Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

28.05.2014 року позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивовано тим, що 13.08.2013 року померла мати позивача [PERSON] після смерті якої залишилась спадщина у вигляді квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. 27.11.2013 року позивач звернувся до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та отримав витяг про реєстрацію в реєстрі №3974 від 27.11.2013 року, від спадщини позивач не відмовлявся та не відмовляється. При цьому, позивач зазначає, що нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки свідоцтво про право власності на квартиру видане на ім'я його померлої матері, за її життя не було зареєстроване в бюро технічної інвентаризації. З огляду на викладене позивач звернувся до суду з відповідним позовом і просить визнати за ним право власності на вищезазначену квартиру в порядку спадкування. До початку судового розгляду позивач звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до частково задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 13.08.2013 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 4). Відповідно до положень ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що позивач є рідним сином померлої, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 15). Таким чином, позивач є спадкоємцем за законом першої черги майна, яке належало померлій [PERSON] 27.11.2013 року позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON], що підтверджується нотаріально посвідчено заявою (а.с. 5). При цьому, 26.05.2014 року приватний нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій посилаючись на те, що право власності на спадкове майно не було зареєстроване в бюро технічної інвентаризації за спадкодавцем (а.с. 16). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як роз'яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до положень ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Згідно ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. За змістом ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Належність квартири [ADDRESS] померлій [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про право власності виданим Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 14.09.2012 року №1403-С (а.с. 9). Оскільки померла [PERSON] не встигла зареєструвати своє право власності на вказане нерухоме майно у зв'язку зі смертю, що є для будь-якої людини подією непередбачуваною, суд вважає, що це майно належало їй на праві власності, а тому позивач як спадкоємець першої черги за законом має право на його спадкування. За обставин, коли майно належало померлій, позивач є спадкоємцем першої черги, однак свідоцтво про право на спадщину за законом у спадкоємця відсутнє, визнання права власності на квартиру за позивачем в порядку спадкування за законом відповідає положенням чинного законодавства України, заявлені вимоги підлягають задоволенню. При цьому, суд вважає, що позовні вимоги про зобов'язання Державної реєстраційної служби України зареєструвати право власності на вищевказану квартиру за позивачем не підлягають до задоволення, оскільки вимога спрямована до особи, яка має процесуальний статус третьої особи у справі, а не відповідача. Крім того, виконуючи свої повноваження Державна реєстраційна служба України реєструє право власності на підставі рішення суду без будь-якого додаткового зобов'язання за рішенням суду і лише у разі отримання відмови провести реєстрацію позивач має право оскаржити такі дії Реєстраційної служби в судовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: partial