Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

28 листопада 2017 року позивач звернулася до суду з позовом про захист права власності, в якому після уточнень в ході судового розгляду просить суд скасувати накази Головного управління Держземагентства (Держгеокадастру) у Харківській області: від 07.05.2015 № 1176-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність [PERSON]»; від 07.05.2015 № 1173-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність [PERSON]»; від 07.05.2015 № 1174-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність [PERSON]»; від 08.05.2015 № 1221-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність [PERSON]», припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку, кадастровий номер 6325185000:03:010:0246, загальною площею 0,1200 га, розташовану в Харківському районі Харківської області на території Циркунівської сільської ради за межами с. Циркуни Харківського району Харківської області, скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за нею права власності на вказану земельну ділянку, припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку, кадастровий номер 6325185000:03:010:0232, загальною площею 0,1200 га, розташовану в Харківському районі Харківської області на території Циркунівської сільської ради за межами с. Циркуни Харківського району Харківської області та скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за нею права власності на цю земельну ділянку, припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку, кадастровий номер 6325185000:03:010:0241 загальною площею 0,1200 га, розташовану в Харківському районі, Харківської області на території Циркунівської сільської ради за межами с. Циркуни Харківського району Харківської області та скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за ним права власності на цю земельну ділянку, припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку, кадастровий номер 6325185000:03:010:0223, загальною площею 0,1200 га, розташовану в Харківському районі Харківської області на території Циркунівської сільської ради за межами с. Циркуни Харківського району Харківської області та скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за ним права власності на цю земельну ділянку, визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер 6325185000:03:010:0232, загальною площею 0,1200 га, розташовану в Харківському районі Харківської області на території Циркунівської сільської ради за межами с. Циркуни Харківського району Харківської області, укладений 28 лютого 2017 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 28.02.2017. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалася на те, що Розпорядженням Харківської районної державної адміністрації Харківської області від 15 квітня 2003 року № 152 «Про надання в приватну власність земельних ділянок громадянам працівникам соціальної сфери Циркунівської сільської ради», її батьку [PERSON] була надана у приватну власність земельна ділянка № 12, загальною площею 0,5977 га для ведення особистого селянського господарства та виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ХР № 100395. З 2003 року позивач користується цією земельною ділянкою за призначенням, сіяла, саджала овочеві культури, збирала врожаї. В 2017 році після смерті батька позивач успадкувала землю, однак позивачу було відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру із зазначенням перетину її земельної ділянки з земельними ділянками інших громадян. Так, позивач дізналася, що її земельна ділянка, яку вона отримала у спадщину була поділена на чотири земельні ділянки площею по 0,1200 га кожна та надана відповідачам для індивідуального садівництва, а один з відповідачів навіть встиг її продати. Позивач вважає, що це є прямим порушенням її права власності на належну їй земельну ділянку. Оспорювані накази Головного управління Держземагентства (Держгеокадастру) у Харківській області від 07.05.2015, якими затверджена документація із землеустрою та надані земельні ділянки у власність іншим громадянам за рахунок землі позивача, є протиправними, оскільки такі були видані з порушенням вимог чинного законодавства, а тому вони підлягають скасуванню, право власності громадян, які отримали спірні земельні ділянки підлягає припиненню, і записи в Державному реєстрі речових прав про право власності на земельні ділянки відповідачів підлягають скасуванню, а договір купівлі-продажу землі має бути визнаний недійним, оскільки особа незаконно отримала у власність земельну ділянку тож і не мала права на її відчуження. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 05 січня 2018 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого судового засідання на 22 лютого 2018 року о 15 год. 00 хв. Позивач та її представник в судове засідання не зявилися, представник позивача надав заяву, якою позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, посилались на обставини викладені у позові та докази, які ними подавались до матеріалів справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, подала відзив, в якому позовні вимоги визнала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Інших клопотань та заяв від відповідача до суду не надходило. Відповідачі [PERSON]\~управління Держгеокадастру\~в Харківській\~області,\~[PERSON],\~[PERSON],\~[PERSON],\~[PERSON],\~в судове\~засідання не\~зявились,\~про день,\~час та\~місце розгляду\~справи повідомлені\~належним чином,\~заперечень та\~відзивів на\~позов до\~суду не\~надали.Інших клопотань та заяв від них до суду не надходило. Треті особи:\~[PERSON],\~Реєстраційна служба\~Харківського районного\~управління юстиції\~про захист\~права власності\~в судове\~засідання не\~зявились,\~про день,\~час та\~місце розгляду\~справи повідомлені\~належним чином,\~заперечень \~та відзивів\~на позов\~до суду\~не надали.Інших клопотань та заяв від них до суду не надходило. За загальним правилом частини першої статті 223\~ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. В зв'язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що батьками позивача зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. 08 серпня 1986 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з «Шапка» на «Шарову». Розпорядженням Харківської районної державної адміністрації Харківської області від 15 квітня 2003 року № 152 «Про надання в приватну власність земельних ділянок громадянам працівникам соціальної сфери Циркунівської сільської ради», її батьку [PERSON] була надана у приватну власність земельна ділянка № 12, загальною площею 0,5977 га для ведення особистого селянського господарства та 22 травня 2003 року виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ХР № 100395, який зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 501. 29 вересня 2011 року [PERSON] помер, актовий запис про смерть № 65, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ № 337008. Після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини до Першої Державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області звернулась його донька [PERSON], заведено спадкову справу № 43/2012, свідоцтво про право на спадщину не видавалось, що підтверджується Інформацією по спадковій справі, наданою Першою Державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області від 27 липня 2016 року № 2658/02.14 та Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 20 січня 2012 року № 29397196. В 2017 році на замовлення позивачу було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки гр. [PERSON] для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населеного пункту, на території Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області. За результатами розгляду заяви про внесення відомостей до Державного земельного кадастру та доданих до неї документів, позивачу було відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру про земельну ділянку для особистого селянського господарства, розташованої за межами населеного пункту, на території Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області, яку вона успадкувала після смерті батька, із зазначенням перетину її земельної ділянки з земельними ділянками інших громадян, про що [PERSON] було видано протокол проведення перевірки електронного документу від 27 квітня 2017 року і рішення № РВ-6300825232017 від 27 квітня 2017 року «Про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру. На підставі наказів Головного управління Держземагентства (Держгеокадастру) у Харківській області: від 07.05.2015 № 1176-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність [PERSON]»; від 07.05.2015 № 1173-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність [PERSON]»; від 07.05.2015 № 1174-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність [PERSON]»; від 08.05.2015 № 1221-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність [PERSON]», в державному земельному кадастрі було зареєстровано право власності [PERSON] на земельну ділянку, кадастровий номер 6325185000:03:010:0246, загальною площею 0,1200 га, розташовану в Харківському районі Харківської області на території Циркунівської сільської ради за межами с. Циркуни Харківського району Харківської області та внесено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за нею права власності на вказану земельну ділянку, зареєстровано право власності [PERSON] на земельну ділянку, кадастровий номер 6325185000:03:010:0232, загальною площею 0,1200 га, розташовану в Харківському районі Харківської області на території Циркунівської сільської ради за межами с. Циркуни Харківського району Харківської області та внесено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за нею права власності на цю земельну ділянку, зареєстровано право власності [PERSON] на земельну ділянку, кадастровий номер 6325185000:03:010:0241 загальною площею 0,1200 га, розташовану в Харківському районі, Харківської області на території Циркунівської сільської ради за межами с. Циркуни Харківського району Харківської області та внесено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за ним права власності на цю земельну ділянку, зареєстровано право власності [PERSON] на земельну ділянку, кадастровий номер 6325185000:03:010:0223, загальною площею 0,1200 га, розташовану в Харківському районі Харківської області на території Циркунівської сільської ради за межами с. Циркуни Харківського району Харківської області та внесено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за ним права власності на цю земельну ділянку, про що позивачу [PERSON] управлінням у Харківському районі та мю Люботин ГУ Держгеокадастру у Харківській області було надано відповідь від 07.09.2017 та надано завірені копії наказів та проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам. 28 лютого 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер 6325185000:03:010:0232, загальною площею 0,1200 га, розташованої в Харківському районі Харківської області на території Циркунівської сільської ради за межами с. Циркуни Харківського району Харківської області, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 28.02.2017. Підставою виникнення права власності на землю є юридичний факт, з яким закон повязує виникнення такого права. До юридичних фактів, на підставі яких виникає, наприклад, право приватної власності на землю, належать: рішення органу влади про передачу земельної ділянки громадянинові у приватну власність; цивільно-правова угода; успадкування земельної ділянки та інше. Реалізація права власності на землю повязана із здійсненням його субєктами наданих їм прав та виконання покладених на них обовязків. З цією метою в земельному та цивільному законодавстві передбачені норми, які визначають обсяг прав та обовязків власників земельних ділянок. Права власника земельної ділянки - це сукупність наданих йому законом субєктивних правомочностей щодо володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, які складають зміст права власності. В судовому засіданні встановлено, що позивач з 2003 року користується земельною ділянкою площею 0,5977 га, розташовану за межами населеного пункту на території Циркунівської сільської ради за межами с. Циркуни Харківського району Харківської області, яка належала на праві приватної власності її покійному батькові [PERSON] У даному випадку [PERSON] управлінням Держгеокадастру у Харківській області порушено один із основних принципів, на яких базується земельне законодавство, - принцип забезпечення гарантій прав на землю (п. «ґ» ч. 1 ст. 5 ЗК України), що є підставою для скасування оспорюваних наказів, які порушують права та законні інтереси позивача та позбавлено позивача можливості реалізувати своє право на оформлення спадкового майна. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практично в єдиному приписі, що стосується майна, обєднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність. На відміну від традиційного розуміння інституту права власності, характерного для України, як і в цілому для держав континентальної системи права. Європейський суд з прав людини тлумачить поняття «майно» (роssеssіоns) набагато ширше й у контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод під «майном» розуміє не тільки «наявне майно» (existing роssеssіоns), але й цілу низку інтересів економічного характеру (активи (assets)). Розумними очікуваннями особи вважаються легітимні (або законні) і виправдані очікування набути майно або майнове право, які в практиці ЄСПЛ дістають правову охорону як майно. Поняття «законні очікування» (legitimate expectations) слід розглядати як елементи верховенства права та «юридичної визначеності» (lеgal сегtаіпtу). Практика Європейського суду з прав людини розглядає законні очікування як елемент правової визначеності в умовах відсутності єдиної теорії легітимних (законних) очікувань, придатних для всіх національних правопорядків. Відповідно до частини першої статті 9\~Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Статтею 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Конституцією України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Стаття 19\~Конституції України зобовязує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 116\~ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Статтею 118\~ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, відповідно до частин першої, другої, шостої - дев'ятої цієї статті громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтею 153\~ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Механізм встановлення меж земельних ділянок визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою\~наказом Держкомзему від 18.05.2010 N 376. Пунктом 2.8 Інструкції передбачено, що після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками складається акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який містить підписи суміжних землевласників (землекористувачів) у разі, якщо вони не заявляють претензій до існуючих меж. Згідно з пунктом 3.12 Інструкції закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п'ять роботах днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). План зовнішніх меж земельної ділянки 0,5977 № 12 на території Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області для ведення особистого селянського господарства, яка належить з 22 травня 2003 року [PERSON] на праві приватної власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР № 100395, має певні розміри, а саме: від А до Б землі гр. [PERSON]; від Б до В земельна ділянка гр. [PERSON]; від В до А землі Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області. Зважаючи, що землевпорядною організацією було встановлено межі належної [PERSON] земельної ділянки № 12 площею 0,5977 га на території Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області для ведення особистого селянського господарства та 22 травня 2003 року зареєстровано Державний акт на право приватної власності на землю серії XP № 100395 в Книзі записів державних актів на право приватної власності, та враховуючи норми ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 23 ЗК 1990 року, право власності на зазначену земельну ділянку виникло у [PERSON] з 22 травня 2003 року. Було привласнено кадастровий номер земельній ділянці - 6325185000:03:003:0008. Рішення № РВ-6300825232017 від 27.04.2017 Державного кадастрового реєстратора має інформацію щодо перетину належної [PERSON] земельної ділянки та співпадіння їх площі з ділянкою 6325185000:03:010:0241, на 14,0956% з ділянкою 6325185000:03:010:0223, на 14,2404% з ділянкою 6325185000:03:010:0232 на 9,8683%, з ділянкою 6325185000:03:010:0246 на 12,6336%. Відомостей про те, що межі земельних ділянок, що належать відповідачам узгоджувались з [PERSON] в матеріалах справи відсутні, та не надали їх також і відповідачі. Запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним реєстратором на підставі рішення суду. ( п. 60 Постанови КМУ від 17 жовтня 2012 року №1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру»). У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ч. 1 ст. 155 ЗК України). Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ч. 1 ст. 21 ЦК України). На підставі оспорюваних наказів державним реєстратором прав на нерухоме майно проведено державну реєстрацію права власності відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на земельні ділянки, які фактично складають земельну ділянку, яка належала покійному батькові позивача. Відповідно до вимог ст. 79-1 ЗК України, ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр», п.п 4,5, 31,61,67 Процедура та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру визначені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051., ч. 1 ст. 24, ч. 1, 2, 4 ст. 25 Закону України «Про Державний земельний кадастр» для відновлення порушених прав позивачки необхідно скасувати державну реєстрацію права власності на спірні земельні ділянки за відповідачами. Відповідно до частини десятої статті 79-1\~ЗК України державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Процедура та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру визначені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051. Згідно з пунктами 4, 5 названого вище Порядку ведення Державного земельного кадастру здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи. До складу Держгеокадастру та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених Законом України «Про Державний земельний кадастр» та цим Порядком. Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 25 Закону України «Про Державний земельний кадастр» Поземельна книга є документом Державного земельного кадастру, який містить відомості про земельну ділянку. Поземельна книга відкривається одночасно з державною реєстрацією земельної ділянки. Поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Пунктом 31 Порядку визначено, що документами Державного земельного кадастру, які створюються під час його ведення, є, зокрема, поземельні книги. Запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду (п. 60 Порядку). Відповідно до пункту 61 Порядку скасування (поновлення) запису в Поземельній книзі здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування (поновлення). Пунктом 67 Порядку визначено, що внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» та цього Порядку. Отже, виходячи із вище наведених норм, суд вважає, що для відновлення порушених прав позивача необхідно, також, скасувати записи про державну реєстрацію спірних земельних ділянок відповідачів у Державному реєстрі речових прав. Основними нормативно-правовими актами, які регулюють відносини у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, крім Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» є Цивільний кодекс України, постанова Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», постанова Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141 «Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно». Підставою для скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, про скасування рішення про державну реєстрацію такого права. Згідно з частиною першою статті 37\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, субєкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Відповідно до п. 7 Постанови №\~7\~Пленуму ВСУ\~від 16.04.2004\~«Про практику\~застосування судами\~земельного законодавства\~при розгляді\~цивільних справ» - при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Пунктом 7 Постанови № 3 від 01.03.2013 Пленуму ВСУ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» зазначає, що земельні відносини, субєктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а обєктами землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК України, статті 2, 5 Земельного кодексу України). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За ст. 328, ст. 373 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до вимог ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав. Згідно ст. ст. 11, 12, 15, 20 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до вимог ст.ст. 203, 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою\~ третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Отже, оспорюваний договір купівлі-продажу земельної ділянки укладений 28 лютого 2017 року між [PERSON] та [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 28.02.2017, не відповідає вимогам ст. 203 та ст. 215 ЦК України та має бути визнаний недійсним. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 4, ч. 1 ст. 26, ст. 19, ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягає право власності. Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. До документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності на нерухоме майно, віднесено також рішення суду. Згідно ст. ст. 76-77, 80-81, 83 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона\~зобов'язана\~довести ті\~обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог і\~ заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таким чином, під час судового розгляду було встановлено, що позивач вчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, дійсно є єдиним спадкоємцем після смерті свого батька, набула право на спадщину, що було доведено наданими суду доказами у їх сукупності, з урахуванням\~вищевикладеного,\~дослідивши всі\~докази по\~справі,\~так як\~право власності\~позивача на\~земельну ділянку\~було дійсно\~порушене відповідачамисуд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідачів на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved