Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

28 вересня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає наступне. З 28 вересня 2007 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину - [PERSON], [INFO]. Рішенням суду від 30.09.2009 року шлюб між сторонами розірвано. 04 грудня 2009 року позивач отримала виконавчий лист про стягнення з відповідача аліментів на користь позивача утриманнядоньки в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу. Сторони проживають окремо, дитина мешкає з позивачем. Весь час відповідач життям дитини не цікавився, не виявляв бажання з нею спілкуватись, не брав участь в її вихованні. Донька батька взагалі не пам'ятає. Відповідач сплачував аліменти невчасно та не в повному обсязі, в зв'язку з чим наявний борг. Відповідач неодноразово проявляв агресію відносно позивача, в зв'язку з чим вона зверталась до медичних та правоохоронних органів. З грудня 2013 року позивач та її донька мешкають разом з [PERSON], якого дитина називає батьком. Позивач здійснює належний догляд та виховання дитини, донька, окрім шкільного закладу, відвідує театральну школу-студію «Обережно! Діти!», навчається малюванню у студії живопису «Веселка». Позивач жодних перешкод для спілкування батька з дитиною не створювала, нікуди не переїжджала. Театральна студія, де навчається дитина, має можливість проводити вистави за кордоном, але для виїзду потрібно отримувати дозволи батька, що неможливо, оскільки місце проживання батька невідомо. З урахуванням зазначеного, позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON]. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 01 грудня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа Управління-служба у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради про позбавлення батьківських прав призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судові засідання, призначені на 18.04.2018, 23.05.2018 року, 05.07.2018 року, не з'явився, про місце та час слухання справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутністю не надходило, відзиву на позов не надав. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, просила розглядати справу в її відсутність. В зв'язку з зазначеним, суд розглядає справу за наявними у ній доказами. Суд, дослідивши надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 28 вересня 2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] Шлюб між сторонами розірваний, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 20 жовтня 2009 року серія [NUMBER] Після розірвання шлюбу позивачу присвоєно прізвище [PERSON]. Згідно виконавчого листа № 2-3106/2009 від 04 грудня 2009 року, виданого Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська, з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1\\4 частини зі всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30% відсотків прожиткового мінімуму на дитину, в особі матері [PERSON] Згідно розрахунку заборгованості по виконавчому листу 2-3106 від 09.03.2017 року, здійсненому державним виконавцем Чечелівського ВДВС м. Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровській області Сірим Д.В., відповідач має борг по аліментах в сумі 68191,10 грн. З вказаного розрахунку вбачається, що останній платіж по аліментах відповідач здійснив в січні 2013 року. В зв'язку з заборгованістю відповідача по аліментах, позивачу була призначена тимчасова допомога дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, що підтверджується листами Управління праці та соціального захисту населення Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради від 25.11.2014 року, від 22.02.2016 року. Матеріалами справи також підтверджуються доводи позивача щодо здійснення відповідачем психологічного та фізичного насильства в сім'ї, а саме: постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2009 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.173-2 КУпАП, листами Красногвардійського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, висновками судового-медичного експерта від 04.03.2009 року, від 13.04.2009 року, від 17.08.2009 року, з яких вбачається, що відповідач бив позивача, та їй були завдані легкі тілесні ушкодження. Також з повідомлень директора КЗО СЗШ № 46 [PERSON] від 13.04.2018 року, завідувача КЗО «ДНЗ № 309» Дніпровської міської ради [PERSON] від 16.04.2018 року, художнього керівника Палацу культури Машинобудівників [PERSON], де [PERSON] відвідує дитячу школу-студію, вбачається, що батько дитини жодного разу не відвідував батьківські збори, не приводив та не забирав дитину із названих навчальних та дитячих закладів, участі у житті дитини не приймав. Згідно висновку Шевченківської районної у м. Дніпрі ради як органу опіки та піклування від 10.04.2018 року, Шевченківська районна у м. Дніпрі рада вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його дитини [PERSON]. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не бажає виховувати та утримувати свою доньку [PERSON]. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує її матеріально. Відповідно до вимог ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Якщо суд при розгляді справи про позбавлення батьківських прав виявить у діях батьків або одного з них ознаки кримінального правопорушення, він письмово повідомляє про це орган досудового розслідування, який в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, розпочинає досудове розслідування. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України право звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інших заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до п. 16 ППВСУ від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами першою та другою Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, суд приходить до висновку, що у даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких [PERSON] може бути позбавлений батьківських прав відноснойого дитини [PERSON], і це не буде суперечити статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 1, 9 Конвенції про права дитини. Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо позбавлення відповідача батьківських прав повністю знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і з урахуванням якнайкращих інтересів дитини є такими, що підлягають задоволенню, оскільки беззаперечно встановлено факт свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками по відношенню до його доньки [PERSON]. Відповідно до положень ч. 1 ст.141 ЦПК України, з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача сплачені ним сума судового збору. З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Враховуючи наведене,

Outcome: approved