Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

29.05.2019 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Саксаганського районного суду міста Кривий Ріг шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . На утримання дитини потрібно не менше 7830 гривень, внаслідок того, що позивач повинна витрачати щомісячно грошові кошти на: ліки - 200 грн.; їжу - 2000 грн.; одяг, взуття - 1000 гривень.; навчання у дистанційній школі - 750 грн.; відвідування індивідуального заняття по іноземній мові - 400 грн.; інтернат для навчання та ТБ - 480 грн.; комунальні послуги - 200 грн. влітку та більше 3000 грн. взимку щомісячно. Позивач знаходиться у декретній відпусці, у січні 2019 року народила другу дитину, крім допомоги від держави на другу дитину, інших доходів не має. Відповідач добровільно допомоги на утримання дитини не надає, взагалі не цікавиться життям дитини. На підставі вказаного просить стягувати з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 5000 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, на підставі зазначеного просить позов задовольнити в повному обсязі. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, місце та час слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач зареєстрували шлюб 05.03.2011 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 05.03.2011 року (а.с. 7). [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.07.2011 року (а.с. 6). Відповідно до довідки об`єднаної територіальної громади Грушівської сільської ради встановлено, що [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] та до складу її сім?ї входять: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.15). З Додатку № 2-1 до Договору № 18/19-1-804 на надання освітніх послуг у сфері загальної середньої освіти від 04.06.2019 року вбачається, що [PERSON] отримує освітні послуги в сфері загальної середньої освіти відповідно до чинних державних освітніх стандартів України з використанням дистанційних технологій з метою отримання повної загальної середньої освіти в Приватному закладі «Харківська школа І-ІІІ ступенів «Ангстрем», загальна вартість освітніх послуг Школи «Ангстрем» за 2019/2020 навчальний рік становить 9000 гривень 00 копійок без ПДВ (а.с.16). З довідки Фірми «Європейська школа кореспондентського навчання» № 82 від 16.08.2019 року вбачається, що [PERSON] є студентом Європейської школи кореспондентського навчання курс «Англійський для дітей» з 20.12.2017 року (а.с.18). Позивач, стверджуючи, що відповідач не надає допомоги на утримання дітей, звернулась до суду за захистом порушеного права і з цих підстав між сторонами виник спір. При вирішенні спору, суд виходить з настпуного. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України). Статтею 51 Конституції Українитаст.180Сімейного кодексу України(далі -СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно дост.8 Закону України «Про охорону дитинства`від 26 квітня 2001 року за № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зіст.141 СК Українимати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини ( ч.2 ст.182 СК України). За правиламист.183 СК Українирозмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:стан здоров`я та матеріальне становище дитини;стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно частин 1 та 2 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Тобто, законодавством визначено виключне право стягувача аліментів обирати спосіб, у який аліменти мають бути присуджені. У судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] , сторони домовленості щодо участі відповідача у утриманні дитини не досягли, позивач наполягає на стягненні аліментів твердій грошовій сумі, сторони не скористались своїм правом та не надали докази щодо підтвердження свого матеріального стану, наявності у відповідача інших утриманців, у зв`язку з чим суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі, в розмірі 5000 гривень, щомісячно,з усіх видів заробітку, на користь позивачки з моменту подачі позовної заяви. З відповідача також підлягає стягненню у відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір в сумі 768 гр. 40 коп. на користь держави. На підставі ст.ст. 180, 181, Сімейного кодексу України,

Outcome: approved