overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

27.11.2017 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшла дана позовна заява, в якій [PERSON] просить розірвати шлюб з [PERSON], зареєстрований 27.08.1992 відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис №1523. Сторони повнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO]. Спір про поділ майна у сторін відсутній. Через органи ДРАЦС відповідач розривати шлюб не бажає. Позов позивач мотивує тим, що з травня 2017 року сторони шлюбні відносини припинили та проживають окремо, відповідач має іншу сімю. Спільне проживання є неможливим. Спір про поділ майна та місце проживання дитини у сторін відсутній. У судове засідання позивач не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, вказавши що позовні вимоги підтримує та зазначив, що не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, заяву про перенесення розгляду справу не надав, причини неявки до суду не повідомив. Суд, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення. У суді встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 27.08.1992, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-СР №153570 від 18.11.2017виданим Шполянським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Черкаської області, актовий запис №1523. Після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на «Фальківська» (а.с.3). Подальше спільне життя та збереження сімї не можливе. Спір про поділ майна у сторін відсутній. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Така ж позиція висловлена в п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з яким проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Таким чином, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, і це має істотне значення, а тому позов задовольняється і шлюб розривається. Оскільки позов задовольняється, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 640,00 грн. На підставі ст.ст. 105, 110, 112, ч.2 ст. 114, 115 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

27.11.2017 р. Дзержинським районним судом м. Харкова було винесено рішення по справі за позовом [PERSON]\~ до [PERSON] про виділ частки в майні та припинення права сумісної власності та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON]\~про визнання ідеальної частки у спільному майні. Однак рішенням суду не вирішено питання щодо стягнення судового збору. Відповідно до\~ст. 220 ЦПК України\~суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Сторони про розгляд зазначеного питання повідомлялись судом належним чином, до суду не з'явились, суд вважає за можливе розглядати зазначене питання у відсутність сторін, оскільки відповідно до ч.3\~ст.220 ЦПК України\~їх присутність не є обов'язковою. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частин першої, другої статті 79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 88 ЦПК України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина друга цієї статті). Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Дана правова позиція узгоджується з Постановою Верховного Суду України від 01.03.2017 року 6-152цс17. Суд установив, що відповідно до Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААА №448125, [PERSON] є інвалідом ІІ групи. З урахуванням зазначеного та наведених норм\~ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити додаткове рішення в частині стягнення з держави судовий збір на користь позивача за первісним позовом [PERSON] у розмірі 551,21 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

27.11.2017 р. до суду заявлено позов, у якому позивач просить розірвати їх з відповідачем шлюб через відсутність любові, поваги, взаєморозуміння, взаємопідтримки, взаємодопомоги, спільних життєвих інтересів, протягом останніх двох років з відповідачкою подружніх стосунків не підтримує, дитина проживатиме з позивачем, майнового спору між ними немає. Позивач в судове засідання не зявився, письмово просив розглянути справу без його участі, позов задовольнити (а.с.17). Відповідачка в судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляла, відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України вона була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи належним чином (а.с. 16, 20). З урахуванням письмової позиції позивача, досліджених доказів та вимог закону суд визнає за необхідне за згодою позивача на підставі ч.4 ст.223, ст.280 ЦПК України постановити заочне рішення, яким позов задовольнити повністю з таких міркувань. Доведено, що любов, повага, взаєморозуміння, взаємопідтримка, взаємодопомога, спільні життєві інтереси між сторонами відсутні, не проживають разом протягом останніх двох років, миритися не бажають, що унеможливлює спільне життя подружжя та збереження шлюбу. Спірні правовідносини регламентуються ч. 2 ст. 112, ч. 1 ст. 113 Сімейного кодексу України, відповідно до яких суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення; особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки між сторонами відсутні любов, повага, взаєморозуміння, взаємопідтримка, взаємодопомога, спільні життєві інтереси, разом вони не проживають протягом останніх двох років, суд визнає, що сімя сторін розпалася остаточно, а тому їх шлюб необхідно розірвати, як такий, що суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

27.11.2017 р. до суду заявлено цей позов. В даній заяві позивачка вказала, що вона з відповідачем [PERSON] перебувають в офіційному шлюбі з 11.12.2003 року, шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Погребищенського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 70. На протязі тривалого часу вони проживають окремо та не підтримують шлюбних відносин. Від спільного шлюбу з відповідачем вони мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідач офіційно не працює, однак має інші види заробітків, а також йому належить на праві приватної власності рухоме та нерухоме майно. Проте жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Дохід повністю витрачає на власні потреби. В судовому засіданні позивачка[PERSON] та її представникадвокат [PERSON] просили змінити розмір аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 900 грн. (девятсот) щомісячно, починаючи стягувати з 27.11.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні проти змінених позовних вимог не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне змінені позовні вимоги позивачки задовольнити частково з таких міркувань. Беззаперечно доведено, що [PERSON], є рідним батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с. 7), але добровільно не виконує свого законного обовязку по утриманню своєї неповнолітньої дочки. Зазначені правовідносини регулюються: -ст. 180 Сімейного кодексу України, відповідно до якої батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей; -ч. 1 ст. 184 СК України, згідно з якою, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. - ч.1 ст. 75 СК України, згідно з якою дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. - ч. 4 ст. 75 СК України, відповідно до якої один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Оскільки, відповідач ухиляється від добровільного виконання свого обовязку по утриманню свого сина, чим порушує його майнові права, але має можливість надавати матеріальну допомогу, то з метою захисту майнового права дитини, з [PERSON], необхідно стягувати аліменти на користь [PERSON], на утримання сина у твердій грошовій сумі 900 грн. (девятсот) щомісячно, починаючи стягувати з 27.11.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави 640 гривень судових витрат по оплаті судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

27.11.2017 р. до суду заявлено цей позов. В даній заяві позивачка вказала, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 07.06.2011 року від даного шлюбу з відповідачем вони мають малолітню дитину, [PERSON], [INFO]. В позовній заяві позивачка зазначає, що батько дитини відповідач по справі [PERSON], офіційно працює різноробочим у КП «Аеропорт Вінниця» с. Гавришівка Вінницкої області. Проте матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Дохід повністю витрачає на власні потреби, угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. В судовому засіданні представник позивачки адвокат [PERSON], позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив стягувати з відповідача аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини, [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати від 27.11.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивачки задовольнити повністю з таких міркувань. Беззаперечно доведено, що [PERSON] є рідним батьком малолітньої дочки, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с. 6)., але добровільно не виконує свого законного обовязку по утриманню своєї малолітньої дочки. Зазначені правовідносини регулюються: -ст. 180 Сімейного кодексу України, відповідно до якої батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей; -ч. 1 ст. 184 СК України, згідно з якою, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. - ч.1 ст. 75 СК України, згідно з якою дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. - ч. 4 ст. 75 СК України, відповідно до якої один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Оскільки, відповідач ухиляється від добровільного виконання свого обовязку по утриманню своєї дочки, чим порушує її майнові права, але має можливість надавати матеріальну допомогу, то з метою захисту майнових прав дитини, з [PERSON], необхідно стягувати аліменти на користь [PERSON], на утримання неповнолітньої дочки 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати від 27.11.2017 року і до досягнення нею повноліття. Також необхідно стягнути з відповідача на користь держави 640 гривень судові витраті по оплаті судового збору, відповідно до ст.ст. 137, 141 ЦПК України та 500 гривень на користь [PERSON] повязані з витратами на правову допомогу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

27.11.2017 року [PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про визнання його батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову зазначив, що [PERSON] була народжена [PERSON] під час шлюбу з відповідачем, а тому останній був записаний батьком дитини. Позивач вказує, що саме він є біологічним батьком дитини, про що йому стало відомо від [PERSON] лише в грудні 2016 року, в звязку з чим звернувся до суду з цим позовом. Ухвалою судді від 12.12.2017 року залучено до участі в справі в якості третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог щодо предмету спору матір дитини [PERSON], оскільки вирішення цього позову в подальшому зачіпає її права та інтереси. У судовому засіданні позивач предявлений позов підтримав і наполягав на задоволенні. Третя особа з позовом погодилася. Будучі допитаною судом в якості свідка підтвердила, що біологічним батьком її дочки [PERSON] є саме позивач; відповідач, який є її чоловіком, з 2013 року перебуває в місцях позбавлення волі за вчинення кримінального правопорушення, в звязку з чим вона не має з ним інтимних стосунків. Відповідач про час і місце розгляду справи сповіщений за місцем відбування покарання належним чином, проте відзив на позовну заяву не він надіслав і не повідомив про бажання взяти особисту участь у розгляді справи. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. З 2013 року третя особа перебуває в шлюбі з відповідачем, який засуджений вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 04.09.2013 року до позбавлення волі строком на 7 років і відбуває покарання у виправній колонії № 73 с. Райки Житомирської області. 16.11.2015 року третя особа народила дитину дочку [PERSON]; в звязку з тим, що дитина народжена в шлюбі з відповідачем, останній записаний її батьком (а.с. 6). Відповідно до частини першої статті 129 Сімейного кодексу України (далі Кодекс) особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право предявити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. Оскільки факт батьківства позивача щодо малолітньої дочки третьої особи підтверджено матірю дитини, яку допитано як свідка, що є належним доказом по справі, при цьому не заперечується самим відповідачем, який записаний батьком дитини, а тому вважається повністю доведеним. В силу вищевикладеного є законні підстави для задоволення позову та визнання позивача батьком дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

27.11.2017 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про визнання його таким, що втратив право користування квартирою № 32 в будинку № 17-а по вул. Гончій в м. Чернігові з підстав, встановлених статтею 405 ЦК України. Позов мотивує тим, що відповідач з дня реєстрації без поважних причин не проживає в [INFO] та не бере участі в оплаті житлово-комунальних послуг, чим ставить її в скрутне матеріальне становище. У судовому засіданні позивач предявлений позов підтримала і наполягала на задоволенні. Будучи допитаною судом в якості свідка підтвердила факт непроживання відповідача в квартирі [ADDRESS] без поважних причин з дня реєстрації з 16.10.2003 року. Відповідач не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином. У телефонному режимі він повідомив про згоду на розгляд справи за його відсутності та про визнання позову, що зафіксовано в журналі телефонограм суду. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі Договору дарування квартири від 29.12.2000 року (далі Квартира), в якій зареєстрований відповідач (а.с. 4, 5). Як убачається з Акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 22.11.2017 року (а. с. 6) та показань свідка, які узгоджуються між собою, з 16.10.2003 року відповідач без поважних причин не проживає в Квартирі, при цьому він не бере участі в оплаті житлово-комунальних послуг, чим ставить сімю позивача в скрутне матеріальне становище. Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У звязку з доведенням факту непроживання відповідача в Квартирі без поважних причин понад один рік, є законні підстави для визнання його таким, що втратив право користування Квартирою. За таких обставин, предявлений позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

27.11.2017 року [PERSON] звернувся до Немирівського районного суду з позовом про розірвання шлюбу, в якій просить розірвати шлюб, укладений з відповідачкою, посилаючись на те, що спільне життя між ними не склалося так як в сім`ї не має злагоди, взаєморозуміння, вони мають різні погляди на сімейне життя, несумісність характерів. Позивач [PERSON], в судовому засіданні позовну заяву підтримує повністю, просить її задовольнити. Відповідачка [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги визнає в повному обсязі та погоджується на розірвання шлюбу. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Сторони перебувають в шлюбі з 04 червня 2006 року. Шлюб зареєстровано Виконкомом Великобушинської сільської ради Немирівського району Вінницької області, за актовим записом № 2. Від сумісного проживання подружжя мають дитину, сина [PERSON], [INFO]. На даний час їхні шлюбні відносини фактично припинено, спільний побут та господарство не ведеться. Вони проживають окремо один від одного. В судовому засіданні встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є не припустимим. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

27.11.2017 року [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду з позовом до [PERSON] вимогами якого є розірвання шлюбу зареєстрованого 30.10.1999 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Держаним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 2040, посилаючись на різні погляди на сімейне життя.. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Позивач (представник позивача) в судовому засіданні позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав. Суд, вислухавши пояснення сторін (позивача, відповідача), дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Врахувавши доводи позивача та вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.10.1999 року про що Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Держаним Центром розвитку сім'ї зроблено актовий запис № 2040 та видано відповідне свідоцтво (а.с.46). Від шлюбу сторони двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] (а.с. 7), та доньку [PERSON], [INFO] (а.с.8). За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved