Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

27 червня 2018 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить надати їй дозвіл на виїзд дочки [PERSON], [INFO] за межі України без дозволу (без згоди) та супроводу батька дитини [PERSON], [INFO] на строк 3 (три) роки, а саме з 01.12.2018 року по 30.11.2021 року. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 05.08.2011 року по 02.06.2017 року сторони перебували у шлюбі. [INFO] від спільного шлюбу народилася дочка [PERSON]. 02.06.2017 року шлюб між сторонами розірвано. Дитина проживає разом з позивачкою, яка самостійно несе усі витрати по утриманню доньки, оскільки відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною, участі у житті доньки свідомо не приймає та має заборгованість по сплаті аліментів. З метою виїзду за кордону позивачка зверталася до відповідача за отриманням дозволу на його виїзд разом із дитиною, проте такого дозволу вона не отримала. У зв'язку з цим позивачка просить суд надати дозвіл на виїзд доньки за межі України без згоди та супроводу батька дитини. Позивачка в судове засідання не з'явилася, 25.10.2018 року подала до суду заяву про розгляд справи в її відсутність, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та не заперечувала щодо винесення заочного рішення (а.с.29). Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив не подав, заяв та клопотань від нього не надходило. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 25.10.2018 року подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с.27). Суд ухвалив про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши надані позивачем докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції 06.10.2011 року, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 02 червня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Малолітню доньку - [PERSON], [INFO], залишено на подальше проживання з матір'ю [PERSON]. Також, рішення суду стягнуто з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON], [INFO], аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.03.2017 року і до повноліття дитини (а.с.6). Довідкою №778 від 23.06.2018 року, виданою головою ОСББ «Космос-1971» Козарик А.Г. [PERSON], підтверджується той факт, що за адресою [ADDRESS] зареєстрована і проживає разом з матір'ю ([PERSON]) [PERSON] (а.с.14). Відповідно до розрахунку наданого Корольовським ВДВС м. Житомира ГТУЮ у Житомирській області [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 01.05.2018 р. складає 28614,03 грн. (а.с.13). Постановою старшого державного виконавця Корольовського ВДВС м. Житомира ГТУЮ у Житомирській області Сливко О.І. від 20.02.2018 року [PERSON] тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (а.с.16). Згідно з ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У пункті 2 статті 10 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року і ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну, щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. Відповідно до ст. 9 Конвенції держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтями 3, 18 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 313 ЦК України визначено, шо фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно з п. 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 №3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України». Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 із змінами і доповненнями, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Пунктом 4 вищевказаних правил передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Стаття 11 Конвенції про права дитини покладає на держави зобов'язання вживати заходів для боротьби з незаконним переміщенням і поверненням дітей із-за кордону. Відповідно до цілей Гаазької конвенції її суть полягає в тому, що один із батьків (або будь-яка інша особа, якій належать права піклування про дитину) не має права одноосібно приймати рішення про зміну місця проживання дитини або переміщення дитини на необмежений час у інше місце, зокрема, вивозити її в іншу державу або не повертати дитину до держави її постійного проживання. Тимчасовий чи постійний виїзд дитини за кордон має відбуватись лише за погодженням з іншим із батьків, якщо він не позбавлений батьківських прав. Тобто, зміна країни проживання дитини вимагає узгодження з іншим із батьків, адже такий переїзд, як правило, спричиняє зміну режиму спілкування дитини з другим з батьків, порядку участі у вихованні дитини, а також зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. У разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду. Оскільки відповідач не надав згоди, суд,

Outcome: approved