Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

26 травня 2021 року позивач звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дітей та утримання дружини. У позовній заяві зазначено, що між сторонами 16 грудня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 3721. Від даного шлюбу мають двох дітей дочку [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із позивачем та перебувають на її утриманні. Спільне життя у подружжя не склалось. Шлюбні стосунки сторони припинили, проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть. Відповідач не бере участі у вихованні дітей. Останній ухиляється від виконання своїх обов`язків батька, не цікавиться життям дітей. Позивач самостійно піклується про дітей та доглядає за ними, враховуючи вік молодшої доньки, мати дітей не має змоги повноцінно працювати та самостійно забезпечувати себе матеріально. З огляду на зазначене вище, позивач звернулась до суду із даною позовною заявою. Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2021 року, у даній цивільній справі прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. Однак, у визначені судом строки, відзиву на позовну заяву, відповідачем подано не було. Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. З огляду на це, суд приходить до висновку про вирішення спору за наявними матеріалами у справі. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 грудня 2011 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, про що зроблено відповідний актовий запис № 3721, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , видане 16 грудня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області (а.с. 9). Спільне життя у подружжя не склалось. Шлюбні стосунки сторони припинили, проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть. Шлюб існує лише формально, а тому збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ст. 55 СК України, чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що вимога позовної заяви про розірвання шлюбу є обґрунтованою, та такою, що підлягає до задоволення. Суд задовольняючи вимогу позовної заяви щодо стягнення аліментів на утримання дітей дочки [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] , виходив з наступного. Як вже зазначалось вище, позивач та відповідач 16 грудня 2011 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, про що зроблено відповідний актовий запис № 3721. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження № 5466 (2011 рік), видане Другим відділом записів актів громадянського стану м. Порту (а.с. 12) та дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане 14 лютого 2020 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (а.с. 14). Згідно положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав та інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом установлено не виконання відповідачем своїх обов`язків по утриманню дітей, а тому право позивача є порушене, яке підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача коштів на утримання дітей (аліментів). Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Визначаючись щодо розміру стягнення аліментів, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дітей до їх повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідач здорова, працездатна особа та має можливість надавати матеріальну допомогу, а діти потребують такої допомоги. Тому, суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дітей, взаємний обов`язок батьків по їх утриманню, інші встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає розумним та справедливим стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 26 травня 2021 року і до досягнення повноліття старшою дитиною. Що стосується стягнення аліментів на утримання дружини, то суд задовольняючи зазначену вимогу позову виходив з наступного. Як вже зазначалось вище, сторони мають двох дітей дочку [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] (а.с. 12, 14). Сторони проживають окремо. На даний час позивач не працює, оскільки здійснює догляд за дітьми. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дружини не надає. Відповідно до ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні суми стягнення аліментів суд враховує що позивач на даний час не має власного заробітку, а відповідач є людиною працездатного віку, а відтак має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дружини. Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. З урахуванням обставин справи, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача на її утримання необхідно присудити аліменти у розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дочкою [PERSON] , [INFO] , трьох річного віку, тобто, по [INFO] . Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Також, суд вважає за необхідне згідно ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп., оскільки позивач була звільнена від його сплати при зверненні до суду з позовною заявою про стягнення аліментів, а також з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позовної заяви про розірвання шлюбу в розмірі 908 грн. 00 коп. та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 500 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved