Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

27.07.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, який уточнив, до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики від 09.05.2015 в сумі 24 000 грн. 00 коп., 6 528 грн. 00 коп. інфляційні витрати з 15.08.2015 року по 29.11.2017 року, 1 651 грн. 20 коп. 3% річних від простроченої суми з 15.08.2015 року по 29.11.2017 року. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 09.05.2015 року він надав відповідачу грошові кошти у розмірі 24 000 грн. 00 коп., що підтверджується Договором позики від 09.05.2015 року. Відповідно до умов вказаного Договору, відповідач зобовязалася повернути отримані кошти до 15.08.2015 року, однак остання ці кошти не повернула. Тому, посилаючись на норми цивільного законодавства України, позивач просить стягнути з [PERSON] суму боргу в розмірі 24 000 грн. 00 коп., 6 528 грн. 00 коп. інфляційні витрати з 15.08.2015 року по 29.11.2017 року, 1 651 грн. 20 коп. 3% річних від простроченої суми з 15.08.2015 року по 29.11.2017 року. В судове засідання позивач та його представник не з»явилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином (а.с. 29). 29.11.2017 року від представника позивача до канцелярії суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день та час слухання справи повідомлялася у відповідності до ст. 74 ЦПК України (а.с.30). Причини її неявки суду не відомі. Тому, беручи до уваги положення ч. 5 ст. 74 ЦПК України та враховуючи, що відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України явка до суду є правом, а не обовязком сторони у справі, суд вважає можливим розглядати справу за її відсутності на підставі наявних у справі доказів. Суд вважає, що в матеріалах справи достатньо даних про права і взаємовідносини сторін, а отже, зі згоди позивача, вважає за можливе вирішити справу з постановленням заочного рішення. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 09.05.2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], відповідно до якого відповідач взяла у [PERSON] грошові кошти в розмірі 24 000 грн. 00 коп, які зобовязалася повернути в строк до 15.08.2015 року (а.с. 25). Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною другою ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, беручи до уваги той факт, що на момент розгляду справи зобов»язання за Договором позики від 09.05.2015 року не виконані, суд приходить до висновку, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача суми позики підлягає задоволенню у повному обсязі та стягнення боргу в сумі 24 000 грн. 00 коп. Щодо заявлених вимог про стягнення з відповідача три проценти річних від простроченої суми, інфляційних витрат, то суд приходить до наступного висновку. Так, судом встановлено, що відповідач на момент розгляду справи в суді взяті в борг грошові кошти не повернула. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України: боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За таких обставин та беручи до уваги наявний в матеріалах справи і неоспорений відповідачем, розрахунок вищезгаданих нарахувань (а.с.32), суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача коштів, а саме: 6 528 грн. 00 коп. інфляційних витрат з 15.08.2015 року по 29.11.2017 року (дата винесення заочного рішення) та 1 651 грн. 20 коп. 3% річних від простроченої суми з 15.08.2015 року по 29.11.2017 року, підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. За таких обставин та беручи до уваги представлені представником позивача витяг з договору про надання послуг адвокатом, ордер, квитанція, розрахунок (а.с. 6-8, 21,22), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3 500 грн. витрат на правову допомогу. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved