Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

29.04.2021 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору. В обґрунтування позову зазначає, що 25.08.2020 року між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» було укладено договір № 2721255, відповідно до якого ним було отримано кредит на суму 8000 грн. 00 коп. Позивач [PERSON] вважає договір № 2721255 від 25.08.2020 року, укладений між ним та ТОВ «Мілоан» недійсним, зважаючи на наступне: По-перше: позивач [PERSON] вважає, що при укладенні вищевказаного кредитного договору порушені його права як споживача згідно з нормами Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про захист персональних даних» зокрема: - йому як споживачу, не була надана інформація, яка стосується суті наданих відповідачем фінансових послуг передбачених ч 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», отже відсутнє будь-яке письмове підтвердження про його ознайомлення з усіма умовами кредитного договору. Також в порушення вимог ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» працівники ТОВ «Мілоан» при видачі кредитних коштів не ознайомлюють позичальника з умовами кредитування та всіма ризиками. Кредитор не надав позивачу повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту; - відповідачем також був порушений п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», яке полягає в тому, що позивач вважає несправедливими умови кредитного договору. Позичальник на вимогу кредитодавця сплачує на його користь пеню у розмірі 3.0% (три цілих нуль десятих процентів) від простроченої в оплаті суми за кожен день такого прострочення, тобто сума компенсації становить майже 100%, що відповідно до ч. 5 п. 3 ст. 13 Закону «Про захист прав споживачів» є несправедливою умовою, та є всі підстави для визнання п. 4.3 Кредитного договору недійсним; - вважає, що Кредитним договором порушено норми ч. 1 ст. 61 Конституції України, щодо подвійної відповідальності за невиконання зобов`язання, оскільки, відповідно до умов договору за одне правопорушення, а саме: порушення ним виконання зобов`язань, щодо погашення суми кредиту та/або сплати процентів, він повинен сплачувати пеню двічі. - наявні порушення норм, встановлених, абз. 5, 11 п. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних», адже відповідач не повідомив позивача про умови та строки обробки його персональних даних, оскільки з аналізу умов кредитного договору вбачається, що надана ним згода на обробку персональних даних позивача є безстроковою та безвідкличною. По-друге; відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З огляду на зазначене вважає, що кредитний договір № 2721255 від 25.08.2020 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» слід визнати недійсним. 26.05.2021 року представником відповідача ТОВ «МІЛОАН» надано відзив на позов з додатками, який долучено до матеріалів справи. Відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» заперечує проти позову в повному обсязі заявлених позовних вимог, вважає позовні вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Свій відзив мотивує тим, що позивач виступає споживачем послуги, але він споживач фінансового кредиту, аж ніяк не споживчого, що підтверджується законодавчими нормами. Щодо укладення, дійсності кредитного договору №2721255 від 25.08.2020 року та нібито відсутності підписів Позивача та Відповідача у вказаному договорі - то так, 25.08.2020 року між Позивачем та Товариством було укладено договір про надання фінансового кредиту №2721255 (далі - Кредитний договір) пн суму 8000,00 грн. Укладаючи кредитний договір Позивач та Відповідач вчинили дії визначені ст. 11 Закону «Про електронну комерцію». Позивач підписав Кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором (у відповідності до ст. 12 Закону). Після чого, укладений кредитний договір розміщено в особистому кабінеті Позивача, якому в свою чергу були перераховані кошти, відповідно до умов п. 2.1. Кредитного договору на його картку. Таким чином, Кредитний договір є таким, що укладений з додержанням вимог закону в тому числі в частині письмової форми. Волевиявлення на укладення якого Позивач виявив у момент досягнення згоди з усіх істотних умов, направивши Відповідачу підписану електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідь про прийняття пропозиції укласти електронний кредитний договір (акцепт) у формі електронного повідомлення. На підставі вищевикладеного, Позивач передбачив всі наслідки, був ознайомлений з умовами кредитування та відповідальністю за порушення кредитних зобов`язань по Кредитному договору, тим не менш продовжує протиправно користуватись коштами (після спливу строку їх повернення) намагаючись уникнути відповідальності за невиконання грошових обов`язків за кредитним договором ставлячи в залежність свій намір повернути кошти від встановлення нікчемності (недійсності) Кредитного договору судом, за відсутності будь-яких правових підстав для цього. Позивач зазначає в своєму позові, що предметом виступає захист прав споживачів, однак, позовна вимога про визнання договору про надання «позики» недійсним, обгрунтована не на порушеннях встановлених вимог Закону «Про захист прав споживачів», а на основі твердження Позивача, що він не підписував та не укладав кредитний договір, тобто ним оскаржується момент укладення кредитного договору, що не є способом захисту прав споживачів, в розумінні норм вказаного Закону. Щодо безпідставного звинувачення Позивача про нечесну підприємницьку діяльність, нібито не ознайомлення з інформацією Товариством перед укладенням Кредитного договору з Позивачем в тому числі щодо умови про сукупну вартість фінансового кредиту. На час укладення кредитного договору вимоги Закону «Про захист прав споживачів» невиконання яких Відповідачем нібито могло стати підставою для звернення з позовом втратили чинність, а відтак навіть якщо припустити, що порушення мало місце,

Outcome: approved