Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

28\~травня 2019\~рокупозивач звернувся до суду із вказаним позовом. Як підставу позову позивач зазначає, що відповідно до кредитного договору від 21 вересня 2007 року, укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] , остання отримала кредитні кошти в розмірі 50\~000,00 доларів США, терміном до 20.09.2022 року. В забезпечення кредитного року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] були укладені договір поруки та іпотечний договір. 20.02.2018 року між Банком та ТОВ «АНСУ» були укладені договори про відступлення права вимоги за кредитним договором, іпотечним договором. У зв`язку з тим, що відповідачі значний час не виконують свої зобов`язань, 11.03.2019 року позивач направим останнім про дострокове повернення усієї суми кредиту та відсотків за користування кредитом. Вимоги позивача не виконані. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 12 червня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 9 вересня 2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду у судовому засіданні. \~ \~ \~ \~Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, щодо винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, хоча вчасно та належним чином повідомлялися про час, дату та місце розгляду справи. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити , з таких підстав. Судом встановлено, що 21 вересня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) був укладений кредитний договір № Ф1-07/56393-07, за умовами якого останній надано кредит в розмірі 50\~000,00 доларів США (п.2.1 Договору) на споживчі цілі (п.2.3 Договору) з терміном погашення до 20.09.2022 року (п. 3.2 Договору). У відповідності до Додатку 1 Договору сторонами було погоджено графік погашення кредиту та виплати відсотків (а.с. 10-17). Позивач свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором виконав, що стверджується видатковим касовим ордером (а.с.21). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається із ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним договором, 21 вересня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (кредитодавець), [PERSON] (поручитель) та [PERSON] (боржник) був укладений договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався перед кредитором в повному обсязі солідарно відповідати за виконання [PERSON] обов`язків, що виникли на підставі кредитного договору (а.с.18-20). Як визначено ст. 638 ЦК України сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору поруки, про що свідчать підписи кредитора, поручителів. Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. В той же час, 20.02.2018 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» (банк) та товариством з обмеженою відповідальністю «АНСУ» (новий кредитор) був укладений договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до умов якого банк відступив шляхом продажу новому кредиторові належні банку, а новий кредитор набув права вимоги банку до позичальника, іпотекодавця, поручителя згідно з додатком №1 (а.с. 35-37). Як вбачається з реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами новий кредитор набув право вимоги за грошовими зобов`язаннями [PERSON] , [PERSON] (а.с. 38). Таким чином, внаслідок укладання вищевказаного договору відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ\~«АНСУ» набуло статусу нового кредитора - стягувача за кредитним договором від 21.09.2007 року № Ф1-07/56393-07. У п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~зазначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України\~передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається із матеріалів справи, 11.03.2019 року на адресу позичальника та поручителя направлялися вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту, процентів за користування кредитом та штрафні санкції за порушення виконання зобов`язання, які в добровільному порядку задоволені не були (а.с. 43-47). У відповідності до положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі й сплата неустойки. Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 20.02.2018 р. заборгованість за кредитним договором становить 33\~956,08 доларів США, в т.ч. 15\~110,20 доларів США строкова заборгованість по кредиту, 11\~111,20 доларів США прострочена заборгованість по кредиту, 176,45 доларів США заборгованість по процентам, 7\~558,23 доларів США прострочена заборгованість по процентам (а.с.49-91), що є істотним порушенням умов кредитного договору, ст. 526, 527, 1048, 1050, 1054 ЦК України. Статтею 524 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України\~встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц. Враховуючи викладене, а також те, що позичальник свої зобов`язання за кредитним договором виконував неналежним чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про солідарне стягнення з [PERSON] ,\~ [PERSON] 15\~110,20 доларів США строкової заборгованості по кредиту, 11\~111,20 доларів США простроченої заборгованості по кредиту, 176,45 доларів США заборгованості по процентам, 7\~558,23 доларів США простроченої заборгованості по процентам є законними та обґрунтованими, та підлягають до задоволення. \~ \~ \~ \~Згідно ст.141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у розмірі 13\~300,12 грн. підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved