Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

27 травня 2015 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 21 травня 2011 року уклав шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], 27 листопада 2011 року. Спільне життя з відповідачем не склалось, між ними постійно виникали сварки та скандали. Сімейні негаразди негативно впливають на життя і розвиток дочки. З березня 2014 року подружжя фактично припинило шлюбні відносини, спільне господарство не ведеться. Позивач переїхав на постійне місце проживання до своїх батьків. У вересні 2013 року відповідач зверталася до суду з позовом про розірвання шлюбу, а потім залишила його без розгляду в звязку зі спробами помиритися, проте, це не дало ніякого результату. Спору щодо розподілу спільного майна подружжя та щодо місця проживання дочки немає. На примирення категорично не погоджується, оскільки сімя фактично розпалася і немає ніяких шансів на її відновлення. Позивач в судове засідання не зявився, проте звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилася, проте звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що з 21 травня 2011 року сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану Варвинського районного управління юстиції Чернігівської області, про що складено відповідний актовий запис за № 26 (а.с.37). Зі слів позивача від шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO], що не заперечується відповідачем. Згідно викладених позивачем обставин спільне життя з відповідачем не склалось, між ними постійно виникали сварки та скандали. Сімейні негаразди негативно впливають на життя і розвиток дочки. З березня 2014 року сторони фактично припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведеться. Позивач переїхав на постійне місце проживання до своїх батьків в с. Дідівці Прилуцького району. Шлюб носить лише формальний характер. У вересні 2013 року відповідач зверталася до суду з позовом про розірвання шлюбу, а потім залишила його без розгляду в звязку зі спробами помиритися (а.с.7,8, 9,10), проте, це не дало ніякого результату. Спору щодо розподілу спільного майна подружжя та щодо місця проживання дочки немає. Позивач категорично не погоджується на примирення, оскільки сімя фактично розпалася і немає ніяких шансів на її відновлення. З позовної заяви вбачається, що подальше збереження шлюбу шкодить інтересам позивача. 16 червня 2015 року відповідач подала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та зазначала, що позов не визнає, адже розлучення суперечить її інтересам та інтересам малолітньої дитини, яка в разі розірвання шлюбу не буде проживати з батьком, не відчуватиме його турботи та піклування. Ухвалою суду від 17 липня 2015 року провадження у даній справі було зупинено, сторонам був встановлений строк для примирення 1 місяць. З матеріалів справи вбачається, що протягом встановленого судом строку для примирення сторони не примирилися, позивач підтримує позовні вимоги про розірвання шлюбу з наведених ним підстав і просить позов задовольнити. Доказів на спростування вищевикладених позивачем обставин відповідач суду не надала. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та про необхідність ухвалення рішення про розірвання шлюбу. Спору про поділ майна, що є спільною власністю, та щодо місця проживання дочки немає. На підставі викладеного та

Outcome: approved