overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

26 січня 2016 року позивач звернулась до суду з цим позовом та просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що подальше збереження шлюбу та сім'ї з відповідачем неможливе, так як в період подружнього життя між ними почали виникати конфлікти, причиною яких є несумісність характерів. У судове засідання позивач надала суду заяву в якій просить провести розгляд справи без її участі, свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, строк на примирення не потрібен. Після розірвання шлюбу бажає мати прізвище - «[PERSON]». У судове засідання відповідач не з'явився, про розгляд справи належним чином повідомлений, про при чини неявки не повідомив та заяви не надав. Враховуючи позовні вимоги позивача, та беручи до уваги можливість розглянути справу без участі відповідача, суд приходить до висновку про можливість заочно розглянути справу без його участі відповідно до ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається. Судом встановлено, що сторони 18 жовтня 2008 року у Виконкомі М.Коцюбинської селищної ради, Чернігівського району Чернігівської області, зареєстрували шлюб, актовий запис за №16, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданим 18 жовтня 2008 року. Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO]. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі між сторонами, почали виникати конфлікти, причиною яких є несумісність характерів. Подружжя неодноразово намагалось налагодити нормальне сімейне життя, але спроби давали результат тільки на незначний час. Останнім часом відносини в сім'ї загострились. Сварки та суперечки виникали все частіше. Вищевказана поведінка обох призвела до того, що подальше збереження шлюбу та сім'ї стало неможливим. Відповідно до вимог чинного сімейного законодавства України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя якщо, це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу та сім'ї неможливе, а тому позов є законним, обґрунтованим та підлягає задоволенню, а відповідачу необхідно роз'яснити, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за його письмовою заявою, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.. Оскільки позов задовольняється, а позивач не просить судові витрати стягнути з відповідача, а залишає за собою, тому ці витрати слід залишити за нею.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

26 січня 2016року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилається на те, що вони з відповідачем одружилися 20.10.2007 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину Ярослава, [INFO]. Фактично сімейні правовідносини припинені. Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини між ними припинені з квітня 2015 року. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій просить справу слухати в її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просив його задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Вiдповiдач [PERSON] у судове засiдання не з'явився, незважаючи на те, що про час i мiсце розгляду справи був повiдомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згiдно з ч. 1\~ст. 224 ЦПК України, у разi неявки в судове засiдання вiдповідача, який належним чином повiдомлений i вiд якого не надiйшло повiдомлення про причини неявки або якщо зазначенi ним причини визнанi неповажними, суд може ухвалити заочне рiшення на пiдставi наявних у справi доказiв, якщо позивая не заперечує проти такого вирiшення справи. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 20.10.2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис за № 982, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-НО № 112094 (а.с.5). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину Ярослава, [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії І-НО №323285 (а.с.4). Згідно ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й жінки, та збереження родини стали неможливими. Суд вважає, що доводи позивача про розпад родини й неможливості надалі зберігати сімейні відносини знайшли підтвердження в судовому засіданні. Таким чином, суд вважає, що подальше збереження сімейних відносин при сформованих взаєминах між сторонами неможливо, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, перспектива відновлення родини втрачена. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

26 січня 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини, посилаючись на те, що з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20 червня 2012 року, мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, з сім*єю не проживає, інших аліментних зобов'язань не має. Позивачка просить суд стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити. Відповідач позов не визнав. Надав суду пояснення про те, що він дійсно не надає позивачці матеріальну допомогу на утримання дочки, так як він не працює, він хворів, дочка була місяць у його матері, а тому позивачка її не утримувала в цей час. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 червня 2012 року, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 20 червня 2012 року. Сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], про що свідчить ксерокопія свідоцтва про народження дитини від 13 листопада 2012 року. Дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. У відповідності до ст..180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач добровільну матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, проти чого не заперечував відповідач. Беручи до уваги, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, а тому суд вважає стягнути з відповідача аліменти на її утримання. Частка заробітку батька, яка буде стягуватися як аліменти визначається судом, що передбачено ст..183 Сімейного кодексу України, з урахуванням відповідно до ст..182 цього ж Кодексу всіх обставин : відповідач не працює, але має працездатний вік, аліментних зобов'язань не має, не є інвалідом. За таких обстави суд вважає стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку. Посилання відповідача на ту обставину, що дитина була місяць у його матері, та була на її утриманні, а тому він не повинен платити аліменти, суд вважає необґрунтованим, так як дитина перебувала у своєї баби тимчасово, а не проживає з нею постійно, та обов'язок щодо утримання дитини має безпосередньо відповідач, а не його матір. Крім того, посилання відповідача на ту обставину, що він не працює не може визнаватися судом як підстава для несплати ним аліментів на утримання дитини, оскільки відповідач є працездатного віку та не є інвалідом, має змогу працювати та надавати малолітній дитині матеріальну допомогу. Згідно зі ст..88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн. У відповідності до ст..367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання. Згідно зі ст..ст.180, 182,191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

26 січня 2016 року позивачка звернулася до Центрального районного суду м.Миколаєва з позовом до відповідача про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позивачка вказує на те, що з 04.10.2002 року по 08.09.2015 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Позивачка не має можливості самостійно утримувати двох неповнолітніх дітей належним чином. Посилаючись на викладене, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1500,00 грн. щомісячно, до досягнення ними повноліття. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав в частині 1/3 частини, оскільки працює офіційно. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. З 04.10.2002 року по 08.09.2015 року сторони перебували з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. У відповідності до ст.180 СК України обидва батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обов'язку визначаються за домовленістю між ними. Згідно зі ст.182, ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом з врахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини і платника аліментів, наявності у платника інших дітей та непрацездатних осіб, а також інших обставин, що мають істотне значення. Враховуючи те, що сторони мають двох дітей, відповідач офіційно працює, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до їх повноліття. Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

26 січня 2017 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування позову зазначила, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі та мають сина [PERSON], [INFO]. Проте фактично вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Син проживає з нею і перебуває на її утриманні, а батько з січня 2015 р. ухиляється від покладеного на нього статтею 180 Сімейного кодексу України обов'язку утримувати свою дитину. Позивач [PERSON] подала заяву про підтримання позовних вимог, а відповідач [PERSON] - про визнання позову. Обидві сторони просили розглянути справу у їх відсутність. У зв'язку з нез'явленням сторін суд розглядає справу без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим з таких підстав. Відповідно до положень частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Правовими підставами для задоволення позову є відповідні положення Сімейного кодексу України, а саме: статті 180, за приписами якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; частини 3 статті 181 і статті 183, згідно яких аліменти визначаються, зокрема, у частці від доходу платника; статті 191, згідно якої аліменти присуджуються від дня пред'явлення позову. Враховуючи, що відповідач безумовно визнав позов, що не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні підстави для задоволення позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір», суд відповідно до положень частини 3 статті 88 ЦПК України стягує з відповідача судовий збір в дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

26 січня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб, посилаючись на те, що 09.05.2011 уклав з відповідачкою шлюб, мають спільного сина: [PERSON], 02.07.2011р.н.. Спільне життя не склалося, постійно виникають сварки, спільне господарство не ведуть, спільно не проживають. Позивач вважає, що їх сімя розпалася і не бажає відновляти стосунки з відповідачкою. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив позов задовольнити. Просив судові витрати залишити за ним. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала. Суд, вислухавши пояснення сторін, надавши оцінку доказам по справі, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони 09 травня 2011р. зареєстрували шлюб у Токарівській сільській раді Лохвицького району Полтавської області, актовий запис № 01, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-КЕ № 081301.( а.с.6) Сторони мають одну спільну дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-КЕ № 140815 від 15.07.2011.(а.с.7 ) Судом встановлено, що подружні стосунки між сторонами припинені. Відновлювати шлюбні відносини сторони не бажають. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них. Згідно із п. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявних для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки, їх сімя розпалася, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з подружжя.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

26 січня 2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в обґрунтування якої зазначав, що 08 грудня 1989 року було зареєстровано їх з відповідачем шлюб. В шлюбі, народились діти, які на час розгляду справи досягли повноліття. Разом з тим сімейне життя із відповідачем не склалося, вони припинили шлюбні стосунки, мешкають разом, але спільне господарство не ведуть. Позивач вважає, що подальше сумісне життя та збереження їх шлюбу неможливе, через що він звернувся до суду із цим позовом. Оскільки відповідачка неодноразово ухилялась від подачі заяви про розірвання шлюбу через органи ДРАЦС, він змушений звернутися з вказаним позовом до суду. Позивач [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій свої позовні вимоги підтримав, просив справу розглянути за його відсутності. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просила справу розглянути за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. У разі задоволення позову, просила залишити їй прізвище, обране під час державної реєстрації шлюбу «[PERSON]». Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого Новоодеським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївської області, сторони зареєстрували шлюб 08 грудня 1989 року, про що в Книзі реєстрації актів цивільного стану про укладення шлюбу було здійснено актовий запис за № 160. Під час державної реєстрації шлюбу відповідачка змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с.6). Проте шлюбні стосунки між сторонами не склались та вони фактично припинили шлюбні відносини, мешкають в одному будинку, але спільного господарства не ведуть протягом тривалого часу. Про спір щодо розподілу спільного майна на час розгляду справи не заявлено. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. За встановлених обставин суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, а також приймаючи до уваги, що шлюб є вільним союзом чоловіка та жінки, тому, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб між сторонами має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

26 січня 2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що 12 листопада 2003 року було зареєстровано їх з відповідачем шлюб, про що виконавчим комітетом Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області був здійснений відповідний актовий запис № 27. Разом з тим їх сімейне життя із відповідачем не склалося, вони припинили шлюбні стосунки і мешкають окремо один від одного з січня 2016 року. Мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який залишився проживати біля матері. Позивач вважає, що подальше сумісне життя та збереження їх шлюбу неможливе, в зв'язку з постійними сварками, через що звернувся до суду із цим позовом. Позивач [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій свої позовні вимоги підтримав, просив справу розглянути за його відсутності. Відповідачка [PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій просила справу розглянути за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. У разі задоволення позову, просила залишити їй прізвище, обране під час державної реєстрації шлюбу «Кірютіна». Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до свідоцтва про шлюб І-ФП № 127003, виданим повторно Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Глоловного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 24.05.2016 р., сторони зареєстрували шлюб 12 листопада 2003 року, про що в Книзі реєстрації актів цивільного стану про укладення шлюбу було здійснено актовий запис за № 27. Під час державної реєстрації шлюбу відповідачка змінила прізвище з «Скакун» на «Кірютіна» (а.с.5). Сторони мають малолітнього сина - -[PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії І-ФП № 249011 (а.с. 6). Проте шлюбні стосунки між сторонами не склались та вони фактично припинили шлюбні відносини і мешкають окремо протягом тривалого часу. Про спір між сторонами щодо розподілу спільного майна та місця проживання їх сина на час розгляду справи не заявлено. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. За встановлених обставин суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, а також приймаючи до уваги, що шлюб є вільним союзом чоловіка та жінки, тому, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб між сторонами має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

26 січня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивовано тим, що відповідач є батьком їх неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачем. Між сторонами не було досягнуто згоди стосовно порядку та розмірів сплати аліментів. У судове засідання позивач та відповідач не зявились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримала в повному обсязі, відповідач визнав. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка знаходяться на утриманні у позивача. Згоди щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини сторони в досудовому порядку не дійшли. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України (яка визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі). Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до п.3 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

26 січня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, який укладений з відповідачем [PERSON] 05 листопада 2011 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану Нововолинського міського управління юстиції Волинської області. Від спільного шлюбу подружжя має малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось внаслідок відсутності спільних інтересів, протилежних понять щодо розуміння сім'ї та відносин між чоловіком та дружиною. З січня 2014 року сторони не підтримують подружіні стосунки, мало спілкуються, проживають окремо. Позивач зазначає, що шлюб носить формальний характер, примирення та збереження сім`ї неможливе та суперечить інтересам позивача, фактично сім'я розпалась. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивач [PERSON] до проведення судового засідання подала до суду письмову заяву, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути у її відсутності, позов задовольнити. Відповідач [PERSON] до проведення судового засідання подав до суду письмову заяву, просив справу розглядати у його відсутності, позов визнає в повному обсязі, не заперечує щодо його задоволення. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи визнання позову відповідачем, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та наявність законних підстав для розірвання шлюбу, суд позов задовольняє і розриває шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON]

Outcome: approved