Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

27 лютого 2012 року помер чоловік позивача [PERSON]. До складу спадкового майна після його смерті входить, зокрема, земельна ділянка № 76 площею 3,1139 гектара, яка розташована на території Лучинецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] Крім неї, спадкоємцями першої черги за законом є діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON], які спадщини не прийняли і на неї не претендують. Позивач не може оформити спадкові права в нотаріальній конторі, оскільки відсутній (втрачений) правовстановлюючий документ на спадкове майно. За захистом своїх прав та інтересів [PERSON] з відповідним позовом звернулася до суду. Позивач у судове засідання не зявилася, просила справу слухати у її відсутності (позовна заява а.с. 4). Відповідачі [PERSON], [PERSON] та представник відповідача сільський голова Лучинецької сільської ради у судове засідання не зявилися, подали до суду заяви, у яких позов визнали і просили справу слухати у їх відсутності (а.с. 22, 26, 27). З урахуванням права, передбаченого ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін на підставі доказів, поданих разом із позовною заявою. Розглянувши справу суд, вважає, що позов підлягає до повного задоволення, виходячи з наступного: Об'єктом спадкового наступництва є спадщина, тобто вся сукупність прав та обов'язків спадкодавця, в яких він перебував на момент своєї смерті і які за своєю правовою природою є невіддільними від особи їх носія і здатні перейти до інших осіб. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (с. 1 ст. 1220 ЦК України). 27 лютого 2012 року в с. Лучинець Мурованокуриловецького району Вінницької області помер [PERSON] (а.с.6). Довідкою виконавчого комітету Лучинецької сільської ради № 31 від 02 лютого 2016 року (а.с. 9), технічною документацією з нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а.с. 10-11), копією державного акта на право приватної власності на землю (а.с. 12) стверджується, що до складу спадщини після смерті [PERSON], входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,1139 га, яка розташована на території Лучинецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті, і це право у них виникає у день відкриття спадщини день смерті спадкодавця. Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) виданої 04 серпня 2016 року слідує, що спадкодавець по своїй смерті заповіту не залишав (а.с.28). У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України (ч. 2 ст. 1223 ЦК України). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги (ст. 1258 ЦК України). До першої черги спадкоємців за законом належать діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки ( ст. 1261 ЦК України). Свідоцтвом про смерть (а.с. 6), витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя (а.с. 7), довідкою виконавчого комітету Лучинецької сільської ради № 31 від 02 лютого 2016 року (а.с. 9), заявами [PERSON] та [PERSON] про визнання позову (а.с. 22, 26) стверджується, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом, що має право спадкувати у першій черзі за законом після смерті [PERSON], і яка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. З інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 44674701 виданої 04 серпня 2016 року (а.с. 29), вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] ніким не оформлялася. Зазначена обставина стверджується і постановою державного нотаріуса Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 13). Частиною 1 ст. 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. З оголошення в газеті «Наше Придністровя» від 17 червня 2016 року (а.с. 8), слідує, що оригінал державного акта на право приватної власності на землю на прізвище [PERSON] втрачений, а тому позивач не може оформити свої спадкові права на землю через нотаріальну контору і захистити права спадкоємця іншим чином, окрім як через суд, вона також не може (а.с. 13). Суд враховує обставину, що позивач пропустила строк звернення до суду з поважної причини, зокрема, через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно, а тому приймає рішення про його поновлення на підставі ст. 73 ЦПК України. Враховуючи, вищевикладені докази, а також обставину, що відповідачі визнають позовну вимогу і таке визнання позовних вимог, не порушує будь-чиї права чи законні інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку, що за [PERSON] слід визнати в порядку спадкування право власності на земельну ділянку як спадкоємця [PERSON] за законом.

Outcome: approved