Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

28 листопада 2018 року позивач КП «Муніципальна варта» Дніпровської міської ради звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідач [PERSON] відповідно до наказу від 11.05.2011 року призначена на посаду головного бухгалтера сектору бухгалтерського обліку та звітності КП «Муніципальна гвардія» ДМР. Відповідача звільнено з посади 30.09.2014 року за п.1 ст.36 КЗпП України. Вироком Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01.11.2016 року відповідача визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.191 КК України та призначено покарання. Відповідач, будучи службовою особою позивача, вчинила злочин у сфері службової діяльності, за наступних обставин. Зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно, з корисливих мотивів, відповідач за період з липня 2011 по березень 2014 року шляхом корегування даних розрахунково-платіжних відомостей під час виплати заробітної плати працівникам підприємства, здійснила їх виплату собі замість виплати працівнику [PERSON] , а саме: за період з липня по грудень 2011 року - в сумі 1630,14 грн.; за період з січня по грудень 2012 року - в сумі 540,14 грн.; за період з січня по грудень 2013 року - в сумі 12353,77 грн.; за період з січня по березень 2014 року - в сумі 5887,73 грн., а всього на суму 20411,78 грн., якими в подальшому розпорядилась на власний розсуд. [PERSON] звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та вказаний позов було судом задоволено рішенням від 18.10.2017 року, стягнуто з КП «Муніципальна варта» на користь [PERSON] 122962,42 грн. За заявою [PERSON] було відкрито виконавче провадження, позивачем вказане рішення суду виконано, та 31.10.2018 року Шевченківський ВДВС м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з виконанням виконавчого документа в повному обсязі. Позивач вказує, що своїми діями [PERSON] завдала майнової шкоди позивачу у загальній сумі 162510,39 грн., які позивач сплатив на користь [PERSON] , враховуючи також витрати на виконавче провадження, виконавчий збір та податки. З урахуванням викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь шкоду, відшкодовану замість неї позивачем та завдану [PERSON] під час неналежного виконання трудових обов`язків на посаді головного бухгалтера сектору бухгалтерського обліку та звітності, шляхом зловживання службовим становищем, в сумі 162510 грн.39 коп., та судовий збір. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 15 січня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Муніципальна варта» Дніпровської міської ради до [PERSON] , третя особа [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обов`язків, визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач про розгляд судом справи повідомлявся належним чином, відзиву на позовну заяву не надав. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2019 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено наступне. Відповідно до наказу № 40 від 11.05.2011 року в.о. директора КП «Муніципальна гвардія» [PERSON] . [PERSON] прийнята на роботу з 11 травня 2011 року на посаду головного бухгалтера сектора бухгалтерського обліку та звітності. Посадовою інструкцією головного бухгалтера КП «Муніципальна гвардія» ДМР від 15.05.2011 року на відповідача були покладені завдання та обов`язки, серед іншого: забезпечення збереження майна, раціональне та ефективне використання матеріальних, трудових та фінансових ресурсів. Відповідно до наказу (розпорядження) № 100-к від 30.09.2014 року відповідача було звільнено з посади головного бухгалтера за п.1 ст.36 КЗпП України (за угодою сторін). Вироком Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01.11.2016 року у справі № 200/11797/16-к встановлено, що [PERSON] , виконуючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції на посаді головного бухгалтера сектору бухгалтерського обліку та звітності КП «Муніципальна гвардія» ДМР, відповідно до примітки 1 до ст. 364 КК України, будучи службовою особою зазначеного підприємства, вчинила злочин у сфері службової діяльності, за наступних обставин. [PERSON] , працюючи головним бухгалтером сектору бухгалтерського обліку та звітності КП «Муніципальна гвардія» ДМР, перебуваючи на своєму робочому кабінеті №218, розташованому за адресою: м.Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 75, будучи службовою особою, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно, із корисливих мотивів, маючи умисел спрямований на заволодіння чужим майном - грошовими коштами, які були нараховані та призначені до виплати працівнику КП «Муніципальна гвардія» ДМР [PERSON], у вигляді заробітної платні, в період з липня 2011 року по березень 2014 року, більше точного часу встановити не представилось можливим, шляхом корегування даних розрахунково-платіжних відомостей під час виплати заробітної платні працівникам підприємства, здійснила їх виплату собі, замість [PERSON] , а саме: -за період з липня по грудень 2011 року в сумі 1630, 14 грн.; -за період з січня по грудень 2012 року в сумі 540,14 грн.; -за період з січня по грудень 2013 року в сумі 12353,77 грн.; -за період з січня по березень 2014 року в сумі 5887, 73 грн., а в цілому за період з липня 2011 року по березень 2014 року на загальну суму 20 411,78 грн., якими в подальшому розпорядилась на власний розсуд. Таким чином, [PERSON] будучи службовою особою КП «Муніципальна гвардія» ДМР, в період з липня 2011 року по березень 2014 року, більше точного часу встановити не представилось можливим, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно, із корисливих мотивів, заволоділа чужим майном, що належить [PERSON] , а саме: грошовими коштами в сумі 20 411, 78 грн., внаслідок чого останньому була завдана шкода на зазначену суму. Вищезазначені умисні дії [PERSON] , що виразилися в заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, кваліфікуються за ч.2 ст.191 КК України. Судом встановлено, що [PERSON] стала нараховувати [PERSON] заробітну плату як належно, але за відомостями нарахувань заробітної плати, вона не вказувала повний розмір заробітної плати [PERSON] , а додавала її до своєї заробітної плати, при цьому в банк направляла відомості з потрібною їй сумою заробітної плати. Після чого банком на її платіжну картку надходили грошові кошти із збільшеною сумою заробітної плати за рахунок зарплати [PERSON] . Вироком суду, [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.191 КК України та призначено їй покарання. Вирок суду залишено без змін судом апеляційної інстанції та він набрав законної сили. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Встановлено також, що рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 жовтня 2018 року у справі № 200/21244/16-ц, залишеним без змін судом апеляційної інстанції, позовні вимоги [PERSON] до Комунального підприємства «Муніципальна поліція» Дніпровської міської ради про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки при звільненні та невикористаної відпустки задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства «Муніципальна поліція» Дніпровської міської ради на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 18911 грн. 78 коп., грошову компенсацію з урахуванням індексу інфляції у розмірі 15450 грн. 64 коп., розмір середньої заробітної плати за час затримки у розмірі 88600 грн., а всього 122962 грн. 42 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Комунального підприємства «Муніципальна поліція» Дніпровської міської ради на користь держави судовий збір у розмірі 1845 грн. 34 коп. У вказаному рішенні судом, зокрема, встановлено, що заборгованість по заробітній платі за період з травня 2011 року по березень 2014 року склала 20411,78 грн., що підтверджується ухвалою Колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.02.2017 року та відповідно до ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Проте, відповідачем через бухгалтера була виплачена позивачу сума в розмірі 1500 грн. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України,обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, суд погоджується з доводами позивача, що заборгованість позивача із заробітної плати перед [PERSON] виникла та пов`язана з неправомірними діями відповідача [PERSON] . На виконання вказаного рішення суду був виданий виконавчий лист. Рішення суду у справі № 200/21244/16-ц позивачем виконано повністю, що підтверджується постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Демченка О.М. про закінчення виконавчого провадження від 31.10.2018 року. Всього позивачем на виконання рішення суду сплачено 162510 грн. 39 коп., що підтверджується наданими позивачем копіями платіжних доручень, а саме: -платіжним дорученням № 200 від 16.10.2018 року на суму 27051,73 грн. (призначення платежу єдиний внесок утриманий із виплаченої заборгованості по заробітній платі [PERSON] згідно виконавчого листа № 200/21244/16-ц); - платіжним дорученням № 191 від 16.10.2018 року на суму 22133,24 грн. (призначення платежу податок з доходів фізичних осіб, утриманий із виплаченої заборгованості по заробітній платі [PERSON] згідно виконавчого листа № 200/21244/16-ц); - платіжним дорученням № 192 від 16.10.2018 року на суму 1844,44 грн. (призначення платежу військовий збір, утриманий із виплаченої заборгованості по заробітній платі [PERSON] згідно виконавчого листа № 200/21244/16-ц); - платіжним дорученням № 196 від 16.10.2018 року на суму 98984,74 грн. (виплата заборгованості по заробітній платі [PERSON] згідно виконавчого листа № 200/21244/16-ц); - платіжним дорученням № 427 від 25.10.2018 року на суму 12496,24 грн. (сплата виконавчого збору згідно виконавчого листа № 200/21244/16-ц). Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Отже притягнення відповідача до кримінальної відповідальності не позбавляє можливості притягнути його до матеріальної відповідальності і відшкодування шкоди, спричиненої винними діями [PERSON] , що виразились в заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, та кваліфікувались за ч.2 ст.191 КК України. Пунктом 3 ч.1 ст.134 КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене,

Outcome: approved