Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

29.04.2015р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та просила зобов*язати відповідачів не чинити їй перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] та вселити її у вказану квартиру, обгрунтовуючи позов тим, що 25.10.1989р. уклала шлюб зі [PERSON], від якого у них [INFO] народилась дочка [PERSON] Згідно ордеру від 14.04.1998р. [PERSON] на сім*ю з трьох осіб: нього, дружину [PERSON] і дочку [PERSON] отримав квартиру [ADDRESS]. У вказаній квартирі вона зареєстрована з 21.01.1999р. У зв*язку із систематичними внутрішніми конфліктами в сім*ї, під час яких чоловік спричиняв їй тілесні ушкодження, у червні 2006р. вона виїхала зі спірної квартири, залишивши в ній усі свої речі та проживала у знайомих і друзів. З цього часу вона неодноразово намагалась вирішити зі своїм чоловіком питання щодо спільного проживання мирним шляхом, однак позитивно вирішити це питання не виявилось за можливе. До 2010р. вона проживала в м.Нікополь з дочкою, яка в 2010р. переїхала до батька і мешкала з ним в спірній квартирі до 2014р., коли 02.08.2014р. уклала шлюб з [PERSON] У січні 2015р. в присутності дочки вона мала розмову з чоловіком стосовно вирішення питання щодо спірної квартири, але домовленості вони не досягли, між ними виник конфлікт, під час якого відповідач погрожував їй, у зв*язку із чим вона звернулась до правоохоронних органів та до комунальних органів із заявами з проханням не виписувати її із квартири. Вказувала, що вона приїздила до спірної квартири, але замки були змінені та вона чула в квартирі голос іншої жінки. Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 25.06.2015р. шлюб між ними було розірвано. Просила задовольнити позов на підставі ст.ст. 2, 64 ЖК України. Відповідач [PERSON] звернувся до [PERSON] із зустрічним позовом про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS], обгрунтовуючи зустрічний позов тим, що з червня 2007р. шлюбні відносини між ним і колишньою дружиною припинені, з цього часу вона не проживає в спірній квартирі, виїхала добровільно до свого співмешканця і забрала усі свої речі. За цей час він привів квартиру у належний стан, замінив сантехнічне обладнання, а [PERSON] припинила виконувати свої обов*язки, передбачені ст.64 ЖК України, квартирою не цікавилась, у зв*язку із чим втратила право користування нею. З червня 2007р. з ним фактично проживає його дочка [PERSON] Просив задовольнити позов на підставі ст.ст. 71, 107 ЖК України. В судовому засіданні позивачка основні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а також пояснила про те, що спірна квартира отримувалась на сім*ю, є її єдиним місцем проживання, іншого житла вона не має, а конфліктна ситуація із колишнім чоловіком триває до тепер, в тому числі і щодо спірного житла. Проти зустрічного позову заперечувала, посилаючись на його необґрунтованість і безпідставність, а також на те, що конфліктні відносини у неї з колишнім чоловіком мають тривалий характер і виключали їх спільне проживання. Відповідач [PERSON] зустрічний позов підтримав, проти основного позову заперечував, посилаючись на обставини, викладені в зустрічній позовній заяві, а також на те, що [PERSON] не проживає за місцем реєстрації без поважних причин понад встановлені законом строки. Відповідачка [PERSON] вирішення спору щодо основного і зустрічного позову залишила на розсуд суду та пояснила про те, що [PERSON] і [PERSON] є її батьком і матір*ю, підтвердила, що між батьками існують тривалі конфліктні відносини, які за характером неприязні один до одного фактично виключають їх спільне проживання, зазначила, що свідком побиття батьком матері не була, з 2007р. по 2010р. проживала з матір*ю в м.Нікополі, а з 2010р. по 2014р. проживала з батьком в спірній квартирі, в січня 2015р. в її присутності батьки обговорювати питання щодо приватизації квартири [ADDRESS], батько визнавав право матері на частину цієї квартири, однак їх розмова закінчилася сваркою. Вважає, що кожен із батьків має право на частину спірної квартири, оскільки вона була отримана на їх сім*ю. Заслухавши пояснення позивачки і її представника, відповідача і його представника, допитавши свідків сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним основний позов задовольнити частково, а у задоволенні зустрічного позову відмовити, виходячи з наступного. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 25.10.1989р. [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб (а.с. 6 - копія свідоцтва про укладення шлюбу). Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 25.06.2015р. шлюб між сторонами розірвано (а.с. 42-43 - копія рішення). Від даного шлюбу у них [INFO] народилась дочка [PERSON], яка 02.08.2014р. уклала шлюб із [PERSON] і змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с. 37 - копія свідоцтва про шлюб). 14.04.1998р. [PERSON] на сім*ю з трьох осіб: нього, дружину [PERSON] і дочку [PERSON] отримав квартиру [ADDRESS] (а.с. 7 - копія ордеру). У вказаній квартирі сторони зареєстровані з 21.01.1999р. (а.с. 43 - копія довідки по формі №3). В матеріалах справи є заява від 21.01.2015р. позивачки до Подільського РУ ГУМВС України в м.Києві з приводу побиття її [PERSON] (а.с. 8 - копія заяви), на яку вона отримала відповідь від 26.02.2015р. (а.с. 30 - копія) та висновок (а.с. 31-32 - копія). 21.01.2015р. і 08.04.2015р. [PERSON] зверталась до начальника філії №808, 809, 811 із заявами, в яких просила не виписувати її з квартири [ADDRESS] без її згоди і відома (а.с. 9, 10 - копії заяв). Відповідачем були надані суду квитанції про сплату житлово-комунальних послуг за спірною адресою за період з 2014р. по 2015р., з яких вбачається, що оплата проводилась за три особи (а.с. 44-52 - копії квитанцій). 04.08.2014р. [PERSON] продала від імені своєї матері [PERSON] (а.с. 71 - копія свідоцтва про народження), житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 68-70 - копія договору купівлі-продажу). В судовому засіданні був допитаний свідок позивачки [PERSON], який показав суду про те, що подружжя [PERSON] знає, зі [PERSON] познайомився в 1984р., а [PERSON] знає з 2002р., коли вони працювали разом, про її труднощі в сім*ї йому стало відомо літом 2006р., коли вона зателефонувала йому і просила про допомогу, в неї була порвана одежа, счісані ноги, вона говорила, що це після зустрічі з чоловіком, вона просила, щоб він, свідок, побув присутнім при її зустрічі із чоловіком для підтримки. В серпні 2007р. він був в квартирі [ADDRESS], [PERSON] збирала речі, а [PERSON] розмовляла із чоловіком про можливе розлучення, розмова була мирна. Через тиждень вони знову приїхали з [PERSON] до спірної квартири, але за дверима вони почули жіночий голос, [PERSON] приїхала до чоловіка на роботу, там між ними відбулося з*ясування відносин. Приблизно те саме мало місце через тиждень, двері ніхто не відчинив, а ключів у [PERSON] не було. Він, свідок, не бачив, щоб [PERSON] бив свою дружину, він спокійна і добра людина. Приблизно [PERSON] приїздила до м.Києва 2 рази на рік. Періодично вона користувалась його, свідка, квартирою. Свідки відповідача показали про наступне. Так, свідок [PERSON] показав про те, що є сусідом сторін по спірній квартирі та проживає в квартирі [ADDRESS], де мешкає з 1998р., [PERSON] знає з 1998р., з ним мешкає дочка [PERSON], дружина [PERSON] не проживає близько 8 років, він свідок, приходить в гості до сусіда приблизно один раз на місяць, вони товаришують, [PERSON] толерантна людина, дружині в проживанні перешкод не чинив, на коридорі дві двері, чому виїхала [PERSON] йому, свідку, не відомо. Свідок [PERSON], яка, також, є сусідкою сторін по спірній квартирі, та показала про те, що з 1998р. постійно мешкає в квартирі [ADDRESS], часто бачить сусіда [PERSON] і його дочку [PERSON], його дружину знає, але не бачить її біля 8 років, їх квартири знаходяться на одному сходовому майданчику, вона, свідок, не бачила, щоб [PERSON] вивозила речі, або навпаки намагалася вселитися в квартиру до чоловіка, чому не проживає дружина сусіда не знає, біля ліфту є загальні двері із замком та виведеними квартирними дзвінками. Свідок [PERSON] показав суду про те, що мешкає в квартирі [ADDRESS] з 2004р., сусіда [PERSON] з дочкою знає і бачить їх, дружини [PERSON] не пам*ятає, можливо, бачив її декілька разів біля семи років тому назад, зі [PERSON] спілкується як із сусідом, у квартирі сусіда завжди тихо, сварок не чув, інколи приходить до нього за інструментом, жінок не бачив, на загальному коридорі двері є, чому не проживає дружина сусіда не знає. Тобто, усі свідки відповідача, свідок позивачки і самі сторони не заперечували питання щодо не проживання [PERSON] [ADDRESS], за місцем реєстрації позивачки, з 2006р., а тому ці обставини справи суд вважає встановленими. Враховуючи ті обставини, що судом не встановлено існування належних і допустимих доказів про те, що позивачка мала перешкоди зі сторони відповідачів у проживанні в спірній квартирі, в цій частині основних позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити. Згідно частини 1 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім*ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до частини 2 цієї ж норми права, якщо наймач або члени його сім*ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Тобто, для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням необхідно встановлення двох обставин: 1) не проживання особи за місцем реєстрації понад встановлені законом строки і 2) без поважних причин. Перша обставина судом встановлена. Що стосується другої обставини, суд приходить до наступного. Так, відповідачка [PERSON], яка є дочкою сторін, в період часу з 2007р. по 2010р. проживала з матір*ю в м.Нікополі, а з 2010р. по 2014р. проживала з батьком в спірній квартирі, була безпосереднім свідком розвитку та протікання їх відносин, вказувала про те, що у зв*язку із глибокою неприязню батька і матері їх спільне проживання не є можливим, вони тривалий час вели між собою розмови стосовно вирішення питання щодо спірної квартири, яку отримали в шлюбі на усіх членів сім*ї і остання така розмова відбулася в січні 2015р., коли батьки в її присутності вирішували питання про приватизацію спірної квартири, при цьому кожен з них визнавав право іншого на частину в цій квартирі, але до спільного вирішення питання вони не дійшли. Крім цього, суд враховує, що квартира [ADDRESS] отримувалась відповідачем [PERSON] на сім*ю, в тому числі з врахуванням житлової площі дружини - [PERSON], а на час розгляду справи вона іншого житла не має і докази про існування у позивачки іншого постійного місця проживання в справі відсутні, а відповідач [PERSON] весь час сплачував квартирну плату за три особи, тобто, визнавав за позивачкою право користування спірною житлоплощею та із зустрічним позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування спірною квартирою звернувся лише 21.07.2015р., тобто, вже після подачі нею 29.04.2015р. основного позову. Заяви [PERSON] до Подільського РУ ГУМВС України в м.Києві від 21.01.2015р. і до філії №808, 809, 811 від 21.01.2015р. і від 08.04.2015р. суд не приймає до уваги, оскільки вони подані в 2015р. при тому, як встановлено судом, що [PERSON] не проживає в спірній квартирі з червня 2006р. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв*язку, враховуючи конституційне право особи на житло, закріплене ст.47 Конституції України, суд приходить до висновку про необхідність задоволення основних позовних вимог в частині вселення позивачки у спірну квартиру. Оскільки зустрічні позовні вимоги по суті є виключними, а тому в їх задоволенні суд вважає за необхідне відмовити.

Outcome: partial