overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

27 листопада 2015 року позивач [PERSON] звернулась до Краснокутського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, однак спільно не проживають. Від цього шлюбу мають одну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. На даний час дитина знаходиться на повному утриманні позивача, в звязку з чим за захистом інтересів неповнолітньої дитини позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та прохала їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України, згідно якої у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 02 березня 2015 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії І-ВЛ №008944, виданого Колонтаївською сільською радою Краснокутського району Харківської області, копія якого знаходиться в матеріалах справи. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] серії 1ВЛ №012640, виданого 18 травня 2005 року Колонтаївською сільською радою Краснокутського району Харківської області, батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище відповідача [PERSON], а також те, що стягнень за іншими виконавчими листами у нього немає. В силу ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Позивачка відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України „Про судовий збір від 08.07.2011 року звільнена від сплати судового збору, а тому згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 487,20 грн. Поряд з тим, згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

27 листопада 2015 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 02 лютого 2012 року померла його мати [PERSON] та після її смерті залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки, розташованої на території Римарівської сільської ради Красноокнянського району Одеської області, площею 6,28 га, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №009586 від 04.02.2004 року. За життя мати заповіту не залишила, інших спадкоємців за законом немає. Однак він пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини, причиною чого стало те, що він є юридично необізнаним і не знав порядок прийняття спадщини та про наявність будь-яких строків. Крім того, після смерті матері у нього склалось скрутне матеріальне становище, повязане з проведенням поховання. Тому він змушений звернутися до суду з позовом про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини. Позивач в судове засідання не зявився, однак від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. На задоволенні позову наполягає /а.с.15/. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Однак, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Позов визнає /а.с.14/. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] померла 02 лютого 2012 року /а.с.6/. Після її смерті залишилася спадщина у вигляді земельної ділянки, розташованої на території Римарівської сільської ради Красноокнянського району Одеської області, площею 6,28 га, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №009586 /а.с.8/. Позивач є сином [PERSON] /а.с.7/, та відповідно до ст.1261 ЦК України, є спадкоємцем за законом першої черги. Згідно наданої Великомихайлівською районною державною нотаріальною конторою Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалась /а.с.20-21/. Відповідно до ст.1270 ЦК України, строк для звернення з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 02 серпня 2012 року. Враховуючи, що позивач морально важко пережив смерть матері, був зайнятий обрядами, повязаними з похованням, після чого перебував у скрутному матеріальному становищі, а також його юридичну необізнаність, що представник відповідача не заперечує проти задоволення позову, а також беручи до уваги відсутність інших осіб, які б претендували на спадкове майно, суд вважає за можливе, відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України, визначити позивачу додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], який він пропустив з поважних причин.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

27 листопада 2015 року позивач звернувся з позовом до відповідача. В судове засідання представник позивача не зявився , направив до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позов підтримує повністю, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що 20 грудня 2007 року між ПАТ «Приватбанк» та [PERSON] (надалі відповідач) було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 19,20 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач свої зобовязання, а саме: щомісячно погашати кредит та відсотки за користування кредитом не виконав, істотно порушивши умови договору, внаслідок чого станом на 30.09.2015 року заборгованість перед позивачем становить 6581,69 долари США. Зважаючи на те, що рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 04 лютого 2013 року стягнуто з відповідача заборгованість в розмірі 4876,37 долари США , позивач просив стягнути різницю в сумі заборгованості 1813,82 долари США Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, будь яких заяв про неможливість явки в судове засідання до суду не направляв. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Дослідивши надані докази суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами 20 грудня 2007 року був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 19,20 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Свої зобовязання за договором відповідач виконував неналежним чином, порушуючи графік розрахунків, внаслідок цього станом на 30 вересня 2015 року утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку позивача, становить 1813,82 долари США. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договір та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Стаття 527 ЦК України визначає, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір заборгованості відповідачем не спростований. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1218 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

27 листопада 2015 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила шлюб з відповідачем, зареєстрований 25 жовтня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м.Дніпропетровська, актовий запис №1151 розірвати; судові витрати просила покласти на відповідача. В обґрунтування позову вона вказала на те, що від шлюбу вони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Фактичні шлюбні відносини припинені. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, різні погляди на життя і побут. Сторони втратили почуття любові та поваги. Позивач вважає, що сім'я розпалася остаточно і відновлена бути не може. У судове засідання позивач не зявилася, про день і час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У судове засідання відповідач не зявився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. У звязку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 25 жовтня 2003 року. Від шлюбу вони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до вимог\~ст. 88 ЦПК України,\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судових збір. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

27 листопада 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 18 серпня 2004 року у Костянтинівському міському відділі РАЦС Донецького обласного управління юстиції, від спільного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. З 2013 року шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені у звязку зі сварками, відсутністю взаєморозуміння. Позивач вважає, що сімю зберегти неможливо, в позовній заяві просила шлюб між нею та відповідачем розірвати. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просила позов задовольнити, після розірвання шлюбу просила залишити за нею прізвище [PERSON] (а.с.18). Відповідач [PERSON] до суду не зявився, був повідомлений про день та час розгляду справи належним чином, тому суд має можливість розглянути справу у його відсутності та на підставі наявних документів доказів винести заочне рішення по справі. Суд, зясувавши позицію позивача, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 18 серпня 2004 року у Костянтинівському міському відділі РАЦС Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 221, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-НО № 248731 (а.с.3). Від спільного проживання сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-НО № 406096, виданим Костянтинівським міським відділом РАЦС Донецького управління юстиції (а.с.4). Спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. З 2013 року сторони мешкають окремо, шлюбно-сімейні відносини припинили у звязку зі сварками, відсутністю взаєморозуміння. Сторони до примирення не прийшли, поновлювати сімейні відносини не мають наміру. Вказані обставини мають істотне значення, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їхньої дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

27 листопада 2015 року позивач звернулась з даним позовом до суду. Позовні вимоги мотивує тим, що після розірвання шлюбу дочка [PERSON] проживає з нею та перебуває на її повному утриманні. На даний час вона досягла повноліття, навчається у ПТНЗ третього атестаційного рівня - Луцькому центрі професійно-технічної освіти на денній, платній формі навчання. Позивач працює, отримує мінімальну заробітну плату, їй вкрай важко самостійно утримувати дочку та оплачувати її навчання. Просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дочки, яка навчається, в розмірі 500 грн. щомісячно, та стягнути додаткові витрати на оплату її навчання в розмірі 1/2 витрат - 3000 гривень. У судовому засіданні позивач позов підтримала і пояснила, що відповідач має постійну роботу з великою заробітною платою і може надати кошти на утримання дочки на час навчання. Інших дітей відповідач не має. Третя особа просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, з позовом згідний частково, враховуючи утримання іншої сім'ї. Судом встановлено, що [PERSON] є дочкою відповідача (свідоцтво про народження, а.с. 5), навчається у Луцькому центрі професійно-технічної освіти, форма навчання денна, платна, що підтверджується договором про навчання та довідкою ПТНЗ №42 від 8 вересня 2015 року (а.с. 6, 7). Позивач отримує заробітну плату в сумі 913 грн. 50 коп. в місяць (довідка відділу освіти №333 від 10.09.2015 р., а.с. 10). Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23-річного віку за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позов до задоволення. Дочка позивача продовжує навчання і в зв'язку з тим потребує матеріальної допомоги. Відповідач є працездатною особою, має постійну роботу і може надавати таку допомогу на утримання дочки. Його посилання на те, що він утримує іншу сім'ю, підтверджується частково, оскільки на даний час інших утриманців, крім дітей від першого шлюбу, він не має. Як слідує з ч. 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Враховуючи, що загальна вартість навчання в Луцькому центрі професійно-технічної освіти складає 6200 грн., позивач отримує низьку заробітну плату, на її утриманні перебуває ще неповнолітній син, суд вважає, що вимога про стягнення половини витрат на навчання дочки є підставною. Згідно із ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача судові витрати по двох вимогах майнового характеру.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

27 листопада 2015 року позивач звернулася до суду з даним позовом в якому зазначає, що з 22 листопада 1997 року перебуває із відповідачем у зареєстрованому шлюбі. У подружжя 28 березня 2000 року народився син [PERSON] та 29 квітня 2002 року дочка [PERSON], які на даний час перебувають на утриманні позивача. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, участі у їх вихованні не приймає. Уточнивши позовні вимоги, просить стягнути із [PERSON] в свою користь аліменти на утримання дітей в розмірі по 1/3 частині його заробітку на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просить позов задовольнити. Відповідач позов не визнав та пояснив, що він утримує дітей, надає їм кошти для цього. Просить у позові відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає до повного задоволення. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Батьком [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], є відповідач, що стверджено їх свідоцтвами про народження (а.с. а.с. 3, 4), а перебувають вони на утримані позивача, що вбачається із довідки виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради від 20 листопада 2015 року № 9322 (а.с. 6) та про що відповідач не заперечує. Згідно ст. 182 ч. 2 СК України розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» № 80-VІI від 28.12.2014 року передбачено, що для дітей віком від 6 до 18 років з 1 вересня 2015 року прожитковий мінімум становить 1455 грн., що 30 % становитиме 436 грн. 50 коп. Враховуючи стан здоровя та матеріальне становище дітей сторін, відповідача, який інших, крім сина [PERSON] та дочки [PERSON], дітей не має, суд у відповідності до вимог ст. 183 ч. 1 СК України, визначає аліменти в розмірі по 1/3 частині від усіх його видів заробітку (доходу), але не менше 1/3 частини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає до негайного виконання і суд стягує із відповідача в користь держави судовий збір в розмірі, передбаченому ст. 4 ч. 2 п. 1 Закону України «Про судовий збір» та ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік», який буде становити 487 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

27 листопада 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В судове засідання позивач не зявилась, надіслала заяву відповідно до якої вимоги підтримала повністю , просить шлюб розірвати. Зазначила в позовній заяві, що 10 липня 1993 року виконавчим комітетом Федорівської сільської ради Малинського району Житомирської області зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. Спільне життя з відповідачем не склалося, спільне господарство не ведеться. Позивач до примирення не прагне, між сторонами припинились шлюбні відносини. Відповідач в судове засідання не зявився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, з позовом згоден повністю. Суд, дослідивши надані докази в межах заявлених вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним з подружжя. Копією свідоцтва про укладення шлюбу підтверджується те, що сторони з 10 липня 1993 року перебувають у шлюбі. ( а.с.5). Під час розгляду справи встановлено, що сторони, перебувають в стійких неприязних стосунках і майже не спілкуються, до примирення не прагнуть, не ведуть спільне господарство, а тому суд вважає, що сімя розпалася остаточно. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 487,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

27 листопада 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В судовому засіданні позов підтримала повністю, просить шлюб розірвати. Пояснила, що 02 березня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Малинського районного управління юстиції Житомирської області зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. Спільне життя з відповідачем не склалося, спільне господарство не ведеться. Позивач до примирення не прагне, між сторонами припинились шлюбні відносини. Під час шлюбу у сторін народилась дитина - син [PERSON] [INFO] , якого просить залишити проживати з нею. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. В попередніх судових засіданнях позов не визнав повністю. Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши надані докази в межах заявлених вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Копією свідоцтва про шлюб підтверджується те, що сторони з 02 березня 2013 року перебувають у шлюбі. ( а.с.6). У сторін є дитина [PERSON] [INFO] ( а.с.7). Під час розгляду справи судом надався сторонам строк для примирення , однак позивач наполягає на розірванні шлюбу, вважає , що збереження сім'ї є неможливим. Також судом встановлено, що сторони, перебувають в стійких неприязних стосунках і майже не спілкуються, до примирення не прагнуть, не ведуть спільне господарство, а тому суд вважає, що сім'я розпалася остаточно. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 487,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

27 листопада 2015 року позивач звернула ся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи позовні вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. В судовому засіданні позивач позов підтримала, відповідач визнав позовні вимоги. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 31 грудня 2011 року (а.с. 4). Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Через несумісність характерів спільне подружнє життя у сторін не склалося, проживають окремо та не ведуть спільне господарство. Поновлювати шлюбні стосунки сторони наміру не мають, примирення та збереження сімї вважають неможливим. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписом ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи визнання відповідачем позову, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін та дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved