Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

27 березня 2017 року ККП ММР «Маріупольтепломережа» звернулось до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за користування тепловою енергією. В обґрунтування вимог зазначено, що 01.10.2005 року між ККП «Маріупольтепломережа» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір № 228-о1 на відпуск теплової енергії. 14.12.2016 року відповідач [PERSON] припинив здійснення господарської діяльності, проте, договір на відпуск теплової енергії не розірвав. У період з травня 2016 року по січень 2017 року позивач відповідно до умов договору надав відповідачеві теплову енергію на загальну суму 21959,52 гривень та виставив йому відповідні рахунки для оплати спожитих послуг. Станом на сьогодення вказана сума відповідачем не сплачена. Просить стягнути з відповідача на свою користь зазначену суму заборгованості, а також відповідно до положень ст. 625 ЦК України суму інфляційних втрат за весь час прострочення зобовязання у сумі 490,92 гривень та 3 % річних у сумі 99,16 гривень. Представник позивача у судове засідання не прибув, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, якою позовні вимоги підтримав, а також зазначив про згоду на вирішення справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин, тому суд, зважаючи на наявність письмової згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 169, 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.03.2017 року відповідач [PERSON] є власником 6/100 часток нежитлового приміщення № 67 будинку № 6 по бульвару Комсомольському в місті Маріуполі. Право власності зареєстроване з 20.08.2004 року. Встановлено, що 01 жовтня 2005 року між постачальником Комунальним комерційним підприємством Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа», з одного боку, та споживачем - субєктом підприємницької діяльності-фізичною особою [PERSON], з іншого, було укладено договір № 228-о1 на відпуск теплової енергії. За умовами п 1.1, 3.1 Договору постачальник зобовязався безперебійно надавати споживачеві теплову енергію на його обєкти, визначені у додатку до Договору, а саме магазину, площею 241,90 кв.м., розташованого в будинку № 6 по бульвару Комсомольському в місті Маріуполі. Згідно із п. 3.2, 4.1 Договору, у свою чергу, споживач зобовязався щомісячно провадити оплату спожитої теплової енергії у відповідності із встановленими тарифами, у строк до 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим. Пунктом 5.1 Договору сторони погодили, що Договір укладається строком на 2 роки. Договір вважається продовженим на той же строк та на тих самих умовах, якщо за місяць до закінчення строку не надійде заяви однієї зі сторін про відмову від Договору або його перегляд. Факту відмови від Договору однієї зі сторін станом на день вирішення справи судовим розглядом на встановлено. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Судовим розглядом встановлено, що у період з травня 2016 року по січень 2017 року позивач надав відповідачеві [PERSON] теплову енергію на загальну суму 21959,52 гривень, про що останньому були виставлені рахунки для оплати: № 05-429311/01 від 31.05.2016 року; № 06-429311/01 від 30.06.2016 року; № 10-429311/01 від 31.10.2016 року; № 11-429311/01 від 30.11.2016 року; № 12-429311/01 від 31.12.2016 року; № 01-429311/01 від 31.01.2017 року, які до сьогодення є не сплаченими. Відповідач [PERSON], не прибувши у судове засідання, не побажав реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання ним умов укладеного Договору, а отже не спростовує наведених обставин. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом . В сенсі наведених норм та викладених обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість позову, а тому стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за спожиту теплову енергію у загальній у сумі 21959,52 гривень, суму інфляційних втрат за період з червня 2016 року по лютий 2017 року у сумі 490,92 гривень та 3 % річних від суми заборгованості у сумі 99,16 гривень. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України суд також стягує з відповідача на користь позивача витрати з оплати судового збору у розмірі 1600,00 гривень. На підставі вищевказаного,

Outcome: approved