Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

28.05.2015 року до суду звернулася [PERSON] із позовною заявою, яку 10.02.2016 року уточнила, в якій ставить питання про зобовязання відповідача надати для ознайомлення с можливістю зняття копій документів, а саме копію акту від 23.03.2014 року, копію відповіді на інформаційний запит від 10.06.2014 року, та від 13.06.2014 року, протокол засідання атестаційної комісії від 02.04.2015 року з приводу атестації [PERSON], та від 02.04.2015 року з приводу розгляду скарги [PERSON] Крім цього, ставить питання про те, чи розглядалась поведінка [PERSON] з приводу події, яка сталася 26.05.2014 року у кабінеті №29 музичної школи на етичному комітеті школи, педагогічній раді, на засіданні профсоюзного комітету, якщо так, просила надати копію протоколів цих засідань. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що з вересня 1981 року працює викладачем у музичній школі ім. І.Карабіца. 26.05.2014 року виник конфлікт з приводу неетичної поведінки викладача [PERSON] по відношенню до неї. У звязку з цим вона усно просила надати їй для ознайомлення документи, які є предметом спору, а 10.06.2014 року та 13.06.2014 року звернулася письмово, проте відповідач в особі директора учбового закладу відмовив їй у наданні вказаних документів. 22.04.2015 року позивач звернулася за допомогою до адвоката та склала письмовий запит до відповідача, проте 05.05.2015 року на запит адвоката відмовлено. Позивач просив суд визнати дії відповідача з приводу ненадання інформації незаконними та стягнути на свою користь судовий збір та витрати на адвоката. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та наполягала на їх задоволенні. Пояснила, що вважає дії відповідача незаконними, оскільки їй не було надано інформацію, стосовно події, яка сталася між викладачами музичної школи, [PERSON], який є її сином, та [PERSON], бо вважає, що інформація стосується її та члена її сімї, а тому повинна бути надана на її вимогу. Не заперечує, що 10.06.2014 року, 13.06.2014 року самостійно, та 22.04.2015 року за допомогою адвоката зверталася письмово до відповідача, на які адміністрацією школи було надано відповіді, проте вважає їх суперечливими та такими, що спотворюють дійсність. На питання суду, які документи ще не були отримані, відповіла, що не отримала відповідь на адвокатський запит особисто, а його отримав адвокат, крім цього не отримала копію протоколу засідання атестаційної комісії від 02.04.2015 року. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню. Пояснила, що займає посаду директора музичної школи ім. І.Карабіца, де працює позивач по справі. Пояснила, що дійсно позивач 10.06.2014 року, 13.06.2014 року письмово зверталася для отримання відповідної інформації, та отримувала відповіді на вказані запити. Звернула увагу на те, що на час звернення із запитами, перебувала у щорічній основній відпустці, відповіді надавав виконуючий обовязки директора [PERSON] Пояснила, що виконуючи обовязки директора, повинна була діяти на підставі наказу від 01.08.2011 року №41/1-од, та не мала права надавати інформацію щодо документів з обмеженим доступом, яка надається за запитом суду. Вважає, що є неналежним відповідачем по справі. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та відповідача, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що спір між сторонами виник на підставі того, що позивач [PERSON] не отримала, а відповідач не надала необхідні їй документи, на які було зроблено запит у відповідності до ЗУ «Про звернення громадян». У відповідності до ч.1 ст.1 ЗУ «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Так було встановлено у судовому засіданні, та не заперечувалося сторонами, позивач спочатку усно, а потім 10.06.2014 року, 13.06.2014 року самостійно, та 22.04.2015 року за допомогою адвоката зверталася письмово до відповідача, із заявами щодо реалізації своїх особистих прав, а також для отримання інформації стосовно події, повязаної з її сином [PERSON] та [PERSON], які були викладачами у музичній школі ім. І.Карабіца. Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Отже, ЗУ «Про звернення громадян» передбачений досудовий порядок отримання вказаних відомостей. Згідно матеріалів справи, позивачу були надані відповіді на її звернення, а саме відповідь від 10.06.2014 року, та від 13.06.2014 року (а.с. 9,28). Крім того, позивачу надані відповіді на адвокатські запити №2, 3 від 22.04.2014 року (а.с. 10, 11, 9). У судому засіданні встановлено, що позивач продублював вимоги зі своїх звернень у позові, оскільки вважає відповіді на звернення суперечливими, невірними, такими, що спотворюють дійсність. Суд звертає увагу позивача на те, що вона звернулася до відповідача у порядку, передбаченому ЗУ «Про звернення громадян», та отримала відповіді на них у законні строки. Недійсність відомостей, їх неправомірність, не є суттю цього позову, та виходить за межі позовних вимог. Суд не може вказані вимоги прийняти до уваги, оскільки вирішується питання про визнання дії відповідача неправомірними з підстави ненадання документів та відомостей для позивача. Крім того, у відповідності до наказу 01.08.2011 року №49/1-од «Про затвердження Переліку відомостей, що становлять службову інформацію та яким може надаватись гриф обмеження доступу «Для службового користування» до вказаного переліку відносяться внутрішньо організаційні документи, повязані із напрямками діяльності та процесами розробки та прийняття рішень і розпоряджень, протоколи оперативних нарад, акти тощо. Відповідачем у судовому засіданні пояснено, що вона не могла надати інформацію стосовно того, чи розглядалась поведінка [PERSON] з приводу події, яка сталася 26.05.2014 року у кабінеті №29 музичної школи на етичному комітеті школи, педагогічній раді, на засіданні профсоюзного комітету, який не підпорядкований адміністрації школи. У відповідності до ст.24 ЗУ «Про звернення громадян» особи, винні у порушенні цього Закону, несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність, передбачену законодавством України. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. Отже, у суду немає підстав для визнання дій [PERSON] протиправними. За таких обставин, у задоволенні позову [PERSON] до директора музичної школи ім. І.Карабіца [PERSON] про визнання дії протиправними слід відмовити за його недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed