Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

28.11.2016 позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив стягнути з відповідача на його користь суму збитків за невиконання судового рішення у сумі 164 255,00 грн.; 3 % річних за договором позики № 1 від 08.10.2008 у розмірі 185 987, 08 грн.; пеню у розмірі подвійної ставки НБУ за договором позики № 1 від 08.10.2008 у розмірі 1 983 944,80 грн.; 3 % річних за договором позики № 2 від 08.10.2008 у розмірі 288 359,68 грн.; пеню у розмірі подвійної ставки НБУ за договором позики № 1 від 08.10.2008 у розмірі 3 085 824,48 грн.; неустойку за договором про надання юридичних послуг від 03.10.2008 у розмірі 433 368,00 грн. В позові посилається на те, що 08.10.2008 позивач та відповідач уклали договір позики № 1, за умовами якого відповідач отримала у борг 45 000 дол. США. Відповідно до п. 1.1 договору відповідач зобов'язана була повернути суму боргу до 08.10.2009 включно. Крім цього, 08.10.2008 позивач та відповідач уклали договір позики № 2, за умовами якого відповідач отримала у борг 72 000 дол. США. За зазначеним договором відповідач свої зобов'язання також не виконала. Відповідно до п. 1.1 договору відповідач зобов'язана була повернути суму боргу до 31.12.2009 включно. До того ж, між сторонами був укладений договір про надання послуг, за умовами якого в разі невиконання умов договору відповідач зобов'язана була повернути позивачу на його користь неустойку в розмірі 24 000 доларів США. Позивач зазначає, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 31.07.2012 по справі №2-1708/12 стягнуто на користь позивача з [PERSON] заборгованість за договором позики від 08.10.2008 у розмірі 358 695 грн. Крім того, заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 06.11.2012 по справі № 2609/23038/12 стягнуто на користь позивача з [PERSON] заборгованість за договором позики № 2 від 08.10.2008 у розмірі 575 496,00 грн., неустойку за договором про юридичні послуги по продажу об'єкту нерухомого майна від 03.10.2008 у розмірі 191 832,00 грн. Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 14.07.2014 по справі № 2-3403/14 стягнуто на користь позивача з [PERSON] 3% річних у розмірі 49 705,48 грн. та суму інфляційних витрат у розмірі 64 565,10 грн. за договором позики № 1 від 08.10.2008, а також 3% річних у розмірі 75 734,00 грн. та суму інфляційних витрат у розмірі 103 589,00 грн. за договором позики № 2 від 08.10.2008. Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 08.12.2015 по справі № 760/18092/15-ц стягнуто на користь позивача з [PERSON] 1 987 488,28 грн. з яких : 1 949 404,00 грн. - збитки, 14 622,96 грн. - 3 % річних за договором позики № 1 від 08.10.2008, 23 461,32 грн. - 3 % річних за договором позики № 2 від 08.10.2008. У ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві перебуває на виконанні зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів, виданих на підставі зазначених рішень Солом'янського районного суду м. Києва. Позивач стверджував, що у зв'язку з невиконанням рішення зазнав збитків у вигляді курсової різниці. Так, сума заборгованості, яка стягнута рішеннями суду, становить 141 000 дол. США (45 000+72 000+24 000 дол. США). Станом на 18.11.2016 сума заборгованості 141 000 дол. США у гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 36 730 050,00 грн. Отже, розмір збитків складає: 3 047 850,00 - 2 883 595,00 (стягнута сума) = 164 255,00 грн. Крім того, 3 % річних за договором позики № 1 від 08.10.2008 за період з 09.10.2009 по 18.11.2016 складає 250 315,52 грн. 3 % річних за договором позики № 2 від 08.10.2008 за період з 09.10.2009 по 18.11.2016 складає 387 555,48 грн. Інфляційні витрати за договором позики № 1 від 08.10.2008 за період з 09.10.2009 по 18.11.2016 складає 1 983 944,80 грн. Інфляційні витрати за договором позики № 2 від 08.10.2008 за період з 09.10.2009 по 18.11.2016 складає 3 085 824,48 грн. Неустойка за договором про надання юридичних послуг від 03.10.2008 складає 625 200,00 грн. та з урахування стягнутої суми 191 832,00 грн. становить 433 368,00 грн. Позивач вважає, що зобов'язання відповідача по договорах не виконані, та на сьогоднішній день сума боргу, з урахуванням сум, стягнутих рішеннями суду, складає 6 141 739, 04 грн. ( 9 380 690,28 грн. - заборгованість відповідача - 3 238 951,24 грн. - стягнута заборгованість за попередніми рішеннями суду = 6 141 739,04 грн.). З урахуванням вищенаведеного, просив задовольнити позовні вимоги. 28.11.2016 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. 28.11.2016 судом направлені запити до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві. 23.12.2016 до суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 23.12.2016 в справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду на 17.03.2017. Відзив на позовну заяву відповідачем не подано. Позивач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, останнім подано заяву до суду, датовану 17.10.2017, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання призначене на 07.06.2017 о 10:30 год. не з'явилася, хоча про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином через оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» від 08.04.2017 № 67 (5936). Відповідач у судове засідання призначене на 06.03.2018 о 09:30 год. не з'явилася, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялася належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставила. Судова повістка, що направлялася на її адресу за зареєстрованим місцем проживання, повернулася до суду без вручення з відміткою поштового відділення про повернення в зв'язку з закінченням встановленого терміну зберігання. Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 1 статті 1047 ЦК України встановлює, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 08.10.2008 між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики №1, відповідно до якого позивач передав, а відповідач отримав грошові кошти в сумі 45 000,00 дол. США, строком до 08.10.2009 (а.с.8). Також встановлено, що відповідач не виконала взяті на себе зобов'язання щодо повернення позики, зокрема, не повернула у строк до 08.10.2009 суму коштів отриманих в позику у розмір 45000,00 дол. США. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва у цивільній справі № 2-1708/12 від 31.07.2012, яке набрало законної сили 13.08.2012, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики № 1 від 08.10.2008 у розмірі 358 695 грн., судовий збір у розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи у розмірі 120 грн. Стягнута рішенням суду заборгованість у розмірі 358 695 грн. є гривневим еквівалентом суми позики за вказаним договором (а.с. 18-19). 03.10.2008 між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір на юридичні послуги по продажу об'єкта нерухомого майна (а.с. 10). 08.10.2008 між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики № 2, відповідно до якого позивач передав, а відповідач отримав грошові кошти в сумі 72000,00 дол. США, строком до 31.12.2009 (а.с.9). Також встановлено, що відповідач не виконала взяті на себе зобов'язання щодо повернення позики, зокрема, не повернула у строк до 31.12.2009 суму коштів отриманих в позику у розмір 72000,00 дол. США. Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва у цивільній справі №2-6262/12 від 06.11.2012, яке набрало законної сили 17.12.2012, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики № 2 від 08.10.2008 у розмірі 575 496 грн., що є гривневим еквівалентом суми боргу у розмірі 72 000 дол. США; неустойку за договором про юридичні послуги по продажу об'єкта нерухомого майна від 03.10.2008 у сумі 191 832 грн., що є гривневим еквівалентом неустойки у розмірі 24 000 дол. США; судовий збір у розмірі 3 219 грн. та витрати, пов'язані з публікацією у пресі у розмірі 420 грн. (а.с. 20-22). Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва у цивільній справі №2-3403/14 від 24.07.2014, яке набрало законної сили 12.09.2014, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 3 % річних у розмірі 49 705,48 грн. та суму інфляційних витрат у розмірі 64 565,10 грн. за договором позики № 1 від 08.10.2008; 3 % річних у розмірі 75 734 грн. та суму інфляційних витрат у розмірі 103 589,00 грн. за договором позики № 2 від 08.10.2008; судовий збір у розмірі 121,80 грн. та витрати, пов'язані з публікацією оголошення у пресі, у розмірі 420 грн. (а.с. 23). Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва у цивільній справі №760/18092/15-ц від 08.12.2015, яке набрало законної сили 21.12.2015, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 3 % річних у розмірі 49 705,48 грн. та суму інфляційних витрат у розмірі 64 565,10 грн. за договором позики № 1 від 08.10.2008; 3 % річних у розмірі 75 734 грн. та суму інфляційних витрат у розмірі 103 589 грн. за договором позики № 2 від 08.10.2008; судовий збір у розмірі 121,80 грн. та витрати, пов'язані з публікацією оголошення у пресі, у розмірі 420 грн. (а.с. 24). Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень станом на 27.11.2016 у ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві перебуває на виконанні зведене виконавче провадження з примусового виконання вищезазначених рішень суду (а.с.25-33). Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Зокрема, частина друга цієї статті передбачає, що «боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом». Таким чином, при застосуванні цієї правової норми необхідно встановити, що є зобов'язанням і які зобов'язання є грошовими. Частина перша статті 509 ЦК України визначає, що «зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку». За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається у грошовій одиниці України (або у грошовому еквіваленті у іноземній валюті). Оскільки між сторонами виникли правовідносини, що випливають з договору позики грошових коштів, то зазначені правовідносини є зобов'язальними, а зобов'язання - грошовим. Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія статті 625 ЦК України. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми частини другої статті 625 ЦК Украъни щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні, а не в іноземній валюті. Суд встановив, що грошове зобов'язання за договорами позики було визначене у доларах США, однак рішеннями суду заборгованість була стягнута у гривнях. Визначення гривневого еквівалента іноземної валюти і стягнення судом коштів у гривнях за офіційним курсом на день ухвалення рішення не суперечить чинному законодавству, а саме частині другій статті 533 ЦКУкраъни. Однак, враховуючи те, що на час виконання рішень про стягнення позики доларів США у гривневому еквіваленті курс цієї валюти зріс, то право позивача на отримання еквівалентної переданим у позику доларам США суми порушене. Для відновлення цього права позивач змушений зробити витрати, які є збитками у розумінні пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України. З огляду на встановлені обставини та норми чинного законодавства суд вважає вимоги позивача про стягнення збитків обґрунтованими та їх належить задовольнити. Розрахунок збитків суд робить виходячи з того, що сума грошових коштів, які стягнуті за рішеннями суду, становить 141 000 дол. США (45 000,00+72 000,00+24 000,00), що еквівалентно 3 673 000,50 грн. (358 695,00 грн. + 575 496, 00 грн. + 1 949 404,00 грн.). Офіційний курс НБУ станом на 18.11.2016 (на день, заявлений позивачем у позові) складає: 1 дол. США = 2605,30 грн. Отже, 141 000 х 2605,30 = 3 673 529,40 грн. - розмір заборгованості у гривневому еквіваленті станом на 18.11.2016. 3 047 850,00 грн. (борг на час подання позову) - 2 883 595,00 грн. (стягнута сума) = 164 255,00 грн. - це розмір збитків позивача, які виникли внаслідок курсової різниці. Отже, позовні вимоги в частині стягнення суми збитків за невиконання судового рішення підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач свої зобов'язання за вказаним вище договорами позики від 08.10.2008 не виконала та суму боргу в строк не повернула, що встановлено рішеннями Солом'янського районного суду м. Києва від 31.07.2012, 06.11.2012, 24.07.2014, 08.12.2015. Суд вважає, що в даному випадку відповідач допустив прострочення виконання взятих на себе зобов'язань перед позивачем, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних за договором позики № 1 від 08.10.2008 за період з 09.10.2009 по 18.11.2016, в порядку ст. 625 ЦК України, а саме 45000,00 доларів США (сума заборгованості) х 3% : 100 : 365 х 2598 = 9609,04 доларів США. Відповідно до вимог ст. 533 ЦК України, 9609,04 доларів США станом на 18.11.2016 року, згідно курсу Національного банку України, становить 250 344,31 грн. (9609,04 дол. США х 2605,30 грн. : 100). Однак, з розрахунку, здійсненим судом за допомогою офіційної бази «Ліга», вбачається, що 3 % річних за договором позики № 1 від 08.10.2008 за період з 09.10.2009 по 18.11.2016 має становити 250 134,14 грн. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних за договором позики № 1 від 08.10.2008 у розмірі 250 134,14 грн. З урахуванням вже стягнутих сум за попередніми рішеннями суду, сума до стягнення становить 185 805,70 грн. (нарахована сума 250 134,14 грн. - 64 328,44 грн. - стягнута сума). Крім того, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пеня за договором позики № 1 від 08.10.2008 за період з 09.10.2009 по 18.11.2016, яка за розрахунком позивача складає 1 983 944,80 грн.(1 172 250,00 грн. х облікову ставку НБУ : 100 % : 365 днів х 2576). Однак, з розрахунку, здійсненим судом за допомогою офіційної бази «Ліга», вбачається, що сума пені за договором позики № 1 від 08.10.2008 за період з 09.10.2009 по 18.11.2016 має становити 2 002 215,37 грн. Виходячи з принципу диспозитивності, відповідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Приймаючи до уваги межі заявлених вимог в цій частині позову, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за договором позики № 1 від 08.10.2008 за період з 09.10.2009 року по 18.11.2016 року в розмірі 1 983 944,80 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення 3 % річних та пені за договором позики № 2 від 08.10.2008, то суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідач допустив прострочення виконання взятих на себе зобов'язань перед позивачем, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних за довором позики № 2 від 08.10.2008 за період з 09.10.2009 по 18.11.2016, в порядку ст. 625 ЦК України, а саме 72000,00 доларів США (сума заборгованості) х 3% : 100 : 365 х 2598 = 15374,46 доларів США. Відповідно до вимог ст. 533 ЦК України, 15374,46 доларів США станом на 18.11.2016 року, згідно курсу Національного банку України, становить 400 550,80 грн. (15374,46 дол. США х 2605,30 грн. : 100). Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 3 % річних за договором позики №2 від 08.10.2008 у розмірі 387 555,48 грн. Однак, з розрахунку, здійсненим судом за допомогою офіційної бази «Ліга», вбачається, що 3 % річних за договором позики №2 від 08.10.2008 за період з 09.10.2009 по 18.11.2016 має становити 400 214,63 грн. Виходячи з принципу диспозитивності, відповідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Приймаючи до уваги межі заявлених вимог в цій частині позову, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 % річних за договором позики № 2 від 08.10.2008 за період з 09.10.2009 року по 18.11.2016 року в розмірі 387 555,48 грн. З урахуванням вже стягнутих сум за попередніми рішеннями суду, сума до стягнення становить 288 359,68 грн. (нарахована сума 387 555,48 грн. - 99 195,80 грн. - стягнута сума). Крім того, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пеня за договором позики № 2 від 08.10.2008 за період з 01.01.2010 по 18.11.2016, яка за розрахунком позивача складає 3 085 824,48 грн.(1 875 600,00 грн. х облікову ставку НБУ : 100 % : 365 днів х 2492). Однак, з розрахунку, здійсненим судом за допомогою офіційної бази «Ліга», вбачається, що сума пені за договором позики № 2 від 08.10.2008 за період з 01.01.2010 по 18.11.2016 має становити 3 115 057,39 грн. Виходячи з принципу диспозитивності, відповідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Приймаючи до уваги межі заявлених вимог в цій частині позову, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за період з 01.01.2010 року по 18.11.2016 року в розмірі 3 085 824,48 грн. Вимоги позивача про стягнення 3% річних на неустойку за договором про юридичні послуги по продажу об'єкта нерухомого майна від 03.10.2008 у розмірі 433 368,00 грн., задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до частини другої статті 550 ЦК проценти на неустойку не нараховуються. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Виходячи з вищевикладеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти, а саме збитки у розмірі 164 255,00 грн.; 3% річних за договором позики № 1 від 08.10.2008 у розмірі 185 805,70 грн.; пеня за договором позики № 1 від 08.10.2008 у розмірі 1 983 944,80 грн.; 3% річних за договором позики № 2 від 08.10.2008 у розмірі 288 359,68 грн.; пеня за договором позики № 2 від 08.10.2008 у розмірі 3 085 824,48 грн. Таким чином, вимоги позивача підлягають задоволенню частково. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору у розмірі 609,00 грн. Крім того, з [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 6 281,00 грн. виходячи з наступного. Законом України «Про судовий збір», який був прийнятий Верховною Радою 08.07.2011 р. та набрав чинності з 01.11.2011 року, встановлюються ставки судового збору з розрахунку розміру мінімальної заробітної плати, а саме: за подачу позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. (не менше 551,20 грн. та не більше 6890,00 грн.) З матеріалів справи вбачається, що позивач сплачено суму судового збору за подання заяви майнового характеру у розмірі 609,00 грн. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 6281,00 грн.( 6890,00 грн. - 609,00 грн. = 6281,00 грн.). Разом з тим, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача понесених позивачем витрат по оголошенню у пресі, оскільки позивачем не надано відповідної квитанції. На підставі викладеного та

Outcome: partial