Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

27 травня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Новомосковської районної державної лікарні ветеринарної медицини, треті особи - Управління ветеринарної медицини в Новомосковському районі Дніпропетровської області, [PERSON] про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди. 20 серпня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з уточненим позовом до Новомосковської районної державної лікарні ветеринарної медицини, треті особи - Управління ветеринарної медицини в Новомосковському районі Дніпропетровської області, [PERSON] про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилався на те, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2014 року були задоволені його позовні вимоги до Новомосковської районної державної лікарні ветеринарної медицини, третя особа - [PERSON] про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Крім іншого, суд вирішив - поновити його, [PERSON] на посаді завідуючого Голубівським ветпунктом, ведучого ветлікаря епізоотолога з 27 грудня 2013 року. У відповідності до ст. 237-1 КЗпП він має право на відшкодування завданої моральної шкоди, яка полягає в тому, що після незаконного звільнення в нього стався гіпертонічний криз, з 27 січня по 31 січня 2014 року він перебував на лікуванні в Обласному діагностичному центрі кардіології та кардіохірургії. З 31 січня по 24 лютого 2014 року він перебував на лікуванні в Голубівській амбулаторії загальної практики сімейної медицини Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги Новомосковського району. За період лікування ним було витрачено 2 460,86 грн., що підтверджується копіями квитанцій, зазначені кошти повинні бути відшкодовані йому відповідачем. Позивач також зазначив, що з моменту поновлення його на роботі пройшло півтора роки, але, до теперішнього часу правильного запису до його трудової книжки не внесено, крім того, при нарахуванні йому заробітної плати відповідачем не були нараховані суми надбавки за вислугу років. Крім того, за період його роботи, з жовтня 2011 року по лютий 2013 року ним, за власні кошти, була проведена оплата спожитої електричної енергії в сумі 703,76 грн., що підтверджується довідкою голови Голубівської сільської ради. В зв'язку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просив суд: -стягнути з Новомосковської районної державної лікарні ветеринарної медицини на його користь завдану матеріальну шкоду в сумі 3 164,62 грн.; -стягнути з Новомосковської районної державної лікарні ветеринарної медицини на його користь в рахунок завданої моральної шкоди 10 000 грн.; -стягнути з Новомосковської районної державної лікарні ветеринарної медицини на його користь судові витрати в сумі 560,10 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник підтримали позов в повному обсязі, посилалися на підстави звернення до суду, викладені в заяві, просили суд задовольнити вимоги, з приводу оплати електричної енергії пояснили, що в приміщення сільради знаходилося приміщення ветпункту, позивачем проводилися оплати електроенергії за власні кошти. Позивач [PERSON] та його представник також зазначили, що не бажають уточнювати позовні вимоги в частині внесення записів до трудової книжки та стягнення надбавки за вислугу років. Представник відповідача - Новомосковської районної державної лікарні ветеринарної медицини, в судовому засіданні позов не визнав, посилався на те, що позивач [PERSON] проходив лікування в зв'язку гіпертонічною хворобою 2 ступеню, зазначена хвороба не виникає миттєво, є стабільною стадією, при якій підвищення тиску стає регулярним, тому, хвороба виникла до звільнення позивача з роботи і підстав для стягнення матеріальної шкоди у вигляді витрат на лікування немає. Немає підстав також і для стягнення сум, сплачених позивачем за електричну енергію, оскільки на яких підставах позивач сплачував рахунки, невідомо. Договір оренди приміщення по [ADDRESS] між Комунальним закладом «Центр первинної медичної допомоги Новомосковського району» та Новомосковською районною державною лікарнею ветеринарної медицини був укладений тільки у 2013 році. Наявність моральних страждань позивачем не доведено, тому, немає підстав і для задоволення вимог в частині відшкодування завданої моральної шкоди. Треті особи - Управління ветеринарної медицини в Новомосковському районі Дніпропетровської області і [PERSON] в своїх заявах просили суд розглянути справу без їх участі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2014 року були задоволені позовні вимоги [PERSON] до Новомосковської районної державної лікарні ветеринарної медицини, третя особа - [PERSON] про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у відповідності до рішення суду позивач [PERSON] був поновлений на посаді завідуючого Голубівським ветпунктом, ведучого ветлікаря епізоотолога з 27 грудня 2013 року. Як зазначалося вище, в позовній заяві [PERSON] є посилання на неправильність внесення записів до трудової книжки після поновлення його на роботі, невірне нарахування та невиплату надбавки за вислугу років, але, позивачем зазначені вимоги до суду не заявлялися, в судовому засіданні позивач та його представник зазначили, що не бажають уточнювати позовні вимоги в цій частині, тому, суд не розглядає зазначені посилання позивача як підстави позову. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає … у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї. У відповідності до ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд приходить до переконання, що діями відповідача, які полягали у неправомірному звільненню з роботи, позивачу [PERSON] була спричинена моральна шкода, яка полягала в душевних стражданнях в зв'язку з неправомірною поведінкою щодо нього, позивач не працював на протязі трьох місяців, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності до ч.3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обстави, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Виходячи з обставин справи, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд приходить до переконання, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди є надмірними, тому такими, що підлягають частковому задоволенню, у розмірі 500 грн. Стосовно відшкодування матеріальної шкоди, суд приходить до наступного. На обґрунтування своїх вимог в цій частині позивач посилався на те, що з 27січня по 31 січня 2014 року він перебував на лікування в Обласному діагностичному центрі кардіології та кардіохірургії; з 31 січня по 24 лютого 2014 року він перебував на лікування в Голубівській амбулаторії загальної практики сімейної медицини Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги Новомосковського району та за період лікування ним було витрачено 2 460,86 грн. Суд приходить до переконання, що сам по собі факт перебування на лікуванні не є доказом наявності провини відповідача в ушкодженні здоров'я. У відповідності до ст. 1195 ЦК України, 1. Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. 2. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. 3. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв'язку з втратою здоров'я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів. 4. Договором або законом може бути збільшений обсяг і розмір відшкодування шкоди, завданої потерпілому каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. У відповідності до ст.ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог або заперечень. Так, позивачем не надано жодного доказу того, що внаслідок саме дій відповідача в нього було ушкоджене здоров'я, в зв'язку з чим, в задоволенні вимог про стягнення матеріальної шкоди, а саме, витрат на лікування належить відмовити. Суд приходить до переконання, що не підлягають задоволенню також і вимоги позивача в частині відшкодування матеріальної шкоди - сум, сплачених ним за електроенергію, з наступного. Згідно довідки Голубівської сільської ради від 17.01.2014 року, за адресою по [ADDRESS] було надане приміщення з 2007 року для Новомосковської районної інспекції ветеринарної медицини в особі [PERSON], який сплачував за період з жовтня 2011 року по лютий 2013 року - 703,76 грн. Як зазначалося вище, позивач [PERSON] посилався на те, що добровільно сплачував зазначені суми за спожиту електроенергію, а Новомосковська районна державна лікарня ветеринарної медицини обіцяла відшкодувати зазначені суми. Суд вважає, що зазначена довідка не є підставою для відшкодування матеріальної шкоди. Так, у відповідності до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Добровільна оплата рахунків не є фактом спричинення матеріальної шкоди, в зв'язку з чим, суд приходить до переконання, що відповідачем не спричинялася позивачу матеріальна шкода і підстав для задоволення зазначеної частини вимог немає. Враховуючи викладене,

Outcome: partial