Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

28 квітня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], територіальної громади Веселівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку набувальної давності. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що [INFO] померла [PERSON], після смерті якої залишилась спадщина у вигляді житлового будинку по [ADDRESS]. Спадкоємцями майна останньої є [PERSON] та [PERSON], в якої вона у 2007 році придбала зазначене нерухоме майно за 3000 гривень. [INFO] [PERSON] померла. До цього часу [PERSON] більше двадцяти років спадщину не приймала та належно її не оформляла. Позивачка просить суд визнати за нею право власності в порядку набувальної давності на житловий будинок та господарські будівлі, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання позивачка не з'явилась, надавши заяву про розгляд справи в її відсутність. На задоволенні позову наполягає. В разі неявки відповідача [PERSON] просить винести заочне рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень від 12.05.2017 року та 18.05.2017 року, причину неявки не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник відповідача - територіальної громади Веселівської сільської ради в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи в його відсутність. Проти позову не заперечує. Суд, дослідивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.8). Після смерті останньої залишилась спадщина у вигляді житлового будинку по [ADDRESS]. Спадкоємцями майна останньої є доньки померлої [PERSON] та [PERSON], про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом від 27 листопада 1997 року (а.с.10). В липні 2007 року [PERSON] продала [PERSON] житловий будинок із земельною ділянкою по [ADDRESS] за 3000 гривень. Дані обставини підтверджуються власноручно написаними розписками останніх від 20.07.2007 року (а.с.11, 12). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.13). До цього часу [PERSON] більше двадцяти років спадщину не приймала та належно її не оформляла. В житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] 12 лютого 2007 року зареєстрована і проживає [PERSON], що підтверджується копією паспорту останньої зі штампом на сторінці № 11 та довідкою № 343 від 24.03.2017 року, виданою виконавчим комітетом Веселівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області (а.с.6, 22). Згідно розпорядження Веселівського сільського голови № 5-Р від 29 січня 2016 року в селі Веселе [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS] (а.с.23). Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] виготовлено без зазначення власника (а.с.15-19). З 12 лютого 2007 року і до цього часу, а саме більше 10-ти років [PERSON] проживає у вказаному житловому будинку, займається домашнім господарством, проводить ремонтні роботи, підтримує домоволодіння у належному стані. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено зазначеним Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно частини 4 зазначеної статті право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п. 1 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, цей кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року, п. 8 цих положень встановлено, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давністю поширюється також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до п.6 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», для набуття права власності на нерухоме майно перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. При вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне: - право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року; - задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності володіння; - за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 - можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. Враховуючи викладене та беручи до уваги, що позивач вже більше 10 років добросовісно володіє житловим будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], відкрито, безперервно здійснює обслуговування даного будинку, доглядаючи за ним, здійснюючи необхідні ремонтні роботи, добросовісно користується нерухомим майном, а інші особи не заявляють вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, і визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати за позивачем право власності на даний будинок в порядку набувальної давності.

Outcome: approved