Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

28 квітня 2020 року [PERSON] (далі-позивач) звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом, в якому просить визначити причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними; визначити йому додатковий строк терміном в два місяці, після набрання рішенням суду законної сили для подання до державного нотаріуса Другої Добропільського державної нотаріальної контори Донецької області, заяви про прийняття спадщини за законом, що відкрилася [INFO] після смерті [PERSON] . В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] померла його мати - [PERSON] , постійне реєстраційне місце проживання було [ADDRESS] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із належного їй на прав власності майна: двохкімнатної квартири [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги за законом є її сини, тобто позивач [PERSON] та рідний брат по матері [PERSON] , який помер [INFO] . У встановлений законом шестимісячний строк ні позивач, ні його померлий брат до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не зверталися, так як добросовісно помилявся відносно факту прийняття спадщини, оскільки за сумісною домовленістю з померлим братом, останній повинен був стати спадкоємцем на все майно після смерті матері та в подальшому сплатити частину вартості квартири. На момент своєї смерті [INFO] брат [PERSON] до нотаріальної контор з заявою про прийняття спадщини не звертався. Позивач звернувся до державного нотаріуса Другої Добропільської нотаріальної контри Донецької області від 16.04.2020 року щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] матері, проте постановою нотаріуса було відмовлено. Враховуючи вищевикладене просить визначити прочини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини поважними та визначити додатковий строку у 2 місяці. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не прибув, надав клопотання про розгляду справи без участі, просив рішення прийняти на розсуду суду. Дослідивши долучені до матеріалів справи документи, судом встановлено наступне. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 10.04.2002 року [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] . Право власності зареєстровано Добропільським БТІ 14.06.2002 року. Згідно домової книги за вищевказаною адресою зареєстрували місце проживання: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження позивача, батьками вказано: батько [PERSON] , мати - [PERSON] . Яка після одруження [INFO] змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . З долученої копії паспорту [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] вбачається, що зареєстрованим місцем проживання з 23.04.2004 року є [ADDRESS] (тобто місце проживання спадкодавці [PERSON] ). Як вбачається з повідомлення Добропільської державної нотаріальної контори від 01.07.2020 року та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] - не відкривалася. Постановою державного нотаріуса від 16.04.2020 № 221/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої [INFO] матері - [PERSON] , [INFO] , яке складається з двокімнатної квартири [ADDRESS] . Постанова мотивована тим, що [PERSON] з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини не звертався, доказів постійного проживання зі спадкодавицею на час відкриття спадщини не надав, тому у відповідності до ст. 1272 Цивільного кодексу України [PERSON] вважається таким, що спадщину не прийняв. Як вбачається з копії паспорту позивача, зареєстрованим місцем його проживання з 28.07.2000 року є [ADDRESS] . Вирішуючи справу по суті позовних вимог суд виходить з наступного. Право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого у статті 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до пункту 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, у редакції, чинній на час відкриття спадщини, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Суд зазначає, що саме реєстрація спадкоємця за місцем проживання спадкодавця на час смерті спадкодавця свідчить про «автоматичне прийняття спадкоємцем спадщини». Аналогічний висновок викладено в постанові ВС від 11.03.2020 року справа № 360/2312/16-ц, провадження № 61-5221св18. Матеріалами справи підтверджено, що станом на час відкриття спадщини ( [INFO] ) за місцем проживання спадкодавця [PERSON] був зареєстрований [PERSON] , як вказує позивач його рідний брат по матері. Доказів того, що останній надав заяву про відмову від спадщини не надано. Факт відсутності спадкової справи після смерті [PERSON] підтверджено відомостями нотаріуса. Відсутність свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на ім`я померлого [INFO] [PERSON] , так як і не оформлення ним у встановленому законом порядку спадщини не є свідченням того, що останній не прийняв таку спадщину, навпаки протилежне виплаиває з позиції позивача, який вказав про наявність домовленості між ним та братом щодо прийняття у спадщину майна після смерті матері та відшкодвання частини його вартості. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України - за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом статті 1271 ЦК України поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч.3 ст.1271 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо : 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви, 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини; при цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Крім цього, колегія суддів судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №565/1145/17, провадження №61-38298св18 зазначила, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Із змісту позовної заяви встановлено, що позивачем не було своєчасно подано заяву про прийняття спадщини після смерті матері, без будь-якої поважної причини, позивач в позовній заяву зазначив про наявність домовленостей щодо прийняття спадщини на все майно після смерті матері братом [PERSON] . Отже, в порушення вимог ст.81 ЦПК України, якою визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, позивачем не подано жодного доказу наявності у нього певних об`єктивних перешкод, які б завадили йому вчинити певні визначені законодавством дії з прийняття спадщини. Таким чином, позивачем не обґрунтовано та не доведено наявність поважних причин, які б об`єктивно та непереборно перешкодили йому у поданні заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця. Тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed