Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

28 квітня 2016 року позивач звернувся до Вінницького районного суду із даним позовом, який обґрунтував тим, що 16 жовтня 2009 року, в с. Стадниця, Вінницького району, Вінницької області, померла його мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з 1\\2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами № 28, по вул. 8-го Березня, в с. Стадниця, Вінницького району Вінницької області. Вказує , що факт володіння, користування та розпорядження цією частиною будинком з господарськими будівлями та спорудами № 28 по вул. 8-го Березня в с. Стадниця, Вінницького району Вінницької області померлою [PERSON] підтверджується довідками Виконавчого комітету Стадницької сільради, технічним паспортом виготовленим КП «ВООБТТ» 26.10.2015 року, свідоцтвом про право особистої власності на будинковолодіння, видане як на голову колгоспного двору на ім'я чоловіка спадкодавці, [PERSON], який помер 19.06.1989 року. Після своєї смерті, [PERSON], все своє майно, згідно заповіту посвідченого секретарем виконавчого комітету Стадницької сільської Ради народних депутатів Вінницького району Вінницької області, зареєстрованого в реєстрі за №5, заповіла йому . Вказує , що спадщину після смерті матері , він прийняв, оскільки на момент її смерті постійно проживав разом з нею. Частки в майні колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року належить 1\\2 частина йому та 1\\2 частина його покійній матері. Одержати свідоцтво про право власності в порядку спадкування за заповітом в нотаріальній конторі він не має можливості, оскільки житловий будинок був віднесений до категорії колгоспного двору і частка [PERSON] в спільному майні не була визначена. Тому він вимушений звернутися до суду та просить визнати , що частка померлої [PERSON] в праві спільної сумісної власності , як члена колгоспного двору , на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 28 по вул. 8-го Березня в с. Стадниця, Вінницького району Вінницької області становила ? частину, а також , визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 28 по вул. 8-го Березня в с. Стадниця, Вінницького району Вінницької області , в тому числі на 1/2 частину в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 16 жовтня 2009 року, в с. Стадниця, Вінницького району, Вінницької області. У судове засідання позивач не зявився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник Стадницької сільської ради Вінницького району Вінницької області, також в судове засідання не зявились та надали суду заяви про розгляд даної справи у їх відсутності, проти задоволення даного позову не заперечували. Суд вважає, за можливе провести розгляд справи у відсутності нез*явившихся осіб. Дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази у справі в їх сукупності , суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню виходячи з такого. Відповідно до свідоцтва про одруження вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 21.16.1953 року (а.с.12). З копії свідоцтва за №0110887, про народження [PERSON] вбачається, що його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). З матеріалів справи вбачається, що спадкодавець [PERSON] помер 19.06.1989 року (а.с 5), [PERSON] померла 16.10.2009 року (а.с.5). Факт володіння, користування та розпорядження частиною будинком з господарськими будівлями та спорудами № 28 по вул. 8-го Березня в с. Стадниця, Вінницького району Вінницької області померлою [PERSON] підтверджується довідками Виконавчого комітету Стадницької сільради,(а.с.20-21),технічним паспортом виготовленим КП «ВООБТТ» 26.10.2015 року(а.с.6-10), свідоцтвом про право особистої власності на будинковолодіння видане як на голову колгоспного двору на ім'я чоловіка спадкодавці, [PERSON], який помер 19.06.1989 року(а.с.19). Усе своє майно [PERSON] заповідала позивачу [PERSON] відповідно до заповіту від 03.02.1997 року (а.с.13). З копії спадкової справи № 208/2010року, вбачається, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] та заповіла все майно [PERSON] (а.с.37-58). Застосовую норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного: Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке зберіглося. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Тобто усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Тому , розмір частки члена двору слід визначити виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних, у зв*яку з чим підлягає до задоволенню позовні вимоги про визначення по 1\\2 часток колгоспного двору за померлою [PERSON] та позивачем [PERSON] , як членами колгоспного двору , як такі, що не втратили права на частку в його майні. Суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо визнання права власності в порядку спадкування за заповітом підлягають задоволенню, оскільки матеріалами справи, доведено,що головою колгоспного двору був [PERSON], після його смерті членами колгоспного двору були [PERSON], яка померла 16.10.2009 року та позивач [PERSON] , позасудового шляху вирішити даний спор у позивача не має, та задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, не порушуючи прав та інтересів третіх осіб.

Outcome: approved