Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

26 січня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], 1/2 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дітьми повноліття, посилаючись на те, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, відповідач надає матеріальну допомогу на дітей не регулярно та в недостатньому обсязі, тому вона вимушена звернутися до суду. Позивач у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач, повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позов визнав у повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч.4 ст.174 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Статтею 60 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із свідоцтвом про одруження, серії І-ЖС, №024019, виданого 19.12.1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану міськвиконкому м.Запоріжжя, сторони одружились 19.12.1997 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №1523 (а.с.6). Відповідно до свідоцтв про народження, серії І-ЖС, №070554, та серії І-ЖС, №080028, виданих 28.07.1998 року та 11.07.2002 року, відповідно, відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського району м.Запоріжжя, сторони є батьками неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.7, а.с.8). На підставі довідки Центру обслуговування абонентів № 175 від 21.01.2016 року встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрована у [INFO], її родина складається з чоловіка [PERSON], дітей - [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Згідно з довідкою, виданої ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат» за №306 від 14.01.2016 року, [PERSON] з 01.01.2014 року працює у ТОВ «ЗТМК», його сукупний дохід за останні шість місяців склав 24706,14 гривень (а.с.11). Отже, судом встановлено, що на даний час діти [PERSON] та [PERSON] знаходяться на утриманні матері [PERSON], проживають разом із нею. Добровільно відповідач [PERSON] матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, хоча є працездатним. Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 Сімейного кодексу України. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, а також те, що відповідач визнав позов повністю, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі по стягненню аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно з положеннями ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved