overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

27 травня 2014 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська розглянуто цивільну справу за позовом громадської організації «Запорізька Незалежна Регіональна Правозахисна Організація (ГО «ЗНРПО») в інтересах [PERSON] до головного лікаря комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 11» департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської міської ради Тихоненко Світлани Михайлівни про визнання юридичного факту та зобов'язання надати відповідь та ухвалено рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Не погодившись з таким рішенням суду, головним лікарем комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 11» департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської міської ради Тихоненко С.М. подано апеляційну скаргу. Ухвалою судді судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2014 року справу повернено до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення. У судове засідання сторони не з'явилися, були повідомлені про час і місце засідання. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення з наступних підстав. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Як вбачається з матеріалів справи, однією з позовних вимог позивача заявлено вимоги про зобов'язання головного лікаря «Центр первинної медико-санітарної допомоги №11» департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської міської ради Тихоненко С.М. вчинити певні дії: утримуватися від вчинення антиконституційних дій щодо ненадання своєчасних, повних, правдивих відомостей ГО НПГО «Право на захист». Розглянувши зазначені позовні вимоги, суд в мотивувальній частині рішення прийшов до висновку, що дані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем обрано спосіб захисту не передбачений ст.16 ЦК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

27 травня 2014 року в Іллічівський міський суд Одеської області звернулась [PERSON] з зазначеним позовом (а.с.2-3). 05 червня 2014 року позивачка уточнила свої позовні вимоги (а.с.12). Свій позов позивачка аргументує тим, що вона перебуває у шлюбі з [PERSON] з 02 серпня 2006 року. Від шлюбу з відповідачем мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно допомоги своєї не надає, хоча працює не офіційно, має високий заробіток та спроможний сплачувати аліменти. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], щомісячно, у розмірі 1000 гривень, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову, тобто 27 травня 2014 року та до досягнення повноліття [PERSON], тобто до [INFO]. В судове засідання сторони не явились, про слухання справи сповіщенні належним чином, надали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позивач уточнені позовні вимоги підтримала, відповідач уточнені позовні вимоги визнав (а.с.19,21). Суд, дослідивши та перевіривши докази встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON], [INFO] батьком приходиться [PERSON], а матір'ю - [PERSON] (а.с.4). Нормою ст.180 СК України передбачається «що батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття». Частиною 3 статті 181 СК України врегульовано, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності зі ст.182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище й стан здоров'я дітей та платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків, дружини. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи те, що у [PERSON] відсутні інші діти, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

27 травня 2014 року до Іллічівського міського суду Одеської області звернувся [PERSON] з зазначеним позовом (а.с.3-4). Свій позов позивач аргументує тим, що він знаходиться в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 24 липня 2010 року. В шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, так як у сторін різні погляди на сімейне життя, подружні відносини, виховання дитини. Позивач вважає, що подальше збереження шлюбу та примирення стало неможливим. Просить шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Ширяївського районного управління юстиції в Одеській області від 24 липня 2010 року під актовим записом №29 між ним та відповідачкою розірвати. Позивач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи була сповіщений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав (а.с.17). Відповідач в судове засідання не з'явилась, надала заяву що позовні вимоги визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу, та просить позов розглянути за її відсутності (а.с.15). Суд, дослідивши та перевіривши докази встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про шлюб виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Ширяївського районного управління юстиції в Одеській області від 24 липня 2010 року під актовим записом №29 зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Відповідно до положень ч.1 ст.110, ч.2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя та суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

27 травня 2014 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулась [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначає, що з [PERSON] вона зареєструвала шлюбі 23 липня 2005 року. Реєстрація шлюбу провадилась Райпільською сільською радою Межівського району Дніпропетровської області, актовий запис 03. Від шлюбу мають доньку [PERSON],[INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини з відповідачем виявились невдалими з причини відсутності взаємопорозуміння, несумісності характерів, в зв'язку з чим у сім'ї виникали сварки, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Позивачка просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON], залишивши їй прізвище як [PERSON]. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач позовні вимоги визнає повністю. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення по справі можливо постановити при проведенні попереднього слухання справи. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, з'ясувавши обставини справи, оцінивши докази, дослідивши матеріали справи вважає що позов слід задовольнити. Суд, з'ясувавши обставини справи, оцінивши докази, вважає позов підлягаючим задоволенню. На підставі ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог ст.112 СК України судом встановлені фактичні взаємини подружжя [PERSON] та [PERSON], що свідчать про неможливість їх подальшого спільного проживання та збереження шлюбу. Судові витрати покласти на сторони.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

27 травня 2014 року до суду звернулася [PERSON] з зазначеним позовом до [PERSON] в якому просила вилучити автомобіль MAN 19.422, державний знак [NUMBER], №кузов (шасі) [NUMBER]; автомобіль MERSEDES-BENZ-CLK 230, державний знак [NUMBER] №кузову (шасі) [NUMBER] у відповідача [PERSON] для подальшої передачі автомобілів їй - [PERSON]. Стягнути з відповідача судові витрати. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що за рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 12 квітня 2012 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про розділ майна подружжя, їй (позивачці) було виділено майно - автомобіль MAN 19.422, державний знак [NUMBER], №кузов (шасі) [NUMBER]; автомобіль MERSEDES-BENZ-CLK 230, державний знак [NUMBER] №кузову (шасі) [NUMBER] та визнане на нього право власності. Відповідач ухиляється від виконання рішення суду про поділ майна, до цього часу не передав позивачці присуджене майно. Постановою судового виконавця їй відмовлено у відкритті провадження у зв'язку з тим, що у рішенні суду відсутні заходи примусового виконання. Представник позивача та позивач в судове засідання не прибули були повідомлені належним чином, звернулись із заявою про розгляд справи без їх присутності, позов підтримали, у разі не явки відповідача не заперечували проти заочного розгляду справи, (а.с.25). Відповідач у судове засідання не прибув, був повідомлений про час та місце судового розгляду справи, про причину неявки не сповістив, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечував проти такого вирішення справи. (а.с. 17, 20, 24). Вивчивши та дослідивши докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 12.04.2012 року позивачці [PERSON] виділено майно - автомобіль MAN 19.422, державний знак [NUMBER], №кузов (шасі) [NUMBER]; автомобіль MERSEDES-BENZ-CLK 230, державний знак [NUMBER] №кузову (шасі) [NUMBER] та визнане на нього право власності (а.с.5). Відповідно до відповіді Управління ДАІ Одеської області, позивачці рекомендовано звернутись до ДВС для постановлення рішення за для розшуку майна (а.с.6). Згідно постанови відділу ДВС Іллічівського міського управління юстиції від 09.08.2012 року позивачці відмовлено у примусовому виконанні рішення (а.с.7). Згідно ст. 321 ЦК України, «право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні». Згідно ст.387 ЦК України «власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

