overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

27 грудня 2016 року [PERSON] звернувся в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування предявлених позовних вимог позивач зазначив, що з відповідачкою він перебуває у шлюбі з 24 листопада 2007 року; шлюб зареєстрований Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 845. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися з 2011 року і на теперішній час вони проживають окремо. [PERSON] вважає, що подружні стосунки припинені остаточно і відновлені бути не можуть, тому просить шлюб розірвати. Спору про розподіл майна сторони не мають. Як зазначив позивач в позовній заяві, донька [PERSON] мешкає з ним, а син [PERSON] мешкає з відповідачкою. В наданій до суду письмовій заяві позивач [PERSON] зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити і розглянути справу без його участі. Відповідачка [PERSON] в наданій суду письмовій заяві просить суд розглянути справу без її участі, зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд, взявши до уваги позицію позивача та відповідачки, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 24 листопада 2007 року Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 845 (л.с. 5). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO] (л.с. 10), та сина [PERSON], [INFO] (л.с. 11). Як зазначив позивач і проти чого не заперечувала відповідачка, шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися з 2011 року і на теперішній час вони проживають окремо. [PERSON] вважає, що поновлення з відповідачкою подружніх стосунків неможливе, наполягає на розірванні шлюбу. Спору про розподіл майна сторони не мають. З письмової заяви відповідачки вбачається, що вона не заперечує проти розірвання шлюбу та обставин, викладених позивачем в позовній заяві. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що добровільність шлюбу є основною з його засад і грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд вважає, що розірвання шлюбу буде відповідати як інтересам позивача так і відповідачки, тому позов необхідно задовольнити. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

27 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якій просить розірвати шлюб. Позов мотивовано, що 25 жовтня 2006 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис №421. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Подружні відносини припинені через різні погляди на сімейне життя. Сторони спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. Спору про розділ майна, що є сумісною власністю не виникає. В звязку з цим позивач просить суд розірвати шлюб. В судове засідання позивач та відповідач не зявились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримав в повному обсязі, відповідач визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 25 жовтня 2006 року. Шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис №421. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Спору про поділ майна, що є спільною власністю на даний час не має. В сім'ї позивача та відповідача подружні відносини припинені через різні погляди на сімейне життя. Сторони проживають за різними адресами. Враховуючи ці обставини суд вважає, що родина розпалась остаточно, відновлення подружніх відносин неможливе, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суттєво суперечити інтересам сторін. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

27 грудня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт свого постійного проживання ра\-зом зі спадкодавцем її матір'ю [PERSON], яка померла [INFO] на час відкриття спадщини. Інтереси заявника представляв адвокат Пелипенко Павло Павлович, заяву[PERSON] підтримав повністю. Від заявника та заінтересованої особи до суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності. Заявник заяву підтримав, у заінтересованої особи заперечень не було. Дослідивши докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі і про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем. Судовим розглядом справи встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] (а.с.11). Після її смерті відкрилась спадщина. Постановою приватного нотаріуса Білашенко Людмили Володимирівни від 03.06.2016 №685/02-31 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [INFO] її матері [PERSON] за відсутністю доказу прийняття нею спадщини. В матеріалах справи є заповіт [PERSON], згідно якого вона 06.03.1995 все своє майно, де б воно не було з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповідає [PERSON]. Рішенням Роменського міськрайонного суду від 14.09.2016 по справі № 585/2693/16-ц встановлено факт, що [PERSON], [INFO] є дочкою [PERSON], яка померла [INFO] Згідно довідки Великобубнівської сільської ради Роменського району Сумської області від 26.12.2016 № 02-35/1690 [PERSON] ([INFO]) до дня смерті [INFO] не була зареєстрована, але з березня 2001 року постійно проживала за адресою: [ADDRESS] у своєї дочки, [PERSON] [INFO] (а.с.13). Згідно довідки виконкому Галківської сільської ради від 26.12.2016 № 235 [PERSON], [INFO] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але фактично з 1 березня 2001 року до дня смерті [INFO] проживала в своєї дочки [PERSON] в [ADDRESS] (а.с.14). Свідки [PERSON] та [PERSON] засвідчили факт того, що [PERSON] з 2001 року до дня смерті [INFO] проживала у своєї дочки [PERSON] в [ADDRESS], як одна сім'я, мали спільний побут, спільні обов'язки. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти або не прийняти її. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Встановлення зазначено факту необхідно заявнику для оформлення спадкових прав. Враховуючи зазначені обставини справи, суд встановив, що заявник [PERSON] постійно проживала разом зі спадкодавцем [PERSON], померлою [INFO] однією сім'єю на час відкриття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

27 грудня 2016 року завідуючий 9-м відділенням КЗ Першої обласної спеціалізованої лікарні м.Ромни звернувся до суду із заявою про продовження госпіталізації до психіатричного закладу [PERSON]. Свої вимоги мотивувала тим, що [PERSON] була визнана недієздатною та призначено її опікуном [PERSON] 16.12.2015 року [PERSON] госпіталізовано до 1 ОСЛ за направленням лікаря - психіатра та рішенням законного представника. 18.07.2016 року Роменським міськрайонним судом винесено рішення про продовження примусової госпіталізації [PERSON] строком на 6 місяців. 22.12.2016 року [PERSON] була оглянута комісією лікарів-психіатрів. Комісія прийшла до висновку, що на теперішній час [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного розладу. Тому просила ухвалити рішення про продовження госпіталізації до психіатричного закладу [PERSON] в психіатричному стаціонарі КЗ «1ОСЛ м.Ромни» на строк до шести місяців. У судовому засіданні представник 9 відділення КЗ Першої обласної спеціалізованої лікарні м.Ромни підтримав заяву та прохав її задовольнити, посилаючись на викладені в ній обставини. [PERSON] , заінтересована особа [PERSON], представник заінтересованої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Роменської міської ради та особа , що надає правову допомогу - [PERSON] не заперечували проти заяви. Прокурор також не заперечувала проти задоволення заяви. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши висновок комісії лікарів-психіатрів, суд вважає, що заява про продовження госпіталізації [PERSON] підлягає задоволенню відповідно до вимог ст.ст. 14, 17 Закону України «Про психіатричну допомогу». Судом встановлено, що рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 березня 2012 року [PERSON] було визнано недієздатною та призначено їй опікуна [PERSON] ( а.с.4). Рішенням Роменського міськрайонного суду від 18.07.2016 року [PERSON] продовжено примусову госпіталізацію до психіатричного закладу строком на 6 місяців (а.с.15). [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного розгляду у вигляді : « Шизофренії, параноїдна форма, безперервний тип перебігу зі стабільним дефектом», внаслідок чого виявляє агресивні дії до оточуючих та аутоагресію, неспроможна задовольнити свої мінімальні життєві потреби та завдасть значної шкоди своєму здоров'ю без надання їй медичної допомоги. Це підтверджується як висновком комісії лікарів, так і поясненнями в судовому засіданні лікаря- психіатра Дядюри Т.П. та самої [PERSON] Згідно довідки 1 ОСЛ від 03.01.2017 року [PERSON] перебуває на обліку у лікаря -психіатра РПНД з 1992 року, та являється інвалідом 2 групи безтерміново. Неодноразовий тривалий час знаходилась на лікуванні в КЗ СОР 1 ОСЛ з діагнозом «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу зі стабільним емоційно-вольовим дефектом». Остання госпіталізація з 16.12.2015 року по теперішній час ( а.с.14, 23). Суд вважає, що [PERSON] необхідно продовжити примусову госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку, згідно вимог ст.ст. 14, 17, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», так як вона виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, який обумовлює її небезпеку для себе та оточуючих.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-29 00:00:00

27 грудня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Д.Нечая, 5/121. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 26.12.2016р. о 18 год. 17 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 26.12.2016р. о 18 год. 17 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Голікової лікарні КЗ «ДМЛ № 1» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворої контакт малопродуктивний, негативістична, імпульсивна, агресивна, відмовляється від вживання їжі. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-29 00:00:00

27 грудня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Коробова, 9/35. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 26.12.2016р. о 13 год. 12 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 26.12.2016р. о 13 год. 12 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Авдєєва лікарні КЗ «ДМЛ № 1» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора приблизно орієнтована у навколишньому. Настрій нестійкий, замкнута, роздратована. Висловлює думки про небажання жити, просить зробити «смертельный укол», висловлює маячні ідеї отруєння. Память знижена. [PERSON] було поставлено попередній діагноз органічний маячний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-29 00:00:00

27 грудня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: Криничанський р-н, с. Червоний Луч, вул. 24 зїзду КПРС, 23. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 26.12.2016 р. о 13 год. 39 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 26.12.2016 р. о 13 год. 39 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «ДКПЛ» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий мутичний, негативістичний. Знаходиться в стані кататоничного ступору. Інструкції не виконує. [PERSON] було поставлено попередній діагноз гострий поліморфний психотичний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-29 00:00:00

27 грудня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Янтарна, 44/103. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 27.12.2016р. о 05 год. 23 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 27.12.2016р. о 05 год. 23 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Свіріна лікарні КЗ „ДСШМД ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий висловлює скарги на тривогу, скарги. Чує «голоси», які погрожують йому. Не критичний. [PERSON] було поставлено попередній діагноз розлади особистості та поведінки внаслідок епілепсії. Учащання судом з психотичною симптоматикою. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved