overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

27 серпня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 22 травня 2010 року. Від подружнього життя мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Однією сімєю проживали до серпня 2015 року. З цього часу сімя фактично розпалась внаслідок постійних сварок та фізичного насильства з боку чоловіка щодо неї. Посилаючись на те, що подальше спільне життя з відповідачем не можливе, суперечить її інтересам та інтересам неповнолітньої дитини, позивачка звернулась до суду з даним позовом. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує (а. с. 14). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не зявився без повідомлення причин, хоча належним чином був сповіщений про час, день і місце розгляду справи (а. с. 13). У звязку з неявкою сторін, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. У відповідності до ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 22 травня 2010 року у виконкомі Жовтневої селищної ради Білопільського району Сумської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №15. Після укладення шлюбу позивачці присвоєно прізвище чоловіка [PERSON] (а. с. 4). Від подружнього життя [PERSON] і [PERSON] мають малолітню доньку [PERSON] [INFO] (а. с. 5). Причиною розпаду сімї стали сварки між подружжям, що робить неможливою подальшу побудову сімейних відносин. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу не можливе, суперечить інтересам сторін та їх малолітньої дитини, а тому шлюб необхідно розірвати. На підставі заяви позивачки та у відповідності до ст. 113 СК України, якою визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, суд вважає за необхідне залишити їй прізвище, присвоєне при одруженні [PERSON]. Від стягнення з відповідача судових витрат позивачка відмовилась, про що подала відповідну письмову заяву (а. с. 14). На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

27 серпня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, вказуючи, що 26 червня 2013 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Костянтинівка реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня подачі заяви до повноліття дитини. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, надала уточнення до позовної заяви в яких просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/5 частини усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги, з урахуванням їх уточнень, визнав у повному обсязі. Суд, з'ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що 26 червня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], актовий запис № 147 (а.с.9). Від спільного життя мають одну неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO](а.с.9). Відповідач працездатний, працює, на утримання дитини матеріальної допомоги не надає, хоча має таку можливість. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, або у твердій грошовій сумі. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що заявлений позов [PERSON] підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]слід стягнути аліменти у розмірі 1/5 частки заробітку, але не менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, оскільки відповідач працездатний, працює. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь державного бюджету слід стягнути судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

27 серпня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, заявивши вимогу стягувати з [PERSON] аліменти на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1500 грн. щомісячно. Позовна вимога обґрунтована тим, що дитина перебуває на утриманні позивачки, а відповідач матеріальної допомоги не надає. В ході судового розгляду справи позивач свої вимоги підтримала та пояснила, що відповідач нерегулярно надавав допомогу на утримання дитини, хоча мав таку можливість, оскільки отримував заробітну плату за період проходження військової служби за мобілізацією. Відповідач позовні вимоги визнав частково, не заперечуючи щодо необхідності надавати кошти на утримання сина, але в розмірі 500 грн./міс., а не заявлених позивачем 1500 грн./міс., та пояснив, що за період проходження військової служби за мобілізацією надавав дружині допомогу на утримання дитини, однак в даний час коштів не отримує, так як після демобілізації ще не працевлаштувався. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Статтею 180 СК України передбачений обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач являється батьком спільного із позивачкою сина [PERSON], який народився 01 вересня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-БВ № 160637, виданим 21 вересня 2011 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Теофіпольського районного управління юстиції у Хмельницькій області. Дитина утримується позивачкою, що підтверджується довідкою з місця проживання виконкому Теофіпольської селищної ради від 26 серпня 2015 р. № 1589 та не заперечується самим відповідачем. Відповідно до довідки Теофіпольської центральної районної лікарні від 26 серпня 2015 р. дитина хворіє захворюванням верхніх дихальних шляхів. Відповідач не має на утриманні інших дітей, непрацездатних батьків, має задовільний стан здоровя, однак враховуючи відсутність у нього роботи, а також на необхідність витрачання коштів на власне утримання, судом вбачається можливість стягнення аліментів в розмірі 500 грн./міс. Судовий збір підлягає стягненню пропорційно розміру задоволених вимог 33,33 %.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

