Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

28 січня 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому просило стягнути з нього заборгованість за кредитним договором на загальну суму 77401грн.39коп. В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» зазначило, що 18.07.2013року фізична особа підприємець [PERSON] підписав заяву про відкриття поточного рахунку в установі ПАТ КБ «ПриватБанк» та згідно з заявою приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг», що разом із заявою про відкриття поточного рахунку складають Договір банківського обслуговування б/н від 18.07.2013року. Відповідно до Договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок 26006054303175 у розмірі 27000грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік. За умовами договору відповідач взяв на себе зобов'язання щодо погашення заборгованості за кредитом, відсотками за його використання, а також щодо оплати комісії. У порушення умов договору приєднання [PERSON] свої зобов'язання не виконав, що призвело до виникнення заборгованості станом на 18.01.2016року у розмірі 77401грн.39коп. Посилаючись на те, що 05.08.2014року проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності відповідача, при цьому він продовжує ухилятися від виконання зобов'язань, позивач вважав, що є підстави для стягнення з [PERSON] заборгованості у зазначеному розмірі. Позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Представник позивача надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала та проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. В судове засідання відповідач, належним чином сповіщений про дату, час та місце розгляду справи, повторно не з'явився. Про причини неявки суд не повідомив. Суд, у звязку з повторною неявкою відповідача та неповідомленням про причини неявки в судове засідання, зі згоди позивача ухвалює заочне рішення у справі в порядку, визначеному главою 8 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні письмові докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що 18.07.2013року фізична особа підприємець [PERSON] підписав заяву про відкриття поточного рахунку в установі ПАТ КБ «ПриватБанк» та згідно з заявою приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг», що разом із заявою про відкриття поточного рахунку складають Договір банківського обслуговування, умови якого зобовязався виконувати відповідач. Відповідно до Договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт у розмірі 27000грн. на поточний рахунок 26006054303175 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного звязку Банку і Клієнта, що визначено та врегульовано «Умовами та правилами надання банківських послуг». За користування кредитом [PERSON] зобовязався сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 36% на рік (а.с.а.с.12-23). Відповідно до п.п.3.2.1.4.1.2, 3.2.1.4.1.3 «Умов та правил надання банківських послуг» у випадку непогашення кредиту протягом 90 днів кредит вважається простроченим, а грошові зобовязання Клієнта щодо погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні Клієнтом будь-якого з грошових зобовязань він сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 56% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. Крім того, у разі порушення Клієнтом будь-якого з грошових зобовязань і при реалізації права Банку на встановлення іншого строку повернення кредиту, передбаченого Умовами і правилами надання банківських послуг, Клієнт сплачує Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення. Відповідно до п.3.2.1.6.1 умов та правил надання банківських послуг договір набирає чинності з моменту надання Клієнтом розрахункових документів на використання ліміту у межах зазначених у них сум, та діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобовязань сторонами за цим договором. Згідно з п.3.2.1.2.2.2 умов та правил надання банківських послуг [PERSON] зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. З наданого ПАТ КБ «Приватбанк» розрахунку вбачається, що [PERSON] припинив виконання грошових зобов'язань, допустивши станом на 18.01.2016року виникнення заборгованості на загальну суму 77401грн. 39коп., з них заборгованість за кредитом у розмірі 20609грн.18коп., за процентами - 23503грн.63коп., що також призвело до виникнення заборгованості за пенею у розмірі 28351грн.06коп. та заборгованість за комісією у розмірі 4937грн.52коп. (а.с.а.с.28,29). З довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що фізичну особу підприємця [PERSON] 05.08.2014року виключено з реєстру субєктів підприємницької діяльності (а.с.31). Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами з зобов'язальних правовідносин, суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 ст.16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, до яких відноситься примусове виконання обовязку в натурі (п.5 ч.2 ст.16 ЦК). Визначення поняття зобовязання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України. Так, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно з нормами ст.ст.526, 530 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у визначений у зобовязанні строк. Договором, відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч.1 ст.634 ЦК). За ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). При цьому у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч.1 ст.611 ЦК ). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах , встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначені у ст.1050 ЦК України. Зокрема, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинками (розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. За змістом ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, ст. ст. 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у разі припинення субєкта підприємницької діяльності фізичної особи (виключення з реєстру субєктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду України щодо застосування норм права, викладеним у постанові від 04.12.2013року у справі №6-125цс13, який, в силу положень ст.360-7 ЦПК України, має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. З огляду на викладене, враховуючи, що [PERSON] допустив виникнення заборгованості, відповідно, порушив договірні зобовязання, та не зважаючи на припинення ним своєї підприємницької діяльності, суд вважає, що у банка виникло право вимагати від відповідача повернення наданих кредитних коштів та сплати процентів із застосуванням передбачених договором штрафних санкцій. Відтак, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що при подачі позову, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1378 грн.(а.с.а.с.1,2). Докази на підтвердження понесення позивачем інших витрат в матеріалах справи відсутні. За таких обставин, сплачений ПАТ КБ «Приватбанк» судовий збір у розмірі 1378грн., підлягає стягненню з відповідача на користь банка. З огляду на викладене,

Outcome: approved