Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

27 січня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданих внаслідок залиття квартири, до [PERSON]. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 14 грудня 2015 року квартиру [ADDRESS], що належить їй на праві власності, було залито водою з вини відповідачки, яка мешкає поверхом вище. Внаслідок залиття квартири в кімнаті та на кухні замокли стеля, стіни, шпалери та килим. Крім цього, їй було завдано моральної шкоди, що полягає у душевних стражданнях через пошкодження та знищення майна. Посилаючись на викладене, просила стягнути з відповідачки на її користь 16 954 грн в рахунок відшкодування майнової шкоди та 6 000 грн в рахунок моральної шкоди, завданих внаслідок залиття квартири. Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги у повному обсязі. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнали. Не заперечуючи свою вину у залитті квартири, відповідачка не погодилась із сумою шкоди, що її визначила позивачка, просила відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що наданий позивачкою акт про залиття квартири не є належним доказом у справі, оскільки його складено з порушеннями вимог чинного законодавства. Крім того послалася на те, що розмір майнової шкоди, визначений згідно із зведеним кошторисом розрахунку вартості будівництва поточного ремонту квартири, складений ТОВ «ЕХО», де працює чоловік позивачки, є надто завищеним і також не може бути допустимим доказом. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. З матеріалів справи вбачається, що позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а. с. 7 - 9). Також в судовому засіданні встановлено, що залиття квартири [PERSON] сталося з вини відповідачки [PERSON], оскільки останньою цей факт не оспорюється. Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17 травня 2005 року, відповідно до якого у разі залиття, аварії квартир виготовляється відповідний акт (додаток 4), який повинен складатися комісією у складі: голови комісії, майстра технічної дільниці, майстра ремонтної дільниці, слюсаря-сантехніка, представників організації, яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та гарячого водопостачання, представника власника будинку. Актом про залиття від 15 грудня 2015 року, наданим позивачкою, встановлено, що 14 грудня 2015 року, мало місце залиття квартири [ADDRESS], внаслідок чого на кухні замокли: стеля розміром 2,60м х 0,40м, 2,30м х 0,40м, 0,30м х 0,30м, стіна кухні розміром 2,30м х 2,80м, замокли та відклеїлися від стін шпалери, намокла підлога і лінолеум кухні розміром2,30м х 2,60м, також в кімнаті замокли стеля розміром 2,57м х 0,30м та стіна розміром 2,30м х 2,80м, замокли та відклеїлися від стін шпалери та намок килим. Вказаний акт було складено комісією КП «ОККП», а саме начальником технічного відділу, майстром технічного відділу та слюсарем-сантехніком (а. с. 10). Суд приходить до висновку, що зазначений акт не відповідає вимогам вказаних вище Правил, оскільки він може складатися лише за наявності осіб, вказаних у Правилах, адже лише відповідні спеціалісти можуть встановити обсяг пошкоджень та причини залиття, про що і робиться обовязкова відмітка у цьому акті. Комісією КП «ОККП» при складанні цього акту вказаних вище вимог закону дотримано не було. Крім того, не було встановлено у повному обсязі причини залиття не вказано будь-яких даних щодо розташування джерела течії, яка стала причиною залиття квартири позивачки. Судом також не можуть взяті до уваги показання допитаних в якості свідків працівників КП «ОККП» [PERSON] та [PERSON] про причини залиття квартири через несправність крану в квартирі відповідачки, який на день складання акту був замінений на новий, оскільки доказів на підтвердження цього факту суду не надано. Крім того, суд констатує, що присутність при складанні акту зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обовязковою, однак цей акт складався без участі відповідачки, і її підпис на акті свідчить лише про факт ознайомлення з ним [PERSON]. Викладене позивачкою та її представником в судовому засіданні не спростовано. Отже, проаналізувавши викладене вище, суд прийшов до переконання, що причину залиття квартири позивачки належним чином встановлено не було. Частиною 3 ст. 10, частиною 1 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень Як вбачається з наданого позивачкою зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва поточного ремонту квартири [ADDRESS] (а. с. 11-21), складеного в поточних цінах станом на 11 листопада 2015 року ТОВ «ЕХО», вартість відновлювальних робіт становить 16\~954 грн. Однак судом не приймається до уваги вказаний кошторис, оскільки, як повідомив допитаний в суді в якості свідка директор будівельної фірми ТОВ «ЕХО» [PERSON], це підприємство не має відповідної ліцензії на складання таких розрахунків. Крім цього, вказаний кошторис не містить такого обовязкового реквізиту, як дати його складання, а тому не може бути визнаний належним доказом у справі. Судом позивачці двічі було розяснено її право на проведення по справі судової експертизи з метою встановлення розміру майнової шкоди, однак, позивачка своїм правом не скористалась і не заявила клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, а тому суд у відповідності до ст. 11 ЦПК України постановляє рішення за наявними у справі доказами і вважає, що позивачкою не доведено суму майнової шкоди, що її заподіяно відповідачкою. Також позивачкою не надано суду доказів на підтвердження заподіяної їй моральної шкоди, адже доводи останньої про те, що вона зазнала моральних страждань внаслідок залиття її квартири саме з вини відповідачки [PERSON], не підтверджені жодним належним доказом. Оскільки рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а позивачка не надала відповідних доказів розміру заподіяної шкоди, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON]. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати відносяться на рахунок позивачки і відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed