Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-01 00:00:00

27 вересня 2018 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Солом'янського районного ВДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про зняття арешту з майна. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Залізничного районного суду м. Києва від 27 грудня 2000 року з нього стягнуто на користь ПП «Транспроект» грошові кошти в сумі 2566 гривень 29 копійок. Зазначене рішення було виконано ним в добровільному порядку у 2001 році. У 2013 році йому стало відомо про те, що на належне йому майно накладено арешт, у зв'язка з чим він звернувся до ВДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві із запитом про надання інформації щодо виконавчого провадження. 04 липня 2014 року ВДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві його повідомило про те, що виконавче провадження щодо нього закрито у 2001 році, а матеріали справи знищені у зв'язку зі спливом строку їх зберігання. Вирішити питання про звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку немає можливості. Просить суд ухвалити рішення, яким зняти арешт з всього майна та заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, що йому належить, накладеного постановою державного виконавця ВДВС Залізничного районного управління юстиції від 17 квітня 2001 року. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Солом'янський районний ВДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві копію позовної заяви з додатками отримав (а.с. 32), відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Києва від 27 грудня 2000 року з [PERSON] стягнуто на користь ПП «Транспроект» грошові кошти в сумі 2566 гривень 29 копійок (а.с. 8-9). Постановою державного виконавця Залізничного районного управління юстиції від 17 квітня 2001 року накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження (а.с. 14). З позову вбачається, що зазначене рішення суду було виконано [PERSON] в добровільному порядку у 2001 році. 25 жовтня 2013 року [PERSON] було направлено до ВДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві заяву щодо надання інформації стосовно виконавчого провадження. ВДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві листом від 02 липня 2014 року повідомило [PERSON] про те, що виконавче провадження щодо нього закрито у 2001 році, а матеріали справи знищені у зв'язку зі спливом строку їх зберігання. Вирішити питання про звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку немає можливості (а.с. 15). Згідно з частинами 1, 2 ст. 40 Закону України Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Позивач звернувся до ВДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві з заявою про зняття арешту, проте листом від 02 липня 2014 року відділом повідомлене про відсутність правових підстав для задоволення заяви (а.с. 15). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Згідно з ч. 5 цієї статті державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв. Аналогічні положення містяться і в Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127. У ст. 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У ч. 1 ст. 321 ЦК України вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Наведе свідчить про те, що позивач має право на звернення до суду з позовом для усунення свого порушеного права, оскільки безпідставне обтяження його майна створює перешкоди в його використанні, зокрема, неможливості розпорядитись ним. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved