Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

26 червня 2015 року позивач звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із даним позовом, яким просить розділити майно подружжя, придбане за час перебування у шлюбі, визнавши за ним право власності на ? частку квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивач зазначає, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 13 травня 1978 року. Під час перебування у шлюбі, а саме 16 липня 2004 року, вони придбали квартиру [ADDRESS], яка була зареєстрована на ім'я відповідачки. 03 квітня 2014 року рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя шлюб було розірвано. Зазначає, що фактично позбавлений права на нерухомість, отже відповідачка має можливість розпоряджатися майном без його участі. За захистом своїх прав звертається до суду з даним позовом. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на підстави, наведені у позові. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, на задоволенні позову наполягала, не погодилась вирішити спір поза судового порядку у спосіб, запропонований відповідачкою. Відповідачка на початку судового розгляду позовні вимоги не визнала, зазначала, що купувала квартиру за власні гроші, отримані від продажу іншої квартири. Згодом запропонувала позивачу вирішити спір мирним шляхом, але після відмови останнього, погодилась на задоволення позовних вимог. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 13 травня 1978 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис № 1677. Після укладення шлюбу прізвище дружини - [PERSON] (ас. 4). За час перебування у шлюбі сторонами була набута трьохкімнатна квартира за адресою: [ADDRESS], загальна площа якої 70,0 кв.м., житлова площа - 46,6 кв.м, що підтверджується договором купівлі-продажу, укладеним 16 липня 2004 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Шпарагою С.С., реєстровий № 1689, за яким [PERSON], [PERSON] продали, а [PERSON] купила вказану квартиру. Продаж вчинено за 6720 гривень, які продавці одержали повністю від покупця до підписання цього договору (ас. 5). Право власності на вказану квартиру зареєстроване Міським комунальним підприємством «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» за [PERSON] 26 липня 2004 року, номер запису 21160, книга 28 (ас. 6). Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 квітня 2014 року, яке набрало законної сили 15 квітня 2014 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Прізвище дружини [PERSON] після розірвання шлюбу залишено без змін (ас.7). У відповідності до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частини 3 статті 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Дружина і чоловік, відповідно до положень статті 69 Сімейного Кодексу України, мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічне положення містить ч. 2 ст. 372 ЦК України. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Отже, виходячи зі змісту наведених норм, приймаючи до уваги, що згідно дослідженим вище доказам спірна квартира придбана у період шлюбу, дане майно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу. Враховуючи, що будь-якої домовленості між сторонами щодо частки кожного із них, як співвласників у праві спільної сумісної власності немає, суд знаходить, що їх частки, як співвласників спірної квартири, є рівними, та приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved