Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

28.08.2013 до суду звернулася позивач [PERSON] із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на малолітню доньку - [PERSON] У позовній заяві вказано, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.02.1990, у якому народилося двоє дітей: [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO]. Шлюбні відносини подружжя припинило у 2002 році, з цього ж часу відповідач не проживає разом із сім'єю, а 24.06.2010 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Як вказано у позові, донька [PERSON] постійно проживає з позивачем за адресою її місця проживання та перебуває на її утриманні. Позивачем також вказано, що відповідач не є біологічним батьком доньки [PERSON], але добровільно за своєю ініціативою був записаний її батьком. Разом з тим, батьківські обов'язки стосовно молодшої доньки відповідач не виконує, не піклується та матеріально не забезпечує її. Позивач наголошує у позовній заяві, що 2010 року [PERSON] перехворіла на інфекційний мононуклеоз середньої тяжкості, у зв'язку з чим у даний час та у майбутньому потребуватиме лікування та постійної підтримки стану здоров'я. У позовній заяві зазначено, що домовленості між нею та відповідачем щодо сплати аліментів не досягнуто. [PERSON] перебуває на повному утриманні позивача. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітньої [PERSON] у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, а у разі не підтвердження розміру доходу - не менше 30 % прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини, та 300,00 грн. на додаткові витрати, пов'язані з лікуванням дитини до повноліття [PERSON] У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, викладені у позові обставини, просила їх задовольнити, посилаючись на свій матеріальний стан та обов'язок відповідача як батька піклуватися та утримувати дитину. Будучи присутнім у судовому засіданні, відповідач заперечував позовні вимоги. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд, вислухавши пояснення та доводи позивача, заперечення відповідача, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі, [INFO], народилася донька - [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про народження /а. с. 5/. Відповідно до нього, відповідач записаний батьком дитини. 24.06.2010 між сторонами розірвано шлюб, згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу між чоловіком [PERSON] і дружиною [PERSON], про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві зроблено відповідний актовий запис № 184 /а. с. 6/. Відповідач підтвердив, що фактично з 2002 року, коли шлюбні відносини подружжя припинилися, він не проживає разом з позивачем та дітьми. Також відповідач зазначив, що він не є біологічним батьком дитини, про що знав з моменту народження [PERSON], але погодився на запис його батьком дитини. Як зазначила у судовому засіданні позивач, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків по відношенню до [PERSON] Як вбачається з характеристики № 07 від 13.03.2013, що видана [PERSON] дошкільним навчальним закладом № 457, який вона відвідувала з листопада 2009 року, батько у вихованні дитини участі не приймає, так як він ніколи не приводив дитину до дитсадка, не приймав участі у заходах, які проводилися для батьків у дошкільному закладі /а. с. 7/. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов'язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов'язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 вказаної норми встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач у судовому засіданні надав довідку № 160/06 від 16.01.2014 про те, що він знаходиться на обліку у Печерському РУ ПФУ і отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання як інвалід І групи /а. с. 54/, та відповідно отримує пенсію - регулярну грошову виплату (у розрахунку на місяць), яка призначається у встановленому державою порядку як захід матеріального забезпечення. А отже, суд не вбачає підстав для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі та застосування положень ст. 184 СК України. Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини судом. Судом встановлено, що відповідач є інвалідом I групи, тому враховує дану обставину як підставу для визначення розміру аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, а саме, як для дитини відповідного віку, з розрахунків у відповідності до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет», що відповідає інтересам дитини та платоспроможності відповідача. У позовній заяві вказано, що у 2010 році [PERSON] перехворіла на інфекційний мононуклеоз середньої тяжкості, тому нині і у майбутньому потребуватиме медичного догляду та лікування, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача суму на додаткові витрати у розмірі 300,00 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. На підтвердження вказаної вимоги позивачем надано суду копію довідки від 29.03.2013, видану [PERSON] лікарем Ковальчук Т. С. дитячого поліклінічного відділення Дитячої клінічної лікарні (ДКЛ № 7 ЦПВ) № 7 Печерського району м. Києва /а. с. 8/. З даної довідки вбачається, що дитина спостерігається ДКЛ № 7 ЦПВ з дня народження, до 1 року хворіла не часто, у 2010 році [PERSON] перехворіла інфекційним мононуклеозом середньої тяжкості, на диспансерному обліку не перебуває. Додатково позивачем надано копію направлення [PERSON] на аналізи, видаткову накладну на придбання ліків /а. с. 41, 42, 55, 57, 58/, копії форм рецептурних бланків /а. с. 56/. Частиною 1 ст. 185 СК України вказано, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, які спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Позивачем не доведено особливих обставин, у яких перебуває донька [PERSON], пов'язаних із її станом здоров'я, та у зв'язку із якими існує потреба у призначенні стягнення додаткових витрат з відповідача. З медичної довідки від 29.03.2013 дитячого поліклінічного відділення Дитячої клінічної лікарні (ДКЛ № 7 ЦПВ) № 7 Печерського району м. Києва вбачається, що дитина спостерігається як з народження, так і на даний час у вказаній дитячій поліклініці № 7, проте на диспансерному обліку не перебуває. Так само надані позивачем суду у якості доказів копії направлень [PERSON] на аналізи, видаткові накладні на придбання ліків, копії форм рецептурних бланків, не можуть свідчити про довготривалий, затяжний або постійний характер захворювання, патології, викликані інфекційним мононуклеозом або іншою хворобою, у зв'язку з чим дитина потребувала б додаткових витрат. Крім того, визначений позивачем розмір додаткових витрат не підтверджено відповідними доказами його обґрунтованості. На інші обставини, як на підставу зобов'язання відповідача сплачувати суму додаткових витрат, позивач не посилається та не зазначає. Як вбачається з довідки від 29.03.2013 [PERSON] на диспансерному обліку не перебуває, а тому вимога позивача про стягнення суми додаткових витрат з відповідача у розмірі 300,00 грн. щомісяця суд вважає не доведеною, а відтак такою, що задоволенню не підлягає. Згідно з ст. 88 ЦПК України, з відповідача належить стягнути сплачену позивачем та підтверджену суму судового збору у розмірі 114,70 грн. на користь останньої та суму 114,70 грн. в дохід держави.

Outcome: partial