Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

28 січня 2019 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2019 року позовну заяву було залишено без руху та запропоновано позивачеві усунути недоліки з додержанням вимог п.п. 1, 2, 4 ч. 3 ст. 175, ч. 1 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких 11 лютого 2019 року позивачем подано виправлений позов. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2019 року цивільна справа була прийнята до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Позивач у своєму позові посилався на те, що на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, виданого 28 лютого 2018 року Другою дніпровською держнотконторою, він є власником домоволодіння [ADDRESS] право власності на яке зареєстровано у встановленому порядку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Отримавши довідку про склад сім'ї і зареєстрованих у житловому будинку осіб, позивачеві стало відомо, що у належному йому домоволодінні зареєстровані [PERSON] і малолітній [PERSON], [INFO], відповідачі у спірному будинку не проживають, і ніколи не проживали, їх речей в ньому немає, комунальні послуги [PERSON] не сплачує, поточний ремонт не здійснює. Сторони не є родичами, так само як і не були родичами спадкодавця позивача. Позивач у своїх позовних вимогах просив суд визнати [PERSON] і малолітнього [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Відповідачам [PERSON], яка діє в своїх інтересах і в інтересах малолітнього [PERSON], [INFO], у встановленому законом порядку було направлено копію ухвали про прийняття цивільної справи до провадження суду з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів. У встановлений строк відповідачем відзив на позовну заяву подано не було, зустрічний позов не заявлено, будь-які інші документи до суду не направлено. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 28 лютого 2018 року Другою дніпровською держнотконторою і зареєстрованого в реєстрі за № 3-228, [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 21). Право власності у встановленому законом порядку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 25049405 (а.с. 20). Згідно з довідкою № 389 про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 15 січня 2019 року, у спірному домоволодінні, окрім позивача, зареєстровано [PERSON], [PERSON] і малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с. 18). Відповідно до акту, складеного 26 січня 2019 року комісією у складі [PERSON] і [PERSON], затвердженим головою квартального комітету № 35, відповідачі [PERSON] і малолітній [PERSON], [INFO], у домоволодінні не проживають і ніколи не проживали, їх особистих речей чи предметів побуту у будинку не виявлено (а.с. 19). [PERSON] і малолітній [PERSON], [INFO], не є членами сім'ї позивача, в домоволодінні не проживають і ніколи не проживали, їх речей у будинку немає, комунальні послуги [PERSON] не сплачує. На підставі ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця прожива ння в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Враховуючи вищевказане, а також те, що відповідач [PERSON] і малолітній [PERSON], [INFO], не є власниками домоволодіння [ADDRESS] в ньому не проживають, їх речей у домоволодінні, належному позивачеві, немає, комунальні послуги [PERSON] не сплачує, доведених документально родинних стосунків з позивачем не мають, суд доходить висновку, що відповідачі втратили право користування спірним житловим приміщенням, а відтак і про достатність правових підстав для задоволення позовних вимог. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 768 гривень 40 коп. (а.с. 1), який з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено, підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved