Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

29.04.2014 року позивач звернулась до Прилуцького міськрайонного суду з позовом до [PERSON], третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] вказує, що від шлюбних відносин з відповідачем вони мають дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя в сторін не склалось. Відповідач [PERSON] участі у вихованні дитини не бере, матеріально не підтримує сім'ю, хоча має задовільний стан здоров'я, постійне місце роботи та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої доньки. Дані обставини й змусили [PERSON] звернутись до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів в розмірі ? частки всіх видів доходів відповідача щомісяця, починаючи з 29.04.2014 року до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити, стягнувши з відповідача аліменти в розмірі ? частки всіх видів доходів відповідача щомісяця, починаючи з 29.04.2014 року до досягнення дитиною повноліття. Під час розгляду справи відповідач підтвердив відсутність досягнення домовленості в позасудовому порядку з позивачем про розмір і сплату аліментів на неповнолітню дитину, беззаперечно визнавши заявлені нею позовні вимоги, підтвердивши задовільний стан здоров'я, власне належне матеріальне становище та фінансову спроможність на сплату аліментів саме у заявленому позивачем розмірі. Суд, на виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, з метою сприяння всебічного і повного з'ясування дійсних обставин справи, ухвалення законного і обґрунтованого рішення, попередив відповідача [PERSON] про наслідки визнання ним цивільного позову, з огляду на вже наявність виконавчого листа по справі № 2-1579/10 від 25.08.2010 року про стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку щомісячно. Незважаючи на роз'яснення суду, останній, відповідно до ч.2 ст.11 та ч.3 ст.27 ЦПК України, скористався на власний розсуд своїми правами щодо предмету спору та беззаперечно підтвердив можливість одночасної сплати аліментів у відповідних розмірах, запевнивши про відсутність інших обставин на час розгляду справи в суді, які могли б об'єктивно впливати на визначення судом розміру заявлених позивачем аліментів. Під час судового засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON], щодо задоволення заявлених позовних вимог не заперечувала, зазначивши про необхідність подальшої сплати відповідачем на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ? частки всіх видів заробітку та недопустимість їх зменшення. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, думку третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, повно та всебічно з'ясував обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, розглянув надані ними докази, які мають юридичне значення, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, враховуючи факт визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст.10,11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні дитини - не досягнуто, а отже аліменти підлягають стягненню в судовому порядку в силу ст.181 Сімейного Кодексу України. В судовому засіданні на підставі достовірних доказів встановлено, що 26.11.2011 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], керівником відділу державної реєстрації актів цивільного стану Прилуцького МРУЮ Чернігівської області був зареєстрований шлюб, про що 26.11.2011 року в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис за № 553, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 26.11.2011 року /а.с.5/. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.07.2013 року, виданого керівником відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Прилуцького МРУЮ, відповідач - [PERSON] є батьком народженої за час шлюбних відносин з позивачем доньки [PERSON], [INFO] /а.с.6/. Відповідно довідки № 1195 від 23.04.2014 року позивач [PERSON] являється жителькою [ADDRESS] та має склад сім'ї: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] /а.с.7/. В силу статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сімейним кодексом України гарантовано згідно до ст.141, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо утримання та виховання дітей. Правовідносини між сторонами випливають із аліментних зобов'язань батьків щодо утримання дітей і врегульовані нормами глави 15 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.180 СК України та роз'яснень, що надані у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1-3 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той з них хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утримані зокрема і в грошовій формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 29.04.2014 року, відповідачу по справі, було запропоновано, в разі невизнання позовних вимог, надати письмові заперечення проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються /а.с.9/. Під час судового засідання, відповідачем [PERSON] було висловлено свою позицію, згідно якої заявлені позовні вимоги визнав у повному обсязі, погодившись на стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON], [INFO], в розмірі ? частки всіх видів його заробітку /доходу/ щомісячно, починаючи з 29.04.2014 року до досягнення дитиною повноліття, що узгоджується з положеннями ч.1 ст.174 ЦПК України. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову /ч.1 ст.191 СК України/. При визначенні розміру аліментів, судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини, майновий стан відповідача та його стан здоров'я, відсутність у нього інших дітей та непрацездатних членів сім'ї, родичів, яких він зобов'язаний утримувати. При визначенні розміру аліментів, судом також враховано, що відповідач є молодою працездатною особою, має задовільний стан здоров'я, а відтак спроможний і зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини. За безпосередньо встановлених у суді обставин, відповідно до конституційного принципу верховенства права, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що саме відповідач на даний час неналежно виконує обов'язки по утриманню неповнолітньої дитини, зваживши на її матеріальні та духовні потреби, враховуючи стан здоров'я останніх, наявність у відповідача інших аліментних зобов'язань, та той факт, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, за умов відсутності інших обставин, що мають істотне значення, суд вважає за необхідне та справедливе, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, відповідно до вимог ст.183 СК України, присудити стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі ? частки всіх видів заробітку /доходу/ відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 29.04.2014 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Ця норма закону є безспірною під час виконання судового рішення про стягнення аліментів та передбаченою чинним законодавством України, через що не підлягає доведенню чи встановленню. Враховуючи те, що позивач за подання позову, відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути дані витрати з відповідача по справі на користь держави.

Outcome: approved