Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

29.04.2021 акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (далі - відповідач) заборгованості за договором від 28.07.2015 в сумі 10156 грн 95 коп. і понесених судових витрат у сумі 2270 грн. Позивач просив розглянути справу за відсутності його представника. Ухвалою судді від 17.05.2021 у відкритті провадження в частині вимог, заявлених до [PERSON] , відмовлено з підстав, встановлених пунктом 6 частини першої статті 186 ЦПК України. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнала і просила відмовити в його задоволенні. Вона пояснила, що відповідачі є рідними сестрами позичальника [PERSON] , який помер у 2018 році. [PERSON] зловживав алкогольними напоями і наркотичними засобами, при цьому не мав у власності майна. В зв`язку з тим, що вона не спадкувала майна [PERSON] через фактичну відсутність спадщини - вважає, що не повинна нести відповідальність по його боргах померлого брата. Представник позивача і відповідач [PERSON] до суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі поданої [PERSON] (далі - позичальник) Анкети-заяви від 28.07.2015 позивач надав позичальникові в користування грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (далі по тексту - Заява, а.с. 18-72). [INFO] позичальник [PERSON] помер (а.с. 76). Відповідачі є рідними сестрами [PERSON] і за статтею 1262 Цивільного кодексу України (далі - Кодекс) належать до другої черги спадкоємців його майна за законом, які на день смерті постійно проживали із спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] . За приписом частини третьої статті 1268 Кодексу відповідачі вважаються такими, що прийняли спадщину [PERSON] , оскільки у встановлений статтею 1270 Кодексу строк не подали заяви про відмову від неї. Посилаючись на те, що Заява позичальника, разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, що діяли станом на день підписання Заяви, в сукупності складають умови кредитного договору, який [PERSON] не виконував, позивач просить суд стягнути з відповідачів як спадкоємців позичальника заборгованість, що виникла станом на день його смерті, в сумі 10156 грн 95 коп. і складається із: заборгованості по тілу кредиту - 409 грн 78 коп., заборгованості по відсоткам - 123 грн 21 коп., пені - 9623 грн 96 коп. Вирішуючи спір суд виходить з такого. Відповідно до частин першої, другої статті 207 Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 Кодексу встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 Кодексу передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 Кодексу встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 Кодексу). Згідно із частиною першою статті 633 Кодексу публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо); умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом статті 10561 Кодексу розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом та договірні. У Заяві [PERSON] від 28.07.2015 процентна ставка за користування коштами і розмір пені не зазначені. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, позивач посилається на Умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку, а також Тарифи банку. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Умовами і Тарифами було ознайомлено позичальника [PERSON] , який при цьому погодився з ними, підписуючи Заяву. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність у Заяві домовленості сторін про сплату процентів - надані банком Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг і Тарифи банку не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в Заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Наведена правова позиція сформульована Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 (справа № 342/180/17), яка, в силу положень частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», підлягає врахуванню усіма іншими судами при застосуванні таких норм права. За таких обставин, відсутні правові підстави для стягнення з відповідачів як спадкоємців позичальника [PERSON] нарахованої позивачем суми процентів і пені. Водночас, враховуючи, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку позичальником [PERSON] не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає можливим стягнути з відповідачів у солідарному порядку фактично отриману позичальником суму грошових коштів у розмірі 409 грн 78 коп., проте не більше суми фактично успадкованого ними майна брата, що випливає з вимог частини першої статті 1282 Кодексу. Отже, пред`явлений позов підлягає частковому задоволенню. Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом лише на 4 % /409.78 : 10156.95 х 100/ від заявленої до стягнення суми боргу, з урахуванням приписів частини першої статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок обох відповідачів, пропорційно розміру задоволених вимог, а саме по 45 грн 40 коп. /2270 х 3 % : 2/ з кожного.

Outcome: partial