Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

28 липня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про виселення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. У квартирі крім неї зареєстрований [PERSON] З часу реєстрації та вселення відповідач постійно порушує загальновизнані правила співжиття. Такі обставини унеможливлюють їх спільне проживання та її неповнолітньої дитини. Протиправна поведінка відповідача негативно впливає на психологічний розвиток дитини, оскільки відповідач регулярно з'являється у стані алкогольного сп'яніння, застосовує до неї фізичне насильство, погрожує їй та дитині фізичною розправою. З цього приводу вона неодноразово зверталася до Слов'янського МВ ГУ МВС України в Донецькій області. Профілактичні бесіди, попередження та зауваження дільничного інспектора в адресу відповідача позитивного результату не дали. Своєю систематичною протиправною поведінкою відповідач робить неможливим їх сумісне проживання в одній квартирі. Тому просить суд виселити [PERSON] з квартири без надання іншого жилого приміщення, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. У судовому засідання представник позивача [PERSON] позов підтримав повністю та просив суд його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, з заявою про відкладення слухання справи не звертався. Згідно ст. 169 ч. 4 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, а на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд вправі постановити заочне рішення. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він перебував на посаді дільничного інспектора міліції, позивач неодноразово зверталася за з заявою із застосуванням відносно неї насильства [PERSON], він проводив профілактичні бесіди, попередження. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є матір'ю позивачки, знає, що [PERSON] застосовував до доньки фізичне насильство, вона неодноразово зверталася до міліції з цього приводу. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідків,дослідивши надані докази по справі, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «БТІ м. Слов'янська» від 20.09.2005 року, вбачається, що [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу належить квартира [ADDRESS]. З довідки, наданої ТОВ «Цидило и К», вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] З повідомлення Слов'янського МВ ГУМВС України в Донецькій області, вбачається, що [PERSON] зверталася до відділу міліції 29.10.2013 року, 09.01.2014 року, 29.07.2015 року, з приводу сварки зі співмешканцем [PERSON] Згідно ч.1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК до членів сім'ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї можуть бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника житлового будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 ЖК України. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно із ч.1 сг.116 ЖК виселення може мати місце, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жил приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття) роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними; виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод ратифікованою 17 липня 1997 року Законом України №457/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого Протоколу та протоколів №2,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.317, ч.1 ст 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює Відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, з урахуванням зібраних доказів по справі в їх сукупності, суд приходить до переконань, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки відповідач своїми діями робить неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі, заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, а тому [PERSON]. необхідно виселити з квартири, що належить [PERSON] без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. У судовому засіданні був присутній представник позивача, в матеріалах справи є договір про надання правової допомоги, де зазначено, які саме послуги було надано позивачеві, надано квитанцію про отримання коштів від позивача. Тому вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн., також підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в сумі 243,60 грн., що були понесені позивачем у справі і документально підтверджені На підставі викладеного,

Outcome: approved