Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

27 січня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа: Головне управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що йому на праві особистої приватної власності належить житловий будинок №25 по вул. Анапська в м. Дніпропетровську. В будинку зареєстровані позивач та відповідач [PERSON], однак відповідач в будинку не мешкає більше 1 року без будь-яких поважних на те причин та не приймає участі у витратах по утриманню будинку. Позивач просив суд ухвалити рішення, яким визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування будинком №25 по вул. Анапська м. Дніпропетровська та позбавити його права користування зазначеним житловим будинком та зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити на підставі обставин, викладених у позовній заяві. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що відповідач є його сином. У 2001 році син пішов проживати до співмешканки, добровільно зніматися з реєстраційного обліку не бажає, просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач у судове засідання не зявився, причини неявки суду невідомі, повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями, у звязку з чим, суд вважає за можливо застосувати положення ст.ст. 224-225 ЦПК України, розглянути справу заочно. Представник третьої особи Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, причина неявки суду не відома. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що позивачу на праві особистої приватної власності належить будинок №25 по вул. Анапська м. Дніпропетровська, що підтверджується договором поділу майна між подружжям від 14.10.2011 року, свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с. 5, 37). Крім позивача в будинку також зареєстрований його син відповідач по справі [PERSON], однак він не проживає у вищезазначеному домоволодінні з 2011 року, що підтверджується актом про не проживання, завіреним головою квартального комітету від 11.02.2015 року (а.с. 40). Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним Кодексом України. Згідно положень ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Відповідно до ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що відповідач не мешкають в спірному домоволодінні з 2011 року, самостійно зніматися з реєстраційного обліку не бажає. Допитаний в судовому засідання свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою позивача і їй відомо, що відповідач з 2011 року не мешкає у будинку, він одружився та проживає окремо, його речей в будинку вона не бачила. Таким чином, суд доходить висновку про те, що вимога позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням обґрунтована, отже підлягає задоволенню.

Outcome: approved