Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

27.11.2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 гривень, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, заявила вимоги про стягнення заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 58\~370 грн., посилаючись на те, що після припинення стосунків з відповідачем у травні 2016 року, дитина [PERSON] , залишилася проживати із позивачкою, та перебувала на її утриманні. Відповідач участі у вихованні доньки не приймав. Під час перемовин між сторонами, оскільки відповідач не мав постійного місця роботи в Україні, періодично виїжджав працювати за кордон, вони прийшли згоди, що він буде платити аліменти у розмірі 4000 грн. кожного місяця шляхом перерахування на банківську картку позивача. З березня 2017 року відповідач почав перераховувати певні суми в якості аліментів. Останній платіж був здійснений 29.05.2020 року. Посилаючись на те, що за період з 31.01.2017 по29.05.2020 року відповідачем було сплачено 129630 грн., хоча він повинен був сплатити за період з 31.01.2017 року по 30.11.2020 року згідно взятих зобов`язань загальну суму 188\~000 грн., наявна заборгованість у розмірі 58\~370 грн. Також позивачем було збільшено позовні вимоги, та вона просила визнати дійсним усний договір, який укладений 31.01.2017 року між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якого [PERSON] взяв на себе зобов`язання зі сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] в розмірі 4000 грн. кожного місяця, починаючи з 31.01.2017 року до досягнення донькою повноліття. Позивач вказувала, що відповідач не виконував умови цього усного договору належним чином, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість за в розмірі 58 370 грн., яку вона просить стягнути з відповідача. Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що позовні вимоги визнає частково. У відзиві зазначив, що він приймає участь у вихованні та утриманні доньки. Кошти ним регулярно переправялися на лікування у разі потреби, для оплати гуртків, купівлі одягу, іграшок. Також вказав, що раніше позивач не зверталась до суду з приводу стягнення аліментів, оскільки він самостійно виконував цей обов`язок. Між ним та позивачем не укладалось жодної письмової угоди про сплату аліментів в розмірі 4000 грн. Також заперечував наявність заборгованості по сплаті аліментів, оскільки заборгованість можливо нараховувати у разі існування підтвердженого розрахунку аліментів, а посилання на усні домовленості не дає підстави для утворення заборгованості. На теперішній час відповідач вказує, що він не має постійного місця роботи і постійного заробітку. Заявлену суму аліментів у розмірі 4000 грн. він матеріально не спроможний сплачувати. Крім того, вказував, що на його утриманні перебуває мати, яка є пенсіонером та інвалідом І групи. Просив врахувати, що він не ухилявся від обов`язку утримувати дитину, щомісяця переводив на рахунок позивача грошові кошти у сумі, яку мав змогу перевести саме в той місяць. Суми були різні, в залежності із додаткових витрат на дитину, на які наголошувала позивач. Просив визначити розмір аліментів до стягнення у розмірі 1500 грн. Щодо вимог про визнання дійсним усного договору сторона відповідача заперечували, посилаючись на те, що позивач не навела жодного аргументу на підтвердження своєї позиції щодо визнання усного договору дійсним, а також в чому полягала неможливість нотаріального посвідчення такого договору, що унеможливлює його визнання згідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача на задоволенні позову наполягала. Відповідач та його представник будучі у судових засіданнях позовні вимоги визнавали частково відповідно до доводів викладених у письмових заявах, у останнє судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11 червня 2015 року [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] ,. 03.09.2020 року рішенням Ленінського районного суду м. Харкова шлюб між сторонами розірвано. У відповідності до ст.\~51\~Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Конституційний обов`язок батьків щодо утримання дітей знайшов своє закріплення і в ст. 180 Сімейного кодексу України, відповідно до положень якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. \~\~\~\~В контексті даної статті батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Матеріальне утримання дітей - це обов`язок батьків. \~\~\~\~\~\~\~\~Згідно ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Згідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Позивачка визначила розмір аліментів 4 000 грн. щомісячно. При визначенні розміру аліментів, відповідно до\~ст. 182 Сімейного кодексу України, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини і не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину. Окрім того, суд звертає увагу на те, що законодавчо визначеним мінімальним рекомендованим розміром аліментів на одну дитину є розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. В судовому засіданні не встановлено наявність у відповідача на праві власності нерухомого майна. Позивачем не доведені витрати відповідача, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Разом з тим, обставин, які б свідчили про неможливість сплачувати аліменти на утримання доньки відповідачем не доведено. При визначенні\~розміру стягуваних\~аліментів суд\~виходить з\~прожиткового мінімуму,\~встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік»\~ для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.,\~та встановленого\~ Законом\~України «Про\~державний бюджет\~України на\~2021\~рік» у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2021 року\~2 395 гривень, з 1 липня 2021 року\~2 510 гривень, з 1 грудня 2021 року\~2 618 гривень. Суд враховує, що відповідач інших аліментних зобов`язань не має, є працездатним, зі стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, який фізично здоровий, здатен працювати та отримувати доходи. З огляду на вказане, приймаючи до уваги принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо утримання дитини і з огляду на бажання позивача отримувати кошти на утримання доньки в твердій грошовій сумі, суд вважає за можливе частково задовольнити позов та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом і додосягнення дитиною повноліття. Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим, відповідатиме інтересам дитини та\~не порушить прав сторін. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначені у\~ст. 181 СК України. Так, частиною 1 цієї статті встановлено, що\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, а частиною 3 передбачено, що кошти на утримання дитини можуть бути присуджені за рішенням суду. Положеннями\~ст. 189 СК України\~встановлено, що\~\~батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Частиною третьою\~статті 6 ЦК України\~передбачено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, надаючи, таким чином, особам право вибору: використати існуючі норми законодавства для регулювання своїх стосунків або встановити для цих\~\~власні правила поведінки. Відповідно до ч. 1\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом ч. 1\~ст. 627 ЦК України\~відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1\~ст. 628 ЦК України). Згідно ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статей\~6,\~627 ЦК України\~принцип свободи договору є визначальним та полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати, по-перше: можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору); по-друге, можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом і сторони не можуть на власний розсуд врегулювати у договорі свої відносини, лише у випадках якщо: існує пряма заборона, встановлена актом цивільного законодавства; заборона випливає із змісту акту законодавства; така домовленість суперечить суті відносин між сторонами. Відповідно до частини першої\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а доказування, згідно частини 6 цієї ж статті, не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої статті\~76, частини першої статті\~77 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.2\~ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. ВСУ в своїй Постанові від 04 жовтня 2017 року зазначив, що однією з умов застосування частини другої\~статті 220 ЦК України\~та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. Суду таких відомостей не надано. Правових підстав для визнання дійсним договору судом не встановлено. При зверненні до суду з позовом позивач вказувала, що відповідач належним чином не виконував свої обов`язки щодо виконання умов усного договору, Розраховуючи розмір заборгованості, яка на думку позивача має бути стягнута на її користь, [PERSON] виходила з розміру аліментів, погодженого у усному договорі, та вказувала розмір аліментів 4 000 грн. виходячи із усної домовленості з відповідачем. На підтвердження наявності відповідної домовленості позивач посилалась на те, що протягом з січня 2017 по травень 2020 було здійснено щомісячні платежі на її картку, більшість з яких складала 4000 грн.. Наведений позивачем розрахунок, який на її думку не спростований відповідачем, не може бути підставою для задоволення позовних вимог. При зверненні до суду з позовом позивачем не було надано належних, допустимих та достатніх доказів про те, що між нею та відповідачем, як батьком дитини, існувала домовленість про сплату аліментів у вказаному розмірі. Також позивачем не було належним чином обґрунтовано підстави для стягнення з відповідача заборгованості зі сплати аліментів за 2017-2020 роки у розмірі, встановленому усним договором, який вона просить визнати дійсним. Крім того, не доведено позивачем і те, що вона зверталась до відповідача з пропозиціями укласти нотаріально-посвідчений договір про сплату аліментів. Твердження позивача про усну домовленість про сплату аліментів в розмірі 4 000 грн. не підтверджені належними доказами, а здійснення відповідачем переказів на її користь може свідчити про добровільне виконання ним свого обов`язку з утримання доньки. Відповідно до ч. 2 вказаної статті аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. При цьому, під ухиленням від сплати аліментів у юридичній науці розуміють пряму відмову від надання утримання, а також різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів: приховання особою свого дійсного розміру заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язку по утриманню. Факт ухилення від надання утримання може мати місце в тому випадку, якщо особа має у своєму розпорядженні кошти, але не бажає їх надавати. Ухилення від сплати аліментів полягає у винних навмисних діях (бездіяльності) відповідача. Тому позивач має надати суду докази того, що, вчиняючи тим чи іншим способом, відповідач свідомо прагнув ухилитися від виконання обов`язку по утриманню. Доказів про те, що позивач зверталась до відповідача з пропозиціями щодо укладення договору між батьками про утримання дитини або з письмовими вимогами про сплату коштів на утримання дитини, позивач до суду не надала. За таких обставин підстави вважати, що у відповідача виникла заборгованість зі сплати аліментів у заявленому позивачем розмірі, або з нього підлягають стягненню аліменти за минулий період, відсутні. Частиною 1\~ст. 191 СК України, встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З позовом до суду позивач звернулася 27.11.2020, а тому саме з даного періоду слід стягувати аліменти. Одночасно суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно дост.192\~Сімейного кодексу\~України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, а також положенняст.185\~Сімейного кодексу\~України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Частиною 2ст.\~184\~СК України визначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Оскільки, спеціального закону про індексацію аліментів не прийнято, а в Україні діє Закон України «Про індексацію грошових доходів населення», то розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі ч. 2 ст.\~184\~СК України підлягає індексації в порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Таким чином обов`язок проведення індексації розміру аліментів, який визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме, положеннямист. 184 СК України, що зобов`язує державного виконавця проводити таку індексацію автоматично, тобто без додаткового судового рішення. Згідно з п.1 ч.1\~ст. 430ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до ч.6ст.\~141\~ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави.

Outcome: partial