Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

27 листопада 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання за [PERSON] права власності за набувальною давністю на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] , яка належала [PERSON] Свої вимоги позивач мотивує тим, що після смерті матері [PERSON] є уласницею 3\\4 часток спірного житлвого будинку, одразу ж переїхала проживати у спірному будинку , доглядала за совїм братом [PERSON] , який такоє проживав у будинку, та з 2008 р. мешкає там постійно минуло бульше 10 років. Весь цей час позивачка постійно проживає у спірному будинку і за власні кошти робила в ньому поточний та капітальний ремонт, сплачувала комунальні платежі, підтримувала чистоту і порядок в будинку, вела домашне господарство. При оформленні своїх спадкових прав вона дізналася, що пправо власності на 1\\4 частку цього будинку до теперішнього часу є зареєстрованим за померлим братом. В судове засідання позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задвольнити з викладених в позові підстав. Представник Миколаївської міської ради надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та просив розглянути справу за наявними доказами. Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом зареєстрованого в реєстрі за № 1-353 від 28.03.2018 р. вбачається, що на підставі заповіту, посвідченого 19.06.1990 р. державним нотаріусом Четвертої Миколаївської державної нотаріальної контори, зареєстрованого у реєстрі за № 864, спадкоємецею зазначеного в заповіті майна [PERSON] , 1924 р. н., яка померла [INFO] , є її дочка, [PERSON] , [INFO] , у тому числі з урахуванням 1/4 частки у спадщині, від якої відмовився інший спадкоємець за заповітом, син спадкодавиці - [PERSON] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: 3/4 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок із відповідною часткою господарських та побутових споруд та будівель, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що належала спадкодавиці на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 22.02.1986 р. державним нотаріусом Четвертої Миколаївської державної нотаріальної контори за реєстровим № 376, зареєстрованогог в ММБТІ 23.07.1987 р. за №2275 (на 1/2 частку житлового будинку) та Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 22.02.1986 р. державним нотаріусом Четвертої Миколаївської державної нотаріальної контори за реєстровим № 376, зареєстрованогог в ММБТІ 23.07.1987 р. за №2275 (на 1/4 частку житлового будинку). Відповідно до відмови у вчиненні нотаріальних дій від 03.07.2018 р. № 1316/01-16 [PERSON] Перша миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області відмовляє у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало [PERSON] , померлому [INFO] , як особі яка не прийняла спадщину у встановленому законом порядку. Згідно будинкової книги [PERSON] була зареєстрована за вищевказаною адресою з 1969 р. - 1982 р. Згідно відповіді Перша миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області - спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. В підтвердження обставин про визнання за [PERSON] права власності за набувальною давністю на залишену після смерті [PERSON] 1/4 частини будинку надали особисті пояснення свідків [PERSON] - сусіда позивачки, та [PERSON] - доньки позивачки. Так, допитані в судовому засіданні свідки суду пояснили, що [PERSON] дійсно прошиває у спірному будинку більше 10 років. Крім зазначеного, після смерті [PERSON] будь-які інші особи на будинок не претендували, оскільки він був одиноким та не ма ніколи власної сім`ї. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1,4ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Як слідує із Узагальнення Верховного Суду України від 01.07.2014р. судової практики щодо права власності при розгляді цивільних справ, Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, п.п. 9,13: уЦивільному кодексі Українинабувальна давність розглядається як спосіб набуття права власності. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов. Відповідно до частини першоїстатті 344 ЦКособа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановленоЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третястатті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина другастатті 344 ЦК). Весь час позивач добросовісно вважала, що вказана 1/4 частка житлового будинку є спадковим майном після смерті [PERSON] і вона може бути власником спірного житлового будинку. Позивач протягом всього часу володіння майном була впевнена, що на це майно не претендують інші особи, і вона отримала це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Наразі за набувальною давністю може бути набуте право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Суд вважає, що позивачем доведено наявність необхідних підстав для набувальної давності, оскільки судом встановлено, що позивач з 2008 року, тобто понад 10 років добросовісно, відкрито та безперервно володіє в цілому даним нерухомим майном [ADDRESS] . З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовпідлягаєзадоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати сплачені позивачем при подачі позову.

Outcome: approved