Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

27.07.2021 року позивач, [PERSON] ,звернулася до суду із позовом до відповідача, [PERSON] про розірвання шлюбу, розподіл майна та стягнення боргу. В обґрунтування своєї позовної заяви позивач посилався на те, що 20.12.2013 року між сторонами було зареєстровано шлюб Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис №309. Спільне життя з відповідачем не склалося з причин відсутності взаємо порозуміння, втрати почуття любові та поваги один до одного. Зазначила, що 17.11.2014 року вона дала в борг свої особисті кошти в сумі 42 000 грн. [PERSON] для особистих цілей, що підтверджується розпискою від 17.11.2014 року. 10.10.2016 року позивач дала в борг [PERSON] свої особисті кошти в сумі 84 000 грн. для купівлі будинку за адресою [ADDRESS] для власного проживання , про що свідчить розписка від 10.10.2016 року. Відповідач зобовязувався повернути кошти на першу вимогу. Вважає, що відповідач на даний час винен 50% від отриманої суми, так як спільно нажите майно, будинок за адресою [ADDRESS] є спільним майном подружжя, що складає 42 000 грн. Прохає виділити їй Ѕ будинку за адресою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 27.07.2021 року відкрито спрощене провадження у справі та призначено справу до дорозгляду. Від відповідача на адресу суду надійшо відзив на позовну заяву, в якому останній сказав що повністю визнає позовні вимоги [PERSON] та не заперечує проти їх задоволення. Позивач в судове засідання не з`явилася, прохала проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та прохала задовільнити. Відповідач в судове засідання не з`явився. Прохав проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суддя дійшла висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.12.2013 року між сторонами було зареєстровано шлюб Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис №309. Спільне життя з відповідачем не склалося з причин відсутності взаємо порозуміння, втрати почуття любові та поваги один до одного. Позивач прохала шлюб розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи те, що фактично сім`я розпалася, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, примирення між подружжям не можливе, суддя вважає необхідним шлюб розірвати. 17.11.2014 року позивачем було надано в борг свої особисті кошти в сумі 42 000 грн. [PERSON] для особистих цілей, що підтверджується розпискою від 17.11.2014 року. 10.10.2016 року позивач дала в борг [PERSON] свої особисті кошти в сумі 84 000 грн. для купівлі будинку за адресою [ADDRESS] для власного проживання , про що свідчить розписка від 10.10.2016 року. Відповідач зобов`язувався повернути кошти на першу вимогу. На вимоги позивача, відповідачем борг не повернуто. Сума боргу на даний час складає 42 000 грн. Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Ураховуючи викладене, договір позики, укладений сторонами, відповідно до вимог ст.ст.1046-1047 ЦК України. Наявність у позивача (позикодавця) оригіналу письмової розписки (позичальника) свідчить про те, що позика не повернута. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З огляду наведеного, ураховуючи порушення відповідачем зобов`язання за договором, позики, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Сторонами не заперечується, що у період шлюбу за спільні кошти ними набуто майно - за адресою [ADDRESS] . Що розташований на земельній ділянці площею 0.16 га. за адресою [ADDRESS] . Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма ст.368 ЦК України. Згідно ст. ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 1 п. 22, абз. 1 п. 23, абз. 1 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60,69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.2, ч.3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Ураховуючи те, що будинок за адресою [ADDRESS] придбана сторонами за час шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд доходить висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем право власності на Ѕ частину будинку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 908 грн.

Outcome: approved