overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

27.01.2014 р. [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 12.11.2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 375. Позивачка обґрунтовує свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні характери та погляди на життя, відсутність взаєморозуміння. В результаті зазначених обставин подружжя з липня 2012 року припинило сумісне проживання та ведення спільного господарства, їх шлюб носить формальний характер. Подружжя має дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з матір»ю, а батько добровільно сплачує аліменти на утримання дитини. Свої вимоги підтвердила повторним свідоцтвом про шлюб 1-ОК № 158217, виданим Відділом ДРАЦС Переяслав-Хмельницького міського управління юстиції Київської області 17.01.2014 р., копією свідоцтва про народження дочки [PERSON] [NUMBER], виданого 08.05.2012 р., довідкою про склад сім»ї № 2004 від 09.12.2013 р. В судовому засіданні позивачка вимоги підтримала. Відповідач позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечує та вважає, що сім»ю зберегти неможливо через відсутність взаєморозуміння та тривалий час окремого проживання подружжя. Суд дійшов до висновку, що шлюб розривається з вини обох сторін. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Позов підлягає задоволенню на підставі ст.ст.24,110 Сімейного кодексу України, оскільки подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя. На підставі ст.ст. 24,110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

27.01.2014 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи вимоги тим, що 26.04.2006 р. з відповідачем зареєстрували шлюб. Від цього шлюбу мають двоє неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося, оскільки чоловік пішов до іншої жінки, має намір створити нову сім'ю, у грудні 2013 р. залишив її і шлюбні стосунки не поновлювали, такого наміру не мають. На утримання дітей він сплачує аліменти, а майна, яке б підлягало поділу після розірвання шлюбу, не мають. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач позов визнав і вважає, що сім'я розпалася остаточно, оскільки він з грудня 2013 р. підтримує стосунки з іншою жінкою, має намір створити з нею нову сім'ю. На утримання дітей добровільно сплачує аліменти. Вислухавши сторони, дослідивши наявні у справі письмові докази суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 26 квітня 2006 р. у відділі реєстрації актів цивільного стану П'ятихатського районного управління юстиції Дніпропетровської області сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 32 (а.с. 5), від якого мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO] (а.с. 6, 7). Шлюбні відносини між подружжям припинені з грудня 2013 р. і не поновлювалися. Встановлюючи мотиви, причини та підстави розірвання шлюбу суд з'ясував, що сторони як подружжя шлюбні стосунки не підтримують, не поновлювали їх і такого наміру не мають, проживають окремо і мають бажання створити нові сім'ї, тому суд робить висновок, що морально-правові основи шлюбу втрачені, збереження шлюбу не можливе, оскільки почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки втрачені. Питання утримання дітей вирішено у добровільному порядку, спір про поділ майна на момент розгляду справи відсутній. Відповідно до положень ч. 2 ст.. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. У відповідності зі ст. 112 ч. 2 цього ж Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, судом встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права дітей. На підставі ст. ст. 104, 105 ч. 3, 110-112, 113, 115 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

27.01.2014р. до Слов'янського міськрайонного суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, підтверджуючи свої позовні вимоги тим, що вона з відповідачем з 09.09.2004 року по 10.01.2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею і знаходяться на її утриманні. Відповідач добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання доньки не бажає. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до повноліття доньки. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, але надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, у якій уточнила позовні вимоги, просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до повноліття доньки. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, уточнені позовні вимоги визнав, не заперечував проти задоволення позову, згоден сплачувати аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менш 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.01.2014 року та до повноліття [PERSON] Згідно викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

27.01.2014р. до суду подано цю заяву. В заяві вказано, що [INFO] в м. Погребище Вінницької області помер батько заявниці [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно, яке складається із житлового будинку та іншого майна. Після смерті батька заявниця звернулася до нотаріального органу за отриманням свідоцтва про право на спадщину, у видачі якого її було відмовлено, відмова була мотивована тим, що вона не надала достатньо документів, які необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку фактичного прийняття нею спадщини. На протязі шести місяців з дня відкриття спадщини, як спадкоємець за законом, вона фактично прийняла спадщину, вступила в управління та володіння спадковим майном, про що свідчить володіння та користування житловим будинком, його доглядом та проведенням ремонту, користуванням предметами та речами домашнього вжитку. Зазначені дії відповідно до ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, свідчать про прийняття нею спадщини. В судове засідання заявниця не з'явилась, подала заяву до суду про розгляд справи без її присутності, свої вимоги підтримала та просить їх задовольнити. Представник Погребищенської міської ради Вінницької області в судове засідання не з'явився, просив провести розгляд справи за його відсутності про що до суду подав відповідну заяву. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з положеннями ст. 549 ЦК Української РСР від 1963 року, які були чинними на час зідкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України визначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В судовому засіданні достовірно доведено, що [PERSON] є спадкоємцем за законом після померлого батька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження заявниці (а.с. 6), однак не може оформити спадщину тому, що нотаріусом її було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як вона не надала достатньо документів, які необхідні для підтвердження в нотаріальному органі факту вступу у володіння (управління) спадковим майном після смерті спадкодавця. Але протягом шестимісячного строку після смерті батька вступила у володіння спадковим майном, здійснивши дії, які свідчать про прийняття нею спадщини, зокрема: фактично вступила в управління та володіння спадковим майном померлого батька, продовжувала проживати у спільному їхньому будинку, використовувала предмети побуту, що належали її батьку. Тому, суд вважає доведеним факт прийняття спадщини заявницею. Встановлення факту прийняття спадщини має для заявниці юридичне значення для виникнення спадкового права. Законом не визначено іншого порядку встановлення даного факту, тому з метою захисту майнових прав заявниці даний факт потрібно встановити у судовому порядку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

27.01.2014 року [PERSON] (далі - заявник) звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності її матері - [PERSON], яка померла [INFO], Державного акта на право власності на земельну ділянку (серія ЯГ № 817944), виданого 02.07.2007 року Городнянською районною державною адміністрацією Чернігівської області на ім'я «[PERSON]». В обґрунтування заяви зазначила, що в державному акті допущена помилка в написанні по-батькові матері, що унеможливлює отримання нею в нотаріуса свідоцтва про право власності на земельну ділянку в порядку спадкування майна за законом. У судовому засіданні заявник свою заяву підтримала і наполягала на її задоволенні. Будучи допитаною в якості свідка підтвердила, що [PERSON], яка померла [INFO], і [PERSON], яка вказана в Державному акті на право власності на земельну ділянку (серія ЯГ № 817944), виданому 02.07.2007 року Городнянською районною державною адміністрацією як власник землі, є одна й та сама особа. Представник заінтересованої особи не з'явився, при цьому надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності та повідомив, що не має заперечень з приводу задоволення заяви. Заслухавши пояснення заявника та дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. [PERSON] народилася [INFO]. Її матір'ю є [PERSON], яка померла [INFO]. Матір заявника була власником земельної ділянки площею 3.31 га, на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку (серія ЯГ № 817944), виданого 02.07.2007 року Городнянською районною державною адміністрацією Чернігівської області. Втім, у державному акті допущено помилку в написанні по-батькові власника земельної ділянки - «[PERSON]» замість «[PERSON]». Зазначене підтверджується матеріалами справи, зокрема, копіями державного акта та паспорта [PERSON], з яких убачається, що вказані в цих документах особи проживали за однією адресою, та показаннями допитаного судом свідка, які в сукупності узгоджуються між собою. Оскільки виправлення помилки в написанні по-батькові спадкодавця в даний час вже є неможливим, а її наявність перешкоджає отриманню заявником свідоцтва про право на спадщину матері за законом, її права підлягають захистові судом шляхом встановлення факту належності державного акту матері заявника. Отже, подана заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

27.01.2014 року [PERSON] звернувся в суд із заявою про скасування рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Свої вимоги мотивує тим, що у 1994 році він поїхав на роботу в м.Москву Російської Федерації. У 1995 році він припинив спілкування зі своєю дружиною [PERSON] та іншими членами сім'ї. З того часу він ніяких відомостей про себе не давав. У зв'язку з чим [PERSON] у 1996 році звернулась до Миколаївського районного суду Львівської області із заявою про визнання [PERSON] безвісно відсутнім, у зв'язку з чим 26.09.1996 року судом було задоволено таку заяву. Про існування зазначеного рішення заявник дізнався 13 січня 2014 року від своєї дружини. А тому був змушений звернутись із вказаною заявою до суду. В судовому засіданні заявник підтримав вимоги заяви, дав пояснення аналогічні її змісту. Заінтересова особа - [PERSON] в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином повідомлялась про день та час розгляду справи, відомостей про причини її неявки у суду немає. Заслухавши пояснення заявника, свідка, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, вважає, що заяву слід задовольнити з наступних підстав. Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 26.09.1996 року за заявою [PERSON] було оголошено безвісно відсутнім заявника [PERSON], оскільки такий в 1994 р. виїхав на заробітки до Чехії і з того часу місце його знаходження та перебування не було відомо, відомостей про себе він не подавав. Згідно із ст.45 ЦК України, якщо фізична особа, яка була визнана безвісно відсутньою, з'явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем її перебування або суд, що постановив рішення про визнання цієї особи безвісно відсутньою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Заявник у 2014 р. повернувся в Україну, де йому стало відомо, що його визнано безвісно відсутнім за рішенням суду. Вказані обставини підтверджені в судовому засіданні свідком [PERSON] У відповідності до ст. 250 ЦПК України, у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місце перебування цієї особи суд за місцем перебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] живий та проживає в Україні за адресою [ADDRESS]. За місцем свого проживання був відсутній у зв'язку із перебуванням протягом тривалого часу за кордоном, що підтверджується посвідченням особи на повернення в Україну, виданого 11 грудня 2013 року,а відтак рішення суду від 26.09.1996 р. слід скасувати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

27.01.2014 року [PERSON] звернувся з заявою про винесення додаткового рішення по справі, зокрема просить вирішити питання про стягнення судових витрат. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.06.2013 року, ухваленого у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на ? частини квартири, задоволено позов у повному обсязі. Сторони в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи сповіщались в установленому законом порядку, від представника позивача надійшла до суду заява про розгляд справи без його участі та задовольнити заяву. Згідно частини 2 статті 197 ЦПК України справа розглянута без застосування технічної фіксації. Відповідно до ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, судом не вирішено питання про судові витрати. Оскільки в рішенні суду не вирішено питання щодо розподілу судових витрат, то з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір в розмірі 1358,72 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. 1).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

27.01.2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою та просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини: дочки - [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу. Позивач в судове засідання не з'явилася, звернувшись до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився, звернувшись до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, з позовом згоден. Оскільки відповідач позов визнав, відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України суд приймає визнання позову відповідачем, яке на думку суду не суперечить вимогам закону, та обставини позову не потребують доказування відповідно до ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне положення платника аліментів, наявність у нього непрацездатних батьків, дітей, стан його здоров'я і інші істотні обставини. Тому з відповідача слід стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини від доходів на утримання дочки - [PERSON], [INFO], до повноліття дитини на користь позивача. На підставі ст. ст. 180, 182 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

27.01.2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона з 29.07.2011 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання у шлюбі мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти мешкають разом з нею. Відповідач [PERSON] матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, обов'язків покладених на нього законом не виконує, тому вона просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходів) відповідача, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. У судове засідання сторони не з'явились, про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Позивач та відповідач надали заяви, просили справу розглянути у їх відсутність: [PERSON] на позові наполягає, [PERSON] проти позову не заперечує ( а.с. 15-16 - заяви). Відповідно ст. 174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно ч.2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи проводиться без здійснення фіксування процесу за допомогою звукозаписувального засобу. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 29.07.2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що Довгинцівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області зроблений актовий запис № 314. Від спільного проживання у шлюбі мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. ( а.с. 3-4 - копія свідоцтв про народження). Відповідач [PERSON] добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення повноліття. Положеннями п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Враховуючи, що відповідач [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, погодився з розміром аліментів, що просить стягнути позивач, суд вважає необхідним позов задовольнити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

27.01.2014 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення суду по цивільній справі № 2/337/3167/2013. У заяві вказала, що 20.12.2013 року Хортицьким районним судом м.Запоріжжя, винесено рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Просить змінити їй прізвище, оскільки вона у заяві від 20.12.2013 року не правильно зазначила призвіще яке вона просить залишити їй після розірвання шлюбу. Просила винести додаткове рішення в якому зазначити прізвище що після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. У судове засідання позивачка та відповідач не з'явилися, належним чином повідомлялися судом про час і місце слухання справи, оскільки, відповідно до ч. 3 ст. 220 ЦПК України присутність сторін не є обов'язковою при розгляді заяви, суд вважає за можливе розглянути заяву у відсутності позивача та відповідача. Відповідно до ст.. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно зі ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої не будь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає заяву [PERSON] про ухвалення додаткового рішення такою що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2013 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу були задоволені в повному обсязі (а.с. 14). В заяві від 20.12.2013 року про розгляд справи без її участі, [PERSON] просила залишити їй дівоче прізвище Гостєва (а.с. 12). Відповідно до ст..113 СК України, особа яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається з свідоцтва про шлюб 1-ЖС № 077568 від 10.10.2010 року дошлюбне прізвище [PERSON] Буйна, а тому суд вважає за необхідне ухвалити по справі додаткове рішення.

Outcome: approved