Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

29.05.2015 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі по тексту ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія») звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором №11/02-12-2006 від 04.12.2006р. в розмірі 3170061,36грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 04.12.2006р. між Відкритим акціонерним товариством Банк «Біг Енергія» (далі по тексту ВАТ Банк «Біг Енергія») та [PERSON] було укладено кредитний договір №11/02-12-2006, згідно умов якого Банк надав позичальнику кредит в розмірі 75000,00 доларів США строком до 01.12.2008р. 08.12.2008р. між Банком та позичальником було укладено додаткову угоду №2 до цього кредитного договору, згідно якої термін повного повернення кредиту встановлюється на 02.02.2009р. 27.12.2013р. між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» був укладений Договір купівлі-продажу права вимоги №3-233, відповідно до умов якого відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором №11/02-12-2006 від 04.12.2006р., а також за забезпечувальним договором - 28.01.2014р. - за договором іпотеки. Згідно з умовами Кредитного договору, Банк виконав свої зобов'язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти. Однак відповідач взяті на себе зобов'язання не виконує належним чином, в результаті чого станом на 27.12.2013р. відповідно до Додатку №2 до Договору купівлі-продажу права вимоги №3-233 існує заборгованість в розмірі 460968,46грн. Крім того, за період з 06.02.2014р. по 26.03.2015р. інфляційне збільшення складає 162690,49грн., а 3% річних - 15685,56грн., стягнення яких передбачено ч.2 ст. 625 ЦК України. Також, розмір пені, передбаченої умовами договору, за період з 26.03.2014р. по 26.03.2015р. становить 2530716,85грн. Стягнення зазначених сум є предметом позовних вимог (а.с.2-4, 61). Відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до відповідачів ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», ВАТ Банк «Біг Енергія», в якому просить: визнати недійсним договір купівлі-продажу права вимоги від 27.12.2013р. №3-233 в частині відступлення права вимоги за Кредитним договором №11/02-12-2006 від 04.12.2006р., укладеним між ВАТ Банк «Біг Енергія» та [PERSON]; визнати недійсним Договір про відступлення прав за Договором іпотеки, що посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою О.П. та зареєстровано в реєстрі за №6488 від 28.01.2014р., посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горобинською Г.А. та зареєстрований в реєстрі за №116. Вимоги зустрічного позову обґрунтовані тим, що 04.12.2006р. між ВАТ Банк «Біг Енергія» та [PERSON] було укладено кредитний договір №11/02-12-2006, згідно умов якого Банк надав позичальнику кредит в розмірі 75000,00 доларів США строком до 01.12.2008р. 08.12.2008р. між Банком та позичальником було укладено Додаткову угоду №2 до цього кредитного договору, згідно якої термін повного повернення кредиту встановлено на 02.02.2009р. Валюта кредиту не змінювалась - нею є долар США. В забезпечення виконання умов кредитного договору 04.12.2006р. між ВАТ Банк «Біг Енергія» та [PERSON] було укладено Договір іпотеки, за яким в іпотеку було передано квартиру [ADDRESS]. В п.1.1. Договору іпотеки розписано зобов'язання по поверненню тіла кредиту і процентів за користування кредитом у валюті кредиту - доларах США. Укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ВАТ Банк «Біг Енергія» договір купівлі-продажу права вимоги від 27.12.2013р. №3-233 є правочином зміни кредитора у зобов'язанні. Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» уклало договір факторингу. Валюта зобов'язання сторонами кредитного договору не змінювалася. Операції щодо переходу прав на валютні цінності є валютними операціями та здійснюються тільки після отримання відповідної ліцензії, яка ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» ніколи не видавалася. Таким чином, зазначений відповідач вчинив правочин щодо переходу права власності на валюту - долар США без отримання відповідної ліцензії на право здійснення валютних операцій, що відповідно до ст.227 ЦК України, є підставою для визнання такого договору недійсним. Крім того, згідно Додатку №2 до Договору купівлі-продажу права вимоги від 27.12.2013р. №3-233, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» отримало право вимоги до [PERSON] у валюті - доларах США на суму 460968,46, що не відповідає дійсності, оскільки кредит видавався на суму 75000,00 доларів США, з яких було сплачено 46156,97 доларів США. Вимогою первісного позову про стягнення коштів в іншій валюті - гривні, фактично змінено предмет кредитного договору та його істотну умову - валюту кредиту, чим порушено вимоги закону щодо недопущення односторонньої зміни умов договору та щодо вільного волевиявлення сторін при визначенні і погодженні умов договору. Отже позивач за первісним позовом не вправі вимагати виконання кредитного договору ні у валюті кредиту, ні у будь-якій іншій валюті, не узгодженій з позичальником. Оскільки договір купівлі-продажу права вимоги за кредитним договором є неправомірним та може бути визнаний недійсним, то і договір купівлі-продажу права вимоги за забезпечувальним правочином підлягає визнанню недійсним (а.с.66-69). Оскільки зустрічний позов незалежно від його підсудності пред'являється до суду за місцем розгляду первісного позову (частина друга статті 113 ЦПК), на нього не поширюються правила статті 114 ЦПК про виключну підсудність. Представник позивача за первісним позовом ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (відповідача за зустрічним позовом) в судовому засіданні підтримала первісний позов у повному обсязі з викладених у ньому підстав, у задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Подала до суду письмові пояснення (а.с.84-85), в яких зазначила, що правовідносини, які склалися відповідно до договору відступлення права вимоги регулюються нормами цивільного законодавства щодо відступлення права вимоги (ст.512-519 ЦК України), тому відповідачем невірно застосовано норми матеріального права, а саме - ст. 1077, 1082 ЦК України, які регулюють інші відносини, ніж ті, що склалися. 26.01.2014р. на адресу відповідача направлялось повідомлення про відступлення права вимоги. Згідно кредитного договору, відповідачу надано кошти в розмірі 75 000,00 доларів США, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача. Незалежно від валюти боргу, валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Оскільки у ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» відсутня ліцензія на здійснення валютних операцій, в Договорі купівлі-продажу права вимоги №3-233 від 27.12.2013 року вказана сума в гривні, еквівалентна сумі боргу в іноземній валюті на день підписання договору та розрахунки по кредитним договорам відповідно здійснюються в гривні, а отже, відповідно, в позовній заяві сума заборгованості вказана в національній валюті України, що є підставою для застосування ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів. Ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним пені (неустойки) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Щодо пропущення строку позовної давності зазначено, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Первісний кредитор - ВАТ Банк «Біг Енергія», з метою захисту своїх прав звернувся до приватного нотаріуса Щадко О.І. про вчинення виконавчого напису. Зазначений виконавчий напис перебував на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, повернутий 02.10.2014р. без виконання на підставі п.9 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Повернення мотивовано тим, що Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», встановлена заборона щодо звернення стягнення на майно боржника. Оскільки кредитор скористався правом на задоволення своїх вимог у встановлені строки, але в зв'язку з наявною забороною ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», як правонаступник ВАТ Банк «Біг Енергія», не має можливості задовольнити свої вимоги і тому у нього виникло право на позов, тобто можливість реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Додатково представник позивача за первісним позовом пояснила, що позивачу відступлено право вимоги в гривні. Однак невідомо, що з відступленої суми є тілом кредиту, а що процентами. Розрахунки по інфляційним нарахуванням, трьом процентам річних та пені наведені в позові, окремих розрахунків немає. Ці розрахунки здійснені з 06.02.2014р. - дати підписання Акту приймання передачі. Позивач не має ліцензії на здійснення валютних операцій, тому відступлення права вимоги здійснено в гривні, що не заборонено законом. Позивачем було укладено не договір факторингу, а договір відступлення права вимоги. Про наявність виконавчого напису позивачу стало відомо при відступленні права вимоги, на той час три роки від остаточної дати повернення кредиту вже сплили. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] (позивача за зустрічним позовом) в судовому засіданні первісний позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні, зустрічний позов підтримала у повному обсязі з викладених у ньому підстав, подала письмові заперечення на первісний позов (а.с.63-65), в яких зазначила, що позивачем за первісним позовом було укладено договір факторингу. Повідомлення про укладення цього договору відповідач не отримувала, а тому, на момент звернення з позовом відсутнє порушення прав позивача за первісним позовом. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження передання йому первісних документів, які засвідчують його права. Крім того, валютою кредиту був долар США, валюта кредиту змінена не була, тому наведені у позові розрахунки не узгоджуються із кредитним договором. Що стосується вимоги позову про стягнення інфляційних втрат, то індексації підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а не іноземна валюта, яка була предметом позики. Крім того, умовами кредитного договору встановлена відповідальність за прострочення виконання зобов'язання та розмір процентів за користування коштами, тому нарахування на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України є неправомірними. Крім того, згідно Додаткової угоди №2 до кредитного договору, термін повного повернення кредиту встановлено на 02.02.2009р., зміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, який в даному випадку пропущений. На виконання умов кредитного договору позичальником було сплачено 46156,97 доларів США, проте квитанції не збереглися. Додатково представник відповідача пояснила, що виписка по рахунку не є первинним банківським документом. Документів на підтвердження фактичної видачі кредиту не надано. Однак не заперечувала надання банком кредитних коштів. Додатково зазначила про сплив строків позовної давності та відсутність у позивача валютної ліцензії. Представник відповідача за зустрічним позовом ВАТ Банк «Біг Енергія» в судове засідання неодноразово не з'явився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань не надав. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за зустрічним позовом ВАТ Банк «Біг Енергія». Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 04.12.2006р. між ВАТ Банк «Біг Енергія» та [PERSON] було укладено кредитний договір №11/02-12-2006, згідно п.п. 1.1, 1.2., 1.3., 1.4 якого Банк надає Позичальнику кредит в сумі 75000,00 доларів США, а Позичальник зобовязаний повертати (сплачувати) Банку суму кредиту в розмірі 885,00 доларів США щомісяця, до 25-го числа (включно) місяця, починаючи з січня 2007 року. Останній платіж в рахунок повернення отриманого кредиту в сумі 54645,00 доларів США Позичальник зобов'язаний здійснити не пізніше 01 грудня 2008 року. Термін повного повернення кредиту - 01 грудня 2008 року. Метою кредитування є купівля товарів, оплата послуг, інше споживче використання. Плата за користування кредитом встановлюється в розмірі 16 процентів річних. Проценти нараховуються щомісяця, протягом строку кредитування, тобто з 04.12.2006р. по 30.11.2008р. включно, на фактичний залишок заборгованості по позичковому рахунку, відкритому Банком для надання кредиту Позичальнику згідно п.3.3.1. цього договору, яким позичковий рахунок для надання кредиту визначений за №22038001105740 (а.с.5-7). Відповідно до п.4.1 Кредитного договору, в разі несвоєчасного повернення кредиту (частини або повністю) і (або) несвоєчасної сплати процентів за його використання, тобто прострочення виконання зобов'язань за цим договором, Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі 1,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Пеня сплачується в національній валюті України (гривні) по встановленому НБУ курсу на день такої сплати. Облік пені здійснюється Банком касовим методом. 01.12.2008р. між ВАТ Банк «Біг Енергія» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору №11/02-12-2006 від 04.12.2006р., згідно умов якої термін повного повернення кредиту встановлено на 08.12.2008р., а плата за користування кредитом з 01.12.2008р. - в розмірі 20% річних. Та внесені відповідні зміни в пункти кредитного договору щодо остаточної дати повернення кредиту та процентів (а.с.8). 08.12.2008р. між ВАТ Банк «Біг Енергія» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №2 до Кредитного договору №11/02-12-2006 від 04.12.2006р., згідно умов якої термін повного повернення кредиту встановлено на 02.02.2009р. та внесені відповідні зміни в інші пункти кредитного договору щодо остаточної дати повернення кредиту та процентів (а.с.9) Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України також передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Нормами ст. 525 ЦК України встановлена неприпустимість односторонньої відмови від зобов'язання або одностороння зміна його умов. Відповідно до частин 1, 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі статтями 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.1 ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава виникає, серед іншого, на підставі договору (ч.1 ст.574 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст.575 ЦК України). В забезпечення виконання [PERSON] кредитних зобов'язань за Кредитним договором №11/02-12-2006 від 04.12.2006р., цього ж числа між ВАТ Банк «Біг Енергія» та [PERSON], [PERSON], яка виступає майновим поручителем [PERSON], укладено нотаріально посвідчений Договір іпотеки, відповідно до умов якого, іпотекодавці передають в іпотеку іпотекодержателю на забезпечення своєчасного та повного виконання зобов'язань Боржника за кредитним договором (основна сума кредиту, проценти за його використання, пеня (неустойка)), належну Іпотекодавцям в рівних частках квартиру [ADDRESS] (а.с.86-87). Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором бо законом. (ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України). Відповідно до п.6.4. Кредитного договору №11/02-12-2006 від 04.12.2006р., право вимоги за цим кредитним договором може бути передане Банком іншій особі, або перейти до неї в будь-якому порядку відповідно до вимог чинного законодавства України. 27.12.2013 року між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено Договір купівлі-продажу права вимоги №3-233, відповідно до п.п. 2.1, 2.2, 2.3., 2.7. якого, цей договір є право чином заміни кредитора у зобов'язанні. Предметом цього договору є право вимоги, що випливає з контракту, укладеного між первісним кредитором та боржником, а також договорами забезпечення (у разі їх наявності). За умовами цього договору первісний кредитор відступає за плату, а новий кредитор набуває право вимоги, належне первісному кредиторові відповідно до контракту, укладеного між первісним кредитором та боржником, а також відповідно до договору забезпечення. До нового кредитора переходить право вимоги в обсязі і на умовах, що існувало на дату відступлення, зокрема, але не обмежуючись, до нового кредитора переходять усі права вимоги, що пов'язані з правом вимоги (зокрема, але не обмежуючись, право вимоги відшкодування витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і звернення стягнення, витрат на утримання і збереження предмета обтяження, витрат на страхування, збитків, завданих порушенням основного зобов'язання чи умов договору забезпечення), передбачені контрактом, договором забезпечення та чинним законодавством. Згідно п.3.1. Договору купівлі-продажу права вимоги №3-233, на підтвердження наявності права вимоги у нового кредитора після підписання договору сторони укладають Акт прийому-передачі права вимоги (додаток №3). А також первісний кредитор передає новому кредитору документи, визначені в цьому пункті договору, серед яких документи, що підтверджують фактичну видачу кредиту боржнику та фактичну заборгованість на дату укладання цього договору згідно внутрішнього обліку цієї заборгованості у первісного кредитора згідно із контрактом. Згідно п.3.2. цього договору, на підтвердження наявності права вимоги для забезпечення можливості реалізації новим кредитором придбаного за цим договором права вимоги первісний кредитор протягом 15 банківських днів з моменту повного виконання новим кредитором п.4.1. договору, але не пізніше 24.01.2014р. включно, зобов'язаний укласти з новим кредитором договір відступлення права вимоги за договором забезпечення, предметом якого буде відступлення новому кредитору прав та обов'язків за таким договором забезпечення з урахуванням умов, серед іншого: договір відступлення права вимоги за договором забезпечення укладається у той формі що укладений договір забезпечення, строк дії договору відступлення права вимоги почне свій перебіг у момент його укладання, з моменту нотаріального посвідчення та державної реєстрації та визначається часом, достатнім для реального та належного виконання такого договору його сторонами (а.с.10-13). 28.01.2014р. між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено нотаріально посвідчений договір про відступлення прав за договором іпотеки, відповідно до умов якого, у зв'язку з укладенням між первісним іпотекодержателем та новим іпотекодержателем Договору купівлі-продажу права вимоги №3-233 від 27.12.2013 року, відповідно до якого первісний іпотекодержатель відступив новому іпотекодержателю всі права вимоги за кредитним договором №11/02-12-2006 від 04.12.2006р. з усіма додатковими договорами (угодами), укладеним між первісним іпотекодержателем та [PERSON], первісний іпотекодержатель відступає, а новий іпотекодержатель набуває прав первісного іпотекодержателя, належних первісному іпотекодержателю згідно з договором іпотеки, що посвідчено Івановою О.П., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 04.12.2006р. та зареєстровано в реєстрі за №6488, укладеного між первісним іпотекодержателем та [PERSON] і [PERSON] (а.с.88). 06.02.2014р. між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» підписано Акт прийому-передачі права вимоги згідно до договору купівлі-продажу права вимоги №3-233 від 27.12.2013р, за яким з 06.02.2014р. право вимоги за всіма договорами, зазначеними в п.2.2. Договору та Додатку №2 Договору у повному обсязі перейшло від кредитора до нового кредитора згідно з умовами договору (а.с.15). Згідно переліку боржників та контрактів відносно яких виникло право вимоги кредитора, та права вимоги за якими відступаюся до нового кредитора - Додаток №2 до Договору купівлі-продажу права вимоги №3-233 від 27.12.2013р., ВАТ Банк «Біг Енергія» передав, а ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» прийняв право вимоги за Кредитним договором №11/02-12-2006 від 04.12.2006р., укладеним з [PERSON], загальна сума заборгованості (кредит, відсотки, комісія) на 01.11.2013р. в гривні становить 460968,46грн. (а.с.14). 26.01.2014 року ВАТ Банк «Біг Енергія» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на адресу [PERSON]. надіслано спільне повідомлення про відступлення від 24.01.2014р., в якому викладено інформацію про відступлення 27.12.2013р. ВАТ Банк «Біг Енергія» права вимоги за кредитним договором №11/02-12-2006 від 04.12.2006р. - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». Також повідомлено, що всі подальші виплати будь-яких коштів, що є належними та підлягають сплаті адресатом за кредитними документами на зазначений в повідомленні банківський рахунок (а.с.35-36). Вирішуючи зустрічний позов [PERSON]. про визнання недійсними Договору купівлі-продажу права вимоги №3-233 від 27.12.2013р. в частині відступлення права вимоги за кредитним договором №11/02-12-2006 від 04.12.2006р. та Договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 28.01.2014р., суд не вбачає підстав для його задоволення, виходячи з наступного. Обґрунтовуючи вимоги зустрічного позову, [PERSON]. посилаючись на положення ст. 1077, 1079 ЦК України, зазначає, що укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» Договір купівлі-продажу права вимоги №3-233 від 27.12.2013р. є договором факторингу, валюта кредитного договору не змінювалася, операції щодо переходу прав на валютні цінності є валютними операціями та здійснюються тільки після отримання відповідної ліцензії, яка ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» не видавалася. Тому, на думку позивача за зустрічним позовом, зазначений відповідач за цим позовом вчинив правочин щодо переходу права власності на валюту - долар США без отримання відповідної ліцензії, що відповідно до ст.227 ЦК України, є підставою для визнання такого договору недійсним. Крім того, позивач за первісним позовом, заявляючи вимогу про стягнення коштів в іншій валюті - гривні, фактично змінив предмет кредитного договору та його істотну умову - валюту кредиту, чим порушено вимоги закону щодо недопущення односторонньої зміни умов договору та щодо вільного волевиявлення сторін при визначенні і погодженні умов договору. Як вже зазначалось вище, відповідно до п.6.4. Кредитного договору №11/02-12-2006 від 04.12.2006р., право вимоги за цим кредитним договором може бути передане Банком іншій особі, або перейти до неї в будь-якому порядку відповідно до вимог чинного законодавства України. Частина третя статті 6 ЦК України визначає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, проте не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Норму статті 6 ЦК України розкриває стаття 627 цього Кодексу, в якій зазначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема договір цесії, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором. Разом з тим розділ І книги п'ятої ЦК України регулює загальні положення про зобов'язання, зокрема положення щодо сторін у зобов'язанні. Так, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України ). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу. Як убачається зі змісту та суті Договору купівлі-продажу права вимоги №3-233 від 27.12.2013р., який визначений сторонами цього договору як правочин зміни кредитора у зобов'язанні, сторони цього договору при його укладанні фактично керувалися положеннями статей 512-514 ЦК України. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що Договір купівлі-продажу права вимоги №3-233 від 27.12.2013р. є договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у Постанові від 06 липня 2015 року (справа № 6-301цс15). Як убачається зі змісту п.4.1. оспорюваного договору купівлі-продажу права вимоги, вартість договору визначена сторонами в національній валюті України - гривні, отже жодних валютних операцій між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» у зв'язку з укладанням чи виконанням Договору купівлі-продажу права вимоги №3-233 від 27.12.2013р., останніми не здійснювалось. Таким чином, для укладання цього договору ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» не потребувало наявності у нього генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій. З урахуванням зазначених норм права та встановлених обставин справи, враховуючи, що Договір купівлі-продажу права вимоги №3-233 від 27.12.2013р. є договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу, право вимоги за яким було відступлено за плату, виражену в національній валюті України, суд приходить до висновку про відсутність передбачених статтями 203, 215, 227 ЦК України підстав для визнання цього договору недійсним. Що стосується доводів зустрічного позову про те, що ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» фактично змінив предмет кредитного договору та його істотну умову - валюту кредиту, пред'явивши позов про стягнення заборгованості у національній валюті України - гривні, вони також є необґрунтованими, виходячи з наступного. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша - третя статті 533 ЦК України). Таким чином, положення чинного законодавства визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України. Випадки використання іноземної валюти та платіжних документів в іноземній валюті за зобов'язаннями встановлені законодавством України. Як убачається з Додатку №2 до Договору купівлі-продажу права вимоги №3-233 від 27.12.2013р. (а.с.14), загальна сума заборгованості за відступленими договорами, у тому числі й за договором, укладеним з [PERSON], визначена в гривні - тобто в еквіваленті до валюти кредитування - долара США. Пред'явлення ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» позову в національній валюті України жодним чином не свідчить про зміну предмету кредитного договору та його істотних умов, як про це зазначено у зустрічному позові, а лише підтверджує додержання зазначеним товариством вимог ст. 533 ЦК України, з урахуванням відсутності у останнього ліцензії на здійснення валютних операцій. Виходячи з наведеного вище та проаналізувавши доводи сторін, суд у сукупності з дослідженими доказами дійшов висновку про безпідставність вимог позивача за зустрічним позовом [PERSON] про визнання недійсним Договору купівлі-продажу права вимоги №3-233 від 27.12.2013р., з посиланням на норми статей 203, 215, 227, 525, 627, 628, 1077, 1079 Цивільного кодексу України та положення ст. 4,7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», в частині відступлення права вимоги за кредитним договором №11/02-12-2006 від 04.12.2006р., укладеним між ВАТ Банк «Біг Енергія» та [PERSON] Як убачається зі змісту зустрічного позову та пояснень представника [PERSON] в судовому засіданні, вимога про визнання недійсним договору про відступлення прав за Договором іпотеки, є похідною від першої вимоги зустрічного позову. Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов'язання. Враховуючи, що у вимозі зустрічного позову про визнання недійсним Договору купівлі-продажу права вимоги №3-233 від 27.12.2013р., в частині відступлення права вимоги за кредитним договором №11/02-12-2006 від 04.12.2006р., укладеним між ВАТ Банк «Біг Енергія» та [PERSON], відмовлено, а вимога про визнання недійсним Договору про відступлення прав за Договором іпотеки, є похідною від першої вимоги позову, в задоволення якої відмовлено, суд убачає передбачені законом підстави для відмови в задоволенні зустрічного позову в повному обсязі. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. При цьому суд також бере до уваги наявність того факту, що стороною позивача за зустрічним позивом в ході розгляду справи не надано обґрунтування яке-ж саме право [PERSON] було порушено укладенням оспорюваних договорів. Що стосується вимог первісного позову про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» заборгованості за кредитним договором, суд приходить до наступного. Як убачається з первісного позову та уточнень до нього, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором, яка складається, як зазначено в позовній заяві, з: 460968,46грн. - заборгованості станом на 27.12.2013р. відповідно до Додатку №2 до Договору купівлі-продажу права вимоги №3-233, а також інфляційних втрат за період з 06.02.2014р. по 26.03.2015р. в розмірі 162690,49грн., 3% річних за цей же період в розмірі 15685,56грн., та пені за період з 26.03.2014р. по 26.03.2015р. в розмірі 2530716,85грн. Згідно з ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України, рішення ґрунтується на досліджених наявних в справі доказах. Частиною 1 ст.517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно п.3.1.9. Договору купівлі-продажу права вимоги №3-233 від 27.12.2013 року, укладеного між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», первісний кредитор передає новому кредитору документи, що підтверджують фактичну видачу кредиту боржнику та фактичну заборгованість на дату укладання цього договору згідно внутрішнього обліку цієї заборгованості у первісного кредитора згідно із контрактом. Однак, стороною позивача за первісним позовом, документів на підтвердження видачі кредиту та розміру заборгованості на час відступлення права вимоги, суду не надано. Згідно письмових заперечень на первісний позов та пояснень представника відповідача в судовому засіданні, стороною відповідача заперечується розмір заборгованості за кредитом, вказаний в позовній заяві в сумі 460968,46грн. На підтвердження наявності заборгованості за кредитом в зазначеному розмірі ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» надано суду Перелік боржників та контрактів відносно яких виникло право вимоги кредитора, та права вимоги за якими відступаюся до нового кредитора, який є Додатком №2 до Договору купівлі-продажу права вимоги №3-233 від 27.12.2013р., з якого вбачається, що загальна сума заборгованості (кредит, відсотки, комісія) [PERSON] на 01.11.2013р. в гривні становить 460968,46грн. (а.с.14). При цьому представник ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» в судовому засіданні пояснила, що позивачу не відомо, з яких складових складається зазначена сума - 460968,46грн., що з неї є тілом кредиту, що відсотками, та чи входить до цієї суми комісія. Розмір кожної конкретної складової позивачу також не відомий. Також представник зазначила, що у позивача відсутні документи, які б підтверджували розмір складових цієї суми, тому надати їх суду в якості доказів сторона позивача не в змозі. Також, на підтвердження вимог позовної заяви ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» надано суду виписки з особового рахунку [PERSON], сформовані з дати відкриття рахунку до 27.05.2009р. (а.с.31, 32-33). Проте, Договір купівлі-продажу права вимоги №3-233 укладений 27.12.2013р., отже зазначені виписки на час укладення цього договору були вже не були актуальними. Крім того, у першій виписці вихідний залишок становить 54629,55 доларів США, а в другій - 0,00 доларів США. Також виписки містять зазначення різних сум по оборотах за кредитом. Розрахунку заборгованості за кредитним договором стороною позивача суду не надано. З огляду на викладене, суд приходить до висновку що стороною позивача за первісним позовом суду не надано жодного належного та допустимого доказу в розумінні ст. 57-59 ЦПК України на підтвердження заборгованості за кредитним договором саме в сумі 460968,46грн., як і на підтвердження складових такої заборгованості. Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з наведеного, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що стороною позивача за первісним позовом не доведено розмір заборгованості відповідача за кредитним договором в сумі 460968,46грн., тому суд відмовляє в стягненні такої заборгованості, враховуючи що перевірити дійсний розмір заборгованості за кредитним договором, виходячи з наявних в матеріалах справи документів неможливо, а стороною позивача зазначено в судовому засіданні, що будь-які інші докази на підтвердження розміру заборгованості у позивача відсутні. Що стосується вимоги позову про стягнення інфляційних втрат за період з 06.02.2014р. по 26.03.2015р. в розмірі 162690,49грн., 3% річних за цей же період в розмірі 15685,56грн., та пені за період з 26.03.2014р. по 26.03.2015р. в розмірі 2530716,85грн., то такі вимоги позову є похідними від першої позовної вимоги, в задоволенні якої судом відмовлено. Тому вони також не підлягають задоволенню, оскільки мають розраховуватися від заборгованості за кредитним договором, розмір якої позивачем не доведено. Таким чином первісний позов також не підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи, що в задоволенні первісного позову відмовлено з підстав недоведеності позовних вимог, відсутні підстави для наведення обґрунтування стосовно доводів заяви відповідача за первісним позовом щодо пропуску позивачем строку позовної давності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок сторін у сплаченому при зверненні до суду з позовами розмірі. На підставі викладеного, ст. 12, 15, 16, 203, 215, 227, 509, 510, 512-517, 525, 526, 527, 530, 533, 536, 546, 549, 551, 572, 575, 598, 599, 610-612, 625-629, 631, 632, 1049, 1054, 1077-1079 ЦК України, ст. 3 Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: dismissed