Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

28.08.2014 року до Карлівського районного суду надійшов вищевказаний позов, в якому позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням в [ADDRESS], з дня його вибуття, без права на житлову площу та майно, яке знаходиться за вказаною адресою. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.11.1994 року позивачу видано свідоцтво про право власності на житло, а саме на вищевказану квартиру. 08.08.1997 року в належній їй квартирі, позивач прописала свого сина - [PERSON] З жовтня 1997 року [PERSON] припинив проживати в даній квартирі. Позивач пропонувала відповідачу виписатись у добровільному порядку, проте він цього не зробив. Всі комунальні платежі оплачує позивач. З жовтня 1997 року по теперішній час, відповідач жодного разу не з'явився квартирі [ADDRESS]. Тому позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою, на підставі статті 405 ЦК України. В судове засідання позивач не з'явилася, надавши суду заяву в якій просить розглядати справу без її участі і зазначає, що підтримує позов у повному обсязі і просить суд його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через оголошення в газеті «Зоря Полтавщини». Причина неявки відповідача суду не відома, заяви про розгляд справи без його участі від відповідача не надходило. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням заяви позивача, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позову, з наступних підстав. Згідно з положеннями ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Згідно свідоцтва про право власності на житло, [PERSON] належить квартира [ADDRESS]. (а.с. 6) Згідно даних погосподарської книги та відомостей з адресної довідки, на даний час у вказаній квартирі зареєстрований відповідач - [PERSON] (а.с. 7-8, 13) Останній є рідним сином позивача, про що свідчить свідоцтво серії [NUMBER]. (а.с. 5) Позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням по [ADDRESS], оскільки він не проживає в квартирі з жовтня 1997 року. На підтвердження зазначених нею обставин, позивач долучила до матеріалів справи 2 акти депутата міської ради [PERSON], в яких зазначено, що при огляді квартири [ADDRESS], речей [PERSON] не виявлено, так само як і кімнати облаштованої для його проживання. Зі слів сусідів та матері [PERSON] зазначено, що в квартирі [PERSON] не проживає з 1997 року. (а.с. 9) В судовому засіданні допитано в якості свідків мешканку [ADDRESS] - [PERSON] та мешканку [ADDRESS] - [PERSON] Свідки пояснили, що були присутні під час огляду квартири [ADDRESS], депутатом міської ради Таран О.В. Кожна зі свідків зазначила, що в квартирі дійсно не було жодних ознак проживання [PERSON], в квартирі немає його особистих речей чи відведеної для нього кімнати. Крім того, кожна зі свідків пояснила, що проживає неподалік позивача і добре знає сім'ю останньої - відповідач дійсно не проживає в квартирі матері протягом тривалого часу, більше 10 років не з'являється за місцем реєстрації. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з частинами 1, 4 ст. 156 ЖК - члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Відповідно до ст. 405 ЦК Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що протягом останнього року до дня подачі позову, [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS]. За місцем реєстрації [PERSON] не з'являється. [PERSON] зареєстрований в квартирі з 08.08.1997 року (а.с. 13) і долучені до справи докази свідчать, що він був зареєстрований як член сім'ї власника. Таким чином, за відсутності відповідача за зареєстрованим місцем проживання понад один рік, суд вважає за можливе визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Позивач просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщення з дня його вибуття. Суд вправі визнати особу втратившою право користування жилим приміщенням, з дня набрання рішенням суду законної сили, тому позов в цій частині необґрунтований. Одночасно з визнанням особи втратившою право користування жилим приміщенням, позивач просила суд зазначити, що відповідач не має права на житлову площу та майно, яке знаходиться [ADDRESS]. Вимоги в цій частині також не обґрунтовані, оскільки суд не розглядав дане питання, в межах позову.

Outcome: partial