сили надсилається органу державної реєстрації актів цивільного стану громадян для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України - У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову Так як відповідачем визнані позовні вимоги до початку розгляду справи по суті. Суд вважає за можливе повернути позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого відповідно до квитанції АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 0.0.1366965078.1 від 28 травня 2019 року в сумі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 40 коп. В іншій частині понесені судові витрати покласти на позивача Витрати за реєстрацію розірвання шлюбу в органах державної реєстрації актів цивільного стану, суд вважає за можливе покласти на відповідача , враховуючи вину обох сторін у розірванні шлюбу. На основі ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved