Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

27 березня 2014 року позивач звернулася до суду з дійсним позовом до Слов'янської міської ради, третя особа: [PERSON], про визнання права власності на земельну ділянку, обґрунтувавши свої вимоги тим, що [INFO] за місцем свого постійного мешкання померла її мати, [PERSON] Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами та приватизованої земельної ділянки площею 0,0600 га, розташованих в [ADDRESS]. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом, інших спадкоємців немає. 25 лютого 2014 року державний нотаріус Першої Слов'янської державної нотаріальної контори Донецької області видала позивачеві свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS], у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку було відмовлено, оскільки державна реєстрація права власності на дану земельну ділянку [PERSON] не була здійснена належним чином. В зв'язку з викладеним позивач просила визнати за собою право власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування після смерті матері. Позивач, [PERSON], в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача - Слов'янської міської ради, до судового засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Суду надано заяву з проханням розглянути справу без участі представника міської ради, рішення винести на розсуд суду. Третя особа, [PERSON], в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Суд, розглянувши надані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Так, в судовому засіданні з достовірністю було встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій обл. (а.с.5). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшли житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], який належав спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу [PERSON] 16 березня 2000 року за реєстровим №1580, зареєстрованого в КП «БТІ» м. Словянська 06 червня 2000 року номер запису 10359 в книзі 58а-236, та земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0600 га, кадастровий номер 1414100000:01:006:1048, розташована за адресою: [ADDRESS], яка належала спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу [PERSON] 16 березня 2000 року за реєстровим №1582. [PERSON] є дочкою [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], відповідно до якого позивач змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с.9-10). Після смерті [PERSON] її дочка, [PERSON], звернулася до Першої Слов'янської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0600 га, кадастровий номер 1414100000:01:006:1048, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Постановою державного нотаріуса Першої Слов'янської державної нотаріальної контори від 11 березня 2014 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої матері [PERSON] на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0600 га, кадастровий номер 1414100000:01:006:1048, розташовану за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з тим, що реєстрація права власності на дану земельну ділянку не була проведена відповідно до вимог законодавства, що діяло на момент його виникнення (а.с.16). Як вбачається з копії Державного акту на право приватної власності на землю серія ДН №002331, виданого на підставі рішення виконкому Слов'янської міської ради народних депутатів 10.12.1997р. №500/1, право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0600 га, розташовану за адресою: [ADDRESS], зареєстроване за [PERSON], тобто суд приходить до висновку, що за своє життя спадкодавець [PERSON] не встигла належним чином переоформити на себе право власності на вищевказану земельну ділянку, а саме отримати державний акт на право власності на землю на своє ім'я. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди виникають з моменту державної реєстрації цих прав, що передбачено ч.1 ст. 125 ЗК України. Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Тому зареєструвати право власності на земельну ділянку за померлою [PERSON] є неможливим. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщенні. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ч. 1 ст. 126 Земельного Кодексу України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. У відповідності зі ст. 328 ЦК України право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Згідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право власності на спадок видається за письмовою заявою спадкоємцями, які прийняли спадок в порядку встановленим цивільним законодавством; у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадок особа може звернутись в суд за правилами позовного провадження. У відповідності зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав й обов'язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про спадкування»від 24.06.1983 року № 4 з наступними змінами й доповненнями якщо позивач в 6-місячний строк вступив у володіння або керування спадкоємним майном або його частиною, то суд по цих підставах розв'язує питання про визнання права на спадкоємне майно. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач є спадкоємицею земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS], після померлої [PERSON] Іншого шляху, ніж визнання права власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS], в судовому порядку, у позивача немає. За нормами ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки позивач [PERSON] після смерті [PERSON] спадщину прийняла, то до неї перейшло право [PERSON] зареєструвати право власності на земельну ділянку, що померла не встигла здійснити за життя. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності. Оскільки на теперішній час у відповідності до ст. 25 ЦК цивільна правоздатність [PERSON] припинилась у зв'язку з її смертю, тому позивач у справі не може в іншому порядку, ніж шляхом ухвалення судового рішення про визнання за нею права власності на спадкове майно, реалізувати своє право на спадщину. Виходячи з вищенаведеного, з огляду на перелічені обставини справи закон прямо не забороняє суду ухвалити рішення щодо визнання за позивачем права власності на земельну ділянку, що створене на законних підставах, оскільки зробити це у якийсь іншій спосіб є неможливим, тому право позивача є порушеним і підлягає захисту. Аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved