Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

29.03.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою до [PERSON], та просила ухвалити рішення яким визнати відповідача - [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстрована позивач, відповідач [PERSON], [PERSON] - син позивача та співвласник квартири, та [PERSON] Відповідач [PERSON] є онукою позивача, вона зареєстрована у квартирі з 30.08.2013 року. Окрім позивача зараз в квартирі ніхто не проживає, питання про визнання втратившою право користування житлом позивач ставить відносно [PERSON] Відповідач не проживає в квартирі, та фактично ніколи в ній не проживала. Їй потрібна була реєстрація після закінчення навчання у технікумі , та позивач дала на це згоду. Відповідач з дня реєстрації, з 30.08.2013 року, ані в квартирі. Ані в м. Артемівську не проживала. Оскільки право на проживання відповідач придбала з часу реєстрації, то вона не проживає у квартирі позивача з серпня 2013 року. Ніякої домовленості про збереження права на користування житлом між сторонами не було, у квартирі немає речей відповідача, жодних витрат на утримання житла вона не несе. У зв'язку із тим, що позивач в повному обсязі не може розпоряджатися та користуватися своєю власністю та порушується її права, бо відповідач до теперішнього часу залишається зареєстрованою у її квартирі, тому вона була змушена звернутися з вказаним позовом до суду. Позивач [PERSON] до судового засідання не з?явилася, 18.04.2016 року через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимог підтримала та просила їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала та наполягала на їх задоволенні на підставах, викладених у позові. Проти винесення заочного рішення не заперечувала, про що надала суду заяву. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом направлення судових повісток рекомендованим поштовим відправлення за адресою її реєстрації. Відповідно до ст.76 ЦПК України, повідомлення про причину неявки до суду не надійшло. Відповідно до ст.74 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 224-228 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить їй, [PERSON] та третій особі [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.06.1996 року, видане госпрозрахунковим бюро по приватизації житла при відділі з обліку та розподіленню жилої площі виконкому Артемівської міськради народних депутатів (арк.с.9). На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.02.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Артемівської нотаріальної контори [PERSON], спадкоємцем майна (1/3 частина квартири [ADDRESS]) [PERSON], померлого [INFO] року, є його дружина [PERSON] (арк.с.7). Відповідно довідки ТОВ «ТБК «Схід» № 705 від 21.03.2016 року, за адресою: [ADDRESS], зареєстровано 4 особи: власник - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO], онуки - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (арк.с.10). Згідно акту про не проживання ТОВ «ТБК «Схід» від 28.08.2015 року № 1579, 21.03.2016 року № 704, та 06.06.2016 року № 704, при перевірці було встановлено, що за адресою: [ADDRESS], зареєстровані особи: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], за вказаною адресою не проживають, що підтверджується показаму сусідів [PERSON] та [PERSON].(арк.с.11,12,51). Свідок [PERSON] у судовому засідання 10.06.2016 року пояснила, що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом із своєю бабусею. [PERSON] є її сестрою по батькові. Пояснила, що з [PERSON] не спілкується, оскільки вона в Артемівську не проживає і не проживала з 2013 року. Де вона проживає, свідок не знає. Бабусі [PERSON] не допомагає. Свідок [PERSON] у судовому засідання 10.06.2016 року пояснила, що проживає за адресою: [ADDRESS], тобто є сусідкою [PERSON], яка є позивачем. Вона знає, що [PERSON] та інші зареєстровані в квартирі особи не проживають, до [PERSON] приходить онучка - [PERSON], допомагає їй. [PERSON] не бачила вже майже три роки. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ст. 391 ЦК України передбачається право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування і розпорядження своїм майном. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації, за адресою: [ADDRESS], з серпня 2013 року не проживає. Таким чином, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved