Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

27.05.2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, відповідно до якого прохала суд розірвати шлюб з відповідачем, укладений 30.04.2008 року, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] », а також стягнути аліменти на її користь на утримання спільних дітей у розмірі 1/2 частини всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що спільно прожили одинадцять років, вели спільне господарство, будували міцні сімейні відносини, однак стосунки почали погіршуватись через суперечки, образи, свідками яких стають діти. Спроби примирення виявилися марними. З березня 2018 року вони цілком припинили подружні стосунки, спільного господарства не ведуть, примирення не можливе та буде суперечити їх інтересам. Від вказаного шлюбу вони мають спільних малолітніх дітей, які проживають разом із позивачем та перебувають на її утриманні. Між ними не досягнуто згоди щодо порядку та розміру виплати коштів на утримання дітей. Позивачем зазначено, що відповідач офіційно працевлаштований, має регулярний дохід, не має інших утриманців. Позивач [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомлений судом рекомендованим листом з повідомленням про дату, час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомляв, відзив на позов та жодних клопотань до суду від останнього не надходило. За таких обставин, суд, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, дійшов висновку про ухвалення заочного рішення у справі, про що постановлено ухвалу. Суд, дослідивши зібрані у справі докази, надавши оцінку доказам в їх сукупності, встановив наступне. Згідно з оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , що наявне в матеріалах справи, встановлено, що 30.04.2008 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб в Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 252. Після реєстрації шлюбу подружжю присвоєно спільне прізвище - « [PERSON] ». Подружжя має двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , (згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 769), [PERSON] , [INFO] (згідно з копією свідоцтва про народження в офіційно завіреному перекладі з арабської мови, виданого уповноваженим органом іноземної держави). Діти проживають разом із матір`ю (позивачем у справі), що підтверджується довідкою про склад сім`ї № 2281 від 27.05.2019 р. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності до ст. 109 цього Кодексу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що сімейні відносини між сторонами фактично припинені, примирення неможливе, сумісного господарства сторони не ведуть, майновий спір відсутній станом на момент розгляду справи, наявність шлюбу суперечить інтересам позивача. За таких обставин, суд вважає, що шлюб між сторонами може бути розірваний. Разом із тим, як встановлено вище, сторони від шлюбу мають спільних дітей, які проживають разом із матір`ю та перебувають на її утриманні та з батьком не досягнуто згоди щодо розміру та порядку сплати коштів на утримання спільних дітей. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Згідно з ст. 180, ч. 3 ст. 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Обставин, що мають істотне значення при визначенні аліментів, судом не встановлено. На підставі вищезазначеного, відповідач, як батько дитини, в рівній мірі з матір`ю дитини, зобов`язаний утримувати дитину, приймати участь в утриманні за для забезпечення якнайкращих інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, при визначенні розміру аліментів, суд враховує, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 264, п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Щодо вирішення питання про стягнення судових витрат суд виходить з наступного. При зверненні до суду, позивач, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», була звільнена від сплати судового збору щодо позовної вимоги про стягнення аліментів. Таким чином, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн. Однак, позивач не була звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу, у зв`язку із чим останньою було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн., таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved