Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

27 грудня 2016 року до Казанківського районного суду Миколаївської області звернувся позивач - [PERSON] з позовною заявою до Відділу Держгеокадастру у Казанківському районі Миколаївської області та Сектору з питань державної реєстрації Казанківської районної державної адміністрації Миколаївської області, третя особа: [PERSON], в якому просив визнати недійсним та скасувати розпорядження Казанківської районної державної адміністрації Миколаївської області № 399-р від 27.07.2011 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON], загальною площею 6,6762 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Казанківської селищної ради». Крім того, позивач просить визнати недійсними та скасувати державні акти на право власності на земельну ділянку за кадастровим № 4823655100:26:000:0059, серії ЯК № 256022, виданого 04.11.2011 року на імя [PERSON] на підставі розпорядження Казанківської районної державної адміністрації № 399-р від 27 липня 2011 року та зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за реєстровим № 482360001000155 та за кадастровим № 4823655100:26:000:0060, серії ЯК № 256023, виданого 04.11.2011 року на імя [PERSON] на підставі розпорядження Казанківської районної державної адміністрації № 399-р від 27 липня 2011 року та зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за реєстровим № 482360001000154. В обґрунтування позову зазначив, що йому, як особі, який набув право власності на земельну частку (пай) в ході розпаювання земель колективної власності по колишньому КСП «Заповіт Ілліча», 04.11.2011 року Казанківською РДА Миколаївської області на підставі розпорядження № 399-р від 27.07.2011 року, було видано державні акти на право власності на зазначені земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Однак, в 2016 році позивач вирішив передати належні йому на підставі державних актів земельні ділянки в оренду, що обумовило проведення державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Після звернення до відділу Держгеокадастру у Казанківському районі з питання проведення державної реєстрації земельних ділянок в державному земельному кадастрі було встановлено, що вказані земельні ділянки належать [PERSON] на підставі державного акту серії МК 046115 (кадастрові №№ 4823655100:26:000:0012, 4823655100:26:000:0013). При цьому, вказані земельні ділянки були видані ще в 2004 році [PERSON], які в свою чергу були успадковані її сином [PERSON] Таким чином, державні акти на земельні ділянки серії ЯК № 256022 (кадастровий № 4823655100:26:000:0059), серії ЯК № 256023 (кадастровий № 4823655100:26:000:0060), які належать позивачу та державний акт серії МК 046115 (кадастрові №№ 4823655100:26:000:0012,4823655100:26:000:0013), який належить [PERSON], видані на одні й ті ж самі земельні ділянки. Оскільки вирішити в досудовому порядку вищенаведене питання позивач не мав можливості, а правовстановлюючі документи на земельні ділянки (державні акти), видані на імя [PERSON], реально (фактично) не забезпеченні земельними ділянками, позивач звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач 1 - Відділ Держгеокадастру у Казанківському районі Миколаївської області в судове засідання явку свого представника не забезпечив, надав суду лист від 12.01.2017 року № 9-14.16-0.3-117/2-17, де просив розглянути справу без представника Відділу. Відповідачем 2 - Сектором з питань державної реєстрації Казанківської районної державної адміністрації Миколаївської області, явку свого представника до суду не забезпечено, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомлено. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що розпорядженням Казанківської районної державної адміністрації Миколаївської області від 27.07.2011 року № 399-р «Про затвердження технічних документацій зі складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку гр. [PERSON]М.», позивачу була надана у власність земельна ділянка площею 6,6762 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Казанківської селищної ради. На підставі зазначеного рішення 04.11.2011 року позивачу видано Державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯК № 256022 за кадастровим № 4823655100:26:000:0059, площею 1.7532 га., що зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за реєстровим № 482360001000155, серії ЯК№ 256023 за кадастровим № 4823655100:26:000:0060, площею 4.9230 га., що зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за реєстровим № 482360001000154 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Державні акти також містять план зовнішніх меж земельної ділянки. На час своєї видачі, державні акти, які були оформленні та видані на імя позивача, не були забезпеченні земельними ділянками, оскільки право власності на них, з 2004 року належало громадянці [PERSON], що підтверджується копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.09.2014 року за № 26984912 та № 26989386, копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК № 046115 від 08.07.2004 року, а також довідкою Відділу Держгеокадастру у Казанківському районі Миколаївської області від 02.11.2016 року № 22-14.16-0.1-2961/25-16. Відповідно до ч. 5 статті 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Згідно\~ст. 152 ЗК України\~власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до\~ст. 155 ЗК України\~у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно з вимогами ч.1 ст. 21,\~393 ЦК України\~суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим, органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Абзацом другим п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» розяснено, що виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 8790, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143146, 149, 151, 153158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 ГПК України судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, повязаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Враховуючи встановлені обставини справи та зазначені норми матеріального права, суд вважає, що видані позивачу 04.11.2011 року державні акти на право власності на земельну ділянку, яка належить на праві власності іншій особі, не відповідають вимогам чинного законодавства, що є підставою для визнання їх недійсними. В той же час, предявлена позивачем вимога щодо визнання недійсним та скасування розпорядження Казанківської районної державної адміністрації Миколаївської області від 27.07.2011 року № 399-р на думку суду не може бути задоволена з огляду на визначений позивачем склад відповідачів, тобто, оскільки відповідачами у даній справі не приймалось відповідне розпорядження, відповідні вимоги про скасування такого розпорядження до них не підлягають задоволенню. На підставі вимог\~ст. 33 ЦПК України, суд за відсутності умов, передбачених вказаною нормою, не вправі проводити заміну неналежного відповідача на належного або залучати до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Право визначення особи відповідача покладено на позивача, суд не вправі втручатися у визначення позивачем особи відповідача. Крім того, позивачем не наведено належного обґрунтування своїх вимог до Відповідача 2, а саме: Сектору з питань державної реєстрації Казанківської районної державної адміністрації Миколаївської області. Згідно ч. 1\~ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог. Таким чином, понесені позивачем судові витрати повинні бути стягнути з Відповідача-2, пропорційно задоволеному позову.

Outcome: partial