Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

26 травня 2014 р. Банк звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. У обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 18 вересня 2006 р. між ним та [PERSON] укладено кредитний договір № 08/092006/840K-454, відповідно до якого останньому надано грошові кошти в сумі 10 000 доларів США, з виплатою 10 % річних на суму залишку боргу за кредитом, з кінцевим терміном повернення до 16 вересня 2016 р. В цей же день, з метою забезпечення належного виконання зобов'язань за цим кредитним договором між Банком і [PERSON] укладено договір Іпотеки, предметом якого є житловий будинок [ADDRESS]. Зазначили, що [PERSON] грошові кошти отримав, однак порушив зобов'язання по кредитному Договору, внаслідок чого станом на 19 травня 2014 р. заборгованість складає 12 425,60 доларів США, що еквівалентно 146 065,35 грн. З посиланням на ці обставини, статті 22, 526, 527, 572, 575, 610, 612, 625, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 1, 7, 12, 33-35, 38 Закону України «Про іпотеку» просили у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на житловий будинок та виселити відповідача й інших осіб, які проживають у будинку. У судове засідання представник Банку не з'явився. але надав суду письмову заяву, в якій цивільний позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні заявлені вимоги визнав частково, згоден із заборгованістю за кредитним договором. але просив відмовити в задоволенні вимог щодо звернення стягнення на його будинок, де проживає і його сім'я, іншого житла не мають. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, а в силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту положень ст. 1054 ЦК випливає, що банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 18 вересня 2006 р. між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір № 08/092006/840K-454, відповідно до якого, для придбання житлового будинку Банк надав йому кредит в сумі 10 000 доларів США, з процентною ставкою 10,0 % річних на строк 120 місяців, тобто з кінцевим строком повернення 18 вересня 2016 р. Згідно пунктів 3.3.2., 3.3.3. Договору [PERSON] зобов'язаний був щомісячно до « 20» числа поточного місяця погашати кредит відповідно до встановленого графіку, але не менше 157 доларів США. 18 вересня 2006 р., для забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] перед Банком за вищезгаданим кредитним договором, між останніми укладено нотаріально посвідчений договір Іпотеки, предметом якого є належний [PERSON] на праві власності житловий будинок [ADDRESS]. В цей же день Банком перерахована грошова сума [PERSON] на відкритий для цього банківський рахунок. Судом з'ясовано, що з 2013 р. [PERSON] припинив погашення кредиту у зв'язку з тяжкими матеріальними умовами. Ця обставина відповідачем не оспорюється. Таким чином, станом на 19 травня 2014 р. загальна заборгованість за кредитним договором склала 12 425,60 доларів США, що еквівалентно 146 065,35 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 8 320,62 доларів США, еквівалент 97 810,50 грн; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 1 668,54 доларів США, еквівалент 19 614,04 грн; заборгованість по комісії за користування кредитом - 777,59 доларів США, еквівалент 9 140, 69 грн; пеня за прострочення сплати кредиту - 658,85 доларів США, еквівалент 7 744,91 грн; штраф за порушення виконання умов договору - 1 000 доларів США еквівалент 11 755,19 грн. Нараховану суму боргу відповідач не оспорює. За правилами ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно Закону від 5 червня 2003 р. № 898-IV «Про іпотеку» іпотека розуміється як вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. За правилами ч. 1 ст. 33 Закону «Про іпотеку», пунктів 3.3.5., 5.1. Договору у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. В силу ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч. 1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. За такого, ураховуючи те, що [PERSON] свої зобов'язання по кредитному договору тривалий час не виконує, то він мав би нести відповідальність перед Банком за невиконання зобов'язань боржником своїм майном, у спосіб звернення стягнення на предмет Іпотеки у рахунок погашення боргу за кредитним договором. Однак, відповідно до пункту 1 частини 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII від 03.06.2014 р., який набрав законної сили, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника, за умови, що у позичальника у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. За такого, ураховуючи, що [PERSON] отримав у Банку кредит на придбання житлового будинку, який і є предметом Іпотеки в іноземній валюті і, не має іншого нерухомого житлового майна для проживання його та сім'ї, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог Банку. Разом з тим, суд зазначає, що Банк не позбавлений можливості задовольнити свої вимоги з повернення боргу за цим кредитним договором у інший спосіб відповідно до вимог чинного законодавства та умов Договору. Решта вимог про виселення осіб з житлового будинку є похідними від вимог про звернення стягнення на цей будинок, а тому в їх задоволенні також слід відмовити.

Outcome: dismissed