Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

28 вересня 2020 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось до Роменського міськрайонного суду Сумської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 133608 грн 53 коп. за кредитним договором № без номеру від 19 лютого 2010 року та понесені позивачем судові витрати. Ухвалою\~ Роменського міськрайонного суду Сумської області постановленою 11 листопада 2020 року позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором направлено за підсудністю до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищевказану цивільну справу 10 грудня 2020 року розподілено\~ головуючому судді Лєвші С.Л. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідач зобов`язання належним чином не виконав за кредитним договором №б/н від 19 лютого 2010 року і станом на 08.09.2020 має заборгованість у розмірі 133608 гривень 53 копійки, яка складається з наступного: - заборгованості за тілом кредиту 1349 грн 70 коп.; - заборгованість по процентам за користування кредитом з 19.02.2010 по 30.06.2018 132258 грн 83 коп. 06 січня 2021 року ухвалою суду прийнято справу до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення осіб, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали. Ухвалу про відкриття провадження від 06 січня 2021 року разом із позовною заявою та додатками до неї було надіслано відповідачу рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу зареєстрованого місця проживання. (а.с.71) 29 квітня 2021 року до суду надійшла заява АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач зазначив, що він має право розпоряджатися своїми правами щодо предмета позову на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України) і тому бажає зменшити розмір позовних вимог та стягнути з\~ [PERSON] заборгованість\~ за договором б/н від 19.02.2010 року в розмірі 9120,01 грн (1349,70 грн заборгованість за тілом кредиту; в тому числі 1349,70 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 1547,56 грн заборгованість за простроченими відсотками; 6222,75 грн заборгованість з пені), а також понесені позивачем судові витрати. Станом на 11 червня 2021 року відзив на позов та заперечення від відповідача [PERSON] до суду не надійшли. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі, також не надходили. Відповідно до ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, а відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Позивач ставить питання про стягнення з відповідача 9120,01 грн заборгованості за користування кредитними коштами, з яких: 1349,70 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1547,56 грн заборгованість за простроченими відсотками, 6222,75 грн заборгованість за пенею. Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості у заявленому позивачем розмірі, суд вважає за необхідне зупинитись на наступному. 19 лютого 2010 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] уклали кредитний договір (без номеру), зміст укладеного сторонами договору викладено в Анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку та Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». У відповідності до умов договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 3 відсотків на місяць за користування кредитом. Відповідно до договору, строк внесення щомісячних платежів визначено сторонами до 25 числа місяця, слідуючого за звітним, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку пеню за несвоєчасне погашення заборгованості = пеня (1)+ пеня (2), де пеня (1) = (базова процентна ставка по договору)/30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн на місяць, нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при наявності прострочення на суму 50 грн і більше (а.с. 11, 12). Як вбачається з довідки, між сторонами був підписаний кредитний договір №б/н, за яким було надано відповідачу одну кредитну картку № [NUMBER] за датою відкриття 19.02.2010 року, терміном дії до 10/13 (а.с. 9). Даних щодо отримання відповідачем інших кредитних карток матеріали справи не містять. Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджено випискою по рахунку (а.с. 31-35). Таким чином, за умовами договору сторони погодили річну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на строк, що відповідає строку дії картки - до останнього дня жовтня 2013 року, що підтверджується довідкою банку. Відтак, у межах строку кредитування до 31.10.2013 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти. По закінченню цього строку, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами. Таким чином, нарахування процентів після закінчення строку дії кредитного договору (10/2013) припинилося і вимоги банку про стягнення заборгованості по процентам після 31 жовтня 2013 року є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Зазначений висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс18. Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 31.10.2013 року, заборгованість відповідача за відсотками складає 880,51 грн (а.с. 74-80). При цьому, слід звернути увагу на те, що позивач на початку звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 19.02.2010 року у розмірі 133608,53 грн, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 1349,70 грн та заборгованості по процентам за користування кредитом з 19.02.2010 року по 30.06.2018 року в сумі 132258,83 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором №б/н від 19.02.2010 року, після 3.10.2013 року загальний розмір тіла кредиту постійно був незмінним і складав 1349,70 грн. Нарахування відсотків припинилось після закінчення строку дії кредитного договору і їх розмір після 31.10.2013 року був незмінний і становив 880,51 грн. Відповідачем після 31.10.2013 року вносились платежі на погашення заборгованості, а саме: 05.01.2018 року на суму 2548,35 грн та 09.01.2018 року на суму 336,58 грн. Таким чином, на час звернення позивача до суду з позовом відповідач повністю погасив заборгованість за тілом кредиту в сумі 1349,70 грн та заборгованість по відсоткам, які підлягають до стягнення у межах строку дії кредитного договору в сумі 880,51 грн. Крім того, відповідачем 01.11.2020 року\~ була внесена сума коштів в розмірі 338991,41 грн, які позивач зарахував на сплату заборгованості за відсотками, які нарахував після 31.10.2013 року. Після чого, 29.04.2021 року до суду надійшла заява позивача про зменшення розміру позовних вимог, в якій останній вказав, що розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України) і бажає зменшити розмір позовних вимог та стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором №б/н від 19.02.2010 року в розмірі 9120,01 грн, що складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 1349,70 грн, заборгованості за простроченими відсотками 1547,56 грн та заборгованості за пенею в сумі 6222,75 грн, які позивач нарахував станом на 11.04.2021 року. З чого слідує, що позивач в заяві про зменшення позовних вимог, збільшив позовні вимоги, заявивши вимоги про стягнення пені та заборгованості по відсоткам, розрахунок яких провів станом на 11.04.2021 року. При цьому, як зазначалось вище, відповідач сплатив кошти позивачу 05.01.2018 року на суму 2548,35 грн та 09.01.2018 року на суму 336,58 грн і таким чином станом на 09.01.2018 року повністю погасив заборгованість за тілом кредиту в сумі 1349,70 грн та заборгованість по відсоткам в сумі 880,51 грн, що підлягають до стягнення у межах строку дії кредитного договору та пеню на суму 654,72 грн. Після чого, у відповідача залишилась заборгованість по пені в сумі 1890,35 грн, яка була повністю погашена відповідачем при внесенні ним суми коштів 01.11.2020 року. Таким чином, зважаючи на вищевикладене вимоги позову є необґрунтованим та не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed