Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

27.07.2017 року позивач звернулася з позовом до суду та просить визнати дійсним договір фінансового лізингу від 06.04.2017 року №005203, укладений між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» та стягнути з відповідача на її користь кошти в сумі 15000 грн., сплачені як авансовий платіж та судові витрати, мотивуючи тим, що між нею та відповідачем було укладено договір лізингу на поставку трактора та сплачено при цьому авансовий платіж у сумі 15 000 грн.. В подальшому зрозуміла, що оплатила не частину вартості трактора, а комісію за організацію, яка полягала у виготовлені документації, крім того, зрозуміла, що потрапила на шахраїв. Укладений договір лізингу є несправедливим та порушує принцип добросовісності. На її заяву розірвати договір, відповідач їй відмовив. Позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, погоджується на заочний розгляд справи. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про свідчить рекомендоване повідомлення про одержання ним судової повістки, причини неявки свого представника суду не повідомив. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.04.2017 року між [PERSON] (лізингоодержувач) та ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» (лізингодавець) укладений договір фінансового лізингу №005203, за умовами якого товариство зобовязалося придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користування предмет лізингу мінітрактор [PERSON] -244, а лізингоодержувач прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі згідно з умовами цього договору (а.с.7-13). На виконання умов договору в день укладення договору здійснено платіж у розмірі 15 000 грн., що підтверджується копією квитанції №27097024 (а.с.14). Дана обставина відповідачем не спростована. Предмету лізингу відповідачем позивачу передано не було. Листом від 24.04.2017 року вих. № 2458 відповідач повідомив позивача, що у звязку з тим, що нею не були здійснені у повному обсязі платежі згідно Договору, у товариства не виникли обовязки щодо передачі предмету лізингу. Крім того, вказано, що позивачем сплачено Комісію за організацію, яка склала суму в розмірі 15 000 грн. та яка поверненню не підлягає. Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Разом з тим, стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму цієї статті, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими згідно з частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору ( пункт 13). Перелік несправедливих умов у договорі зі споживачем не є вичерпним (частина четверта статті 18 цього Закону). Пункт 4.2.2 оспорюваного договору передбачає, що лізингоодержувач зобовязаний компенсувати витрати лізингодавця, повязані з реєстрацією предмета лізингу у відповідних органах державної реєстрації транспортних засобів, відповідно з виставленим рахунком протягом пяти календарних днів з моменту отримання такого рахунку, а п.5.1 - відшкодування платежів за реєстрацію та страхування предмету лізингу, але п.2.1 договору передбачено, що в комісію за організацію входить відшкодування інших витрат лізингодавця, що повязані з його виконанням (у тому числі не зазначені у договорі, але ті, що можуть виникнути у лізингодавця в процесі його виконання). В комісію за передачу предмета лізингу входить оплата за здійснення дій щодо реєстрації, страхування та передачі предмета лізингу лізингоодержувачу. За таких обставин, умови договору передбачають подвійне відшкодування позивачем відповідачу одних і тих самих витрат. Договором не передбачено обовязку позивача надавати відповідачу платіжне доручення про сплату лізингового платежу, але пунктом 4.3.3 передбачена відповідальність для лізингоодержувача за ненадання такого доручення. Така умова договору фактично ставить споживача у такі умови, коли він фактично без порушення умов договору буде вимушений повернути відповідачу трактор. У п.4.3.4 договору лізингодавець має право вимагати від лізингоодержувача відшкодування збитків, завданих внаслідок дій або бездіяльності останнього, але умови договору не передбачають таких прав для лізингоодержувача у разі завдання йому збитків внаслідок діянь лізингодавця. У пункті 4.3.5 договору передбачено право лізингодавця розривати договір в односторонньому порядку, при цьому без зобовязання завчасно повідомляти про це лізингоодержувача. Фактично така умова договору ставить споживача в такі умови за яких при будь-якому порушенні ним умов договору, навіть незначному, правочин може бути несподівано розірвано, а він буде зобовязаний повернути трактор, сплатити його 100% вартості та додаткових штрафних санкцій та витрат, при цьому зустрічної відповідальності для лізингодавця умовами договору не передбачено. Відповідно до п.4.3.6 договору лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір у випадку неможливості продавця здійснити продаж та/або поставку предмета лізингу, який визначив лізингоодержувач, по причинам, які не залежали від лізингодавця. У такому випадку лізингодавець повертає лізингоодержувачу кошти на умовах п.12.12 договору. Пунктом 12.12 договору передбачено, що лізингодавець, із сплачених лізингоодержувачем платежів, утримує штраф 20% від сплаченої суми авансових платежів та не повертає комісію за організацію договору лізингу. При цьому зустрічної відповідальності лізингодавця за неможливість продавця здійснити продаж та/або поставку предмета лізингу, який визначив лізингодавець, у договорі немає. У договорі немає також права лізингоодержувача у такому випадку розірвати договір, вимагати повернення всіх сплачених платежів та покриття завданих збитків. Згідно п.4.4.2 договору лізингоодержувач хоча має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього, але при цьому застосовуються наслідки, передбачені п.12.12 договору, за якими лізингодавець із сплачених лізингоодержувачем платежів утримує штраф 20% від сплаченої суми авансових платежів та не повертає комісію за організацію договору лізингу, хоча розірвання договору лізингоодержувачем може бути наслідком саме невиконання своїх зобовязань лізингодавцем. Пункти 5.4 та 5.5 договору також є несправедливими по відношенню до споживача, оскільки він має сплатити відповідачу різницю по комісії за організацію у разі збільшення вартості трактора, а відповідач не зобовязаний повертати позивачу різницю по комісії за організацію у випадку зменшення вартості трактора. Більш того у випадку несплати різниці договір буде розірвано, з споживача буде утримано штраф та йому не буде повернуто комісію за організацію договору. Пунктом 6.4 договору передбачено, що всі невідємні поліпшення предмету лізингу повинні ставати власністю відповідача, при цьому він не зобовязаний виплачувати позивачу жодних компенсацій. При цьому пункт передбачає, що поліпшення здійснюються виключно за згодою відповідача. Така умова договору суперечить ч.3 ст.778 ЦК України, оскільки поліпшення речі зроблені за згодою наймодавця відшкодовуються або їх вартість зараховується в рахунок плати за користування річчю. Положення п.12.6 договору ставлять позивача в такий стан, що за порушення умов договору він буде зобовязаний повернути предмет лізингу, додатково сплатити повну його вартість та додаткові платежі, які за своїх розміром становитимуть приблизно 100% вартості предмета лізингу. Пункт 12.12 передбачає відповідальність лізингоодержувача за розірвання договору з його вини, але жоден пункт договору не передбачає такої ж відповідальності для лізингодавця у разі розірвання договору з вини останнього. Пункт 12.14 передбачає відповідальність для позивача за необґрунтовану відмову від прийняття предмету лізингу, але умови договору не передбачають відповідальності для відповідача за необґрунтовану відмову від передачі трактора. Аналіз наведених пунктів спірного договору фінансового лізингу від 06.04.2017 року, укладеного між сторонами, дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом, звужені обовязки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, майже повністю виключена відповідальність лізингодавця (окрім за несвоєчасну передачу предмета лізингу) за порушення умов договору, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. При цьому відносно споживача встановлено дуже жорсткі умови, за яких останній при незначному порушенні договору буде позбавлений предмета лізингу та зазнає значних матеріальних втрат. При цьому лізингодавець за порушення умов договору не буде нести практично майже ніякої відповідальності. Окрім того, у договорі (додатки до договору № 1, № 2, № 3) вказана погоджена сторонами вартість предмета лізингу на момент укладення договору. За умовами договору вона може бути змінена у разі зміни відпускної ціни трактора у продавця. Можуть бути збільшені розміри платежів у звязку із інфляційними процесами, податковими змінами тощо. При цьому розміри таких платежів можуть лише збільшуватися, зменшуватися платежі у звязку із такими процесами не можуть. При цьому зі змісту договору випливає, що позивач фактично не може вплинути на вибір продавця та компанії, яка буде надавати страхові послуги. Таке обмеження позивача та невизначеність з обсягом майбутніх лізингових платежів ставить позивача в повну залежність від відповідача. Таким чином, за невиконання договірного зобовязання відповідач майже не несе відповідальності, а позивач у разі похибки жорстко втрачає все. Вигода відповідача внаслідок істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін очевидна, а порушення принципу добросовісності по відношенню до позивача, як споживача, завдають йому шкоди. За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач та в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. У разі неякісного предмета лізингу, його некомплектності або несправності, за відсутності інформації про продавця у договорі, споживач позбавляється фактично реалізації права предявлення вимог до продавця, що суперечить положенням статті 808 ЦК України. Правові позиції висловлені у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року в справі №6-2766цс15 та від 11 травня 2016 року в справі №6-65цс16. З таких обставин, суд визнає договір фінансового лізингу недійсним та, застосовуючи наслідки недійсності правочину, передбачені ст. 216 ЦК України, стягує з відповідача на користь позивача 15000 грн., сплачених нею коштів на виконання умов договору. Позивачем понесені судові витрати в сумі 1280 грн., які у відповідності до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved