Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

28.10.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] оборони України про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в період часу з 29 грудня 1979 року по 18 червня 1981 року він проходив військову службу в Демократичній Республіці Афганістан в складі діючої армії в період бойових дій. При виконанні інтернаціонального обовязку в Демократичній Республіці Афганістан отримав минно-взривні осколкові поранення голови, лівої руки, ЗЧМТ, контузію і як наслідок рубці на шкірі голови, на лівій руці, посттравматична та дискуляторна енцефалопатія ІІ ст., що підтверджено висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи № 621/Ж від 18.06.2012 року, виданим Київським міським клінічним бюро СМЕ. Після проведення лікування зазначених поранень стан його здоровя не покращився та він вимушений тривалий час знаходитися на лікарняних, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури. У звязку з отриманням зазначених поранень був звільнений з лав Збройних сил України за станом здоров'я, йому встановлена ІІІ група інвалідності внаслідок захворювання, яке пов'язане з проходженням військової служби. Від отриманої травми у нього розвинулись хвороби та погіршився стан здоров'я. У зв'язку з цим, він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, багато коштів витрачає на лікування. Вважає, що у звязку з отриманням контузії під час захисту Вітчизни та отриманням інвалідності внаслідок захворювання, яке пов'язане з проходженням військової служби, йому завдана моральна шкода в розмірі 100000,00 грн. Оцінюючи завдану йому моральну шкоду виходить з тривалості й глибини своїх душевних страждань, чисельності негативних наслідків для нього, що викликані внаслідок травми, а також фізичного та фактичного значного погіршення стану здоровя. На підставі викладеного, просить суд стягнути з [PERSON] оборони України на його користь моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн.. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, просили його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] оборони України [PERSON] заперечував проти позову, вважає, що відсутні підстави для його задоволення. В судовому засіданні пояснив, що Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено соціальне забезпечення військовослужбовців у разі встановлення інвалідності, пов'язаної з проходженням військової служби, шляхом виплати грошової допомоги, яку позивач отримав. Спеціального закону з визначення порядку та умов відшкодування завданої моральної шкоди законодавцем не прийнято. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази вчинення [PERSON] оборони України винних дій щодо позивача та наявність причинного зв'язку між такими діями та моральною шкодою, як і відсутні докази завдання позивачеві моральної шкоди. \~Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Під час проходження військової служби в період часу з 29.12.1979 року по 18.06.1981 року [PERSON] проходив військову службу в Демократичній Республіці Афганістан в складі діючої армії в період бойових дій (а.с. 7), військовий білет, серія НО № 3597996 від 29.06.1979 року (а.с. 6). При виконанні інтернаціонального обовязку в Демократичній Республіці Афганістан, [PERSON] отримав минно-взривні осколкові поранення голови, лівої руки, ЗЧМТ, контузію і як наслідок рубці на шкірі голови, на лівій руці, посттравматична та дискуляторна енцефалопатія ІІ ст., що підтверджено висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи № 621/Ж від 18.06.2012 року, виданим Київським міським клінічним бюро СМЕ. Зазначене підтверджено витягом із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного звязку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця № 1218 від 21.06.2012 року (а.с. 8). 04.12.2012 року [PERSON] була встановлена ІІІ група інвалідності в зв'язку з хворобою, яка пов'язана з проходженням військової служби, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серія АД № 185287 (а.с. 10) та посвідченням, серія А № 277912 від 04.12.2012 року (а.с. 9). Згідно висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи № 621/Ж від 18.06.2012 року описані рубці є наслідком загоєння ран, що могли утворитися внаслідок осколочних поранень, які могли бути отримані в період бойових дій у Афганістані 1980 році (а.с. 11). Статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться у встановленому законодавством порядку. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Зі справи вбачається, що від травми, отриманої під час проходження військової служби, у позивача розвинулися хвороби, та починаючи з 2012 року стан його здоровя погіршився. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в пп. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(зі змінами та доповненнями), що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України та п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Статтею 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обовязки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що [PERSON] оборони України є центральним органом влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Отже, обов'язок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду покладається на [PERSON] оборони України як на уповноважений орган державного управління. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21.10.2014 року у справі № 3-86гс14, який згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для судів. Також ч. 4 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Таким чином, особа, якій завдано моральної шкоди, має право на її відшкодування незалежно від інших виплат, які вона отримала, чи могла б отримати. Суд не може прийняти доводи представника відповідача щодо того, що у військовому квитку позивача в розділі 22 «Контузії та поранення» не має відомостей про описане в позові ушкодження, а висновок спеціаліста №621/Ж зроблений зі слів позивача, отже доказів на підтвердження отримання цієї травми під час проходження військової служби не має виходячи з такого. Згідно п.1 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою КМУ від 03.12.2009 р. №1317 метою проведення медико-соціальної експертизи є, в тому числі, виявлення причини настання інвалідності. Тобто, Центральною військово-лікарською комісією, як компетентним органом, наданий висновок, що поранення та захворювання [PERSON] повязані з виконанням обовязків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (а.с.11), у суду не має підстав ставити під сумнів цей висновок експерта та не приймати його як доказ. Перевірка причин інвалідності не входить до компетенції суду, тому не може бути предметом дослідження в цьому позові. З урахуванням конституційної значимості здоров'я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від народження й охороняється державою, суд вважає що заявлена позивачем вимога обґрунтована і підлягає задоволенню. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню по відшкодуванню моральної шкоди, суд керувався вимогами вищезазначеного законодавства та конкретними обставинами справи. Позивач у звязку з отриманим пораненням став хворою людиною, можливості якої обмежені. Позивачу отриманим пораненням під час виконання обовязків військової служби заподіяна моральна шкода, яка полягає у моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, що порушило його звичні нормальні звязки, йому необхідно додавати додаткових зусиль для організації свого життя в сімї та суспільстві. Між тим, суд не може погодитися з розміром моральної шкоди, визначеної в позовній заяві. Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню позивачу суд враховує конкретні обставини справи, групу інвалідності, характер та обсяг фізичних та душевних страждань, яких зазнав позивач, їх тривалість, і, виходячи з засад розумності, добросовісності, виваженості та справедливості, приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 30000 грн. , в решті позов є надмірним та задоволенню не підлягає. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача. З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання фізичною особою позовної заяви не майнового характеру в розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial