Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

26 серпня 2020 року [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з заявою про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] внаслідок систематичного вчинення економічного, психологічного та фізичного домашнього насильства, заінтересовані особи [PERSON] , Служба у справах дітей та сім?ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації. В обґрунтування вимог заявник зазначено, що вона перебували у зареєстрованому шлюбі із заінтересованою особою (кривдником) [PERSON] , який був розірваний за рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05 грудня 2018 року. Від шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Заявник зазначає, що в рішенні Деснянського районного суду м. Києва від 05 грудня 2018 року, вказано, що від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає, та після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем буде проживати разом з [PERSON] . Заявник вказує, що батько дитини аліменти не сплачує, тому вона змушена була звертатися до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з [PERSON] . З 04 січня 2017 року вона, [PERSON] , та донька, [PERSON] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] по сьогодні. Заінтересована особа [PERSON] також зареєстрований за цією адресою та проживає у вказаній квартирі. Мотивуючі заявлені вимоги, [PERSON] зазначає, що до березня 2020 року вона, з малолітньою дитиною також проживали у згаданій квартирі де до них систематично застосовувалось фізичне, економічне та психологічне насильство, а в березні батько дитини їх просто викинув з квартири. [PERSON] , застосувавши фізичну силу, не впустив її та спільну дитину до помешкання. Вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів з цього приводу з відповідними заявами, зокрема від 20 серпня 2018 року, від 29 жовтня 2018 року, від 01 листопада 2018 року, від 13 листопада 2018 року, від 28 березня 2019 року, від 11 квітня 2019 року, від 16 травня 2019 року, 03 червня 2019 року, від 07 червня 2019 року, від 11 червня 2019 року, піднімаючи питання про знущання над нею та дитиною шляхом застосування фізичної сили, забороною користування квартирою, погрозами вбивства, морального та психологічного тиску тощо. Згадані звернення до відповідних органів підтверджуються відповідними документами. Як наслідки нанесення побоїв [PERSON] заявнику, 22 грудня 2018 року було відкрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК України, що внесене до ЄРДР за №12018100030010522. Наголошує, що [PERSON] неодноразово вдавався до економічного, психологічного та фізичного насильства відносно неї та її доньки. Також [PERSON] був притягнутий постановою суду до адміністративної відповідальності за насильницькі дії відносно Заявника, що підтверджується відміткою про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у термінових заборонних приписах. Крім того, заявник на підтвердження застосування фізичного насильства відносно неї зазначає, що є медичні довідки № 10321 від 27 вересня 2018 року, № 12258 від 08 червня 2019 року та виписки з карти амбулаторного хворого. Серед іншого Довідкою Деснянського районного у м. Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді № 296 від 21 травня 2019 року підтверджується, що [PERSON] перебуває на обліку як жертва домашнього насильства, а в родині [PERSON] виховується малолітня [PERSON] . Актом з`ясування обставин вчинення насильства в сім`ї або реальної загрози його вчинення Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації від 19 червня 2019 року встановлено, що колишній чоловік [PERSON] виганяє колишню дружину та дитину з квартири та б`є її (подружжя проживало в одній квартирі). Відбирає ключі. За висновками рекомендовано було подати до суду для призначення обмежувального припису щодо кривдника. Окрім того, варто наголошує, що вихованням та забезпеченням дитини. [PERSON] , займається тільки мати - [PERSON] . [PERSON] , у свою чергу, аліменти за рішенням суду не сплачує, а б`є і принижує Заявника за те, що зобов`язаний утримувати свою доньку та займатися належним вихованням. [PERSON] навчається в Школі № 248 Деснянського району м. Києва. Вихованням доньки займається мати, а батько не приймає участі у вихованні дитини і шкільному житті. Вказує, що [PERSON] (кривдник) фактично вбиває квартиру в якій проживає та не дає нормального життя своїй дитині, [PERSON] , та їй. Вважає, для того щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо неї, [PERSON] , та доньки, [PERSON] , необхідно до кривдника, [PERSON] , застосувати обмежувальний припис. Посилаючись на викладене, Заявник просить суд: Видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав [PERSON] , поклавши на нього на строк 6 (шість) місяців такі обов`язки: 1.Заборонити кривднику, [PERSON] , перебувати в місцях проживання постраждалої особи, [PERSON] та її малолітньої доньки, [PERSON] , а саме в квартирі в якій вони зареєстровані, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; 2.Заборонити кривднику, [PERSON] , перешкоджати у користуванні майном, квартирою в якій зареєстровані Заявник та її малолітня донька, а саме в квартирі в якій вони зареєстровані, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; 3.Заборонити кривднику, [PERSON] , наближатися на відстань ближче 100 (сто) метрів до місця проживання постраждалої особи, [PERSON] , та її малолітньої доньки, [PERSON] , а саме до квартири в якій вони зареєстровані, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; 4.Заборонити кривднику, [PERSON] , наближатися на відстань ближче 100 (сто) метрів до місця навчання постраждалої особи, [PERSON] , а саме до Школи І-ІІІ ступенів № 248 Деснянського району м. Києва, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Закревського, б. 45-Б та до Школи мистецтв Деснянського району м. Києва імені Миколи Леонтовича, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Закревського, б. 43-А ; 5.Заборонити кривднику, [PERSON] , наближатися на відстань ближче 100 (сто) метрів до місця роботи постраждалої особи, [PERSON] , а саме до Школи І-ІІІ ступенів № 248 Деснянського району м. Києва, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Закревського, б. 45-Б; 6.Заборонити кривднику, [PERSON] , особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, [PERSON] , та її малолітню доньку, [PERSON] , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці невідомому [PERSON] , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; 7.Заборонити кривднику, [PERSON] , вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою, [PERSON] , або контактувати з нею в інший спосіб особисто чи через третіх осіб Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 27.08.2020 року відкрито провадженні у справі. Призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням сторін. Заявниця, [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали подану заяву у повному обсязі, просили її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечили. Також, заінтересована особа [PERSON] подав на адресу суду Відзив на заяву, у якому просив відмовити у задоволенні заяви про винесення обмежувального припису, мотивуючі тим, що [PERSON] не вчиняв будь-яких дій, які можуть бути розцінені як домашнє насильство. Вважає, будь-яке твердження про вчинення [PERSON] домашнього насильства не лише не відповідає дійсності, а й є порушенням статті 62 Конституції України. Зауважив, що відсутні підстави для винесення обмежувального припису, вважає твердження заявника необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності. Наголосив, що з березня 2020 року [PERSON] та дитина не проживають разом з ним. Представник заінтересованої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації Гуменна В.В. в судовому засіданні просила вирішити питання згідно вимог чинного законодавства, з урахуванням якнайкращих інтересів малолітньої дитини. Суд, розглянувши надані документи та матеріали, вислухавши пояснення сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі зареєстрованому 05.02.2010 року, від якого вони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05.12.2018 року шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 05 лютого 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 111 - розірвано. Судовим наказом Деснянського районного суду м. Києва від 22.03.2019 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 22 березня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] неодноразово зверталася до Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві з заявами про вчинення [PERSON] насильства в сім`ї, зокрема, у заявах від 20.08.2018 року, 29.10.2019 року, 01.11.2018 року, 13.11.2018 року, 28.03.2019 року, 11.04.2019 року, 16.05.2019 року, 03.06.2019 року, 07.06.2019 року, 11.06.2019 року, 05.11.2019 року, 06.11.2019 року, 14.03.2020 року - порушувала питання про знущання [PERSON] над нею та малолітньою дитиною шляхом застосування економічного, психологічного та фізичного домашнього насильства, у тому числі морального та психологічного тиску, які було зареєстровано в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журналі єдиного обліку) Деснянське управління поліції ГУНП в м. Києві. Звернення [PERSON] до правоохоронних органів із заявами відносно [PERSON] про здійснення ним економічного, психологічного та фізичного домашнього насильства, у тому числі морального та психологічного тиску, також підтверджується талонами повідомлення єдиного обліку №74708, №79425, №80888, №83011 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію. З копії Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12019100030004442 зареєстрованого 13.06.2019 року, вбачається, що відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст.125 КК України, фабула: 09.06.2019 року невстановлена особа, перебуваючи за адресою [ADDRESS] нанесла тілесні ушкодження [PERSON] та [PERSON] , чим завдала останнім фізичного болю (ЄО 41826). Досудове розслідування триває. Крім того, з копії Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12019100030008526 зареєстрованого 26.11.2019 року, вбачається, що відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст.125 КК України, фабула: 07.11.2019 року, приблизно о 18 год. 30 хв. невстановлена досудовим слідством особа, перебуваючи за адресою: [ADDRESS] нанесла тілесні ушкодження [PERSON] , чим останній завдала фізичного болю (ЖЄО 83701). Досудове розслідування триває. Згідно Довідки №296 від 21.05.2019 року Деснянського районного у м. Києві Центру соціальних служб для сім`ї дітей та молоді, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , дійсно перебуває на обліку Деснянського районного у м. Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, як жертва домашнього насильства. В родині [PERSON] виховується малолітня [PERSON] , [INFO] . 01.06.2020 року [PERSON] звернулась до Служби у справах дітей та сім`ї з повідомленням (вх. №10223/2) про неможливість їй проживати з дитиною за адресою реєстрації: [ADDRESS] , оскільки [PERSON] , приміряючи фізичну силу , не впустив до помешкання. Довідкою Деснянського районного у м. Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді № 296 від 21.005.2019 року підтверджується, що [PERSON] перебуває на обліку як жертва домашнього насильства. В родині [PERSON] виховується малолітня [PERSON] . Крім того, судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 липня 2019 року видано обмежувальний припис, яким протягом трьох місяців, а саме з 12 липня по 12 жовтня 2019 року заборонити [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , місце проживання - [ADDRESS] ) наближатися до прибудинкової території місця проживання [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) та малолітньої [PERSON] ( [INFO] ) за адресою - [ADDRESS] . Видано обмежувальний припис, яким протягом трьох місяців, а саме саме з 12 липня по 12 жовтня 2019 року заборонити [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , місце проживання - [ADDRESS] ) наближатися до Школи І-ІІІ ступенів №248 Деснянського району міста Києва, яка знаходиться за адресою: вул. Закревського, 45-Б, м. Київ, 02217 та до Школи мистецтв Деснянського району міста Києва імені Миколи Дмитровича Леонтовича, яка знаходиться за адресою: вул. Закревського, 43-А, м. Київ, 02217. Видано обмежувальний припис, яким протягом трьох місяців, а саме з 12 липня по 12 жовтня 2019 року заборонити [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , місце проживання - [ADDRESS] ) і через третіх осіб розшукувати [PERSON] та малолітню [PERSON] , [INFO] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними. Видано обмежувальний припис, яким протягом трьох місяців, а саме з 12 липня по 12 жовтня 2019 року заборонити [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , місце проживання - [ADDRESS] ) заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалими особами [PERSON] та малолітньою [PERSON] , [INFO] , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Постановою Київського апеляційного суду від 24 вересня 2019 року, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 липня 2019 року - скасовано в частині видачі обмежувального припису, яким протягом трьох місяців, а саме з 12 липня по 12 жовтня 2019 року заборонено [PERSON] наближатися до прибудинкової території місця проживання [PERSON] та малолітньої [PERSON] за адресою - квартира [ADDRESS] . В іншій частині рішення суду залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 18 грудня 2019 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 липня 2019 року у нескасованій при апеляційному перегляді частині та постанову Київського апеляційного суду від 24 вересня 2019 року залишено без змін. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 2, 7 частини другої статті 3 Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: колишнє подружжя; батьки (мати, батько) і дитина (діти). За тлумаченням статті 3 Європейської Конвенції, Україна має зобов`язання захистити громадян від нелюдського і принизливого поводження і ставлення шляхом вжиття заходів для забезпечення того, щоб особи не піддавалися такому поводженню, включаючи нелюдське і принизливе поводження зі сторони інших осіб (не представників держави). Такі заходи повинні передбачати ефективний захист і включати кроки по попередження нелюдського та принизливого ставлення про яке влада знала чи повинна була знати. У рішенні Європейського Суду по справі Опуз проти Туреччини (Opuz v. Turkey, no. 33401/02, 09.06.2009) суд дав характеристику зобов`язань держави у зв`язку з насильством в сім`ї, визнавши серйозність домашнього насильства в Європі, та підкресливши відповідальність, з якою держави повинні вживати відповідних заходів з метою протидії цьому порушенню прав людини. У своєму рішенні Суд підкреслив, що насильство в сім`ї не є приватною чи сімейною справою, але є проблемою, яка зачіпає суспільні інтереси, що в свою чергу вимагає ефективних дій з боку держави. Суд також вказав, що недостатньо мати закони щодо протидії домашньому насильству, більш важливим є наявність ефективних механізмів їх реалізації. Суд проголосив, що нездатність держави захистити жінок від домашнього насильства порушує їх право на рівний захист перед законом, навіть за відсутності наміру такої дискримінації. У рішенні Європейського Суду по справі Б. проти республіки Молдова (п. 51), та інших справах Європейський Суд також вказує, що необхідно визначити, чи національна влада знала чи повинна була знати про насильство, від якого потерпала заявниця, та про загрозу повторного насильства, і у випадку якщо так, то чи були вжиті всі розумні заходи для її захисту та покарання винного. Відповідно до пунктів 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Відповідно до пункту 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Суд враховує, що за змістом ч.2 ст.4 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», у разі, якщо постраждалою особою є дитина, будь-які дії щодо неї базуються на принципах, визначених Конвенцією ООН про права дитини, Європейською конвенцією про здійснення прав дітей та законодавчими актами України у сфері захисту прав дитини. Крім того, преамбула Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами містить визначення, що діти є жертвами домашнього насильства, у тому числі, як свідки насильства в лоні сім`ї. Конвенцією про права дитини (ратифікованою постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 25 грудня 1995 року) проголошено, що Держави - учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, вживають необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім`ї. Пунктами 1, 2 частини 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Безпосередньо статтею 9 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 18 цієї ж Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Положенням статті 10 Законом України «Про охорону дитинства» гарантують кожній дитині право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Держава здійснює захист дитини від усіх форм домашнього насильства. Стаття 11 цього Закону визначає, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд, приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявниці [PERSON] та дитини [PERSON] , а також є високим вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалих осіб, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту з метою превентивного уникнення можливості настання тяжких наслідків до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис, тому суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно [PERSON] , шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Суд задовольняє часткового вимоги заявниці, оскільки [PERSON] зареєстрований у квартирі за адресою: [ADDRESS] та не має іншого житла, крім вказаної квартири. Так, встановивши обмежувальний припис,щодо заборони [PERSON] перебувати в місцях проживання постраждалої особи, [PERSON] та її малолітньої доньки, [PERSON] , а саме в квартирі в якій вони зареєстровані, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та наближатися до прибудинкової території місця проживання [PERSON] , та малолітньої [PERSON] на відстань ближче 100 метрів, за вищевказаною адресою, суд фактично позбавить [PERSON] можливості користуватися спірною квартирою, в якій він також зареєстрований та має у власності. Згідно ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 48 Конституції України передбачено, що кожен має право на достатній рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг та житло. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Вимоги заявника, якою остання просить суд заборонити [PERSON] перешкоджати у користуванні майном, квартирою в якій сторони зареєстровані, не підлягає задоволенню, оскільки по суті є вирішення житлового спору і справи про право власності між сторонами, який має вирішуватися у загальному позовному провадженні. Крім того, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги заявниці в частині заборони [PERSON] спілкуватися та наближатися до їх спільної малолітньої дитини [PERSON] , оскільки по суті буде вирішення спору щодо участі батька у вихованні дитини, який наразі розглядається у Деснянському районному судді м. Києва. Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. В силу ч. 3 ст.350-5ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про обмеження припису відносяться на рахунок держави.

Outcome: partial