Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

27 листопада 2019 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом. Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що 22 березня 1996 року на підставі договору купівлі-продажу вона придбала у [PERSON] земельну ділянку площею 1000 кв.м для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території села Чорноморка Очаківського району Миколаївської області. Звернувшись до ПП «Земельно-кадастрове бюро» для виготовлення технічної документації із землеустрою, на підставі вказаного вище договору вона отримала державний акт на право власності на земельну ділянку 0,0931 га за цільовим призначенням ведення особистого селянського господарства, яке в подальшому було змінено на будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Посилаючись на те, що частина земельної ділянки розміром 0,0069 га виведена з цивільного обороту і вона позбавлена можливості користуватися нею, просила визнати за нею право власності на частину земельної ділянки площею 0,0069 га за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 16 червня 2020 року неналежного відповідача у цій справі [PERSON] було замінено належним Чорноморською сільською радою об`єднаної територіальної громади Очаківського району Миколаївської області. Позивачка та її представник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 30 листопада 2020 року відповідачем було надано письмові пояснення щодо суті спору, в яких зазначено, що Чорноморська сільська рада вважає вимоги позивачки безпідставними, оскільки з 2005 року, коли на її замовлення проводилась кадастрова зйо\-мка земельної ділянки і було виявлено, що ця ділянка в існу\-ючих межах фактично має площу 0,931 га, [PERSON] погодила виготовлену технічну документацію та межові знаки своєї земельної ділянки, і жодного разу не заявляла претензій щодо розбіжності у площі. Вислухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З копії нотаріального посвідченого договору відчуження земельної ділянки (а.с.10) вбачається, що 22 березня 1996 року [PERSON] продав позивачці [PERSON] земельну ділянку розміром 0,01 га за цільовим призначенням ведення особистого селянського господарства, розташовану на території с. Чорноморка Очаківського району Миколаївської області, без зазначення поштової адреси. Рішенням виконавчого комітету Чорноморської сільської ради № 109 від 28 жовтня 2004 року було затверджено акт про закінчення будівництва індивідуального житлового будинку, що належить позивачці [PERSON] , розташований за адресою: [ADDRESS] житловою площею 83,46 кв.м загальною площею 107,16 кв.м. (а.с.12). 30 липня 2005 року [PERSON] у ліцензійній організації було замовлено виго\-товлення технічної документації із землеустрою щодо складання документу (державного акту), що посвідчує право власності на придбану земельну ділянку. У процесі виготовлення технічної документації було проведено кадастрову зйо\-мку земельної ділянки за допомогою сучасних електронних вимірювальних приладів, внаслідок чого було виявлено, що вказана земельна ділянка в існуючих межах фактично має площу 0,931 га. Позивачкою було погоджено виготовлену технічну документацію та межові знаки своєї земельної ділянки, що підтверджується копією цієї технічної документації із землеустрою щодо складання документу (державного акту) на посвідчення права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] , наданою на запит суду (а.с. 116-153). 06 вересня 2006 року на підставі рішення 34 сесії 4 скликання Чорноморської сільської ради № 7 від 23 грудня 2005 року, позивачці було видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0931 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Суд звертає увагу на те, що під час укладення зазначеного вище договору купівлі-продажу [PERSON] та [PERSON] межі при виділенні земельної ділянки на місцевості встановлювали між собою самостійно, без за\-лучення інших осіб, а з 2005 року після того, як позивачка без зауважень погодила виготовлену технічну документацію та межові знаки своєї земельної ділянки, вона жодного разу не заявляла претензій щодо площі земельної ділянки. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Вказані позивачем підстави повинні підтверджувати його право власності або інше суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння. З практики Європейського суду з прав людини випливає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду у справі «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980 року). В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] на час звернення до суду з позовом не є власницею спірної частини земельної ділянки, а тому не може звертатися до суду у спосіб, що обраний нею для свого захисту. Таким чином, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, визначивши, які правовідносини випливають із встановлених обставин справи, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми закону, суд дійшов висновку про недоведеність позивачкою наявності у неї правових підстав на звернення до суду з позовом про визнання права власності на частину земельної ділянки, що зумовило невірно обраний нею спосіб захисту порушеного права, а відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати слід віднести на рахунок позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed