Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

28 березня 2014 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 30% з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні [PERSON] збільшила вимоги і просила стягнути аліменти з 1 листопада 2013 р., тобто за минулий час. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 28 грудня 2007 р. На підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 жовтня 2010 р. відповідач усиновив її сина [PERSON] Рішенням суду від 12 грудня 2013 р. їх шлюб було розірвано. Після розлучення син залишився проживати з матір'ю, а отже батько зобов'язаний сплачувати аліменти на його утримання. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали. Позивач пояснила, що з 1 листопада 2013 р. вони з відповідачем проживають окремо, і з того часу він не бере участі в утриманні сина. Окрім того з нею проживає і перебуває на її утриманні повнолітня дочка відповідача, яка не бажає мешкати зі своїм батьком. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали. Представник відповідача послався на те, що вимоги позивача не ґрунтуються на законі, та на їх недоведеність. Оскільки відповідач не працює, він повинен сплачувати аліменти не у частці від заробітку, а в твердій грошовій сумі, а вимога про стягнення аліментів за минулий час є безпідставною. Відповідач пояснив, що з листопада 2013 р. він періодично при зустрічах давав сину гроші приблизно по 200 грн., і саме таку суму він у змозі сплачувати щомісячно в якості аліментів, так як не працює і живе за рахунок заощаджень. Вислухавши сторони, їх представників та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 грудня 2007 р. (а.с. 13). Перебуваючи у шлюбі з [PERSON], [PERSON] у встановленому законом порядку усиновив її сина [PERSON], [INFO] (а.с. 14). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2013 р. шлюб між сторонами розірвано (а.с. 7). Після розірвання шлюбу син залишився проживати з матір'ю і перебуває на її утриманні, що відповідачем не заперечується. Відповідно до ч. 4 ст. 232 Сімейного кодексу України усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає обов'язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Згідно з приписами ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що з листопада 2013 р. відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання сина. Оскільки сторони не домовились про добровільну участь батька в утриманні дитини, спір про стягнення аліментів підлягає вирішенню судом. За поясненнями відповідача він ніде не працює, і у позовній заяві про це також було зазначено. Доказів, що дохід відповідача є регулярним і стабільним, позивач не надав. Наведене дає підстави вважати дохід відповідача нерегулярним і мінливим, що за приписом ст. 184 Сімейного кодексу України є підставою для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, а не в частці чи процентному відношенні, що сімейним законодавством взагалі не передбачено. Визначаючи конкретну суму, яка підлягає стягненню з відповідача в якості аліментів, суд враховує рівність прав та обов'язків батьків щодо дитини та відсутність відповідача інших дітей та непрацездатних членів сім'ї, яких він повинен утримувати. За таких обставин суд вважає обґрунтованою вимогу про стягнення аліментів в сумі 700 грн., що наближено до 1/2 частини встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України суд присуджує аліменти від дня пред'явлення позову, тобто з 28 березня 2014 р. Підстав для стягнення аліментів за минулий час суд не вбачає, оскільки позивачем не надано доказів, що ним вживалися заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Заявлення позивачем вимоги про стягнення аліментів у грудні 2013 р. не має правового значення для визначення часу, з якого присуджуються аліменти, оскільки зазначена вимога за заявою позивача ухвалою суду від 12 грудня 2013 р. була залишена без розгляду (а.с. 6). Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача в дохід держави судовий збір, від сплати якого позивач за законом звільнений. На підставі викладеного,

Outcome: partial