27 травня 2014 року заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В обґрунтування вимог заявник [PERSON] посилався на те. що він народився [INFO] в м. Дніпропетровську. 11 червня 1976 року між ним та [PERSON] був укладений договір дарування, відповідно до якого [PERSON] подарувала йому 12 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Заявник зазначив, що в наступному, [ADDRESS] була перейменована на [ADDRESS], але, тільки нещодавно, він звернув увагу на те, що в договорі дарування його прізвище помилково було зазначене як [PERSON]. В зв'язку з наведеним, заявник [PERSON] просив суд встановити факт належності йому договору дарування, укладеного 11 червня 1976 року між [PERSON] та [PERSON], відповідно до якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв в дар 12 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання заявник [PERSON] не з'явився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, вимоги підтримує в повному обсязі. Представник заінтересованої особи - Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, . Суд, дослідивши докази, надані заявником, приходить до переконання, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню, з наступного. Судом встановлено, що заявник [PERSON] народився [INFO] в м. Дніпропетровську, зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS], що підтверджується паспортом громадянина України. У відповідності до договору дарування, 11 червня 1976 року між [PERSON] та [PERSON], відповідно до якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв в дар 12 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. У відповідності до рішення Новомосковської міської ради № 714 від 24 квітня 2004 рок, [ADDRESS] м. Новомосковська була перейменована у [ADDRESS]. Відповідно до ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, які мають юридичне значення, в тому числі - факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; Враховуючи надані докази, суд вважає, що в судовому засіданні знайшли підтвердження факти, на які посилається заявник, тому його вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

27 травня 2014 року заявник [PERSON] звернулася до суду з названою заявою, в якій зазначила, що їй на підставі дублікату договору купівлі-продажу від 03 липня 1984 року належить житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, який розташований по [ADDRESS]. У вказаному договорі по-батькові заявник записана як «[PERSON]» замість «[PERSON]». Тому заявник просить суд встановити факт належності [PERSON] правовстановлюючого документа - дублікату договору купівлі-продажу будинку [ADDRESS], від 03 липня 1984 року, укладений між [PERSON] та [PERSON]. Заявник вимоги заяви підтримала в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Гайворонської сільської ради Володарського району Київської області, вимоги заяви визнала в повному обсязі, проти задоволення заяви не заперечувала. Заслухавши пояснення заявника, представника заінтересованої особи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що заява підлягає до задоволення. По справі судом встановлено, що 03 липня 1984 року між заявником та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу будинку. В дублікаті зазначеного договору було допущено помилку, а саме, по-батькові заявник записана як «[PERSON]» замість «[PERSON]» (а.с.7). Доказами того, що по-батькові власника правильно «[PERSON]» а не «[PERSON]» є паспорт заявника (а.с.4). Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5 на підставі ЦПК України, суд може встановлювати факти належності особі документів, які не належать до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування в госпіталі у зв'язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів та інших органів військового управління про загибель чи пропажу безвісти у зв'язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Відповідно до ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту, що має юридичне значення, заявнику [PERSON], необхідно для вільного розпорядження та володіння своїм майном, а саме, житловим будинком з господарськими спорудами та будівлями, який розташований по [ADDRESS], та вирішити дане питання іншим шляхом окрім судового не можливо. Враховуючи обґрунтованість заяви, вимоги якої підтверджуються письмовими доказами, суд вважає, що вона підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

27 травня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 26.05.2014р. о 10 год. 50 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 26.05.2014р. о 10 год. 50 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Чепінога А.І. Васильківської ЦРЛ. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворої знижений настрій, суіцідальні тенденції. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - органічне ураження головного мозку, виражений психоорганічний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

27 травня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 26.05.2014р. о 12 год. 02 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 26.05.2014р. о 12 год. 02 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Єгорова В.П. лікарні МЧС №6 ПНД. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора дезорієнтована. Пам'ять знижена на поточні та минулі події. Інтелект знижений. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - органічне ураження головного мозку судинного ґенезу, виражений психоорганічний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

27 травня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 26.05.2014р. о 12 год. 21 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 26.05.2014р. о 12 год. 21 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Саленко А.А. Павлоградської ЦРЛ. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора психомоторно збуджена, афективно заряджена. Установлену дистанцію не підтримує. Емоційно неадекватна. На запитання відповідає з викликом, переважно не в плані заданого. Називає себе різними іменами «Яна, Тоня», паспортні данні не повідомляє. Відчуває омани сприйняття, веде розмову з уявним співрозмовником. Погрожує оточуючим. Висловлює маячні ідеї на адресу оточуючих. Мислення паралогічне, дезорганізоване. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, галюцінаторно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved