Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

27.05.2014 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом. Вказав, що з 24 лютого 2001 року перебуває з відповідачкою [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, мають спільного сина - [PERSON], [INFO]. Подружнє життя виявилося невдалим через несумісність характерів, втрату взаємопочуття та взаєморозуміння один до одного. Сімейні стосунки з цих причин було припинено з березня 2014 року, спільне господарство не ведеться. Збереження шлюбу за викладених обставин він вважає неможливим. Спору про визначення місця проживання дитини та розподіл майна немає. Посилаючись на викладене, позивач прохав розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримував, посилаючись на підстави та обставини викладені в ньому. Категорично заперечував проти того, щоб подружжю був наданий термін для примирення. Пояснив, що стосунки з дружиною різко погіршилися, причини цього повідомляти відмовився. Подальше подружнє життя він вважає безперспективним. Позовну вимогу про розірвання шлюбу мотивував тим, що у нього з»явилася інша жінка. В лютому 2014 року він пішов з дому, а в березні 2014 року почав проживати з іншою жінкою, з якою планує узаконити стосунки. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася. Належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. В заяві до суду прохала розглянути справу у її відсутності, надати строк для примирення з відповідачем - 6 місяців. Представник відповідача за довіреністю - [PERSON], у судовому засіданні позов не визнав, заявив клопотання про надання сторонам строку для примирення - протягом 6 місяців. Пояснив, що зі слів його довірительки, сім»я до недавнього часу була дружною. Конфлікти стали виникати з приводу зловживання чоловіком спиртними напоями та наявної ігрової залежності, з чим подружжя намагалося боротися разом. Названі залежності впливали на сімейний бюджет. У березні 2014 року сторонами спільно було прийняте рішення пожити окремо, ні про яке розірвання шлюбу чоловік тоді не говорив. Відповідачка намагається зберегти сім»ю, оскільки не хоче, щоб молодший син ріс без батька, адже таке було з її старшим сином, батько якого трагічно загинув. Крім цього, представник відповідача вказував, що проти розірвання шлюбу категорично налаштовані батьки позивача та наполягав на тому, що про наявність іншої жінки його довірительці нічого не відомо, а тому це може бути неправдива інформація. Допитаний судом, як свідок зі сторони позивача - [PERSON], у засіданні підтвердив, що проживає з позивачем з середини березня 2014 року по-сусідству - в будинку по [ADDRESS]. Останній з вказаного періоду винаймає квартиру у названому будинку, в якій проживає з [PERSON]. Їх він знає як сімейну пару. Його дружина та [PERSON] спілкуються між собою. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Глобинського районного управління юстиції у Полтавській області 24 лютого 2001 року, актовий запис № 9. Мають спільного сина - [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні стосунки не підтримують з березня 2014 року, що визнано як позивачем, так і представником відповідача. Вказана обставина доказуванню не підлягає ( ч.1 ст. 61 ЦПК України). Із пояснень позивача та представника відповідача випливає, що між подружжям виникли серйозні протиріччя та непорозуміння. [PERSON] вважає їх непримиренними. Позивач з березня 2014 року проживає однією сім»єю без реєстрації шлюбу з іншою жінкою, з якою, за його твердженням, має намір узаконити стосунки. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що має істотне значення. Статтею 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. В пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 роз»яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Аналіз статті 111 СК України дає підстави вважати, що закріплена у статті норма є диспозитивною. Суд може вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Встановивши, що сторони не підтримують шлюбно-сімейні стосунки більше п»яти місяців, протягом названого часу позивач проживає однією сім»єю з іншою жінкою без реєстрації шлюбу (через неможливість його укладення без розірвання попереднього), суд дійшов висновку, що за вказаних обставин вжиття заходів щодо примирення дружини та чоловіка не відповідатиме моральним засадам суспільства. В зв»язку з цим, клопотання відповідачки та її представника про надання терміну для примирення задоволенню не підлягає. Пояснення свідка [PERSON], дані в суді під присягою, суд визнав належним і допустимим доказом створення позивачем іншої сім»ї. Заперечення представника відповідача про те, що до вказаних показань слід віднестися критично, оскільки свідок - підлеглий позивача по службі, суд до уваги не взяв, оскільки встановлено, що прямої підпорядкованості по службі названі особи не мають. Крім цього, протилежна сторона не надала жодного доказу на спростування повідомленого свідком [PERSON], що не відповідає припису ч.1 ст. 60 ЦПК України, згідно якого кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Крім цього, заслуговує на увагу і та обставина, що справа перебувала в провадженні суду, починаючи з 27 травня 2014 року, проте, починаючи з вказаної дати сторони будь-якого діалогу між собою не налагодили, позивач вільно розпорядилася своїми правами, відмовившись від особистої участі у судовому засіданні. Тривале проживання сторін нарізно без підтримання сімейних стосунків, категорична вимога позивача про припинення шлюбу і його відмова йти на примирення вказують на те, що шлюб існує формально і підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя, засноване на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги неможливе і суперечитиме інтересам кожного з них та їх дитини. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач документально підтвердив, що поніс судові витрати на сплату судового збору в сумі 243 грн. 60 коп., але вимогу про стягнення вказаної суми з відповідачки на його користь не заявляв, тому суд не виходить за межі позовних вимог і судові витрати до сплати відповідачкою не присуджує.

Outcome: approved