Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

28.09.2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на їхню користь заборгованість по кредитному договору у розмірі 35540,89 грн., а також понесений ними судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.02.2008 року між відповідачем та банком було укладено кредитний договір без номера, згідно якого [PERSON] отримав кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою за користування кредитом 30% річних. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що договір укладено у формі заяви, Правил та Умов. Відповідач не виконав свої зобов'язання за договором, в результаті чого станом на 30.06.2015 року, утворилася заборгованість у розмірі 52179,01 грн. Частину заборгованості було стягнуто відповідно до судового наказу від 09.04.2010 року, а саме 18806,73 грн. Заборгованість, що залишилась становить 27642,61 грн. Таку заборгованість позивач просить стягнути з відповідача, а також штрафи, що становлять 500 грн. та 1382,13грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився. 07.12.2015 року до суду надійшов електронний лист із заявою від представника позивача [PERSON], в якій останній просить суд розглядати справу за його відсутності і зазначає, що підтримує позов у повному обсязі і не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився. В матеріалах справи міститься заява відповідача зареєстрована 01.12.2015 року, в якій він просить справу розглядати без його участі і зазначає, що підтримує своє заперечення проти позову (а.с. 44). Заперечення отримане судом 27.10.2015 року. У запереченні відповідач посилається на те що на підставі судового наказу від 09.04.2010 року з нього стягнуто заборгованість по даному кредитному договору і на даний час судовий наказ є виконаним, а виконавче провадження закрито. Відповідач також посилається на пункти договору, відповідно до яких банк повинен був припинити дію картки, у зв'язку з пропущенням строків платежів по договору, а також зазначає, що не підписував Умови та Правила надання кредиту. Крім того, відповідач зазначив про пропущення банком строку позовної давності. (а.с. 33-34) Вивчивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Відповідно до ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. З матеріалів справи вбачається, що 18.02.2008 року [PERSON] підписано заяву, в якій зазначено, що ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку, він просить банк відкрити йому рахунок і видати кредитну картку «Універсальна», з кредитним лімітом в сумі 15000 грн., терміном дії картки 32 місяці, з базовою відсотковою ставкою 2,5% на місяць. В заяві зазначено, що термін дії кредитного ліміту співпадає з терміном дії платіжної картки, тобто дорівнює 32-м місяцям. (а.с. 10) Підписуючи заяву [PERSON] підтвердив, що вказана Заява, разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. (а.с. 10) Заяву було підписано представником ЗАТ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 21). До матеріалів справи долучено узгоджені сторонами Умовами та Правилами надання банківських послуг. (а.с. 11-16) Пунктом 3.3 Умов та Правил, [PERSON] погодився прийняти будь-який встановлений банком кредитний ліміт, а пунктом 5.3 договору, надано право банку змінювати розмір кредитного ліміту, в односторонньому порядку. [PERSON] зобов'язався використовувати карту у розмірі платіжного ліміту (п.3.4), отримувати виписки про стан карткового рахунку і про операції по картковому рахунку (п. 6.3). Відповідальність за здійснені по картковому рахунку операції покладено на [PERSON] (п. 8.1). (а.с. 12-14) Крім того, [PERSON] зобов'язався погашати заборгованість по кредиту, відсотках, переросходу платіжного ліміту, а також оплачувати комісії відповідно до умов договору - щомісячно (п. 6.5, розділ 5). (а.с. 4, 16) За користування кредитом нараховувались відсотки передбачені п. 5.5 і при несвоєчасному виконанні боргових зобов'язань - відсотки за підвищеною відсотковою ставкою або додаткова комісія. (а.с. 16) З розрахунку вбачається, що відсотки по підвищеній ставці становили 60% на рік або 5% на місяць. Банком також нараховувалась комісія. (а.с. 7-8) Пунктом 8.6 договору, було передбачено штраф у розмірі 500 грн.+5% від суми позову, у разі порушення [PERSON] строків погашення кредиту чи інших грошових зобов'язань. (а.с. 14) Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, згідно з положеннями ст. 627 ЦК. Договір вцілому чи окремі його положення не були предметом оскарження, що свідчить про вільне волевиявлення сторін при укладенні договору на зазначених умовах. Згідно п. 3.1, п. 4.5 положень розділу 2 про «пільговий період» Умов і Правил та виходячи з положень статей 1069, 1046 ЦК, дослідивши відповідну графу розрахунку, суд приходить до висновку, що кредит було надано банком 25.03.2008 року. (а.с. 12-13, 7). Вищезазначене, в сукупності з даними розрахунку про сальдо поточної та простроченої заборгованості по кредиту, свідчить про належне виконання банком умов договору, щодо кредитування [PERSON] В той же час, розрахунок свідчить, що [PERSON] умови договору виконував не належним чином в результаті чого утворилась заборгованість, що станом на 18.02.2008 року становить 52179,01 грн. Така заборгованість складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 13887,81 грн., загального залишку заборгованості за відсотками (як на поточну, так і на прострочену заборгованість) - 34369,04 грн., заборгованості за пенею та комісією - 3922,16 грн. (а.с. 8) В розрахунку зазначено, що сума кредиту задоволена рішенням суду становить 18806,73 грн. і різниця між поточною заборгованість та стягнутою становить 33372,28 грн. (а.с. 8) До матеріалів справи долучено судовий наказ від 09.04.2010 року, винесений у справі №2н-142/10 Київським районним судом м. Полтави. З наказу вбачається, що таким було стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість у розмірі 18806,73 грн., яка складається із заборгованості по сплаті кредиту за договором без номеру від 18.02.2008 року - 13887,81 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом - 3429,63 грн. та штрафу - 500 грн. і 865,87 грн., а також судового збору - 93,42 грн. та витрат на ІТЗ судового процесу - 30 грн. (а.с. 6) Отже, заборгованість по договору від 18.02.2008 року, що стягнута з [PERSON] на користь банку судовим наказом, в сумі становить 18683,31 грн., а не 18806,73 грн., як зазначено в розрахунку. На підставі даних розрахунку та судового наказу, суд віднімає від загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), що становить 13887,81 грн., частину заборгованості по сплаті кредиту, що стягнута судовим наказом - 13887,81 грн. Різниця становить 0 грн. Так само суд визначає різницю заборгованості по відсотках (30939,41 грн.). Отже загальний борг по відсотках та тілу кредиту, що існує станом на 30.06.2015 року становить 30939,41 грн. До такого боргу суд додає зазначену у розрахунку заборгованість за пенею та комісією - 3922,16 грн., яка не стягувалась судовим наказом. Суд також віднімає від нарахованих банком штрафів ті, які були стягнуті судовим наказом, оскільки п. 8.6 Умов та Правил не передбачено, що такий штраф стягується багаторазово, крім того частина штрафу вираховується як відсоток від суми боргу. Різниця становить 0 грн. фіксована частина та 802,74 грн. відсоток від суми заборгованості. Таким чином, загальна заборгованість по договору від 18.02.2008 року, що існує станом на 30.06.2015 року, з вирахуванням суми боргу, що була стягнута судовим наказом від 09.04.2010 року, становить 35664,31 грн. і складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 0 грн., загального залишку заборгованості за відсотками (як на поточну, так і на прострочену заборгованість) - 30939,41 грн., заборгованості за пенею та комісією - 3922,16 грн. та штрафу - 802,74 грн. (відсоток від суми заборгованості). Досліджені вище положення договору свідчать, що заборгованість нарахована в межах визначених сторонами умов. Заперечуючи проти позову відповідач посилається на те, що він не підписував Умови та Правила, а також, що банком не виконано положення Умов та Правил, щодо закриття карткового рахунку, у зв'язку з невиконанням умов договору Держателем. Заперечення в цій частині необґрунтовані, оскільки виходячи з положень договору, закриття карткового рахунку є правом, а не обов'язком банку; самі Правила і Умови були узгоджені сторонами при підписанні Заяви, про що зазначено вище. Одночасно з цим, відповідач просить суд застосувати строки позовної давності щодо вимог банку і дане питання має бути розглянуто судом, виходячи з положень частин 3,4 ст. 267 ЦК. Відповідно до ст. 256 ЦК - позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 261 ЦК, перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 5 даної статті - за зобов'язанням з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У зобов'язаннях в яких строк виконання не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'являти вимогу про виконання зобов'язання. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК - сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Договір укладено 18.02.2008 року. Погашення заборгованості мало здійснюватись щомісячними платежами. В матеріалах справи відсутній Графік погашення платежів, а в договорі чітко не визначено кінцеву дату повернення кредиту. Згідно пункту 9.12 Умов та Правил, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання і пролонгується на такий же строк, якщо жодна зі сторін не проінформує іншу про його припинення (а.с. 15). При цьому, згідно умов Заяви, кредитний ліміт діє протягом терміну дії картки, який визначено у 32 місяці. Виходячи з умов договору та норм чинного законодавства, при винесенні рішення, суд розрізняє поняття «термін дії договору», «строк останнього платежу», «термін дії кредитного ліміту» та «термін дії картки» і приходить до таких висновків. В заяві зазначено, що картку видано 25.03.2008 року, про що додатково свідчать дані розрахунку, який починається від зазначеної дати (а.с. 10, 7). Таким чином, термін дії картки та кредитного ліміту до 25.11.2010 року. Пунктом 3.1.3 договору було передбачено право банку, в майбутньому, продовжити строк дії картки (а.с. 15). При укладенні договору, питання продовження строку дії картки після 25.11.2010 року сторонами не вирішувалось і таке право виникає у банку тільки по закінченню строку дії поточної картки. Тому суд приходить до висновку, що останній платіж мало бути здійснено [PERSON], не пізніше 25.11.2010 року. При цьому суд враховує, що останнє збільшення сальдо поточної заборгованості по кредиту, яке свідчить про використання кредитного ліміту позичальником, відбулося 14.06.2009 року, тобто в межах дії картки. Відповідно до заяви, сплата заборгованості за кредитним лімітом може здійснюватись шляхом внесення коштів на картку чи шляхом списання банком коштів з картки (а.с. 10). Таким чином, заборгованість мала бути повернута до закінчення строку дії картки - 25.11.2010 року. Виходячи з наведеного, суд вважає таку дату, датою останнього платежу по відсотках та тілу кредиту. Зазначене в розрахунку 29.03.2012 року (згідно графи «сальдо поточної заборгованості по тілу кредиту») - у позові не обґрунтоване і суперечить умовам договору, виходячи з наданих сторонами доказів. Таким чином, стягнення заборгованості відповідно до судового наказу, відбулося в межах дії кредитного ліміту. Виходячи з положень ч. 5 ст. 261 ЦК, початок перебігу позовної давності по останньому з платежів, слід рахувати з 25.11.2010 року. Позивач звернувся до суду 28.09.2015 року. Частиною 1 ст. 264 ЦК, передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Дані зазначені в графах «сальдо поточної заборгованості за кредитом» та «сальдо простроченої заборгованості за кредитом», свідчать про те, що протягом останніх трьох років - до 28.09.2015 року, відповідач не вніс жодного платежу в рахунок погашення заборгованості по кредиту. Тобто переривання перебігу позовної давності не було. Договір не містить положень про продовження позовної даності на підставі ч. 1 ст. 259 ЦК. Таким чином, позивачем пропущено строк позовної давності, тому в задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі. У зв'язку з відмовою у позові в повному обсязі, виходячи з положень ч. 1 ст. 88 ЦПК, з відповідача також не може бути стягнуто понесений банком судовий збір.

Outcome: dismissed