Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-29 00:00:00

28 грудня 2018 року позивач звернувся до суду із позовом про визнання за ним права власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованої за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 1/4 частина житлового будинку [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 09.03.2016 у праві № 635/741/16-ц, а 3/4 частини вказаного житлового будинку належить [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Ніколенко Г.А. 24.06.1988, реєстр. № 1558. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , який залишив заповіт на ім`я сина [PERSON] , яким заповів усе належне йому на день смерті майно. [PERSON] помер [INFO] і після його смерті спадщину, яка складалася з 1/4 частини зазначеного житлового будинку прийняв його батько [PERSON] , про що отримав свідоцтво про право на спадщину, видане 19.07.1996 Другою державною нотаріальною конторою Харківського району, реєстр. № 2-1633. Після смерті батька відкрилася спадщина, яка складається з 1/4 частини житлового будинку з надвірними спорудами, розташованої за адресою: [ADDRESS] , однак позивач не має можливості оформити спадкові права на нерухомість у зв`язку з тим, що покійний батько не зареєстрував в БТІ правовстановлюючий документ на спірну частину житлового будинку, про що державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Радіоновою Т.І. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 07.06.2016, тому позивач змушений звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 08 січня 2019 року позовну заяву залишено без руху з підстав невідповідності вимогам ст. 175 ЦПК України. 18 січня 2019 року позивачем було усунуто недоліки та подано уточнену позовну заяву. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21 січня 2019 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого судового засідання на 11 березня 2019 року о 09 год. 00 хв. 20 березня 2019 року позивачем подано уточнену позовну заяву, в якій він просив визнати за ним право власності на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] , та разом із уточненим позовом подано до суду клопотання про витребування доказів з Другої державної нотаріальної контори Харківського району (м. Люботин, вул. Слобожанська, б.24/1, Харківська область), а саме: відомостей щодо звернення з заявами про прийняття або про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , який мешкав за адресою: [ADDRESS] , із зазначенням прізвища, ім`я, по-батькові осіб та адреси осіб, які звертались з заявами, а також про складання померлим заповітів, на чию користь, і чи має заповіт чинність на даний час. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 27 березня 2019 року клопотання про забезпечення доказів задоволено, витребувано з Другої державної нотаріальної контори Харківського району (м. Люботин, вул. Слобожанська, б. 24/1, Харківська область) відомості щодо звернення з заявами про прийняття або про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , який мешкав за адресою: [ADDRESS] , із зазначенням прізвища, ім`я, по-батькові осіб та адреси осіб, які звертались з заявами, а також про складання [PERSON] заповітів, на чию користь, і чи має заповіт чинність на даний час. Представником позивача [PERSON] подано до суду заяву про слухання справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, але представником Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області - начальником юридичного відділу Тягнибок І.В. подано до суду відзив, в якому проти задоволення позовних вимог не заперечували, просили судрозглянути справу згідно діючого законодавства, без участі представника ради. Від третьої особи [PERSON] надійшла заява про слухання справи без його участі, просив вирішити справу на розсуд суду. Інших клопотань та заяв від учасників до суду не надходило. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , належав [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Ніколенко Г.А. 24.06.1988, реєстр. № 1558. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 09 липня 1996 року Другою державною нотаріальною конторою Харківського району, реєстр. № 2-1633, на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , спадкоємцями 1/2 частини вказаного житлового будинку у рівних частках є його батьки - [PERSON] та [PERSON] . 1/2 частина цього майна залишена була відкритою для оформлення іншими спадкоємцями. Згідно даних свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , які з 13 жовтня 1963 року перебували у зареєстрованому шлюбі, актовий запис № 113, свідоцтво про одруження серії [NUMBER] . [PERSON] склав заповіт на ім`я сина [PERSON] , посвідчений 19 липня 1996 року Другою державною нотаріальною конторою Харківського району, реєстр. № 2-1635, яким усе свої майно, належне йому на день смерті він заповів сину. [INFO] [PERSON] помер, актовий запис про смерть № 107 від 22.06.2015, свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . На підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 09.03.2016 у праві № 635/741/16-ц позивач [PERSON] набув право власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташовані за адресою: [ADDRESS] , після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , в порядку спадкування за заповітом. Право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав, про що свідчить Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.11.2016 № 74178471. На вказаний житловий будинок виготовлено технічний паспорт. Державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Радіоновою Т.І. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 07.06.2016, якою [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим 19 липня 1996 року Другою державною нотаріальною конторою Харківського району, реєстр. № 2-1635, після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , на 1/4 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованих за адресою: [ADDRESS] , за підстав відсутності відомостей в Реєстрі прав власності про реєстрацію покійним батьком права власності на належну йому частину вказаного житлового будинку. Листом від 26 квітня 2019 р. № 421/02-14 Другої державної нотаріальної контори Харківського районуповідомлено суд про те, що в шестимісячний строк після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, звернувся його син [PERSON] , заведено спадкову справу № 263/2015. Інших заяв про прийняття спадщини або про відмову від спадщини в шестимісячний строк не зареєстровано. В справах Другої державної нотаріальної контори Харківського району зберігається заповіт від імені [PERSON] , посвідчений 19 липня 1996 року за реєстровим № 2-1635, згідно якого все своє майно він заповідав синові [PERSON] . Державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Радіоновою Т.І. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 07.06.2016, якою [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з відсутністю документів, які б підтверджували право власності спадкодавця на нерухомість. Зазначений заповіт не змінений та не скасований. Надано інформаційні довідки зі Спадкового реєстру № 56000390 та № 56000412 від 26.04.2019. Вирішуючи по суті даний спір суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, при цьому відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст. 4, ст. 86 ЦК України, в редакції 1963 року, передбачено, що цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки. Право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Відносини власності регулюються Законом України «Про власність», цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Згідно ст. 12, ст. 13, ст. 19, ст. 49, ст. 50, ст. 55 Закону України «Про власність», введеного в дію з 15.04.1991 р. Постановою Верховної Ради УРСР від 26.03.1991 N 885-XII, громадянин набуває права власності на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Об`єктами права приватної власності є зокрема жилі будинки. Громадяни мають право відчужувати належне їм майно. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом, третейським судом. Власник не може бути позбавлений права на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України. Обов`язкова державна реєстрація права власності не була передбаченими цими нормативними актами. Отже, після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 09 липня 1996 року Другою державною нотаріальною конторою Харківського району, реєстр. № 2-1633, на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , після смерті сина [PERSON] , померлого [INFO] , його батьки - [PERSON] та [PERSON] набули право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку у рівних частках. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За ст. 328, ст. 373 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до вимог ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав. У відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадку входять всі права та обов`язки, які належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини. Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадок виникає в день відкриття спадку відповідно до вимог ст. 1223 ЦК України. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. ст. 1268-1270, 1272ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу- 6 місяців з моменту відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно ст. ст. 11, 12, 15, 20 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 4, ч. 1 ст. 26, ст. 19, ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягає право власності. Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. До документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності на нерухоме майно, віднесено також рішення суду. Згідно ст. ст. 76-77, 80-81, 83 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, під час судового розгляду було встановлено, що покійні батьки позивача правомірно набули право власності на Ѕ частину спірного житлового будинку, однак не зареєстрували свідоцтво про право на спадщину за законом у Харківському міжміському БТІ, позивач у зв`язку з цим звертався до суду з позовом про визнання права власності на частку домоволодіння після смерті матері, яка померла [INFO] та зареєстрував право власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] , на підставі рішення суду від 09 березня 2016 року у справі № 635/741/16-ц, що було підтверджено наданими суду письмовими доказами, тож з урахуванням того, що позивач, дійсно є єдиним спадкоємцем після смерті свого батька та матері, що було доведено наданими суду доказами у їх сукупності, тож суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України та залишає за рахунок позивача.

Outcome: approved