Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

28 липня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, предметом якого є: встановлення факту нещасного випадку на виробництві, який стався 02 квітня 2014 року о 17 годині з пожежником-респіраторником Покровсько-Хуторського науково-дослідного природоохоронного відділення Національного природного парку (надалі - НПП) «Білобережжя Святослава» [PERSON]; зобов'язання адміністрації НПП «Білобережжя Святослава» скласти акт за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві 02 квітня 2014 року з [PERSON]; скасування наказу директора НПП «Білобережжя Святослава» №28-в від 28 травня 2014 року про оголошення догани [PERSON] за відмову від виконання посадових обов'язків; скасування наказу директора НПП «Білобережжя Святослава» №45-о від 05 червня 2014 року про звільнення позивача; поновлення його на посаді пожежника-респіраторника Покровсько-Хуторського науково-дослідного природоохоронного відділення НПП «Білобережжя Святослава»; стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку та середнього заробітку за час вимушеного прогулу; стягнення з відповідача 15 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. Ухвалою судді від 30 липня 2014 року позовні вимоги роз'єднано, виділено вимоги про встановлення факту нещасного випадку на виробництві та зобов'язання відповідача скласти акт Н-1 про нещасний випадок на виробництві, відкрито провадження у цивільній справі. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 02 квітня 2014 року з позивачем - пожежником-респіраторником Покровсько-Хуторського відділення НПП «Білобережжя Святослава» стався нещасний випадок внаслідок падіння з коня, який використовувався ним з власної ініціативи для підвищення продуктивності праці. Так, патрулюючи територію парку верхи, позивач міг за один і той самий час об'їхати більшу площу території парку. Відповідач належного розслідування цього факту не здійснив, акт за формою Н-1 не склав. Вважаючи нещасний випадок таким, що стався на виробництві, а дії відповідача щодо зміни місця нещасного випадку неправомірними, [PERSON] звернувся з позовом до суду. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Представник позивача вимоги підтримав та пояснив, що відповідач тричі складав акт за результатами розслідування нещасного випадку невиробничого характеру, оскільки кожного разу допускав порушення правових норм, які регулюють порядок розслідування нещасного випадку, підстави та порядок прийняття відповідних рішень. Крім того, представник пояснив, що комісією умисно було зміщено місце падіння позивача та вказано, що випадок стався за межами НПП «Білобережжя Святослава», тобто не на робочому місці. Оскільки межі села та парку не винесені в натурі, а падіння відбулось на межі села та НПП, підстав вважати, що нещасний випадок стався саме на території села, а не на території парку, немає. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав письмові заперечення, в яких зазначив, що нещасний випадок тричі розслідувався комісією. Перший раз, 08 квітня 2014 року, - на підставі розпорядження директора, другий раз, 16 травня 2014 року, - за поданням професійної спілки працівників атомної енергетики та промисловості України, третій раз, 07 липня 2014 року - на вимогу територіального управління Держгірпромнагляду у Миколаївській області. У всіх трьох випадках комісія дійшла висновку, що нещасний випадок не був пов'язаний із виробництвом, тому акт за формою Н-1 і не складався. 28 липня 2014 року територіальним управлінням Держгірпромнагляду у Миколаївській області було проведено перевірку НПП з питань дотримання вимог законодавства в сфері охорони праці, в результаті якої порушень виявлено не було. Так, комісією було з'ясовано, що нещасний випадок із [PERSON] стався 02 квітня 2014 року в робочий час - 17 год 00 хв. на території с. Покровське Очаківського району Миколаївської області, тобто не на території НПП «Білобережжя Святослава». На час нещасного випадку позивач жодних трудових обов'язків не виконував. В той час, коли стався нещасний випадок, [PERSON] використовував власний транспорт - коня, не в інтересах підприємства та рухався не по затвердженому маршруту, жодних доручень знаходитися в той час в тому місці від керівництва він не отримував. Крім того, керівництво не давало дозволу використовувати коня під час виконання позивачем трудових обов'язків. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків та спеціаліста, дослідивши письмові докази, що є у справі, а також ті, що були надані для огляду в судовому засіданні, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, і сторони не заперечують, що [PERSON] працював пожежником-респіраторником Покровсько-Хуторського науково-дослідного природоохоронного відділення НПП «Білобережжя Святослава». 02 квітня 2014 року приблизно о 17 год. 00 хв. він, повертаючись верхи на власному коні до території парку з обідньої перерви, що влаштував собі у селі Покровське за місцем свого проживання, впав з коня, отримавши тілесні ушкодження. Вказаний нещасний випадок розслідувався комісією тричі. Вперше розслідування проведено відповідно до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2001 року №270, і складено акт за формою НТ від 08 квітня 2014 року (а.с. 8). Вдруге та втретє розслідування проводилося на підставі Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року №1232, і було складено, відповідно, акт від 16 травня 2014 року (затверджений 19 травня 2014 року) - за формою Н-5 (а.с. 19) та акт від 07 липня 2014 року - за формою Н-5 (а.с. 21). Як вбачається з матеріалів справи, підставами для перегляду прийнятих комісіями рішень були недоліки та порушення закону, встановлені перевірками, що проводилися за скаргами позивача. В судовому засіданні встановлено, що жоден із вказаних актів не був скасований. В судовому порядку ці акти також не оскаржені. Актом повторного розслідування нещасного випадку, що стався 02 квітня 2014 року, акт від 19 травня 2014 року визнаний таким, що втратив чинність (а.с. 22). Оскільки позивач заперечує фактичні обставини нещасного випадку, зокрема місце падіння, ці обставини складають предмет доказування і підлягають встановленню в судовому засіданні на підставі наданих сторонами доказів. Так, допитана в судовому засіданні в якості свідка провідний інженер з охорони праці НПП «Білобережжя Святослава» [PERSON] пояснила, що дійсно за результатами розслідування нещасного випадку було складено три акти. Вона безпосередньо брала участь в розслідування нещасного випадку, що стався із позивачем. Комісією був встановлений факт падіння [PERSON] з коня на території села Покровське Очаківського району Миколаївської області, а не на території парку. Підставою для такого висновку були пояснення мешканки села Покровське - [PERSON], яка першою прийшла на допомогу потерпілому. Будинок [PERSON] розташований найближче до місця падіння, однак точні координати місця падіння комісією визначені не були. Під час допиту в судовому засіданні в якості свідка начальник відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Очаківському районі Миколаївської області [PERSON] дав показання, що він особисто брав участь в діяльності двох комісій з розслідування нещасного випадку, що стався з позивачем. Комісією не було встановлено жодної передбаченої Порядком проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року №1232, підстави для віднесення зазначеного випадку до виробничого, у зв'язку із чим було складено акти за формою Н-5. Викликаний за клопотанням представника відповідача в судове засідання в якості спеціаліста, землевпорядник Покровської сільської ради Очаківського району Миколаївської області [PERSON] надав суду копію Генерального плану села та пояснив, що з 2005 року межі села Покровське збігаються з лінією електромереж, що і є основним орієнтиром меж села. Ця лінія електромережі позначена на Генплані синім кольором, відокремлюючи землі безпосередньо села від земель перспективного розширення меж села, які позначені на плані жовтим кольором (а.с. 79). Землевпорядник також пояснив, що територія села до складу парку не входить і навпаки, тобто ці дві території не пересікаються. Приблизна відстань від місця падіння [PERSON] до межі села становила від 50 до 80 метрів. Позивач під час огляду Генерального плану села пояснив, що місце падіння визначено вірно. Він дійсно впав з коня перед лінією електромереж, що була на його шляху до території НПП. В своїх поясненнях позивач повідомив, що о 17 год. 00 хв. він рухався з села до парку після обідньої перерви. Вказане свідчить про те, що нещасний випадок стався не на території парку, а саме на території села. Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, що трапляються із працівниками, регулюється Порядком розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2001 року №270 (надалі - Порядок №270) та Порядком проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року №1232 (надалі - Порядок №1232). Закріплені у вказаних актах законодавства правові норми визначають, крім іншого, критерії, за якими кожний нещасний випадок відноситься до виробничого чи невиробничого. Так, п. 15 Порядку №1232 визначено обставини, за яких нещасний випадок визнається таким, що пов'язаний з виробництвом, і складається акт за формою Н-1, а п. 16 цього ж Порядку - обставини, за яких нещасний випадок не визнається таким, що пов'язаний з виробництвом. Як вбачається зі змісту позовної заяви та пояснень представника позивача, наданих під час розгляду справи, позов обґрунтовано порушенням відповідачем вимог п. 15 Порядку №1232. На думку позивача, обставини нещасного випадку, що стався із ним, дають підстави вважати, що цей випадок, відповідно до пп. 1, 6, 11 п. 15 Порядку, має бути віднесений саме до виробничого. За змістом вказаної норми, нещасний випадок вважається виробничим, в тому числі, у разі: виконання потерпілим трудових (посадових) обов'язків за режимом роботи підприємства; використання власного транспортного засобу в інтересах підприємства з дозволу або за письмовим дорученням роботодавця чи безпосереднього керівника робіт; прямування потерпілого до об'єкта (між об'єктами) обслуговування за затвердженим маршрутом або до будь-якого об'єкта за дорученням роботодавця. Відповідно до ст. 66 КЗпП України, працівникам надається перерва для відпочинку і харчування тривалістю не більше двох годин. Перерва не включається в робочий час. Перерва для відпочинку і харчування повинна надаватись, як правило, через чотири години після початку роботи. Час початку і закінчення перерви встановлюється правилами внутрішнього трудового розпорядку. Працівники використовують час перерви на свій розсуд. На цей час вони можуть відлучатися з місця роботи. Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 серпня 2014 року встановлено, що, обідаючи о 17 год. в селі Покровське [PERSON] не порушив Правила внутрішнього трудового розпорядку НПП, оскільки, відповідно до п. 3.4 Правил, скористався обідньою перервою після відпрацювання не менше як чотирьох годин від початку робочого дня (а.с. 80-82). Вказані обставини, на підставі ч. 3 ст. 61 ЦПК України, в судовому засіданні не доказувались. Судом встановлено, що нещасний випадок стався з [PERSON] під час повернення з обідньої перерви за межами території парку, а тому цей проміжок часу, відповідно до вимог ст.66 КЗпП, не включається до робочого часу. Аналіз викладених правових норм та встановлених судом обставин свідчить про те, що протягом часу перерви працівник не виконував своїх професійних обов'язків, не перебував на території парку, не прямував до об'єкта обслуговування за вимушеним, встановленим роботодавцем маршрутом, оскільки на власний розсуд обрав час та місце для обідньої перерви, а також шлях повернення до території НПП. Щодо твердження позивача про використання коня як власного транспортного засобу з дозволу роботодавця та в інтересах підприємства, суд виходить з такого. Кінь є домашньою твариною, а відтак не може бути визнаний джерелом підвищеної небезпеки в розумінні ст. 1187 ЦК України, як стверджує відповідач. Крім того, кінь сам по собі, за змістом Закону України «Про дорожній рух», не є транспортним засобом. Враховуючи викладене, суд вважає правову позицію позивача щодо віднесення нещасного випадку за його участю до виробничого, згідно з пп.1, 6, та 11 п. 15 Порядку №1232, помилковою, а тому не погоджується із нею. Суд також дійшов висновку, що вказаний нещасний випадок не підпадає під жодний інший критерій, визначений п. 15 Порядку №1232. Разом із тим, п. 16 цього Порядку визначено обставини, за яких нещасні випадки не визнаються такими, що пов'язані з виробництвом, в тому числі перебування за місцем постійного проживання на території польових і вахтових сховищ. Під час розгляду справи встановлено, що позивач обідав за місцем свого проживання в с. Покровське. Там же, в селі, з ним стався нещасний випадок. За змістом п. 2 Порядку № 270, під нещасним випадком невиробничого характеру слід розуміти не пов'язані з виконанням трудових обов'язків травми, у тому числі отримані внаслідок контакту з тваринами, які призвели до ушкодження здоров'я. Враховуючи викладене, а також той факт, що нещасний випадок стався з позивачем у неробочий час та не на робочому місці, а за місцем його проживання, внаслідок контакту з власною твариною - конем, який сам по собі не визнається чинним законодавством транспортним засобом, і позивач в цей час не виконував професійних обов'язків, суд дійшов висновку, що норми Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року №1232 щодо визнання його виробничим, на вказаний нещасний випадок не поширюються, а позовні вимоги не підлягають задоволенню. Оскільки позивач при подачі позовної заяви на підставі ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від його сплати, а позовні вимоги не підлягають задоволенню, сума судового збору стягується рішенням суду в дохід держави. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved