Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

27 січня 2020 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал спліт» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначено, що 16 липня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» (ПАТ «ВБР») та [PERSON] був укладений кредитний договір № IKAPNAВG.45756.001. Відповідно до умов кредитного договору ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» надав відповідачу кредит в сумі 147060 грн. 00 коп. для придбання автомобіля марки CHEVROLE, модель CRUZE ЗНГ, 2012 року випуску. Відповідно до п. 1.3., 1.4. кредитного договору встановлено, що кредит надається позичальнику до 15 липня 2017 року зі сплатою 17,50 процентів річних. Відповідно до п. п. 2.4. період сплати кредиту, комісії та процентів: з 1-го по 10-те число кожного місця, починається з наступного місяця, після дати підписання даного договору. При несплаті кредиту, комісії та процентів у зазначений строк вони вважаються простроченими. 16 липня 2012 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] був укладений договір поруки РХ029031.45763.001предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, укладеним між кредитором та позичальником. 06 березня 2019 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ТОВ «Глобал спліт» був укладений договір № 146 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором, укладеним між кредитором та позичальником перейшло до ТОВ «Глобал спліт». Банк у повному обсязі виконав свої зобов`язання за кредитним договором. Всупереч умов кредитного договору відповідачі своєчасно не здійснюють платежі для погашення суми заборгованості по кредиту, та заборгованість по нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов`язання. Через не виконання відповідачами своїх зобов`язань по кредитному договору загальний розмір заборгованості станом на 06 березня 2019 року складає 186735 грн. 99 коп., з якої: сума основної заборгованості складає 101992 грн. 97 коп., сума заборгованості за відсотками- складає 84743 грн. 02 коп.. Виходячи з наведеного, посилаючись на протиправність дій відповідача, яким суттєво порушуються законні права кредитора, позивач просив суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № IKAPNAВG.45756.001 від 16 липня 2012 року у сумі 186735 грн. 99 коп. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2801 грн. 04 коп.. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання до суду, в якому розгляд справи просив проводити у його відсутності та висловив згоду на заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідачів про місце, день та час розгляду справи. Згідно із Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження» та Указу Президента від 14 листопада 2014 року № 875/2014 про введення в дію рішення РНБО «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», пересилання пошти не здійснюється, зокрема, до м. Горлівка Донецької області, що є останньою відомою адресою зареєстрованого місця проживання відповідачів, що позбавляє суд можливості надіслання поштою судової повістки за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (ч. 7 ст. 128 ЦПК України). У зв`язку із чим, відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, виклик у судове засідання відповідачів був здійснений шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Однак, [PERSON] та [PERSON] , будучи повідомленими у встановленому законом порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, не використали наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явились у судове засідання без повідомлення причин, не подали відзив, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у їх відсутності від них до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачі, будучи повідомленими належним чином про дату, час і місце розгляду справи не з`явились без повідомлення причин неявки, не подали відзив, а позивач не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у ній даних чи доказів із постановленням заочного рішення, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, та про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів з постановленням заочного рішення. В ході розгляду справи судом було розв`язано заяви та клопотання сторін та прийнято процесуальні рішення. Ухвалою суду від 27 січня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву ТОВ «Глобал спліт» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, та відкрито спрощене провадження у справі. Ухвалою суду від 08 липня 2021 року вирішено справу розглядати на підставі наявних у ній даних та доказів з постановленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Глобал спліт» підлягають частковому задоволенню з огляду на такі встановлені у судовому засіданні обставини та відповідні ним докази. В судовому засіданні встановлено, що 16 липня 2012 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» (далі ПАТ «ВБР») та [PERSON] був укладений кредитний договір № IKAPNAВG.45756.001. Відповідно до умов кредитного договору ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» надав відповідачу кредит в сумі 147060 грн. 00 коп., а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 15 липня 2017 року та сплатити проценти за його користування. 16 липня 2012 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] був укладений договір поруки РХ029031.45763.001, відповідно до п. 6 договору поруки у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідно до договору застави рухомого майна № ZXA019500.45756.002 від 16 липня 2012 року укладеного між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] в забезпечення виконання зобов`язань заставодавцем перед ПАТ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ», в силу чого ПАТ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ» має право в разі невиконання заставодавцем зобов`язань, забезпечених заставою, одержати задовільнення своїх вимог за рахунок предмету застави переважно перед іншими кредиторами заставодавця. Відповідно до п. 35.4 вказаного договору застави, в забезпечення заставодавцем зобов`язань за кредитним договором заставодавець надав в заставу наступне майно: автомобіль марки CHEVROLE, модель CRUZE ЗНГ, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований РЕВ 6-го МРВ м. Горлівка УДАІ ГУМВС України в Донецькій області від 14 липня 2012 року та на обліку перебуває там же. 06 березня 2019 року укладено договір № 146 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимог між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ТОВ «Глобал спліт». Таким чином до ТОВ «Глобал спліт» перейшли права вимоги за кредитним договором, а також всі інші пов`язані з ним права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, в тому числі звернення стягнення. Таким чином, відбулася зміна кредитора у зобов`язаннях, зокрема ТОВ «Глобал спліт» є новим кредитором у фінансових правовідносинах з боржником, а також новим стягувачем у виконавчих провадженнях. Відповідно до довідки про стан кредитної заборгованості б/н від 16 січня 2020 року, ТОВ «Глобал спліт» повідомило, що станом на 16 січня 2020 року заборгованість за кредитним договором № IKAPNAВG.45756.001 від 16 липня 2012 року (позичальник [PERSON] ) становить 186735, 99, яка складається з основної заборгованості у сумі 101922,97 гривень та заборгованості за відсотками у сумі 84743,02 грн.. Відповідач же не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Розмір заборгованості згідно із розрахунком заборгованості, наданим позивачем, станом на 06 березня 2019 року складає 186735 грн. 99 коп., з якої: сума основної заборгованості складає 101922 грн. 97 коп., сума заборгованості за відсотками складає 84743 грн. 02 коп., з якої на період кінцевої виплати по кредитному договору -15 липня 2017 року - 54956 грн. 33 коп.. Згідно із свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи та установчих документів, ТОВ «Глобал спліт» зареєстрована як фінансова установа. Судом перевірено відомості щодо наявності рішення суду про стягнення заборгованості з відповідачів на користь ПАТ «ВБР» за спірним кредитним договором та встановлено, що рішення суду з цього приводу відсутні. Відповідно до п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України. Відповідачі у судове засідання не з`явились, не скористались своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надали належних доказів, які спростовують доводи позивача. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини 1 статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною 2 вказаної вище статті передбачено, що майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Згідно зі статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. За правилом статті 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Отже, за змістом наведених положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора. З огляду на викладене, позивач в обгрунтування своїх вимог повинен надати належні та допустимі докази на підтвердження того, що відповідно до договору факторингу до Фактора перейшло право вимоги за кредитним договором. Наведений правовий висновок, викладений у Постанові Верховного Суду від 01 лютого 2018 року по справі № 2-127/11, провадження № 61-1648св17. Крім того, у пункті 1 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», норми якого є спеціальними, вказано, що фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом, - інших послуг (операцій), пов`язаних із наданням фінансових послуг. У частинах першій, другій статті 7 Закону зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій. Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ. Щодо розмежування за предметом договору, то під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. Цивільний кодекс України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (статті 515 ЦК України). Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої (стаття 1078 ЦК України). Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. За змістом пункту 11 частини першої статті 4 Закону факторинг є фінансовою послугою. Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Вказане вище співпадає з висновками Верховного Суду, викладеними у Постанові від 11 вересня 2019 року по справі № 489/762/17, провадження № 61-3052св19. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини у справі, оцінивши представлені в силу положень статті 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що відповідач [PERSON] належним чином не виконував зобов`язання, передбачені укладеним в установленому законом порядку кредитним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість, що підтверджено відповідним розрахунком цієї заборгованості, представленої суду позивачем. Відповідальність поручителя перед позивачем є солідарною разом з позичальником як з боржником за основним зобов`язанням. Відповідно до частини першої статті 543 ЦК у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відтак, з огляду на солідарний обов`язок перед кредитором позичальниці (боржника за основним зобов`язанням) з кожним із поручителів кредитор має право вибору звернення з вимогою до них разом чи до будь-кого з них окремо. У цій справі позивач заявив однакову вимогу до кожного з відповідачів про стягнення заборгованості за одним кредитним договором солідарно з позичальника та поручителя. Право особи заявити однорідні позовні вимоги до кількох відповідачів передбачена у процесуальному законі незалежно від того, чи існує між цими відповідачами солідарне зобов`язання. Спільний розгляд позовних вимог кредитора до боржника за основним зобов`язанням і кількох поручителів не створює солідарного обов`язку для останніх. Позовні вимоги у цій справі є однорідними та нерозривно пов`язаними з обов`язком належного виконання основного зобов`язання за кредитним договором. Тому ефективний судовий захист прав та інтересів позивача буде можливим за умови розгляду цього спору в межах однієї справи одним судом. Такий розгляд вплине, зокрема, і на ефективність виконання відповідного рішення суду із забезпеченням прав усіх учасників відповідних правовідносин. За правилом частини другої статті 6 ЦК України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Скориставшись правом на врегулювання відносин у договорі, первинний кредитор ПАТ Банк «ВБР» та ТОВ «Глобал спліт» на власний розсуд визначили момент виникнення у фактора права вимоги. Так, в пункті 2. 2 укладеного між ними договору визначено, що набуття права вимог, які відступаються за укладеним договором, вважається таким, що перейшло від Банку до Фактора в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до п. 4.1 цього Договору. Сплата коштів по договору про відступлення права вимоги підтверджена платіжним дорученням, дослідженим судом. Зважаючи на те, що між позивачем та ПАТ «ВБР» укладений договір про відступлення права вимоги, рішення суду про стягнення коштів з відповідача на користь первісного кредитора відсутнє та перебування позивача в реєстрі фінансових установ, що також перевірено судом, позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню. Щодо стягнення процентів за користування кредитом, то при вирішенні позову в цій частині суд виходить з таких встановлених в судовому засіданні обставин та відповідних ним норм чинного законодавства. Відповідно до пункту 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Як видно із представленого суду кредитного договору та додатку до нього строк дії договору припиняється 15 липня 2017 року. За змістом представленого суду розрахунку заборгованості по кредитному договору розмір відсотків, що підлягав сплати станом на 15 липня 2017 року, становив 54956 грн. 33 коп.. Суд оцінює вказаний документ як такий, що підтверджує розмір процентів, які виникли станом на 15 липня 2017 року, оскільки суду не представлено інших доказів. Суд відхиляє вимоги позивача в частині стягнення з відповідачів процентів за період з 16 липня 2017 року по 06 березня 2019 року, як таких що нараховані поза строком дії кредитного договору. Вимог про стягнення інфляційних та трьох процентів річних позивачем не заявлено. З огляду на викладене, суд вважає, що стягненню в рахунок заборгованості по договору кредиту підлягає саме вказана сума коштів. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходив з таких встановлених суду обставин, відповідних ним доказів і норм чинного законодавства. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із роз`ясненнями п. 36 Постанови Пленуму ВССУ України № 10 від 17 жовтня 2014 року, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Позивачем при зверненні до суду з даним позовом був сплачений судовий збір в розмірі 2801 грн. 04 коп.. Так позивач при зверненні до суду просив стягнути з відповідачів 186735 грн. 99 коп., з яких судом задоволено вимоги про стягнення коштів на загальну суму 156949 грн. 30 коп., що становить 84 % від вимог позивача. З огляду на викладене, суд стягує з відповідачів в дольовому порядку судовий збір пропорційно до задоволених вимог, а саме: з кожного з відповідачів в сумі по 1176 грн. 44 коп. судового збору з кожного(84% від 2801 грн. 04 коп. становить 2352 грн. 87 коп.:2) На підставі наведеного,

Outcome: partial