Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

27.12.2017 року до суду надійшла вказана позовна заява, в якій позивач з урахуванням уточнень від 15.05.2018 року просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання їх спільних дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначила, що сторони з 25.01.2002 року знаходяться у шлюбі. Від шлюбу сторони мають двох дітей, які мешкають разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач власними силами намагається матеріально забезпечити дітей, натомість відповідач від виконання свого обов'язку по утриманню дітей ухиляється. На момент звернення до суду згоди між сторонами по справі щодо способу виконання відповідачем свого обов'язку з утримання дітей не досягнуто. У судове засідання позивач не з`явилася, надала суду заяву від 15.05.2018 року, в якій просила слухати справу без її участі, змінила позовні вимоги на 1/3 частину, як це передбачено в мінімальному об'ємі для утримання двох дітей і в цій частині позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання також не з`явився, про слухання справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Враховуючи, що сторони до суду не прибули, суд вважає за можливе розглянути справу по суті без участі сторін та без фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України відповідно до вимог позивача від 15.05.2018 року. Судом встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Сторони по справі з 25.01.2002 року перебувають у шлюбі, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадського стану Ленінського районного управління юстиції м. Харкова, (актовий запис №23), що підтверджується копією відповідного свідоцтва серії [NUMBER]. Від шлюбу сторони мають спільних неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії[NUMBER]. Неповнолітні діти проживати з матір'ю та знаходяться на її утриманні. Відповідач по справі в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей на момент пред`явлення позову не надає. При цьому суд виходить з того, що обов'язок по доказуванню надання допомоги на дітей держава покладає в такій категорії справ саме на відповідача, який жодних доказів надання такої допомоги суду не надав, а тому суд вважає, що відповідач належним чином свої батьківські обов'язки в цій частині не виконує, у зв'язку з чим уточнена позовна заява позивача від 15.05.2018 року підлягає задоволенню. 17.05.2017 року був прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08.07.2017 року, і яким було змінено філософію стягнення аліментів та розширено права одержувача аліментів як щодо зміни способу стягнення аліментів, так і щодо спрощення процедур такого стягнення. Згідност.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. На підставі ч.1 та ч.5ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. На підставі ч.1ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи із вказаної диспозиції статті суд в будь-якому випадку повинен встановити мінімальний розмір аліментів на дитину у відсотках від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, навіть якщо про це позивач не зазначила у своїй позовній заяві. Таким чином, вимоги позивача співпадають з мінімальними вимогами щодо розміру аліментів на неповнолітню дитину, які висуває діюче законодавство, окрім максимального розміру аліментів, які можуть стягуватися з відповідача, однак вказаний факт, на думку суду, жодних обмежень прав відповідача не несе, оскільки він в будь-який час може пред'явити відповідний позов про зменшення розміру аліментів, якщо сума платежів з його боку складе більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. Тому вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам закону та принципу справедливості та розумності. На підставі п.3 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору у всіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, а відповідно до ч.6ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли пропорційне до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, визначеному КМУ. До цього часу вказаний порядок КМУ не прийнятий, у зв'язку з чим судові витрати по справі, які складаються із несплаченого судового збору, слід компенсувати за рахунок держави. Відповідно до п.1 ч.1ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Виходячи з вищенаведеного,

Outcome: approved