Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

28 липня 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 23 серпня 2014 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Також позивач просила відновити її дошлюбне прізвище на « [PERSON] ». Ухвалою судді від 04 серпня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 20.08.2020. Позивач у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, в якій позов визнав. Згідно вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. У відповідності до частини шостої статті 263 ЦПК України якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 23 серпня 2014 року, актовий запис № 1479 (а.с. 7). Від даного шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу сторони вважають не можливим, оскільки це суперечить їхнім інтересам та інтересам дитини. Згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до частини третьої статті 56 Сімейного кодексу України кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких умов, суд вважає, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечитиме їхнім інтересам та інтересам дитини, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. При цьому згідно з частиною шостою статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» той з подружжя, який бажає відновити своє дошлюбне прізвище, повинен заявити про це в органі державної реєстрації актів цивільного стану під час державної реєстрації розірвання шлюбу. Таким чином, зміна прізвищ громадян України знаходиться поза компетенцією суду, а тому вимога позивача про зміну її прізвища не підлягає задоволенню. Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З квитанції № 0.0.1784232943.1 від 28.07.2020 вбачається, що позивач при зверненні до суду з позовом сплатила судовий збір у розмірі 840,80 грн. Оскільки відповідач позов визнав до початку розгляду справи по суті, враховуючи положення частини першої статті 142 ЦПК України, суд вважає за можливе повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви, в сумі 420,40 грн. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір в сумі 420,40 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial