Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

28 березня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Великобагачанського району Полтавської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями за набувальною давністю, який знаходиться за адресою село Попове Великобагачанського району Полтавської області, вулиця Набережна, будинок № 2а та складається в цілому з житлового будинку (літ.-А-1), загальною площею 57,2 м. кв., житловою 32,8 м. кв., сарай (літ.-Б), сарай (літ.-В), погріб вхідний (літ.-Г), огорожа № 1, колодязь № 2. Позивач вказував, що користується даним будинком з вересня 2001 року, а тому просив суд визнати за ним право власності, так як він проживає в даному будинку зі своєю сімєю більше 10 років. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити на підставі обставини, викладених у позовній заяві. Представник позивача [PERSON] сільської рада Великобагачанського району Полтавської області заявлений позов визнав, пояснив, що раніше в даному будинку знаходився фельдшерсько-акушерський пункт, будинок не перебуває на балансі сільської ради, а також не перебуває у власності юридичних чи фізичних осіб. Зазначив, що позивач по справі, дійсно в у вересні 2001 року, разом із сімєю, з дозволу сільської ради став проживати в зазначеному вище будинку і проживає на даний час. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що дійсно за адресою: село Попове Великобагачанського району Полтавської області, вулиця Набережна, будинок № 2а знаходиться житловий будинок з господарськими будівлями, який складається в цілому, відповідно до технічного паспорту, з житлового будинку (літ.-А-1), загальною площею 57,2 м. кв., житловою 32,8 м. кв., сарай (літ.-Б), сарай (літ.-В), погріб вхідний (літ.-Г), огорожа № 1, колодязь № 2 (а.с. 10-15). Вартість обєкту складає 27800,00 гривень (а.с. 15). Позивач відкрито, безперервно володіє нерухомим майном починаючи з вересня 2001 року, більше ніж десять років (а.с. 20, 23). Даний факт також підтверджується поясненнями представника відповідача по справі. За отриманою інформацією, будинок не знаходиться у власності чи користуванні інших осіб (а.с. 20, 33). Реєстрація права власності на даний житловий будинок не проводилася (а.с. 25). Статтею 344 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Судом враховуються положення ПП ВСУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5, а саме пунктів: 9. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років ... набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: 1) володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; 2) володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; 3)_володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). 11.Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей обєкт третіми особами за набувальною давністю. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю; 12. Ураховуючи положення статей 16, 344, 396 ЦК, до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави. Таким чином, давнісний володілець має право на захист свого володіння відповідно до вимог статей 387, 391 ЦК. За даних обставин позовні вимоги позивача щодо визнання права власності за набувальною давністю є обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved