Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

28.11.2019р. позивачка звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача, який мотивує тим, що вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.12.2015р. Від шлюбу мають трьох неповнолітніх доньок - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які після припинення шлюбних відносин проживають з нею та перебувають на її повному утриманні. На даний час вони з відповідачем не досягли домовленості щодо утримання неповнолітніх дітей. Вважає, що відповідач має матеріальну можливість виплачувати аліменти на утримання доньок у розмірі 6900,00грн. щомісячно, оскільки він є працездатним, офіційно не працевлаштований, але має регулярний неофіційний дохід від виконання робіт у будівельній галузі, інших утриманців немає. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання трьох доньок в розмірі 6900,00грн. щомісячно, починаючи з 21.08.2019р. і до повноліття дітей, з подальшою індексацією відповідно до закону. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала повністю, просить їх задовольнити. Додатково суду пояснила, що такий розмір аліментів було визначено нею, виходячи з наявного у відповідача доходу від неофіційних заробіток. Про те, що він офіційно працевлаштований і має дохід в розмірі 5000,00грн. щомісячно, їй відомо не було. Також при визначенні розміру аліментів вона виходила з того, що доньки часто хворіють, перебувають на диспансерних обліках у лікарів, потребують регулярного лікування. Також потрібні гроші на придбання продуктів харчування, одягу, канцелярського приладдя до школи, діти ростуть і зростають їх потреби. Вона не працює, має на утриманні старшого сина від іншого шлюбу, який навчається на 3 курсі Запорізької державної інженерної академії. Має борги за комунальні послуги. Фактично вони проживають за кошти, які надають в якості допомоги її батьки. Тому аліменти в розмірі 2300,00грн на кожну дитину дозволять забезпечити усі потреби їх родини. Представник відповідача - адвокат Левицька Ю.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю з підстав, викладених у відзиві на позов, та додатково зазначила, що відповідач не відмовляється від свого обов`язку щодо утримання неповнолітніх дітей, однак визначений позивачкою розмір аліментів не відповідає умовам, визначеним ст.182 СК України. Зокрема, нею не врахований розмір доходу відповідача, який він отримує за своїм місцем роботи в ТОВ «ТГ «Новація», а саме 4025,00грн. щомісячно. За таких обставин стягнення аліментів в твердій грошовій сумі не є доречним. Аліменти повинні бути стягнуті в частці від заробітку, але таких вимог позивачка не заявляє. Жодних доказів про наявність у відповідача додаткового доходу в справі немає. Просить в позові відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно з ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.8,9 ст.7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з ст.180 СК України на батьків покладений обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Судом встановлено, що сторони знаходились в зареєстрованому шлюбі з 25.12.2015р. Від цього шлюбу вони мають трьох неповнолітніх доньок - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З грудня 2018р. сторони однією сім`єю не мешкають, спільне господарство не ведуть, на даний час шлюб є розірваним. Після припинення шлюбних відносин між сторонами їх неповнолітні діти мешкають з матір`ю - позивачкою [PERSON] . З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, суд прийшов до висновку, що стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину є беззаперечним. Способи виконання такого обов`язку повинні визначатись за спільною домовленістю між батьками. За відсутності такої домовленості, той з них, з ким проживає дитина, вправі звернутись до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів. При цьому, за змістом вимог ст.181,184 СК України право вибору способу стягнення аліментів - у частці від заробітку або в твердій грошовій сумі належить одержувачу аліментів, тобто позивачу. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону. В даному випадку обставини справи однозначно свідчать, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо утримання їх неповнолітніх доньок, у зв`язку з чим позивачка звернулась до суду з цим позовом, визначивши спосіб стягнення аліментів в твердій грошовій сумі з подальшою індексацією відповідно до закону. Тому суд відхиляє доводи представника відповідача про необхідність визначення розміру аліментів в частці від заробітку відповідача з посиланням на те, що він має офіційний регулярний дохід у вигляді заробітної плати. При ухваленні рішення суд враховує, що відповідач не заперечує свого батьківства щодо неповнолітніх доньок та відповідно свого обов`язку як батька утримувати їх до досягнення повноліття. Разом з тим, розглядаючи справу відповідно до ст.13 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог та заперечень, суд встановив, що між сторонами фактично існує спір щодо визначення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Вирішуючи