Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

27.05.2013 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з цим позовом до ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON] , [PERSON] 18.09.2013 року за результатами розгляду справи судом ухвалено заочне рішення (а.с. 28-31 т. 1). Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.02.2014 року заочне рішення суду від 18.09.2013 року скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку (а.с. 43-44 т. 1). Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.07.2014 року позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без розгляду (а.с. 61-62 т. 1). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.09.2015 року ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.07.2014 року скасовано та справу направлено для продовження розгляду до того ж суду (а.с. 99-100 т. 1). 23.05.2016 року за результатами розгляду справи ухвалено рішення, котрим провадження у справі в частині вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» закрито, а в іншій частині позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено (а.с. 194-198 т. 1). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.09.2016 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.05.2016 року залишено без змін (а.с. 225-228 т. 1). Постановою Верховного Суду від 07.03.2018 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.05.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.09.2016 року скасовано в частині вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] і справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції; у решті (закриття провадження у справі між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк») судові рішення залишено без змін (а.с. 29-33 т. 2). Звернувшись до суду з цим позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначило, що 15.06.2007 року між Банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № E/V071469, згідно з умовами котрого останній отримав кредит у розмірі 25000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,00% на рік з кінцевим терміном повернення до 15.06.2010 року. Позивач зазначив, що з метою забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором між Банком та [PERSON] 16.06.2007 року був укладений договір поруки № E/V071469, у зв`язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред`явленим позовом. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов`язань з повернення кредиту, виникла заборгованість у розмірі 45558,68 доларів США, що складається з 13341,01 доларів США заборгованості за тілом кредиту; 16879,60 доларів США заборгованості за відсотками за користування кредитом; 13138,82 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, штрафів: 31,28 доларів США штраф (фіксована частина); 2167,97 доларів США штраф (процентна складова). У зв`язку з викладеним, позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 45558,68 доларів США та судові витрати у справі. В судовому засіданні представник позивача Пац Є.О. підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили, відзиву на позов не надали, про розгляд справи повідомлені належним чином (а.с. 149,160 т. 2). У поданій заяві від 18.03.2014 року [PERSON] заперечував проти позову, зазначаючи, що рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 18.01.2010 року за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до нього було звернуто стягнення на майно, що було предметом застави за договором застави № E/V071469-2 від 15.06.2007 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № E/V071469 від 15.06.2007 року. Отже, звернувшись до Вижницького районного суду Чернівецької області з позовом до нього, позивач змінив строк виконання основного зобов`язання та перервав строк позовної давності. [PERSON] зазначив, що позивачем пропущений трирічний строк позовної давності, оскільки рішення Вижницького районного суду Чернівецької області набрало законної сили 29.01.2010 року, тобто строк позовної давності сплив 29.01.2013 року. З цим позовом Банк звернувся до суду лише у травні 2013 року. У зв`язку з викладеним, [PERSON] просив суд застосувати до вимог позивача строк позовної давності та відмовити позивачеві у задоволенні позову (а.с. 46-47 т. 1). Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.06.2007 року між Банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № E/V071469, згідно з умовами котрого останній отримав кредит у розмірі 25000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,00% на рік з кінцевим терміном повернення до 15.06.2010 року (а.с. 9-11 т. 1). Зобов`язання [PERSON] були забезпечені шляхом укладання з [PERSON] договору поруки № E/V071469 від 16.06.2007 року, у зв`язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред`явленим до стягнення боргом (а.с. 12 т. 1). Судом встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань з повернення кредиту виникла заборгованість за кредитним договором. Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 18 січня 2010 року позов ЗАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави та іпотеки задоволено. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 15 червня 2007 року передано в заклад ЗАТ КБ «ПриватБанк» шляхом вилучення у [PERSON] належного йому на праві власності заставленого майна згідно договору застави від 15 червня 2007 року. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 15 червня 2007 року в розмірі 14 533 доларів 98 центів США, що за курсом Національного банку України становило 111 911 грн. 64 коп., звернуто стягнення на майно згідно договору застави від 15 червня 2007 року, а саме: комп`ютер «View Sony», core 2 CPV, 2.0 Гб ОЗУ 1,80 ГЦ, вінчестер 500 Гб, комп`ютер «Celeron 2000» 80 Гб вінчестер, монітор 17, два комп`ютерні столи, шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладення заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця; звернуто стягнення на нежитлову будівлю, загальною площею 1 576,80 кв. м, розташовану за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки від 15 червня 2007 року) ЗАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені іпотекодавця договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ЗАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Вирішено питання розподілу судових витрат (а.с. 36-39 т. 1). На виконання вказаного рішення суду був виданий виконавчий лист, котрий був пред`явлений до примусового виконання, однак рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 18.01.2010 року на час розгляду справи не виконане. Відповідно до відмітки державного виконавця на виконавчому листі, останній повернуто на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47, ст.. 50 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (а.с. 170 т. 2). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 07.05.2013 року позичальник [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № E/V071469 від 15.06.2007 року у розмірі 45558,68 доларів США, що складається з 13341,01 доларів США заборгованості за тілом кредиту; 16879,60 доларів США заборгованості за відсотками за користування кредитом; 13138,82 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, штрафів: 31,28 доларів США штраф (фіксована частина); 2167,97 доларів США штраф (процентна складова) (а.с. 4-5 т. 1). За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (статті 599 ЦК України). Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року № 6-1206цс15. Оскільки судом встановлено, що позичальник [PERSON] не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, суму отриманих від Банку грошових коштів не повернув, а рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 18.01.2010 року про звернення стягнення на предмет застави та іпотеки не виконане, а отже правовідносини між сторонами кредитного договору не припинені, суд вважає можливим стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 13341,01 доларів США, що є тілом кредиту за кредитним договором № E/V071469 від 15.06.2007 року. Стягнення судом заборгованості за кредитним договором у валюті доларах США без зазначення еквіваленту у національній валюті гривні відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 23.10.2019 року по справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19). Суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача [PERSON] відсотків за користування кредитом у розмірі 16879,60 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором у розмірі 13138,82 доларів США та штрафів: 31,28 доларів США фіксованої частини, 2167,97 доларів США процентної складової, задоволенню не підлягають з наступних підстав. Пунктом 2.3.3 кредитного договору № E/V071469 від 15.06.2007 року визначено, що у разі порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених умовами даного кредитного договору, в тому числі у разі порушення позичальником цільового призначення кредиту, Банк на свій розсуд має право змінити умови договору вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, виплати відсотків за користування ним, виконання інших зобов`язань за Договором в повному обсязі шляхом направлення повідомлення (а.с. 9 зворотній бік т. 1). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року по справі № 310/11534/13-ц (14-154цс18) дійшла такого висновку. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умов і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, натомість кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язань відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. За змістом частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 22.12.2008 року позивачем на адресу відповідачів був направлений претензійний лист від 17.12.2008 року з вимогою дострокового погашення заборгованості за кредитним договором № E/V071469 від 15.06.2007 року, котрий був повернутий на адресу позивача у зв`язку з відмовою відповідачів від його отримання, що встановлено рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 18.01.2010 року. Отже, направивши відповідачам 22.12.2008 року претензійний лист від 17.12.2008 року з вимогою дострокового погашення заборгованості за кредитним договором № E/V071469 від 15.06.2007 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» скористалося своїм право достроково вимагати повернення кредиту та на власний розсуд змінило умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості та наданої позивачем копії претензійного листа від 17.12.2008 року з вимогою дострокового погашення заборгованості за кредитним договором, направленого позивачем відповідачам, станом на дату направлення претензії, 22.12.2008 року у [PERSON] була наявна заборгованість за кредитним договором у розмірі 15690,45 доларів США, що складалася з: 14718,67 доларів США заборгованості за кредитом; 176,93 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом; 671,95 доларів США заборгованості за простроченим кредитом; 122,90 доларів США - заборгованості за простроченими відсотками (а.с. 162-163 т. 2). Відповідно до наданого позивачем розрахунку та виписки з рахунку [PERSON] після направлення претензійного листа продовжував сплачувати за кредитом, у зв`язку з чим вже після направлення претензійного листа, станом на 20.01.2009 року у позичальника була відсутня прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом, пенею та штрафами (а.с. 171 т. 2). Враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 16879,60 доларів США, заборгованість за пенею у розмірі 13138,82 доларів США, штрафи 31,28 доларів США, 2167,97 доларів США, котру просить стягнути позивач з відповідачів, нарахована позивачем позичальникові за період з дати направлення відповідачам претензійного листа від 17.12.2008 року та станом на 07.05.2013 року, тобто після пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту 22.12.2008 року, а наявна станом на дату направлення претензійного листа 22.12.2008 року заборгованість за відсотками та пенею була в подальшому погашена позичальником, суд не вбачає правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за відсотками, пенею та штрафами, оскільки позивач має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язань відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, пені та штрафів. За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». Суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором як з солідарного боржника задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно з пунктом 5 договору поруки у випадку невиконання боржником якого-небудь обов`язку, передбаченого п. 1 цього Договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного обов`язку. Пунктом 6 договору поруки визначено, що поручитель зобов`язаний виконати обов`язок, зазначений в письмовій вимозі кредитора, впродовж п`яти календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 8 цього договору. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. Враховуючи, що направивши позичальнику [PERSON] 22.12.2008 року претензійного листа від 17.12.2008 року з вимогою дострокового погашення заборгованості за кредитним договором № E/V071469 від 15.06.2007 року, позивач змінив строк виконання основного зобов`язання, договором поруки № E/V071469 від 16.06.2007 року строк поруки не встановлений, а позивач звернувся до суду з цим позовом до поручителя [PERSON] 27.05.2013 року, тобто після спливу трирічного строку з дня настання строку виконання основного зобов`язання, суд вважає поруку [PERSON] припиненою, у зв`язку з чим не вбачає правових підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] як з солідарного боржника. Стосовно заяви відповідача [PERSON] про застосування до вимог позивача строку позовної давності та відмови у позові з цих підстав, суд не приймає її до уваги з наступних підстав. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Пунктом 6.8 кредитного договору № E/V071469 від 15.06.2007 року визначено, що строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, штрафів за даним Договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років (а.с. 10 т. 1). Оскільки судом встановлено, що позивач скориставшись своїм правом вимоги дострокового погашення заборгованості за кредитним договором, змінив строк виконання основного зобов`язання, пред`явивши претензійного листа 22.12.2008 року, саме з цієї дати має відраховуватися початок перебігу п`ятирічного строку позовної давності. З цим позовом до суду позивач звернувся 27.05.2013 року, тобто в межах узгодженого сторонами кредитного договору п`ятирічного строку позовної давності. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1065,95 грн. пропорційно частині задоволених позовних вимог.

Outcome: partial