Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

29.01.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсними окремих частин кредитного договору №VIV9NN00000001. Мотивував тим, що 22.04.2008 року між ним та відповідачем була підписана анкета-заява позичальника, згідно з положенням якої «У разі прийняття банком позитивного рішення про надання мені кредиту Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Персональний кредит»), [PERSON] та Анкета-Заява Позичальника будуть складати Кредитний договір (надалі Договір) між мною та [PERSON], який буде вважатися укладеним не інакше, як при умові погодження всіх істотних умов. Я ознайомлений та згоден з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Персональний кредит»)». Також цією анкетою-заявою позичальника встановлена сума строкового кредиту в розмірі 15\~000,00 грн. терміном на 36 місяців з 22.04.2008 року по 22.04.2011 року включно, при умові сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 2,4 % в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту із встановленим щомісячним платежем у розмірі 630,22 грн. Разом з тим, 28.10.2014 року, при розгляді справи № 127/4235/14-ц представник відповідача надав суду текст Умов надання споживчого кредиту фізичним особам співробітникам банку («Персональний кредит») як складову кредитного договору № VIV9NN00000001. До цього він умов не бачив, не знайомився та не погоджувався із ними, а при укладенні кредитного договору надав свою згоду на Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Персональний кредит»), а не фізичним особам співробітникам банку. Умови надання споживчого кредиту фізичним особам-співробітникам банку містять факсимільний підпис лише голови правління банку та не мають підпису позичальника, його реквізитів, не містять дати складання або дати підпису сторонами, не містять жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невідємності від анкети-заяви позичальника від 22.04.2008 року по кредиту №VIV9NN00000001. Клієнтам банку дані Умови, як складова кредитного договору, не надаються, на офіційних сторінках в Інтернеті ці Умови відсутні, перевірити їх неможливо, хоча вони є договором приєднання. Позивач вважає, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Персональний кредит»), про які йдеться у підписаній обома сторонами анкеті-заяві позичальника від 22.04.2008 року і надані банком Умови надання споживчого кредиту фізичним особам співробітникам [PERSON] («Персональний кредит») є різними документами, оскільки: не співпадають змісти розділу 5 та п. 6.3 умов щодо процентної ставки. Крім того, положеннями анкети-заяви від 22.04.2008 року визначено, що відсоткова ставка по кредиту може змінюватись в залежності від змін облікової ставки НБУ або в інших випадках згідно п.3.3. Умов. Про будь-які інші пункти договору, згідно яких процентна ставка може бути змінена, зокрема про п.6.3 Умов, у анкеті-заяві більше нічого не вказано. Оскільки в анкеті-заяві чітко зазначено, що позичальник ознайомлений та згоден саме із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Персональний кредит»), відповідач не може вважати складовою кредитного договору від 22.04.2008 року №VIV9NN00000001 інші за змістом Умови надання споживчого кредиту фізичним особам співробітникам банку («Персональний кредит»). Жодних документів, які б свідчили про те, що він отримав даний кредит на певних виключних умовах як працівник банку, а не на стандартних (загальних) умовах, що передбачені в анкеті-заяві від 22.04.2008 року, відповідач не надав. Крім того, позивач наголошує, що вимогу щодо зміни договору приєднання, яким відповідач вважає Умови надання споживчого кредиту фізичним особам співробітникам банку («Персональний кредит»), він не надавав. Отже, підстав вважати, що банк отримав його згоду на укладення кредитного договору з урахуванням саме Умов надання споживчого кредиту фізичним особам співробітникам банку («Персональний кредит») немає, тому їх з банком правовідносини повинні регулюватися тільки анкетою-заявою позичальника від 22.04.2008 року, строк виконання зобовязань за якою до 22.04.2011 року. Просив визнати недійсними Умови надання споживчого кредиту фізичним особам співробітникам [PERSON] («Персональний кредит») як складову кредитного договору №VIV9NN00000001 від 22.04.2008 року, укладеного між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк», стягнути з відповідача судові витрати, оскільки він позивається як споживач. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав за обставин, викладених у ньому, просив позов задоволити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов не визнала. Суду пояснила, що [PERSON] був працівником банку, тому отримував кредит згідно Умов надання споживчого кредиту фізичним особам співробітникам банку («Персональний кредит»). Також додала, що програма кредитування «Персональний кредит» діє в банку з 08.04.2008 року. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що згідно заяви-анкети позичальника №VIV9NN00000001 ( оглянута в оригіналі в судовому засіданні) 22.04.2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надав [PERSON] кредит в сумі 15000 грн. на споживчі цілі терміном на 36 місяців з 22.04.2008 по 22.04.2011 року включно, при умові оплати за користування відсотків у розмірі 2,4% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплати відсотків, винагороди, штрафних санкцій, які визначені в анкеті-заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Персональний кредит»). Для забезпечення зобовязань банк відкриває позичальнику рахунок №29091055350986 для зарахування коштів, які спрямовані на погашення заборгованості, по відсоткам, винагороди, штрафним санкціям, а також іншим платежам. Позичальник зобовязувався повернути суму кредиту, відсотків, винагороди, штрафних санкцій згідно даних Умов. При порушенні позичальником зобовязань по кредиту, позичальником сплачується банку пеня, розмір якої зазначений у п. 5 Умов, за кожен день прострочки. Відсоткова ставка по кредиту може змінюватись в залежності від змін облікової ставки НБУ або в інших випадках згідно п.3.3 Умов. Крім іншого, в анкеті-заяві зазначено, що у разі прийняття банком позитивного рішення про надання позивачеві кредиту, Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Персональний кредит»), [PERSON] банку та Анкета-заява позичальника будуть складати кредитний договір (надалі Договір) між позивачем та банком, який буде вважатися укладеним не інакше, як при умові погодження усіх істотних умов. Зазначено, що позичальник ознайомлений та згоден з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Персональний кредит») та Тарифами банку (копії а.с. 8-9, а.с. 67-68). Таким чином, між сторонами виникли договірні зобов`язальні правовідносини, тому при вирішенні спору суд застосовує відповідні норми Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до ст.ст. 526, 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1). Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Укладаючи кредитний договір 22.04.2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору: про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду (ст.ст. 1054 10561 ЦК України), а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В судовому засіданні, а також при розгляді справи № 127/4235/14-ц за позовом [PERSON] про визнання недійсним збільшення процентної ставки за кредитним договором, судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, що підписавши анкету-заяву позичальника від 22.04.2008 року позивач [PERSON] надав згоду на те, що у разі прийняття банком позитивного рішення про надання йому кредиту на Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Персональний кредит»), тарифи банку та анкета-заява позичальника будуть складати кредитний договір між ним та банком. Також у даній заяві позивач засвідчив те, що він ознайомлений та згідний з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Персональний кредит») та тарифами банку. Умови кредитування по програмі «Персонального кредитування» були затверджені банком 08.04.2008 року. В судовому засіданні сторонами були надані примірники Умов надання споживчого кредиту фізичним особам-співробітникам [PERSON] («Персональний кредит») (а.с. 14-19) та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Персональний кредит») (а.с. 70-75). Ознайомившись із наданими умовами, судом було встановлено, що їх змісти різняться, зокрема розділи про відповідальність сторін. Сторони визнали, що на час укладення кредитного договору позивач був співробітником ПАТ КБ «ПриватБанк». В заяві-анкеті фізичної особи [PERSON] погодився сплачувати пеню при порушенні зобов`язання по кредиту, розмір якої зазначений в п. 5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Персональний кредит»), за кожен день прострочки, проте в Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам-співробітникам [PERSON] («Персональний кредит») розділ 5 містить відомості про резервування ресурсів, а відповідальність сторін визначена розділом 6. Цей розділ Умов надання споживчого кредиту фізичним особам-співробітникам банку до того ж, містить положення про встановлення відсоткової ставки за користування кредитом 3% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в разі припинення трудового договору між позичальником і банком. В Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Персональний кредит»), з якими був ознайомлений [PERSON], такого положення немає. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ст. 215 ЦК України). Враховуючи те, що за договором приєднання складовою кредитного договору №VIV9NN00000001 від 22.04.2008 року були Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Персональний кредит»), і кредит [PERSON] отримав саме як фізична особа, незважаючи на те, що станом на 22.04.2008 року він був працівником банку, підстав для задоволення позову [PERSON] про визнання недійсними Умов надання споживчого кредиту фізичним особам-співробітникам [PERSON] («Персональний кредит»), як складової кредитного договору, немає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати у даній справі підлягають компенсації за рахунок держави.

Outcome: dismissed