цей спір, суд виходить з вимог ст.182 СК України, згідно з якою при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Так, судом встановлено, що діти сторін є малолітніми, власних доходів не отримують, відвідують дитячі навчальні заклади, проживають разом з матір`ю [PERSON] . Остання є працездатною, однак офіційних джерел доходу не має. Крім неповнолітніх доньок, позивачка має повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який також проживає з матір`ю та на даний час навчається на денному відділенні Запорізької державної інженерної академії. Відповідач [PERSON] не є біологічним батьком цієї дитини. В той же час суд враховує, що матеріальне становище стягувача аліментів, наявність у нього інших утриманців, наявність боргових зобов`язань з оплати житлово-комунальних послуг відповідно до вимог ст.182 СК України не є обставинами, які враховуються при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з іншого батька неповнолітніх дітей. Судом встановлено, що неповнолітні доньки сторін на диспансерному обліку в лікарняних закладах з будь-якими хронічними захворюваннями не перебувають, однак в анамнезі мають ряд захворювань, через що спостерігаються у лікарів: [PERSON] - у окуліста з приводу змішаного астигматизма, у алерголога з приводу рецидивуючого обструктивного бронхіту; Жолобко Єва - у педіатра з приводу частих простудних захворювань, які ускладнюються обструктивним синдромом, пневмонією, у інфекціоніста з приводу хронічної герметичної інфекції, ВЕБ, з рецидивуючим перебігом, у невролога з приводу синдрому вегетативної дисфункції; [PERSON] у педіатра з приводу ГРВІ, гострий ринофаригіт, гострий отит, гострий бронхіт, у інфекціоніста з приводу хронічної ВЕБ інфекції з рецидивуючим перебігом, у алерголога і отоларинголога, окуліста та гастроентеролога з приводу сезонного риноконьюктивіту з персистуючим перебігом, загроза бронхіальної астми, функціональна диспепсія. Відомостей про характер лікування цих захворювань, медичні рекомендації та лікарські призначення надана позивачкою виписка з історії розвитку дітей не містить. Належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення витрат на лікування чи оздоровлення дітей у зв`язку з наявними у них захворюваннями, їх розміру суду також не надано. Крім того, суд враховує, що відповідач [PERSON] є здоровим, працездатним, офіційно працює в ТОВ «Торгівельна група «Новація», має дохід у вигляді заробітної плати в середньомісячному розмірі 4025,00грн. (після утримання податків), інших утриманців не має. Відомості про наявність у нього інших регулярних джерел доходу, будь-якого нерухомого та цінного рухомого майна на праві власності, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав суду жодною стороною не надані. В даному випадку інформація з Державного реєстру фізичних осіб-платників податку про те, що в 1 кварталі 2019р. відповідачу [PERSON] нараховано та виплачено дохід в розмірі 202 400,00грн. від продажу (обміну) рухомого майна, не свідчить про фактичну наявність цих коштів на момент вирішення даної справи. До того ж такий дохід є одноразовим і не входить до Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, затвердженого постановою КМУ №146 від 26.02.1993р. Також позивачкою надана інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.12.2019р., відповідно до якої квартира [ADDRESS] , де раніше був зареєстрований відповідач [PERSON] , з 12.10.2018р. зареєстрована на праві власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №2541 від 12.10.2018р., посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Пянтковською О.Г. Однак вказана інформація не підтверджує належність відповідачу зазначеного об`єкта нерухомості, отримання ним доходу від його відчуження та наявність цих коштів у відповідача на даний момент. Жодних доказів на підтвердження здійснення відповідачем витрат, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, як обставини, передбаченої п.3-2 ч.1 ст.182 СК України, позивачкою суду не надано. Таким чином, беручи до уваги вказані вище обставини в сукупності, виходячи з принципу справедливості та розумності, з максимально можливим урахуванням інтересів неповнолітніх дітей, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей в розмірі 2000,00грн. щомісячно з подальшою їх щорічною індексацією відповідно до закону. Заявлений позивачкою розмір аліментів в сумі 6900,00грн., на думку суду, є завищеним і не відповідає встановленим судом конкретним обставинам справи та вимогам ст.182 СК України. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти підлягають стягненню від дня пред`явлення позивачкою [PERSON] цього позову до суду, а саме, з 28.11.2019р., а не з 21.08.2019р., як зазначено нею в позовній заяві. Жодних обґрунтувань необхідності стягнення аліментів саме з цієї дати позивачка ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні не навела. На підставі вищевикладеного, позов [PERSON] слід задовольнити частково. Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 768,40грн. На підставі ст.430 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial