Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

27 січня 2020 року позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Гузєв І.Г., звернувся до суду з позовом до відповідача ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - Відповідач, ПрАТ «ЦГЗК») про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я в сумі 212 535 грн. без утримання податків з доходу фізичних осіб та інших податкових платежів. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що з 19.03.1999 по 10.09.1999 працював електрогазозварником ручного зварювання дільниці №1 цеху з ремонту технологічного обладнання ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат». Рішенням МСЕК від 14.05.2014 позивачу було встановлено 20% втрати професійної працездатності по хронічному обструктивному захворюванню легень і катаракті, в подальшому при повторному огляді рішенням МСЕК від 08.02.2018 було встановлено 45 % втрати професійної працездатності, третю групу інвалідності безстроково. У зв`язку із отриманими профзахворюваннями порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, який позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він постійно відчуває біль, виражену задишку при незначному фізичному навантаженні та ходьбі, приступоподібний сухий кашель, біль та важкість у грудній клітині, щоденні приступи задухи, періодичний біль у ділянці серця, зниження зору, періодичне запаморочення при перепадах артеріального тиску, захриплість голосу, першіння в горлі, періодичне затерпання нижніх кінцівок, загальну слабкість. Тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги. Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни в його житті є незворотними, що завдає позивачу душевного болю та страждань. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 січня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 19 лютого 2020 року ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про зобов`язання позивача надати платіжні реквізити. 19 лютого 2020 року судом отримано клопотання відповідача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, яке за результатами розгляду ухвалою суду від 24 лютого 2020 року залишено без задоволення. 21 лютого 2020 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в позові, посилаючись на те, що у період роботи позивача на підприємстві відповідача, останній не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, не порушував технологію виробництва. Позивач свідомо обрав місце роботи зі шкідливими умовами праці, тривалість роботи у шкідливих умовах залежала виключно від особистого волевиявлення позивача. Вказав, що лише факт втрати професійної працездатності не призводить до відшкодування моральної шкоди. Зазначив, що посилання позивача на душевні страждання та переживання не підтверджені належними доказами, позивачем не доведено обґрунтованості позовних вимог, так як профзахворювання не призвело до тяжких наслідків, які повністю змінюють життя постраждалого та тягнуть за собою значні немайнові втрати. Вказав, що позивачем не надано до суду належних доказів, які б підтверджували факт спричинення йому моральної шкоди, заявлений позивачем розмір моральної шкоди жодним чином не аргументований та необґрунтований, сума моральної шкоди не відповідає тяжкості та характеру шкоди, не відповідає вимогам розумності та справедливості, оскільки позивач пропрацював на підприємстві відповідача лише 5 місяців, та після звільнення з підприємства продовжував працювати на інших підприємствах зі шкідливим умовами праці. Також зазначив, що вперше професійне захворювання встановлено у позивача через п`ятнадцять років після звільнення з підприємства відповідача. Крім того зазначив, що рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було стягнуто на користь [PERSON] моральну шкоду з ТОВ «Кривбасремонт» та ПрАТ «Північний ГЗК». Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з 19.03.1999 по 10.09.1999 працював електрогазозварником ручного зварювання на підприємстві відповідача: дільниці №1 цеху з ремонту технологічного обладнання, і був звільнений з підприємства за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки на ім`я [PERSON] (а.с. 52-53). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного на підприємстві ТОВ «Кривбасремонт» від 08.04.2014 встановлено наявність у [PERSON] професійних захворювань - хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (токсичний бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.) ЛН першого-другого ст.; променева катаракта обох очей. VIS: OD= OS= 0,5 sph -1,5 д= 0,9, із зазначенням їх причини - перевищення нормативного рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу під час професійної діяльності (а.с.14-17) У пункті 16 згаданого Акту зазначено, що згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промисллової медицини від 20.02.2014 протокол №356, підставою для встановлення професійного характеру захворювання послужив профмаршрут, зокрема, 1999.03-1999.09 - ВАТ «ЦГЗК», електрозварник ручного зварювання, цеху з ремонту технологічного обладнання. Внаслідок зазначеного вище хронічного професійного захворювання, Позивач 14.05.2014 року пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 20% (по ХОЗЛ 15%, по променевій катаракті 5%) внаслідок професійного захворювання, без встановлення групи інвалідності з 14.05.2014 безстроково, що підтверджується копією виписки із акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії [NUMBER] (а.с.9) В подальшому [PERSON] пройшов переогляд, і 05.02.2018 йому було встановлено повторно безстроково 45% втрати професійної працездатності (ХОЗЛ 40%, по катаракті 5%), а також третю групу інвалідності, безстроково, що підтверджується копією довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 046443 (а.с. 10). Так, наявність професійного захворювання у позивача також підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, зокрема виписними епікризами, з яких вбачається що він неодноразово проходив лікування в закладах охорони здоров`я з діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень, променева катаракта (а.с. 24-51) . Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 20% та в подальшому 45%, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, яке не дає покращення в стані здоров`я. Крім того, відчуває больові почуття при незначному фізичному навантаженні та ходьбі, швидку втому, загальну слабкість, зниження зору. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд враховує період роботи позивача протягом 19 років 4 місяців в шкідливих умовах, з яких на підприємстві відповідача 5 місяців 22 дні, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що позивачу первинно встановлено 20% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням без встановлення групи інвалідності безстроково, однак в подальшому його стан здоров`я погіршився і йому було встановлено 45 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково, що вказує на неможливість покращення стану здоров`я позивача в подальшому, незворотність негативних наслідків профзахворювання на житті позивача, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 20 000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 840,80 грн.

Outcome: partial