Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

28 січня 2020 року [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Кузнєцов Євген Володимирович, звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення річних, інфляційних, процентів за договором позики, в якому просить: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 51381 гривню 71 копійку, в тому числі 28287 гривень 62 копійки інфляційних, 4009 гривень 19 копійок - 3% річних, 19084 гривні 90 копійок - відсотків, сплачений позивачем судовий збір, а також всі інші судові витрати (якщо такі матимуть місце). В обгрунтування заявлених повних вимог зазначає, що 13 жовтня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики на суму 15500 гривень із строком повернення коштів до 30 листопада 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом ЧМНО Міняйло І.П., зареєстрований в реєстрі за № 7288. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з вимогами про повернення боргу, але відповідачем до цього часу отримані в позику грошові кошти позивачу не повернуті. 25 квітня 2012 року Соснівським районним судом м. Черкаси ухвалено рішення у справі № 2-4059-2011, яким повністю задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] за договором позики від 13 жовтня 2008 року; стягнуто з [PERSON] 15500 гривень основного боргу, 4959 гривень 88 копійок інфляційних, 1180 гривень 97 копійок 3% річних, 3422 гривні 71 копійку процентів, 1501 гривень 74 копійки моральної шкоди, 120 гривень витрат на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу та 270 гривень судового збору, а всього 26955 гривень 30 копійок. Відповідачем до цього часу зобов`язання перед позивачем за договором позики не виконано і отримані в позику грошові кошти до цього часу не повернуто Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні, 3% річних та відсотки за договором позики за період з 01 грудня 2008 року по 26 січня 2020 року, крім інфляційних, 3% річних та процентів, стягнутих рішенням Соснівського районного суду від 25 квітня 2012 року, в тому числі: 28287 гривень 62 копійки інфляційних, 4009 гривень 19 копійок 3% річних, 19084 гривні 90 копійок - процентів за договором позики. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 березня 2020 року відкрите спрощене позовне провадження у вказаній цивільній справі. Позивач [PERSON] та представник позивача - адвокат Кузнєцов Є.В. у судове засідання не з`явилися, останній звернувся до суду з заявою, в якій просить розгляд справи здійснювати без його та позивача участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, на їх задоволенні наполягають. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток на останню відому адресу його реєстрації, а також відповідно до вимог ч.10 ст.187 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб - порталі Судової влади України. Згідно ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, однак, в судове засідання без поважних причин двічі не з`явився, відзиву чи заперечень щодо позовної заяви суду не надав. Приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній даних та доказів та ухвалити, за результатами її розгляду, заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.1 договору позики грошей від 13 жовтня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Міняйло І.П., зареєстрованого в реєстрі за № 7288, [PERSON] надала позику [PERSON] в сумі 15 000 гривень до 30 листопада 2008 року. Заочним рішенням Соснівського районного суду від 25 квітня 2012 року у справі № 2-4059-2011 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг 15500 гривень основного боргу, 4959 гривень 88 копійок інфляційних, 1180 гривень 97 копійок 3% річних, 3422 гривні 71 копійку відсотків, 1501 гривню 74 копійки моральної шкоди, 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та 270 гривень сплаченого позивачем судового збору, а всього - 26955 гривень 30 копійок. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Вказаний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі №296/12238/15-ц, провадження №61-29294св18. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року у справі №331/4387/16-ц, провадження №61-20631св19 зазначено наступне: « Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому три проценти річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (зазначений правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)). Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19). Таким чином, з ухваленням судом рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за договором позики не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання трьох процентів річних, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку трьох процентів річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Три проценти річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).» Заочним рішенням Соснівського районного суду від 25 квітня 2012 року у справі № 2-4059-2011, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 15500 гривень основного боргу, інфляційні в сумі 4959 гривень 88 копійок, 3% річних в сумі 1180 гривень 97 копійок, відсотки в сумі 3422 гривні 71 копійка, моральну шкоду в сумі 1501 гривня 74 копійки, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 120 гривень та судовий збір в сумі 270 гривень, а всього 26955 гривень 30 копійок. Відповідно до ч.2 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Позивачем нараховано відповідачу інфляційні, 3 % річних та відсотки за договором позики за період з 01 грудня 2008 року по 26 січня 2020 року в сумі 19084 гривні 90 копійок. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 червня 2019 року у справі №498/1105/15-ц, провадження №61-18065св18 зазначено наступне: «в частині оцінки доводів про перегляд рішень судів першої та апеляційної інстанцій щодо стягнення із ОСОБА-2 процентів за користування коштами за договорами позики Верховний Суд виходить з такого. Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, положення абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку користування коштами. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку позики чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У спірних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 14-465цс18. Частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування коштами, суди першої та апеляційної інстанцій на зазначене уваги не звернули та стягнули з відповідача на користь позивача проценти, нараховані після закінчення строку дії договорів позики відповідно до статті 1048 ЦК України, а не в його межах, що суперечить змісту зазначених норм права.» Відповідно до умов договору позики, укладеного між сторонами 13 жовтня 2008 року, відповідач зобов`язувався повернути отримані в позику грошові кошти в термін до 30 листопада 2008 року. Відсотки за період строку дії договору позики стягнуто рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.04.2012р. у справі № 2-4059-2011. Враховуючи викладене, нараховані позивачем відсотки за період після закінчення строку дії договору позики згідно статті 1048 ЦК України, задоволенню не підлягають. Відповідно до правового висновку, який міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц, провадження №14-254цс19, «главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). …Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову». Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 квітня 2012 року з відповідача стягнуто 3% річних в сумі 1180 гривень 97 копійок за період з 01 грудня 2008 року по 15 червня 2011 року. З позовом про стягнення річних, інфляційних, відсотків за договором позики позивач звернулась до суду 28 січня 2020 року. Враховуючи викладене, відповідно до правового висновку, який міститься в постанові Великої палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц, провадження №14-254цс19, з урахуванням рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 квітня 2012 року у справі № 2-4059-2011 року про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних за період з 01 грудня 2008 року по 15 червня 2011 року, тобто за 895 днів, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3 % річних в сумі 254 гривні 79 копійок: 15500 гривень ( сума основного боргу) х 200 днів (1095 - 895) х 3 : 100 : 365 = 254 гривні 79 копійок. Крім того, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 квітня 2012 року з відповідача стягнуто 4959 гривень 88 копійок інфляційних за період з 01 грудня 2008 року по 01 червня 2011 року. Таким чином, враховуючи, що позовна давність обмежується трьома роками, які передують даті звернення позивача з вказаним позовом, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 186 гривень інфляційних за період з 27 січня 2020 року по 27 серпня 2019 року. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до квитанції № 0.0.1631714351.1 від 26 лютого 2020 року позивачем сплачено судовий збір в сумі 840 гривень 80 копійок. Так, 440 гривень 79 копійок (вимоги позивача, які підлягають задоволенню) відповідає 0,85 % від заявленої ціни позову - 51381 гривня 71 копійка, отже саме такий відсоток від сплаченого позивачем судового збору необхідно стягнути з відповідача на користь позивача, що в грошовому еквіваленті становить 07 гривень 15 копійок (0,85% від суми 840 гривень 80 копійок дорівнює 07 гривень 15 копійок). На підставі викладеного,

Outcome: partial