Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

27 листопада 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності в порядку спадкування. В уточненій позовній заяві просив визнати за ним право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровий номер 5320285300:00:003:0043, яка знаходиться за адресою: : [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [INFO] [PERSON] . Мотивуючи позовні вимоги, тим що [INFO] померла його мати [PERSON] . Померлою 11 грудня 2000 було складено заповіт зареєстрований за № 2104 та посвідчений Другою Миргородською державною нотаріальною конторою відповідно до якого спадкоємцем всього майна, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що належить спадкодавцеві на день смерті, є [PERSON] . На підставі заповіту, посвідченого Другою Миргородською ДНК 11 грудня 2000, запис в реєстрі за № 2104 на ім`я [PERSON] приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області Ряжко О.В. 13 листопада 2019 було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Згідно зазначеного Свідоцтва про право на спадщину, спадщина складається з 3/20 (трьох двадцятих) часток житлового будинку з надвірними побудовами, що знаходиться за адресою:. [ADDRESS] . В той же час, в Свідоцтві про право на спадщину до складу спадкового майна, що перейшло [PERSON] в порядку спадкування, не було включено земельну ділянку, що належала померлій. Померла, [PERSON] , отримала зазначену земельну ділянку на підставі рішення органу місцевого самоврядування № 30, виданого Миргородською міською радою Полтавської області 29.01.2019, згідно якого зареєстровано право спільної сумісної власності на ім`я [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером: 5310900000:50:036:0166, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Номер запису про право власності: 30265209 від 11.02.2019, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 1763988653109 . 13 листопада 2019 приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області Ряжко О.В. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки спадкове майно померлої відповідно до вищезазначених відомостей перебуває у спільній сумісній власності із іншими співвласниками, без зазначення (виділу) часток співвласників, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину на відповідну частку спадкового майна. Позивач, є спадкоємцем за заповітом всього майна померлої [PERSON] , що складається з 3/20 (трьох двадцятих) часток житлового будинку з надвірними побудовами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також земельної ділянки площею 0,1 га з кадастровим номером: 5310900000:50:036:0166, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (сто п`ятдесят один). Право власності на зазначену земельну ділянку за померлою виникло на підставі рішення органу місцевого самоврядування № 30, виданого Миргородською міською радою Полтавської області 29.01.2019, згідно якого зареєстровано право спільної сумісної власності на ім`я [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером: 5310900000:50:036:0166, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Проте, померла [PERSON] за час свого життя не встигла виділити частку своєї земельної ділянки із спільної сумісної власності та виготовити державний акт на право власності на земельну ділянку. Оскільки земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності із іншими співвласниками, без зазначення (виділу) часток співвласників він не має можливості оформити спадщину на неї та зареєструвати дану земельну ділянку на своє ім`я. Отже, оскільки за даних обставин справи відсутні умови одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, належним способом захисту права позивача є звернення до суду з вимогою про визнання права спільної сумісної власності в порядку спадкування. Відповідно до ухвали судді від 04 грудня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання . Позивач [PERSON] та його представник, адвокат Ковердяєва Л.В. в підготовчому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав викладених в уточненій позовній заяві. Просили не стягувати з відповідачів понесені судові витрати. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в підготовче засідання не з`явилися, подали заяви, в яких просили проводити розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги [PERSON] визнали, просили їх задовольнити (а.с. 187-190) Третя особа приватний нотаріус Миргородського міського нотаріального округу Ряжко Ольга Вікторівна в підготовче засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник третьої особи Миргородської міської ради Полтавської області в підготовчому засіданні вважав, що позов підлягає задоволенню. Заслухавши позивача, його представника та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд встановив. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі рішення Миргородської міської ради Полтавської області № 30, від 29.01.2019, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , передано у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером: 5310900000:50:036:0166, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] зареєструвала право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером: 5310900000:50:036:0166, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Номер запису про право власності: 30265209 від 11.02.2019, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 1763988653109 (а.с. 13). [PERSON] є матір`ю [PERSON] відповідно до свідоцтва про народження позивача [PERSON] серії [NUMBER] від 17.10.1975 та свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 09.02.1990 , відповідно до якого [PERSON] змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 129). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02 травня 2019 року (а.с. 9). [PERSON] 11 грудня 2000 року склала заповіт посвідчений Другою Миргородською державною нотаріальною конторою відповідно до якого спадкоємцем всього майна, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що належить спадкодавцеві на день смерті, є [PERSON] (а.с. 130). [PERSON] отримав Свідоцтво про право на спадщину, виданого приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області Ряжко О.В. 13 листопада 2019, на 3/20 (три двадцятих) часток житлового будинку з надвірними побудовами, що знаходиться за адресою:. [ADDRESS] (а.с. 10). Постановою приватного нотаріуса Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області Ряжко О.В. від 13 листопада 2019 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої матері [PERSON] , на частку земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки спадкове майно померлої перебуває у спільній сумісній власності із іншими співвласниками, без зазначення (виділу) часток співвласників, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину на відповідну частку спадкового майна (а.с. 12). Судом встановлено, що спадкодавцю [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала земельна ділянка площею 0,1 га з кадастровим номером: 5310900000:50:036:0166, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується рішенням Миргородської міської ради Полтавської області № 30, від 29.01.2019 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.11,13). Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно, зокрема, за законом, і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України. Так, згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтею 25 ЦК України передбачено, що цивільна правоздатність особи припиняється у зв`язку з її смертю, тобто померла особа не може мати майна на праві власності. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності, в тому числі, в порядку спадкування. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.3 ст.1223, ч.1 ст.1220 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1226 ЦК України встановлено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох і більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно із частиною 1 статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного із них є спільною сумісною масністю. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За ст. 86 Земельного Кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно ст. 89 Земельного Кодексу України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюється за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в листі «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Позивач є спадкоємцем по заповіту майна, яке належало померлій [PERSON] та відповідачам на праві спільної сумісної власності, вчинив дії по прийняттю спадщини, тому він набув право на це майно в порядку спадкування. Враховуючи, що позивач [PERSON] є власником 3/20 частин житлового будинку з надвірними побудовами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який розміщений на земельній ділянці, площею 0,1 га, кадастровий номер 5320285300:00:003:0043, та власником 3/20 частин будинку є [PERSON] , 3/10 частини - [PERSON] , 1/5 частини - [PERSON] , 1/5 частини - [PERSON] , суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити, визнати за [PERSON] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] матері [PERSON] , право спільної сумісної власності на земельну ділянку загальною площею 0,1 га., кадастровий номер 5320285300:00:003:0043, яка знаходиться за адресою: : [ADDRESS] , для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що становить 3/20 частини земельної ділянки . Оскільки право позивача на оформлення його спадкових прав на земельну ділянку померлої [PERSON] порушено, то воно підлягає судовому захисту. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Беручи до уваги, що визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, зважаючи на те, що у суду відсутній обґрунтований сумнів щодо достовірності визнаних відповідачами обставин або добровільності їх визнання, за наявності для того законних підстав суд приходить до висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позовні вимоги позивача не суперечить закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позов підлягає до задоволення в межах заявлених позовних вимог відповідно до принципу диспозитивності. В зв`язку з тим, що позивач просив не стягувати судові витрати з відповідача, тому суд,

Outcome: approved