Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

27.04.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] суму боргу в розмірі 9529,22 гривні, а саме: 3240 грн. авансу; 4464,72 грн. пені; 1641,02 грн. інфляційного зростання боргу; 183,48 грн. річних. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що 05.04.2013 року між ним та приватним підприємцем [PERSON] був укладений договір б/н, відповідно до якого відповідач зобовязався виконати для позивача роботи з дизайну інтерєру приміщення, що розташоване за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. І. Франка, б. 7, кв. 151, саме: розробити концепцію приміщення та виготовити ескізний проект (план-ескіз розташування меблів, план-ескіз підлоги, план-ескіз стелі, план-ескіз розташування сантехніки, план-ескіз розташування електроприладів); виготовити робочий проект (план розташування освітлювальних приладів, план підлоги з зазначенням типу покриття, малюнку, розмірів, розріз та розгортку стін з декоративними елементами, плиткою, план розташування меблів, план розташування сантехніки, рекомендації з обробки, підбору матеріалів, аксесуарів та меблів; виконати візуалізацію окремих вузлів та ракурсів за допомогою компютерної графіки та олівця. Строк виконання робіт до 05.06.2013 року (2 місяці). Він зобовязався 50 % загальної вартості робіт сплатити авансом після підписання договору, після підписання акту приймання робіт решту коштів. Вартість робіт склала 6480 грн. 07.04.2013 року після підписання договору він сплатив за розпискою аванс [PERSON] в сумі 3240 грн. (що в еквіваленті 400 доларів США за ринковим курсом). До сьогоднішнього часу відповідач умови договору не виконав взагалі. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, у відповідності до ч. 5, ч.6 ст. 74 ЦПК України, про причину неприбуття не повідомив, тому суд з усної згоди позивача ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача, про що судом прийнято усну ухвалу від 15.07.2015р., що занесена до журналу судового засідання. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення позивача, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 05 квітня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір б/н, відповідно до якого відповідач зобовязався виконати для позивача роботи з дизайну інтерєру приміщення, що розташоване за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. І. Франка, б. 7, кв. 151. Виконання робіт за цим договором здійснюється [PERSON] шляхом розробки на паперовій формі та на компютері проектів інтерєрів приміщень [PERSON] строком два місяця (до 05.06.2013 року). Вартість робіт за договором складає 6480 грн. [PERSON] повинен був приступити до виконання робіт після підписання договору та після отримання грошових коштів у розмірі 50 % від загальної вартості роботи. На виконання умов вищезазначеного договору, частина коштів, в розмірі 3240грн. (400 доларів США) позивачем було сплачено відповідачу, в якості авансу, що підтверджується розпискою. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У відповідності до п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно ч.1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному обсязі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Згідно п.1.2 розділу 1 Інструкції з обліку коштів, розрахунків та інших активів бюджетних установ, затвердженої наказом Державного казначейства України від 26 грудня 2003 р. № 242 та зареєстрованої в Мінюсті України 23 січня 2004 р. за N 106/8705 авансові платежі - грошова сума, яку перераховують згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані). Наведене визначення вказує на платіжну функцію авансу - сплата в рахунок майбутніх платежів за договором. Якщо продавець отримав як аванс певну грошову суму, а договір не було виконано незалежно від того, з чиєї вини це трапилось і які обставини цьому перешкоджали, аванс у будь-якому випадку підлягає поверненню. За таких обставин, оскільки договір не було виконано, а позивачем було передано в рахунок передоплати грошову суму у розмірі 400 доларів США, що еквівалентно на час передання 3\~240 грн., суд має виходити з того, що фактично позивачем було передано відповідачу суму авансу, про повернення якого позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Оскільки пунктом 5 Договору б/н від 05.04.2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], передбачено, що в разі затримки [PERSON] виконання робіт згідно пп. 2.1.1, 2.1.2, 2.1.4, 2.1.5 Договору без попереднього узгодження з позивачем нових строків, відповідач сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 % від вартості робіт, що передбачені даним договором, суд приходить до висновку, що сума пені, що підлягає сплаті згідно наданого позивачем розрахунку відповідно до умов договору складає 4 464,72грн. Що стосується позовних вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних збитків та 3% річних, суд приходить до наступного висновку. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач має право на відшкодування інфляційних збитків та трьох відсотків річних від суми боргу, оскільки їх стягнення передбачено ст. 625 ЦК України та критерієм щодо стягнення індексації є підвищення вартості життя. Загальна сума процентів 183,48 грн. із розрахунку процентів: сума боргу 3240 грн., період прострочення 05.06.2013 року - 24.04.2015 року 689 днів прострочення, розмір процентів 3 %. Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції, яку відповідач повинен сплатити позивачу, складає 4881,02 грн. та полягає у наступному: розмір неустойки за період зі дня укладення договору 05.04.2013 року до дня звернення позивача до суду 24.04.2015 року: сума боргу 3240 грн.; сукупний індекс інфляції 1,506 грн.; інфляційне зростання суми боргу 1641,02 грн. Таким чином, сума, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] складає 9529,22 грн. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню зі стягненням з відповідача вказаної суми. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved