Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

29.05.2017 року позивачі звернулись до суду із названим позовом, посилаючись на те, що позивач 1, [PERSON], перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 23 серпня 2002р. Шлюб розірвано на підставі рішення Волноваського районного суду Донецької області від 02.02.2011 року по справі №2-11213/10. Мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Позивач 2, [PERSON], бабця малолітнього [PERSON], проживає разом з донькою та онуком. Вони разом матеріально утримують та належним чином піклуються про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Після розлучення відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. Всі питання щодо виховання та утримання сина вирішується матір'ю самостійно. Для виїзду та в'їзду з/на неконтрольовану територію України і за кордон, а також для виготовлення на ім'я дитини проїзного документа на виїзд за кордон потрібна письмова нотаріально-посвідчена згода батька дитини. На непідконтрольній території України проживають родичі та друзі позивачів, а на території Російської Федерації у м. Сургут Тюменської області Ханти-Мансійського автономного округу мешкає рідна сестра позивача 1 та донька, позивача 2 [PERSON], яку вони планують відвідати. Також позивачі планують відпочинок у Криму або на курортах Російської Федерації, що сприятимуть розвитку та оздоровленню дитини, але відповідач не надає нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини, безпідставно відмовляється. Тому просила надати їм дозвіл на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька. Позивачі у судове засідання не з'явилися, у позовній заяві просили розглянути справу у їх відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений по час та місце слухання справи, причини неявки суду не повідомив. Тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224, 226 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Відповідно до змісту статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками та бабцею неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Волноваського районного управління юстиції 15.06.2005, актовий запис № 89 (а.с.6). У відповідності до пункту 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17 березня 2015 року за №254-УІІІ, Верховна Рада України постановила: визнати тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Згідно пункту 5.1.1 в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-рiчного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабiнету Мiнiстрiв України вiд 27 сiчня 1995 року № 57. Відповідно до статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до статті 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо в'їзду неповнолітньої дитини на тимчасово окуповану територію, а лише встановлено певний порядок її в'їзду за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Суд приймає до уваги положення Сімейного Кодексу України, відповідно до якого батьки несуть повну відповідальність за життя та здоров'я своєї дитини. До того ж, саме позивачка, як матір дитини, має переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини і на самозахист своєї дитини. Беручи до уваги те, що відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд його сина разом із матір'ю та/або бабцею за межі України до Російської Федерації, Автономної республіки Крим, та в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області та враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що надання дозволу на виготовлення дитині проїзного документу для виїзду за кордон та надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька необхідно задовольнити.

Outcome: approved