overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

28.12.2016 року позивач - [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача - Молочківської сільської ради Чуднівського району Житомирської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що після смерті її батька - [PERSON], який помер [INFO] року, відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] загальною площею 73,3 м?, житловою площею 41,9 м?. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є спадкоємцем за законом першої черги, інших спадкоємців немає, однак не може оформити своїх спадкових прав після смерті батька, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на нерухоме майно, власником якого він був. Позивач звернулась із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом до Чуднівського державної нотаріальної контори, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно. У судове засідання сторони не з'явились. В позовній заяві позивач просила справу слухати за її відсутності та задовольнити її позовні вимоги. Відповідач не забезпечив участь свого представника у судовому засіданні, до суду надійшла заява, згідно якої відповідач позов визнає і просить розглядати справу без участі представника. На підставі статей 158, 169 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту - ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд задовольняє позов в повному обсязі. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

28.12.2016 року позивач звернувся в суд з позовною заявою про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що знаходиться в зареєстрованому в ВДРАЦс по м. Шостка Шосткинського міськрайонного управління юстиції Сумської області за актовим записом № 50 шлюбі з відповідачем з 04.03.2015 року. Спільне життя між сторонами не склалося внаслідок того, що вони не знаходили порозуміння при вирішенні спільних питань існування сімї, внаслідок чого часто виникали суперечки, шлюбні відносини фактично припинились. Спір про майно відсутній. Отже, вважає що сімя розпалася, примирення між сторонами неможливе, тому просить шлюб розірвати. Термін на примирення не потрібен. В судове засідання сторони не зявились. До суду від них надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, в свою чергу позивач на позовних вимогах наполягає, просить розірвати шлюб, відповідач не заперечує проти задоволення позову. Відповідно до ст.ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлено одним із подружжів і суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Крім цього на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, судом встановлено, що згідно оригіналу свідоцтва про одруження 04.03.2015 року сторони дійсно зареєстрували шлюб (а.с.4). На сьогоднішній день збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому суд вважає, що позов доведено і він підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

28.12.2016 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 20.06.2014 року між ним та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Колпитівською сільською радою, актовий запис №1. Від шлюбу в них є син: [PERSON], [INFO]. Подружнє життя з відповідачем не склалося в зв'язку з тим, що у них різні характери, та погляди на сімейне життя. Спільного домашнього господарства вони не ведуть, а з 30.05.2016 року, проживають окремо. Відповідач залишила сина на утримання позивача і на даний час невідомо, де вона перебуває, чим займається і в кого проживає. Вважає, що подальше спільне проживання з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим. Просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Не заперечує щодо ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Відповідач у судове засідання не з'явилась, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи відповідно до ст. 74 ЦПК України. Клопотань про відкладення справи від неї не надходило. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Згідно з ч.2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява підставна та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 20.06.2014 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Колпитівською сільською радою, актовий запис № 1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.3). Подружнє життя сторін не склалося. Позивач не бажає налагодити подружні стосунки. Він стверджує, що збереження шлюбу є неможливим та суперечить його інтересам. Відповідач будь-яких клопотань до суду, в тому числі про надання строку для примирення з позивачем, заперечення проти позову, не подала. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України (далі - СК України) позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Як вбачається зі ст.ст. 111, 112 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства та зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини- інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов підставний і його необхідно задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

28.12.2016 року позивач звернувся до суду з даними позовними вимогами які 14.02.2017 року були повністю задоволені судом та визнано недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий номер 7125155100:04:000:3326 укладеного між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю ,,Зелена Нива-2013,, смт.Чорнобай Чорнобаївського р-ну Черкаської області. 03.03.2017 року товариством ,,Силікат-1,, подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у цій справі про стягнення на його користь з відповідачів по справі судових витрат по оплаті судового збору по 689 гр.00 коп. ,що складає 1378гр.00 коп. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 220 ЦПК України, якщо судом не вирішено питання про судові витрати, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення. Належним чином повідомлені про час та місце розгляду заяви сторони ,своїх представників в судове засідання не надіслали ,клопотань про відкладення судового засідання на іншу дату від них до суду, не надходило. Згідно до положень ч.3 ст.220 ЦПК України присутність належним чином повідомлених сторін в судовому засіданні, не обов»язкова. Установлено, що товариство з обмеженою відповідальністю ,,,Силікат-1,,с.Ковтуни Золотоніського р-ну Черкаської області на користь якої ухвалено рішення, понесло судові витрати повязані з розглядом справи, зі сплати судового збору у розмірі - 1\~378 грн.00 коп.які підтверджені документально /а.с.1/. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Узявши до уваги, що судове рішення по справі ухвалене на користь позивача тобто повністю задоволено позов суд дійшов висновку про те, що заява позивача підлягає до повного задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

28.12.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь позивача грошові кошти за невиконання зобов'язань за договором від 13.11.2016 року в розмірі 11750 грн. 00 коп. та суму вартості тари в розмірі 6000 грн. В судове засідання позивач не з'явився, до його початку надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Згідно частини 2 статті 197 ЦПК України справа розглянута без застосування технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 листопада 2016 року було укладено договір, за умовами якого позивач продав, а відповідач купив: 470 кг меду, за що позивач отримав 3760 грн. авансу, а до 04.12.2016 року відповідач зобов'язався провести з позивачем повний розрахунок - сплатити на користь позивача 11750 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до положень ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. З моменту укладення договору у сторін виникли зобов'язання, - правовідношення, в якому відповідач зобов'язаний сплатити кошти в термін, передбачений договором (ст. 509 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Приписами частини першої ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином заборгованість за договором від 13.11.2016 року в сумі 11750 грн. 00 коп. підлягає стягненню з відповідача. Також підлягає стягненню з відповідача сума вартості тари (8 бідонів), що становить 6000 грн. Також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп., а також витрати на правову допомогу в розмірі 800 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

28.12.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 8427,15 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 20.05.2011року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір кредитної лінії №87, згідно якого відповідач 1 отримав у позивача кредит у розмірі 3000 грн, строком на 12 місяців, який повинен був щомісячно повертати позивачу, із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 39% річних від загальної суми щоденного залишку заборгованості, але позичальник умови договору не виконує належним чином. 20.05.2011 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки №87, згідно якого поручитель зобов'язаний солідарно відповідати разом з позичальником за виконання умов вказаного кредитного договору. Представник позивача у судове засідання не прибув, у поданій заяві просить суд здійснити розгляд справи у його відсутність. Відповідачі у судове засідання не прибули. Суд вважає за можливе постановити заочне рішення на підставі наявних доказів у справі і проти цього не заперечує представник позивача. Дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що 20.05.2011року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір кредитної лінії №87, згідно якого відповідач 1 отримав у позивача кредит у розмірі 3000 грн, строком на 12 місяців, який повинен був щомісячно повертати позивачу, із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 39% річних від загальної суми щоденного залишку заборгованості. 20.05.2011 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки №87, згідно якого поручитель зобов'язаний солідарно відповідати разом з позичальником за виконання умов вказаного кредитного договору. Як вбачається з довідки - розрахунку, відповідач [PERSON] станом на 31.12.2016 року заборгував позивачу 8427,15 грн. Відповідно до вимог ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно положень ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Як вбачається із ст.554 ЦК України, поручитель відповідає по зобов'язаннях боржника в тому ж обсязі та в солідарному порядку. На відповідачів необхідно покласти солідарну цивільно-правову відповідальність за неналежне виконання умов договору кредиту та судові витрати по справі (у дольовому порядку).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

28.12.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їх малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову приведені доводи про те, що відповідачі вихованням та матеріальним утриманням сина не займаються, його долею, умовами життя належним чином не цікавляться. Позивач у судовому засіданні позов підтримав. Відповідачі у судове засідання повторно не прибули. Представник третьої особи вважає, що позов підлягає задоволенню. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, свідка [PERSON], дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що відповідачі по справі є батьками їх малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.4). Згідно ст.164 Сімейного України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. Відповідачі 1-2 протягом восьми років ухиляються від виконання батьківських обовязків, не утримують сина матеріально і не займаються його вихованням і ці обовязки фактично виконує позивач по справі (бабуся дитини). З висновку, затвердженого п.4.1 рішенням Виконавчого комітету Деснянської районної у місті Чернігова ради №36 від 27.02.2017 року, вбачається, що відповідачів 1-2 необхідно позбавити батьківських прав. Викладені обставини дають суду підставу задовольнити позов щодо позбавлення відповідачів батьківських прав, оскільки вони ухиляються від виховання та утримання дитини, не цікавляться її навчанням, з нею постійно не спілкуються, не проявляють відносно неї належної батьківської турботи, хоча мають таку можливість з огляду на їх вік і позбавлення відповідачів батьківських прав буде відповідати інтересам дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

28.12.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за послуги теплопостачання, що виникла за період з 01.06.2013 року по 01.10.2014 року, в розмірі 2449 грн 83 коп. та відшкодування понесених судових витрат в розмірі 1378 грн. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала і наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав зазначивши, що його довіритель не є власником і не проживає в [ADDRESS], по якій виникла заборгованість. Також послався на безпідставність вимог позивача, з огляду на відсутність договору про надання послуг теплопостачання. Співвідповідач [PERSON] не з'явилася, при цьому надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Власником квартири [ADDRESS] (далі - Квартира) з лютого 2011 року є [PERSON], яка вселилася в Квартиру 18.02.2015 року (а. с. 6). В період з 15.02.2011 року по 28.02.2015 року в Квартирі фактично проживала і була споживачем послуг теплопостачання, які надає позивач, співвідповідач [PERSON], що підтверджується інформацією з особового рахунку (а. с. 6). Відповідно до статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», статті 19 Закону України «Про теплопостачання» співвідповідач була зобов'язана своєчасно сплачувати за спожиті послуги. Втім, співвідповідач за послуги теплопостачання не розраховувалася, внаслідок чого, в період з 01.06.2013 року по 01.10.2014 року, виникла заборгованість, яка складає 2449 грн 83 коп. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком позивача (а. с. 5), правильність якого співвідповідачем не спростовано, що є підставою для її стягнення особисто зі співвідповідача. Водночас суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача з приводу відсутності договору про надання послуг теплопостачання, оскільки, згідно вимог статті 24 Закону України «Про теплопостачання» своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії є основним обов'язком споживача теплової енергії, який співвідповідачем не виконано. Крім того, в силу положень частини першої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки можуть виникати з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Враховуючи вищевикладене і те, що в період з 01.06.2013 року по 01.10.2014 року співвідповідач не вчиняла дій, які свідчать про відмову від послуг теплопостачання, які надавав позивач, між вказаними сторонами фактично виникли правовідносини з приводу постачання і споживання теплової енергії. Виходячи з того, що відповідач [PERSON] не є власником Квартири, з 1996 року він не проживає в ній і з цього часу не користується послугами позивача, пред'явлені до нього вимоги є безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

28.12.2016 року позивачі звернулися в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на дитину, який обгрунтували тим, що відповідач по справі є їхньою дочкою. 06.05.2015 року остання народила дочку [PERSON]. На підставі ухвали Краматорського міського суду від 17.06.2016 року у відношенні відповідача обрано запобіжний захід по кримінальному провадженні у вигляді тримання під вартою. Рішенням виконкому вони - позивачі по справі, призначені опікунами над своєю малолітньою онукою, яка мешкає з ними та знаходиться на їх утриманні. Відповідач на утримання дочки матеріальної допомоги не надає, однак має таку можливість, оскільки є працездатною. Інших осіб на утриманні не має. Просять стягнути з відповідача на їх користь, аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки її заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дочки. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнив заявлені вимоги та просив стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки на користь позивача [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на заявлених вимогах наполягає та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] була допитана в порядку судового доручення, оскільки утримується в СІ-6 м.Бахмут. Як вбачається з її письмових пояснень, позов вона визнає та не заперечує проти розгляду справи за її відсутності. Вислухав пояснення позивача, проаналізувавши зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно ст.181 ч.3, 183 Сімейні кодекси України, за рішенням суду грошові кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу його матері, батька та (або) у твердій грошовій сумі, розмір яких визначається судом. Згідно ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, сина, дочки, інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, вимоги позивача підлягають задоволенню, у звязку із чим з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, до повноліття дитини. У звязку з тим, що згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивачі звільнені від сплати судового збору, його слід стягнути з відповідача в доход держави на підставі ст.88 ЦПК України в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

28.12.2016 року позивачка звернулася до Центрального районного суду м.Миколаєва з позовом до відповідача про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, до досягнення нею повноліття. Позивачка вказує на те, що з серпня 2010 року по 2016 рік перебувала з відповідачем у шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, від яких мають доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальну допомогу на утримання доньки не надає. Позивачка не має можливості самостійно утримувати доньку належним чином. Позивачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату,час та місце слухання справи повідомлявся скудо належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. З серпня 2010 року по 2016 рік сторони перебували у шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, від яких мають доньку [PERSON], [INFO]. У відповідності до ст.180 СК України обидва батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обов'язку визначаються за домовленістю між ними. Згідно зі ст.182, ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом з врахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини і платника аліментів, наявності у платника інших дітей та непрацездатних осіб, а також інших обставин, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання доньки [PERSON] [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку(доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня ухвалення рішення суду і до її повноліття. Відповідно зі ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved