Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

28 вересня 2017 року до суду із заявою звернулася [PERSON], відповідно до вимог якої, просить встановити факт родинних відносин, зокрема, що [PERSON] був її рідним братом, а також, що вона спільно проживала без реєстрації із [PERSON] до дня його смерті, тобто до [INFO] В обґрунтування позову посилається на обставини, що підчас оформлення спадкових прав після смерті брата, виявилися розбіжності у зазначенні по-батькові померлого, як «[PERSON]», а вона значиться, як [PERSON]. Також зазначає, що вона, як спадкоємець за законом, прийняла спадщину після смерті спадкодавця шляхом постійного проживання на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем. Проте нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як спадкоємець не була зареєстрована за адресою, де проживала разом із спадкодавцем. Із посиланням на норми матеріального та процесуального права, зазначає, що за захистом своїх прав вимушена звертатися до суду. У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав у повній мірі та дав пояснення аналогічні, викладеним у заяві (а.с.2). Заяву просить задоволити. Відповідач [PERSON] надавши до суду заяву із визнанням вимог, клопотала про розгляд справи за її відсутності. Також і представник третьої особи - Корчинської сільської ради Радехівського району, скерувавши до суду клопотання із визнанням вимог, просив розгляд справи здійснити без його участі. Вислухавши пояснення представника позивача та покази свідків, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч.1 п.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Також, за змістом ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформлені спадщини, спадокємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У контексті вимог статті 315 ЦПК України та рекомендацій, викладених у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», розгляд справи №451/1333/17 про встановлення факту, що має юридичне значення, проведено у позовному провадження. Згідно фабули заяви, встановлення факту позивачу необхідне для оформлення спадкових прав (а.с.2). Відповідно до свідоцтв про народження [PERSON] серії [NUMBER] та [PERSON] серії [NUMBER] констатовано, що в графі «Мати» значиться [PERSON], а в графі «Батько» - [PERSON] (а.с.10-11). У подальшому, після одруження із [PERSON], [PERSON] присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с.9). Із копій свідоцтва про смерть серії [NUMBER] визначається, що [PERSON] помер [INFO] (а.с.15), у результаті чого відкрилася спадщина (а.с.7) у склад якої, окрім іншого, увійшло будинковолодіння [ADDRESS] (а.с.14). Обставини, що [PERSON] проживала разом із [PERSON] і останній є її братом, ствердили у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], недовіряти показам яких у суду підстав не має. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо встановлення фактів є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved