Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

29.05.2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Шевченківського районного суду м.Львова із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування вимог покликається на те, що 09.03.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н згідно умов якого позивачем було надано останньому кредит у розмірі 2600 грн., у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов`язувався погашати заборгованість по кредиту, відсотках за його користування, на умовах, визначених даним договором. Проте, [PERSON] не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків та допустив заборгованість перед банком, яка станом на 30.04.2019 року становить 24860,65 грн. Тому позивач змушений звернутись до суду. Представник позивача в судове засідання не з`явився. В долученому до позовної заяви клопотанні просив справу розглядати без його участі; позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із спливом строку позовної давності. Заслухавши думку відповідача, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом фактично встановлено, що 09.03.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н згідно умов якого позивачем було надано останньому кредит у розмірі 2600,00 грн., у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно умов кредитного договору (п.2.1.1.5.5), [PERSON] взяв на себе зобов`язання погашати заборгованість по кредиту, відсотках за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісію, на умовах, визначених даним договором. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У порушення зазначених норм закону та умов договору [PERSON] зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим допустив заборгованість перед позивачем. Заборгованість згідно з наданим банком розрахунком станом на 30.04.2019 року складає 24860,65 грн. та включає в себе 1447,85 грн. заборгованості за кредитом, 20252,77 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 1500 грн. заборгованості за пенею та комісією, 500 штрафу (фіксована частина), 1160,03 грн штрафу (процентна складова). Даний факт стверджується розрахунком заборгованості за вищевказаним кредитним договором в матеріалах справи. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зважаючи на викладене, відмовляючи у задоволенні позову суд погоджується з доводами відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності з огляду на таке. Згідно з ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Крім цього, відповідно до ч.ч.1, 3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Враховуючи вищенаведене, а також те, що відповідно до розрахунку заборгованості за договором №б/н від 09.03.2011 року, укладеного між ПАТ «Приватбанк» та [PERSON] станом на 30.04.2019 року [PERSON] останній платіж на погашення суми заборгованості за даним кредитом здійснювався 25.05.2016 року, а АТ КБ «Приватбанк» до суду із позовом звернувся 29.05.2019 року, відтак позивачем пропущено строк позовної давності, а тому у задоволенні позову слід відмовити. В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» відшкодування судових витрат не здійснюється.

Outcome: dismissed