Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

27 вересня 2017 року до суду звернулась позивач з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позову вказує, що 24 лютого 2006 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області. Актовий запис № 12. Від шлюбу мають дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Зазначає, що одруження з відповідачем виявилось невдалим. За час спільного проживання у них не було створено нормальних сімейних стосунків, стало видно, що в них різні характери, погляди на життя. Вказує, що відповідач став зловживати алкогольними напоями, перебуваючи у стані алкогольного спяніння застосовує до неї фізичне насилля через що вона постійно викликає працівників поліції. Стосовно нього було складено адміністративний протокол за насильницькі дії в сімї. На цей час пропала взаємоповага один до одного і їх відносини переросли в повну байдужість один до одного, крім того зазначає, що відсутня психологічна сумісність, повністю втрачено почуття кохання. Фактично між ними шлюбні відносини припинились з вересня 2017 року, відповідач повернувся проживати до своєї матері в сел. Софіївка Софіївського району де він і зареєстрований, а вона лишилась проживати з дітьми у їх спільному житловому будинку. За вказаних обставин вважає, що сумісне спільне життя та збереження сімї стали не можливими. Спільне господарство ведеться. Спору про поділ майна яке є їх спільною власністю на даний час відсутній. Діти залишатимуться проживати разом з позивачем. Питання утримання дітей вирішено рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 2010 року. Позивач [PERSON], належним чином повідомлена, у судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи без її участі ,позов підтримує. Відповідач [PERSON], у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову не заперечує. Суд розглядає справу, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши в судовому засіданні матеріали справи, беручи до уваги заяву позивача та відповідача, суд вважає, що позов обґрунтований і на підставі ст. 110 Сімейного кодексу України, підлягає задоволенню. Судом встановлено, що між сторонами 24 лютого 2006 укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 12, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії 1-КИ № 031380 від 24.02.2006 року (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвами про народження дітей, батьком дітей записаний відповідач (а.с.5,6,7). Згідно довідки виданої Ордо-Василівської сільської ради [PERSON] проживає за адресою [INFO], разом із нею проживають діти (а.с. 8). Нормами\~ст.51 Конституції України\~встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Згідно ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення, тому шлюб слід розірвати. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне зясувати прізвище позивача після розірвання шлюбу. Норма ст. 113 СК України передбачає, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання\~\~шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із положеннями ч. 8 ст. 235 ЦПК України, які на підставі ч. 8 ст. 8 ЦПК України застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. З огляду на викладене та враховуючи, що позивачем заявлено суду про намір залишення прізвища, яке вона змінила під час укладення та реєстрації шлюбу з відповідачем, суд приходить до висновку про необхідність залишення прізвище позивачу «Демченко». Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.\~

Outcome: approved