Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

27.12.2019 року, позивач, звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач у позові посилається на те, що 23.04.2019 року о 19год.50хв. на пр.Д.Яворницького, 52 в м.Дніпро відбулося ДТП за участю транспортного засобу «Деу Сенс» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу «ЗАЗ Ланос» д.н.з. [NUMBER] , що належить позивачу на праві власності. В результаті даної ДТП транспортний засіб «ЗАЗ Ланос» д.н.з. [NUMBER] отримав механічні ушкодження. Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.05.2019 року відповідача було визнано винним у скоєні ДТП. З метою визначення розміру завданого в результаті ДТП збитку судовим експертом авто-товарознавцем був складений висновок №6513 від 08.05.2019 року, згідно з яким вартість матеріального збитку з урахуванням зносу складає 5 247 грн. 23 коп. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/9608057 у ПАТ «НАСК «Оранта». 09.08.2019 року ПАТ «НАСК «Оранта» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 3 247 грн. 23 коп. за вирахуванням франшизи у розмірі 2000грн. Проте, вартість відновлювального ремонту автомобіля «ЗАЗ Ланос» д.н.з. [NUMBER] склала 7 100 грн. 00 коп., що підтверджується актом №2018-3660 від 06.05.2019 року про виконання робіт, надання послуг та квитанцією №3660 від 10.05.2019 року. Таким чином, у зв`язку з тим, що реальні збитки за ремонт пошкодженого автомобіля «ЗАЗ Ланос» д.н.з. [NUMBER] склали 7 100 грн. 00 коп., то різниця у розмірі 3 852 грн. 77 коп. між страховою виплатою 3 247 грн. 23 коп. та вартістю ремонту повинен сплатити відповідач з вини якого сталася ДТП. Крім того він поніс додаткові фінансові втрати на оплату експерта авто-товарознавця у розмірі 1000 грн., що підтверджується квитанцією. Крім матеріальної шкоди, йому було завдано й моральну шкоду, що полягає в душевних стражданнях, нервових порушеннях у зв`язку з ДТП та завданням шкоди його автомобілю. В результаті ДТП у нього виникли психотравматичні фактори, які призвели до погіршення здоров`я, депресії, порушення сну, швидкій стомлюваності, дратівливості, загальному погіршенні здоров`я. Він втратив душевний спокій, повинен був витрачати додатковий час, змінювати плани та відволікатися від своїх звичайних занять та роботи для врегулювання ситуації навколо ДТП, що позбавило його ряду немайнових благ і примусило докласти додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи глибину емоційних переживань, вагу заподіяної душевної травми, розмір завданої моральної шкоди він оцінює в розмірі 8 346 грн. 00 коп., яка визначається із двох розмірім мінімальних заробітних плат на момент звернення з позовом до суду. Окрім того, він був змушений звернутись за професійною правничою допомогою до адвоката, якому від сплатив гонорар у розмірі 4000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру на підставі акту-розрахунку. Просив суд стягнути з відповідача вказані суми разом із судовим збором у розмірі 1 536 грн. 80 коп. Згідно протоколу автоматичного розподілу справи між суддями зазначена цивільна справа була передана в провадження судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська [PERSON] . У зв`язку із звільненням судді [PERSON] у відставку, на підставі розпорядження в.о. керівника апарату суду від 25.01.2021 року за № 28 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.01.2021 року, справу передано для розгляду судді Кудрявцевій Т.О. Ухвалою судді Кудрявцевої Т.О. від 29.01.2021 року прийнята до свого провадження вищезазначена цивільна справа, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 09.08.2021 року на адресу суду надійшов відзив від відповідача, в якому він зазначає, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не можуть бути задоволеними судом, просив відмовити в позові в повному обсязі. Стосовно суті заявлених позовних вимог зазначив наступне. На загальних підставах, він, як винна особа в ДТП, зобов`язаний відшкодувати шкоду потерпілому. Однак, на момент ДТП його цивільно-правова відповідальність була застрахована за полісом ОСЦПВВНТЗ № АМ/9608057 у ПАТ «НАСК «Оранта». Страхова компанія виплатила позивачу страхове відшкодування в розмірі 5 247 грн. 23 коп., розрахунок такого відшкодування проводився згідно із Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, а тому у позивача не має підстав для стягнення з нього матеріальної шкоди в розмірі 3 247 грн. 23 коп. Крім того, у разі, якщо страховиком неправильно було визначено розмір страхового відшкодування, то вказані вимоги позивач мав би пред`явити до страховика, у якого була застрахована цивільно-правова відповідальність водія, а не до водія. Нарахування вказаної суми страхового відшкодування здійснювалось на підставі Висновку №6513 експертного дослідження від 08.09.2019 року. У разі, якщо позивач вважав, що суми страхового відшкодування недостатньо для проведення відновлювального ремонту автомобіля, він мав би звернутися до ПАТ «НАСК «Оранта» із заявою про проведення донарахування страхового відшкодування. Також зазначає, що експертне дослідження авто-товарознавця проводилося 08.05.2019 року, а 06.05.2019 року позивач отримав акт №2018-3660 від 06.05.2019 року про виконання робіт, тобто позивач спочатку провів відновлювальний ремонт автомобіля, а потім звернувся до спеціаліста для проведення експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку. Відповідач вважає, що позивачем проведено відновлювальний ремонт автомобіля не у зв`язку з ДТП, яка сталася 23.04.2019 року. Позивач не довів, що витрати пов`язані саме з відновленням пошкодженого автомобіля в наслідок ДТП, а тому ці витрати є необґрунтованими та не пов`язаними з пошкодженням в наслідок ДТП. Позивач не долучив до позовної заяви копію протоколу огляду пошкодженого транспортного засобу, який був складений 23.04.2019 року на місці ДТП, що виключає можливість перевірити, які саме пошкодження автомобілю були спричинені. Позивачем не долучено у якості третьої особи або співвідповідача ПАТ «НАСК «Оранта», які б мали можливість обґрунтувати та пояснити саме той розмір страхового відшкодування, який був визначений страховиком. Позивач, пред`явивши вимоги про стягнення моральної шкоди, не надав жодного належного та допустимого доказу в обґрунтування її наявності та розміру зокрема, обґрунтувавши наявність такої шкоди виключно словами, що містяться у позові. Також відповідач зазначив, що є інвалідом дитинства та його родина являється багатодітною. 03.09.2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив від позивача, в якому він зазначає наступне. Відповідач помилково у своєму відзові зазначає про те, що страхова компанія ПАТ «НАСК «Оранта» відшкодувала позивачу 5 247 грн. 23 коп. ПАТ «НАСК «Оранта» виплатила меншу суму, а саме 3 247 грн. 23 коп. і це підтверджується випискою з банківського рахунку. Сума франшизи повинна бути відшкодована саме особою відповідальною за завданий збиток - [PERSON] . З приводу посилання відповідача на те, що позивач спочатку провів ремонт автомобіля, а потім звернувся до експерта з метою визначення матеріального збитку, то даний факт не відповідає дійсності, так як на аркуші 9-10 Висновку №6513 міститься Акт огляду ТЗ, який складений саме 25.04.2019 року, тобто до моменту проведення ремонту автомобіля. На першому аркуші Висновку №6513 зазначено, що заява до експерта на проведення авто-товарознавчого дослідження надійшла також 25.04.2019 року, а ремонт автомобіля був проведений 06.05.2019 року, тобто після проведення огляду пошкодженого автомобіля експертом та фіксування наявних пошкоджень після ДТП. 08.05.2019 року це дата складання експертом Висновку №6513, що не є порушенням чи якоюсь невідповідністю. Дата огляду автомобіля не повинна збігатися із датою складання самого висновку експертного дослідження. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про часткове задоволення позову, з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 23.04.2019 року о 19год.50хв. на пр.Д.Яворницького, 52 в м.Дніпро відбулося ДТП за участю транспортного засобу «Деу Сенс» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу «ЗАЗ Ланос» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Своїми діями [PERSON] порушив вимоги Правил дорожнього руху, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження транспортного засобу «ЗАЗ Ланос» д.н.з. [NUMBER] . Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , автомобіль «ЗАЗ Ланос» д.н.з. [NUMBER] на праві власності належить [PERSON] . Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.05.2019 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Згідно висновку експерта №6513 від 08.05.2019 року по визначенню вартості матеріального збитку спричиненого власнику транспортного засобу - автомобіля «ЗАЗ Ланос» д.н.з. [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП складає 5 247 грн. 23 коп. Витрати, які поніс позивач за проведення даної експертизи склали 1000 грн., що підтверджується квитанцією про оплату наданих експертних послуг від 25.04.2019 року. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/9608057 у ПАТ «НАСК «Оранта». 09.08.2019 року ПАТ «НАСК «Оранта» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 3 247 грн. 23 коп. за вирахуванням франшизи у розмірі 2000грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля «ЗАЗ Ланос» д.н.з. [NUMBER] склала 7 100 грн. 00 коп., що підтверджується актом №2018-3660 від 06.05.2019 року про виконання робіт, надання послуг та квитанцією №3660 від 10.05.2019 року. Таким чином, розмір матеріальної шкоди становить 3 852 грн. 77 коп. (7100,00 грн. (вартість відновлювального ремонту) - 3247,23 грн. (страхова виплата). Вирішуючи питання по суті заявлених вимог, суд керується наступними нормами права. Частиною 3 ст. 386 Цивільного кодексу України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. У відповідності до ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). 3. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Приписами статті 1192 ЦК України визначено, що суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Пунктом 14 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Порядок і умови відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, визначені статтями 1187, 1188 ЦК України. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що на відповідача покладено обов`язок довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, спричинена внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з вини відповідача. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача суми матеріальної шкоди в розмірі 3 852 грн. 77 коп. Щодо позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь позивача моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктами 1, 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31.03.1995 року визначено, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що позивач безсумнівно зазнав моральних страждань, зумовлених глибокими емоційними переживаннями пов`язаними з пошкодженням транспортного засобу, однак заявлений розмір моральної шкоди є явно завищеним, тому, враховуючи вину відповідача, та, знехтування правилами дорожнього руху, виходячи з принципу розумності і справедливості, а також те, що відповідач є інвалідом дитинства, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача моральну шкоду - у розмірі 2000 грн. 00 коп. На підставі ст. 22 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вартість проведеного експертного дослідження у розмірі 1000грн., сплата якої позивачем підтверджена документально. Стосовно вимог позивача про стягнення на його користь з відповідача понесених витрат в зв`язку з розглядом даної справи слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Статтею 133 ЦПК України передбачені види судових витрат. Відповідно до ч.ч. 1, 2 судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. У відповідності до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.7, 8 цієї статті, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивачем було подано копію Договору №14/11/19-17 про надання правової допомоги від 14.11.2019 року, укладеного ним з адвокатом Константиновим Р.Д., копію квитанції до прибуткового касового ордера від 14.11.2019 року про сплату вартості послуг, розмір яких відповідно до умов вказаного договору відповідно до умов зазначеного договору складає 4000,00 грн., а також копію акта виконаних робіт з детальним описом виконаних робіт від 14.11.2019 року. Враховуючи надання позивачем усіх необхідних документів, що підтверджують понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,0 грн. Стосовно викладених у відзиві відповідача обставин, суд дійшов до наступного. Щодо тверджень відповідача про те, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди повинні бути пред`явлені до страховика, у якого була застрахована цивільно-правова відповідальність водія, а не до водія, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно зі ст. 32.7 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу. Відповідно до ст. 36.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Згідно з ст. 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Щодо обставин підпадання під сумнів рахунку-фактури та акту про виконання робіт, надання послуг, суд виходить з наступного. Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3. Методики, вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Пунктом 1.6. Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ. Пунктом 8.6. Методики передбачено 2 випадки, коли у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості та який виникає у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу. Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду. Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості. Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків. Відповідно до пункту 8.6.1. Методики, величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики). Тобто величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюється як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ. Власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована винною особою в загальному порядку. Методикою передбачено можливість і порядок обчислення показника втрати товарної вартості колісного транспортного засобу як складової загального розміру майнової шкоди, яка завдана власнику транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП. Оскільки від сплати відповідного відшкодування законодавством звільнено страховика, то його згідно зі статтями 1166, 1187, 1194 ЦК України може бути стягнуто з особи, яка завдала шкоду. Вищезазначена правова позиція підтверджується постановою Верховного Суду України від 04.06.2014 року у справі № 6-49цс14. Також, вищезазначена позиція міститься в Висновках Верховного Суду України, викладених у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави передбаченої, п. 1. ч. 1. ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за І півріччя 2014 року. Враховуючи те, що дорожньо-транспортна пригода, у якій пошкоджено автомобіль позивача, сталась з вини відповідача та перебуває у взаємозв`язку з порушенням ним Правил дорожнього руху України, відповідач має відшкодувати позивачу завдані матеріальні збитки, в тому числі у вигляді втрати товарної вартості автомобіля у розмірі 3 852 грн. 77 коп. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність Україні» проведення оцінки майна є обов`язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування. Згідно ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Таким чином, позивачем були дотриманні вищезазначені вимоги чинного законодавства України та була проведена відповідна оцінка пошкодженого транспортного засобу. Будь-яких доказів того, що заподіяна у вказаному ДТП майнова шкода була в іншому розмірі, ніж зазначено позивачем, суду відповідачем не надано, як і не надано доказів того, що витрати на відновлювання пошкодженого транспортного засобу не пов`язані з пошкодженням в наслідок ДТП. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 1 536 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial