Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

28 березня 2016 року позивачка звернулася з даним позовом до суду, мотивуючи його тим, що 02 квітня 2013 року помер її батько [PERSON]. Вона проживала разом із батьком на день відкриття спадщини, однак у батька не була зареєстрована, а тому нотаріус не може їй видати свідоцтво про право на спадщину. Крім того вона не може представити правовстановлюючі документи та витяг з реєстру прав власності. А тому 21 березня 2016 року приватний нотаріус Коломийського районного нотаріального округу [PERSON] відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину. Позасудовим шляхом визнати за нею право власності на спадкове майно після смерті [PERSON], неможливо, а тому просить суд встановити факт, що вона постійно проживала на момент відкриття спадщини, 02 квітня 2013 р., разом із спадкодавцем - батьком [PERSON], визнати за нею право власності на майно колгоспного двору та спадкове майно після смерті батька [PERSON], який помер 02 квітня 2013 року, що складається із житлового будинку з господарською будівлею по вул. Українській, 36 в селі Сопів, Коломийського району, Івано-Франківської області, загальною площею 46,1 кв. м., житловою площею 18,2 кв. м.. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач теж подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає. Зясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що 02 квітня 2013 року помер [PERSON], прощо складено 03.04.2013р. відповідний актовий запис № 7. Відповідно до ст. 1261 ЦК України позивачка є спадкоємцем першої черги за законом. Крім неї спадкоємцем пятої черги є племінник батька - [PERSON]. На день відкриття спадщини позивачка проживала разом із батьком, а тому відповідно до ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину. Однак вона не була зареєстрована в будинку батька, а тому нотаріус не може видати їй свідоцтво про право на спадщину, так як факт сумісного проживання із спадкодавцем перевіряється відміткою в паспорті про реєстрацію. Відповідно до п. п. 4.15, 4.18 Глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно необхідно представити нотаріусу правовстановлюючий документ та витяг з реєстру прав власності, але представити правовстановлюючі документи та витяг з реєстру прав власності [PERSON] не може. А тому 21 березня 2016 року приватний нотаріус Коломийського районного нотаріального округу [PERSON] відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину. Стаття 256 ЦПК України передбачає, що судом можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Відповідно до розяснення Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у звязку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини позивачці необхідно для набуття права на спадкове майно. Відповідно до ст. 331 ЦК України, 2003 р., право власності на нерухоме майно виникає з часу державної реєстрації. Будинок з господарською будівлею по вул. Українській, 36 в селі Сопів, Коломийського району, побудовано ще в 1950 році. На час побудови будинку, не передбачена була державна реєстрація будинків в селі, так як відповідно до п. 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків і будинковолодінь в містах і селищах міського типу передбачав, що реєстрації в МБТІ не підлягали будинки, розташовані в селах. Правовстановлюючим документом в селі був запис в погосподарській книзі. А тому в Коломийському МБТІ будинок не зареєстровано, що підтверджується випискою з інвентаризаційних матеріалів. Відповідно до ч. 4 ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом визнаються дійсними у разі відсутності державної реєстрації, якщо на момент виникнення прав діяло, законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. А тому до набрання чинності ЦК України, 2003 року та Закону України від 01 липня 2004 року Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень виникнення права власності на будинки, не залежало від державної реєстрації. На час, коли [PERSON] став власником будинку питання узаконення будівель та внесення записів про право власності на будинок за громадянами у погосподарські книги належали до компетенції виконкомів місцевих рад. Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином його правовстановлюючим документом є запис в погосподарській книзі. Згідно ст. 346 ч. 11 ЦК України право власності припиняється у звязку із смертю, то будинок зареєструвати в даний час не можливо, а без реєстрації будинку, позивачка не може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спірне будинковолодіння відносилося до колгоспних дворів. Відповідно до ст. 120 ЦК України, 1963 р. майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Згідно розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду № 20 Про судову практику у справах про захист права приватної власності від 22 грудня 1995 року право на майно колгоспного двору мають члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в майні колгоспного двору. А втратили право на частку в майні колгоспного двору ті особи, які не менше трьох років підряд до 15 квітня 1991 року не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Станом на 01 липня 1990 року в будинку по вул. Українська, 36 в селі Сопів проживала позивачка, її дід - [PERSON], бабка - [PERSON] та батько - [PERSON]. Зареєстрована в будинку була також її мати [PERSON], однак вона була тільки зареєстрована, а з колгоспного двору вибула, так як з батьком не проживала, розлучена з 1986 року участі у веденні господарства колгоспного двору не приймала, оскільки перейшла проживати в новозбудований будинок по вул. О.Кобилянської, 41 в с. Сопів, а тому втратила право на частку в майні колгоспного двору. Так як на 01 липня 1990 року в господарстві проживало четверо членів колгоспного двору, то кожному повинно належати 1/4 частка в майні колгоспного двору, так як відповідно до ст. 123 ЦК України, 1963 р. частки в майні членів колгоспного двору рівні. 07 січня 1993 року померла [PERSON], а 07 травня 1994 року помер [PERSON]. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв [PERSON] та [PERSON], які відповідно до ст. 529 ЦК України, 1963 р., були спадкоємцями першої черги за законом. Так як вони проживали на день смерті з спадкодавцем, то відповідно до ст. 549 ЦК України, 1963 р., фактично вступили в управління спадковим майном, а згідно вимог ст. 548 ЦК України стали власниками спадкового майна з дня відкриття спадщини. Після смерті [PERSON], спадщину прийняв [PERSON], так як проживав разом із спадкодавцем і став власником частки [PERSON], але юридично не оформив спадщину. А тому [PERSON] на день смерті належало 3/4 частки будинку з господарською будівлею по вул. Українська, 36, (1/4 частка колгоспного двору + 1/8 частка спадщина після смерті матері + 3/8 спадщина після смерті батька = 6/8 = 3/4). Оскільки позивачка фактично прийняла спадщину, а відповідач не заперечує проти позову, то суд приходить до висновку, що необхідно встановити факт, що [PERSON] постійно проживала на момент відкриття спадщини, 02 квітня 2013 р., разом із спадкодавцем - батьком [PERSON], визнати за позивачкою право власності на майно колгоспного двору та спадкове майно після смерті батька [PERSON], який помер 02 квітня 2013 року, що складається із житлового будинку з господарською будівлею по вул. Українській, 36 в селі Сопів, Коломийського району, Івано-Франківської області, загальною площею 46,1 кв. м., житловою площею 18,2 кв. м.. Наведене стверджується: копіями свідоцтв про смерть /а.с.6-8/, копіями свідоцтв про народження /а.с.9-10/, копією свідоцтва про одруження /а.с.11/, копією свідоцтва про розірвання шлюбу /а.с.12/. копією свідоцтва про переміну прізвища, імені по батькові /а.с.13/, копією витягу з Державного реєструм актів цивільного стану /а.с.14/, довідкою Печеніжинської селищної ради /а.с.15/, випискою з інвентаризаційних матеріалів /а.с.16/, листом приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу /а.с.17/, копією технічного паспорта /а.с.18-21/, звітом про оцінку майна /а.с.22-44/. На підставі ст.,ст. 120, 123, 529, 548, 549 ЦК України, 1963 р., ст.,ст. 331, 346, 1261, 1268 ЦК України, ст.,ст. 256, 257, 259 ЦПК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. Про судову практику у справах про спадкування, Інформаційного листа ВССУ про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування № 24-753/0/4-13 р., Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 Про судову практику у справах про захист права приватної власності від 22 грудня 1995 року та

Outcome: approved