27 серпня 2015 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про скасування ухвали суду про накладення арешту на майно, обґрунтовуючи вимогу тим, що 14 вересня 2009 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного сумісного майна для забезпечення позову ухвалою суду було накладено арешт на приміщення житлової квартири та приміщення магазину, що в м. Полонному на вул. Л.Українки, 113 «А», заборонено їх відчужувати та змінювати статус до набрання рішенням законної сили. Рішення у справі набрало законної сили, тому арешт вказаної нерухомості, що є її власністю, позбавляє її розпорядитись нею за власним розсудом. [PERSON] подала в суд заяву про розгляд справи без її участі. [PERSON] в суд не прибув. Розглянувши заяву суд вважає, що вона підлягає до задоволення. Вивченням матеріалів цивільної справи встановлено, що 09 вересня 2009 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з позовом про поділ спільного майна подружжя. З метою недопущення відчуження зазначеного майна, зміни його статусу до вирішення справи в суді позивач просив в порядку забезпечення позову заборонити продаж спільного майна, що зареєстроване на його імя та на імя відповідачки. Ухвалою судді від 14 вересня 2009 року заява задоволена накладено арешт на нерухомість. 11 січня 2013 року у справі ухвалено рішення, що набрало законної сили 08 листопада 2013 року, згідно якого позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на 1\\2 частину приміщення, на яке було накладено арешт, залишені без задоволення. З огляду на встановлені обставини заява [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки нерухомість, на яку було накладено арешт, відповідно до рішення суду належить їй і вона вправі розпоряджатися ним на свій розсуд. .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

27 серпня 2015 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з нього аліменти у твердій грошовій сумі по 2000 грн. щомісячно на утримання їх неповнолітньої дочки [PERSON]»ї, [INFO]. В заяві вказала, що з відповідачем у шлюбі, але живуть окремо, дочка на її утриманні, відповідач коштів на утримання дитини не надає. В суді позивачка позовні вимоги підтримує повністю і пояснила, що відповідач працює на будовах в м. Києві і має заробіток близько 8 тисяч гривень. Відповідач з позовом погодився частково і пояснив, що зараз він має тимчасові випадкові заробітки в м. Полонному, тому що в м. Києві не знайшов роботи. Має можливість платити аліменти в сумі не більше 400 грн. в місяць. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Встановлено, що сторони в шлюбі, але проживають окремо. Між сторонами не досягнуто згоди про спосіб матеріального забезпечення їх дочки, яка проживає з позивачкою. Позивачка отримує заробітну плату в сумі 1700 грн. в місяць. Відповідач отримує від випадкових заробітків до 1500 грн. в місяць. [PERSON] обставини встановлені з письмових доказів свідоцтвом про народження дочки, свідоцтвом про шлюб, довідкою про місце проживання дочки з позивачкою, довідки про заробітну плату позивачки. Згідно ст.ст. 182,184 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя і матеріальне становище платника аліментів та дитини, наявність в платника аліментів інших дітей, інші обставини, які мають істотне значення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд може визначити аліменти у твердій грошовій сумі. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими і тому підлягають задоволенню, але частково. Твердження позивачки про розмір доходів відповідача в сумі 8000 грн. в місяць суд розцінює як припущення і тому до уваги не приймає, оскільки вона не надала суду належних та достовірних доказів на підтвердження своїх доводів та не спростувала твердження відповідача про розмір його доходу в місяць. . Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» з 01 вересня 2015 року прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років установлено в сумі 1455 грн. Відповідно до ст..182 СК України мінімальний розмір аліментів не може бути меншим від 30% від прожиткового мінімуму. Тому станом на день розгляду справи в суді мінімальний розмір аліментів на дитину віком старше 6 років становить 436 грн.50 коп. ( 1445 грн. х 30% = 436 грн. 50 коп.). За таких обставин суд визначає розмір аліментів в сумі 440 грн. в місяць.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

27 серпня 2015 року [PERSON] предявила в суд позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був зареєстрований між ними 06 лютого 2012 року у виконавчому комітеті Соколівської сільської ради Буського району Львівської області. В обгрунтування своїх вимог зазначала про те, що від даного шлюбу вони мають двоє малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Однак подружнє життя з відповідачем не склалося з тих причин, що з часу їх одруження він почав зловживати спиртними напоями, влаштовувати в сімї конфлікти, сварки, бійки. Боячись осуду та з метою збереження шлюбу, вона нічого не розповідала своїм братам і матері про таку атмосферу у сімї. На її прохання відповідач лікувався від алкоголізму, однак результати були нетривалі. Після народження другого сина відповідач почав ще більше знущатись над нею, наносив побої тощо. Така поведінка відповідача призвела до того, що 04 липня 2015 року вона забрала дітей і втекла від нього до своєї матері. З вказаного часу вони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Шлюб з відповідачем носить формальний характер, а тому вона вирішила звернутись в суд. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, зіславшись на обставини, викладені в позовній заяві, та додатково пояснила, що примирення з відповідачем і збереження сімї вважає неможливим. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився повторно, хоч про час і місце розгляду справ повідомлявся в установленому порядку. Заслухавши пояснення позивача, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. У відповідності до ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 06 лютого 2012 року у виконавчому комітеті Соколівської сільської ради Буського району Львівської області та від подружнього життя мають двоє малолітніх синів. Однак міцної сімї сторони не створили та між ними наступив розлад, який носить стійкий характер. Вони тривалий час не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

27 серпня 2015 року [PERSON] предявила в суд позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був зареєстрований між ними 25 січня 2003 року в відділі РАГС Червоноградського управління юстиції Львівської області. В обгрунтування своїх вимог зазначала про те, що від даного шлюбу вони мають двоє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Однак подружнє життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя та різні характери. Між ними часто виникали непорозуміння, які призвели до того, що вони понад два роки тому припинили подружні відносини та ведення спільного господарства. Шлюб з відповідачем носить формальний характер, а тому вона вирішила звернутись в суд. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, зіславшись на обставини, викладені в позовній заяві, та додатково пояснила, що примирення з відповідачем і збереження сімї вважає неможливим. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти розлучення не заперечив та пояснив, що сімейне життя з позивачем не склалося, між ними виникали сварки та вони дійсно понад два роки не підтримують подружніх відносин і ведення сумісного господарства. Заслухавши пояснення сторін, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. У відповідності до ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 25 січня 2003 року в відділі РАГС Червоноградського управління юстиції Львівської області та від подружнього життя двоє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Однак подружнє життя не склалося через різні погляди на життя і різні характери та між ними наступив розлад, який носить стійкий характер. Сторони два з половиною роки тому не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

27 серпня 2015 року [PERSON] пред'явила в суд позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був зареєстрований між ними 26 листопада 1988 року у відділі ЗАГС виконкому Шевченківської районної Ради народних депутатів м. Львова. В обгрунтування своїх вимог зазначала про те, що від даного шлюбу вони мають двоє дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], однак сімейне життя між ними не склалося. Протягом їх спільного життя між ними не було взаєморозуміння та виникали конфлікти, відповідач часто влаштовував в сім'ї сварки, зневажав її, ображав в присутності дітей та порушував подружню вірність. В 2012 році вони припинили подружні відносини та ведення сумісного господарства, шлюб носить формальний характер, а тому вона вирішила звернутись в суд. В судове засідання, яке було призначено на 11 листопада 2015 року о 12.15 год., позивач [PERSON] не з'явилась та подала в суд заяву з проханням розглядати справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився повторно, хоч про час і місце розгляду повідомлявся в установленому порядку. У відповідності до положень ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників процесу, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки між сторонами наступив розлад, який носить стійкий характер. З 2012 року вони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача. У відповідності до ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

27 серпня 2015 року до суду звернулась [PERSON] з позовом (а.с.3-4) до [PERSON] в якому мотивуючи тим, що у неї з чоловіком подружні відносини не склалися, збереження сім'ї суперечить його інтересам, спільне господарство не ведеться. Від шлюбу спільних дітей не мають. Просить суд, шлюб, зареєстрований Іллічівським міським Відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції 25.12.1993 року під актовим записом №611 між нею і відповідачем розірвати. Позивачка у судове засідання не прибула, позовні вимоги підтримала повністю, надала заяву про розгляд справи за відсутності позивачки. Відповідач у судове засідання не прибув, позовні вимоги підтримав повністю, надав заяву про розгляд справи за відсутності відповідача. Суд, дослідивши та перевіривши докази встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про шлюб виданого Іллічівським міським Відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції 25.12.1993 року під актовим записом №611 зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Від шлюбу сторони не мають спільних дітей. Відповідно до положень ч.1 ст.110, ч.2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя та суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Із зазначеного суд дійшов висновку, що позивачка з відповідачем тривалий час не проживають однією сім'єю, збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, а тому позовна вимога підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

27 серпня 2015 року ПАТ КБ Приватбанк звернувся до суду з позовом до [PERSON]про стягнення заборгованості в розмірі 4390 грн. 26 коп., та судових витрат у справі, мотивуючи свої вимоги тим, що 10.08.2009 року між банком та відповідачем [PERSON]був укладений кредитний договір без номера, відповідно до якого [PERSON] було надано кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування строковим кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказує на те, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання, кредит у визначені договором строки не повертає і станом на 30.06.2015 року має заборгованість по кредиту, яка складається з 729,91 грн. - заборгованість за кредитом, 1435,10 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1540,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 185,25 грн. - штраф (процентна складова). Від представника позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 29.10.2012 року за № 3913-О, поступила письмова заява до суду, позовні вимоги про стягнення заборгованості підтримує в повному обсязі, та просить провести розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, пояснивши, що вона на даний час не працює, в звязку з важкою хворобою дитини, через що утворилась дана заборгованість. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.\~\~ Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки він ґрунтується на законі, доведений позивачем, визнаний відповідачем, це визнання відповідає вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. У відповідності до ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved