Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

27.02.2018 року позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 18 липня 2008 року. 06 березня 2014 року рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці їхній шлюб було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Враховуючи, що добровільно відповідач матеріальну допомогу на дитину не надає, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини аліменти в твердій грошовій суму у розмірі дві тисячі пятсот гривень на місяць до досягнення нею повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06 березня 2019 року відкрито провадження у справі, та призначено перше судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження на 09 год. 15 хв. 28.03.2019р. Позивач до початку судового засіданні подала до суду заяву про розгляд справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження у встановлений судом строк не подав. Виходячи з вищевикладеного, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини справи. Зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Сторони перебували у шлюбі з 18.07.2008 року, рішенням Першотравневого районного суду від 06.03.2014 року шлюб розірвано, що підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили. Від шлюбу\~сторони мають\~неповнолітню дитину\~ сина [PERSON], [INFO], батьком дитини в свідоцтві про народження зазначений відповідач, свідоцтво про народження від 18.05.2009 року серія 1-МИ № 095704. Син проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою відділу ведення реєстру територіальної громади м. Чернівці від 21.02.2019 р. Відомості про матеріальне становище відповідача позивачем не подані. \~ Норми права, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставин, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частинами першою-третьою\~статті 12 ЦПК України \~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін.\~Учасники справи\~мають\~рівні\~права щодо\~здійснення\~всіх\~процесуальних прав\~та\~обовязків,\~передбачених\~законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За таких обставинах суд вважає, що вимоги позивача про стягнення аліментів в твердій грошовій суму у розмірі дві тисячі пятсот гривень на місяць до досягнення дитиною повноліття але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, підлягають задоволенню, розмір аліментів необхідно визначати з усіх видів заробітку відповідача. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: approved