Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

27.08.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , мотивуючи тим, що він є власником цього житлового будинку, де на правах члена сім`ї, зареєстрована його колишня дружина [PERSON] , яка з 01 червня 2018 року за місцем реєстрації не проживає. Він 04.12.2018 року розірвав шлюб з відповідачкою, але вона добровільно не знімається з реєстраційного обліку, чим перешкоджає йому, як власнику, у повній мірі користуватися належним йому будинком. Реєстрація відповідачки у будинку є перешкодою у здійсненні позивачем своїх прав. Позивач [PERSON] до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] до суду не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила, із заявою про перенесення слухання справи до суду не зверталася, відзиву на позов не надала, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1ст. 280 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі ст. 81 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , видане 06.07.2007 року Олександрівською сільською радою Болградського району, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Олександрівської сільської ради №212 від 10.10.2006 року (а.с.7). Також встановлено, що відповідачка [PERSON] за згодою власника вищезазначеного житлового будинку була в ньому зареєстрована 15.06.2010, але в зазначеному домоволодінні не проживає з червня 2018 року, що підтверджується актом від 07.05.2019 року про опитування сусідів [PERSON] проживаючого в [ADDRESS] та [PERSON] , проживаючої в [ADDRESS] , з якого вбачається що [PERSON] не проживає в будинку, належному позивачу з 01 червня 2018 року по теперішній час. Також рішення Болградського районного суду від 04.12.2018 року по справі № 497/1610/18 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішення набрало законної сили (а.с.10-11). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і порядку, встановленому законом. У відповідності до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За змістом ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу. Статтею 64 ЖК України встановлено, що до членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] була зареєстрована за вказаною вище адресою на правах членів сім`ї власника будинку, але з 01 червня 2018 року в цьому будинку не проживає. Враховуючі, що відповідачка більше року не проживає у зазначеному будинку, суд вважає можливим визнати її такою, що втратила право користування вказаним житловим будинком, оскільки реєстрація відповідачки в зазначеному домоволодінні створює перешкоди позивачу, як власнику домоволодіння, у вільному користуванні та розпорядженні належним йому домоволодінням.

Outcome: approved