Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

28 липня 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить визнати наказ ПСП Аргофірма Роднічок від 30 червня 2015 року за № 433/К про його звільнення незаконним, скасувати запис про звільнення та визнати його звільнення незаконним, поновити на роботі в якості робітника з комплексного обслуговування сільськогосподарського виробництва на ПСП Агрофірма Роднічок, а також стягнути з відповідача на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 30 червня 2015 року до дня поновлення на роботі, сплачені ним кошти за нестачу дизельного пального в сумі 695,00 грн., та судовий збір на користь держави. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що він з 10 квітня 2014 року по 11 листопада 2014 року працював на приватному сільськогосподарському підприємстві Арофірма Родничок робітником з комплексного обслуговування сільськогосподарського виробництва. На підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України в звязку з закінченням строку трудового договору він був звільнений. 13 травня 2015 року він був знову прийнятий робітником з комплексного обслуговування сільськогосподарського виробництва на ПСП Агрофірма Роднічок. Наказом ПСП Агрофірма Роднічок від 30 червня 2015 року за № 433/К, позивач був звільнений на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України у зв'язку із втратою довіри до нього з боку власника, а саме: як матеріально відповідальну особу, яка при роботі з ввіреними товарно-матеріальними цінностями створила умови для їх розкрадання, і своїми винними діями втратила довіру з боку власника. Вважає своє звільнення незаконним та необґрунтованим, оскільки відповідно до наказу Про дисциплінарне стягнення ПСП Агрофірма Роднічок від 30 червня 2015 року за № ІД/пр86, 20 червня 2015 року у відділенні Лимани ПСП Агрофірма Роднічок був зафіксований факт крадіжки 10 літрів дизельного пального водієм автотранспортних засобів [PERSON] та оператором полів зрошування і фільтрації [PERSON] Участі у крадіжці він не брав, під час її вчинення взагалі знаходився на іншій частині поля, крадіжка трапилась під час перезміни. Заперечував те, що в результаті неналежного виконання ним трудових обовязків були створені умови для вчинення крадіжки. Крім цього, під час проведення інвентаризації дизельного пального у дизельних насосах станції ДНС № РД 09011 і ДР 09012, проведеної у день вчинення крадіжки, було виявлено нестачу дизельного пального у кількості 30 та 95 літрів на загальну суму 2082 грн. За пропозицією керівництва, йому необхідно було сплатити частину нестачі, в іншому разі обіцяли звільнити з роботи. Оскільки на його утриманні знаходиться хворий батько, дружина, а також малолітня донька, йому необхідна була робота, він погодився з пропозицією керівництва. Ним була написана заява про добровільне погашення нестачі в сумі 695,00 грн. Але не зважаючи на це його все одно звільнили. Оскільки він не вчиняв крадіжку та не створював умови для її вчинення, вважає своє звільнення незаконним. Для захисту порушених своїх порушених прав звернувся до суду з цим позовом. Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник позивача ПСП Агрофірма Роднічок [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала проти його задоволення. Посилаючись на те, що 13 травня 2015 року позивач [PERSON] був прийнятий робітником з комплексного обслуговування сільськогосподарського виробництва на ПСП Агрофірма Роднічок до дільниці зрошення Лимани на період виконання польових робіт, згідно з наказом про прийняття на роботу № 285/К від 13 травня 2015 року. При прийнятті на роботу з [PERSON] було підписано договір про повну матеріальну відповідальність. Посада, яку займав позивач, передбачає використання та облік товарно-матеріальних цінностей (ТМЦ). У своїй роботі [PERSON] керувався Робочою інструкцією робітника з комплектного обслуговування сільськогосподарського виробництва, затвердженою виконавчим директором ПСП Агрофірма Роднічок 10.02.2014 року (Інструкція), з якою він був ознайомлений 13 травня 2015 року та правилами внутрішнього трудового розпорядку ПСП Агрофірма Роднічок. Заробітна плата позивачу нараховувалась на підставі виробничих нарядів на виконання сільськогосподарських робіт. Відповідно до запису у Журналі реєстрації внутрішнього навчання від 29.05.2015 року [PERSON] пройшов навчання по експлуатації ДНС та фільтростанції, про що свідчить його підпис, як ознайомленої особи. Згідно з записом у Журналі реєстрації інструктажів на робочому місці від 27.05.2015 року [PERSON] пройшов інструктаж по роботі операторів полів зрошення, про що свідчить його власний підпис. В своїй роботі [PERSON] використовував ТМЦ, а саме: дизельне паливо, яке забезпечувало роботу ДПС № РД 09011 та РД 09012 у відділенні Лимани. Позивач приймав дизельне паливо, про що ставилась відповідна відмітка у відомості. Він вів облік відпрацьованого часу ДНС, цю інформацію він вносив до Журналу приладів обліку відпрацьованого часу (у мотогодинах) та дизельного палива на двигуни внутрішнього згорання насосної станції. Після закінчення робочого дня, дизельне паливо, яке залишилось невикористаним ДНС, позивач передавав під охорону, про що свідчать підписи [PERSON], як особи що передала під охорону та підписи охоронника, який прийняв під охорону у Журналі прийому ПММ під охорону. Тому представник відповідача, вважає беззаперечним факт того, що позивач виконував роботи, які безпосередньо пов'язані із застосуванням у процесі виробництва ввірених йому ТМЦ. Твердження [PERSON], що він не є матеріально відповідальною особою та не приймав під звіт ніяких ТМЦ, є безпідставними та неприпустимими. 20.06.2015 року на ділянці зрошення у відділенні Лимани службою безпеки підприємства був зафіксований факт крадіжки 10 літрів дизельного палива. На підставі цього факту, розпорядженням директора з виробництва ПСП Агрофірма Роднічок, було проведено службове розслідування. В рамках службового розслідування по факту крадіжки було встановлено, що [PERSON] створив умови для розкрадання дизельного палива тим, що у момент заправки ДНС, виконуючи покладені на нього трудові обов'язки та будучи відповідальною особою за облік дизельного палива, умисно залишив робоче місце, надавши можливість іншим особам здійснити крадіжку. Наказом директора з виробництва ПСП Агрофірма Роднічок Про проведення інвентаризації ТМЦ за № АФ/Пр-83 від 23 червня 2015 року було проведено інвентаризацію з результаті якої було виявлено нестачу дизельного палива на ДНС № РД 09011 та РД 09012 у кількості 30 та 95 літрів, чим спричинена шкода на суму 1748,88 грн. Відповідальною особою є позивач, який порушуючи свої посадові обов'язки з веденням обліку та використання дизельного палива, допустив утворення нестачі. Причини [PERSON] пояснити не зміг та запропонував компенсувати підприємству грошові кошти по нестачі. На момент проведення службового розслідування позивач не заперечував своєї вини. Оскільки підстави для визнання наказу від 30.06.2015 року за № 433/К відсутні, вважає, що решта позовних вимог є безпідставними. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно з наказом № 285/к від 13 травня 2015 року позивач [PERSON] був прийнятий робітником з комплексного обслуговування сільськогосподарського виробництва дільниці зрошення Лимани на період польових робіт в ПСП «Агрофірма «Роднічок» (далі ПСП) (а.с. 31). 13.05.2015 року з позивачем був укладений договір про повну матеріальну відповідальність (а.с. 32). До нього були доведені вимоги Робочої інструкції робітника з комплексного обслуговування сільськогосподарського виробництва, яка затверджена виконавчим директором ПСП (а.с. 39). З позивачем були проведені відповідні навчання та інструктажі (а.с. 40-43). Після навчання та проходження інструктажів позивач був допущений до роботи на дизельних насосних станціях (ДНС), виконував роботи з обслуговування ДНС, приймав, списував пальне, вів облік його використання, що підтверджується відомістю заправки паливом, журналами приладів обліку відпрацьованого часу (у мотогодинах) та дизельного палива на двигуни внутрішнього згорання насосної станції (дощувальної машини), журналом прийому ГСМ під охорону (а.с. 44-55). 20 червня 2015 року у відділенні Лимани ПСП був зафіксований факт крадіжки 10 літрів дизельного пального водієм автотранспортних засобів [PERSON] і оператором полів зрошування і фільтрації [PERSON] В звязку з чим було видане розпорядження від 22 червня 2015 року № РД/Рс-08 «Про проведення службової перевірки» та проведено службову перевірку (а.с. 57). За результатами цієї перевірки складений акт проведення службового розслідування від 26 червня 2015 року (а.с. 62-63). Згідно з висновками вищезазначеного акта: 1) по факту крадіжки встановлені винні особи, комісія пропонує передати матеріали службового розслідування до правоохоронних органів для вирішення питання у встановленому законом порядку; 2) по факту недостачі дизельного палива у заправочній ємності бензовозу держ. № [NUMBER], - запропонувати відповідальним особам компенсувати недостачу. У випадку відмови від компенсації виявленої недостачі, комісія пропонує звернутись до суду та у судовому порядку відшкодувати матеріальний збиток; 3) по факту недостачі дизельного палива в ДНС № РД 09011 і РД 09012 (обслуговування яких входило до обовязків позивача) запропонувати відповідальним особам компенсувати недостачу. У випадку відмови від компенсації виявленої недостачі, комісія пропонує звернутись до суду та у судовому порядку відшкодувати матеріальний збиток. Висновки цього акту не містять рекомендації щодо звільнення позивача. Пунктом 2 ст. 41 КЗпП України визначено, що трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадках винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, які ці дії дають підстави для втрати довіря до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Законом передбачено, що на цій підставі можуть бути звільнені з роботи лише ті особи, які безпосередньо обслуговують грошові, товарні або культурні цінності. Товар у розумінні п. 2 ст. 41 КЗпП України це матеріальні цінності, що прийняті на зберігання, що зберігаються на складі, що відпускаються зі складу, з торгового залу, іншого сховища. У Постанові Пленуму Верхового Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів (п. 28) розяснюється, що безпосереднім обслуговуванням грошових і товарних цінностей є їх прийняття, збереження, транспортування, розподіл, тощо. Тобто, слід зробити висновок, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують товарні цінності це особи, які одержують їх під звіт. Також з цієї підстави можуть бути звільнені особи, з якими укладені договори про повну матеріальну відповідальність. Такі працівники можуть бути звільнені у звязку з втратою довіри, хоча б основний зміст їх роботи не зводився до прийняття та збереження товарних цінностей. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що оскільки з [PERSON] був укладений договір про повну матеріальну відповідальність, він належить до категорії осіб, які можуть бути звільнені за п. 2 ст. 41 КЗпП України. Підставою для розірвання трудового договору у звязку з втратою довіри є здійснення працівником винних дій. Форма вини при цьому значення не має. Однак, власник у разі спору зобовязаний довести і факт порушення, і вину працівника. В якості доказу вини позивача відповідачем наданий акт проведення службового розслідування від 26.06.2015 року згідно з яким встановлено, що 20 червня 2015 року у відділенні Лимани ПСП «Агрофірма «Роднічок» був зафіксований факт крадіжки 10 літрів дизельного пального водієм автотранспортних засобів [PERSON] і оператором полів зрошування і фільтрації [PERSON] Крадіжка відбувалась в присутності працівників відділення: робітників з комплексного обслуговування сільськогосподарського виробництва [PERSON], [PERSON], охоронника [PERSON] Комісією було встановлено, що [PERSON] створив умови для розкрадання дизельного палива тим, що у момент заправки ДНС, виконуючи покладені на нього трудові обовязки та будучи відповідальним за облік дизельного палив, умисно залишив робоче місце, надавши можливість іншим особам здійснити крадіжку. Суд критично сприймає цей акт в якості доказу вини працівника, оскільки висновки цього акту - це результат оцінки зібраних доказів членами комісії. До суду матеріали службового розслідування не подавались, що позбавило суд можливості перевірити відповідність висновків комісії обставинам справи. Крім цього, висновки цього акту не містять будь-яких заключень щодо дій [PERSON] , його винуватості та будь-яких рекомендацій щодо звільнення позивача. Позивач зазначав, що крадіжка сталась не під час його зміни, він ще не приступив до виконання своїх обовязків, доказів зворотного представником відповідача не надано. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що на сторони покладається обовязок щодо доведення обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За таких обставин суд вважає, що вина позивача у створенні умов для розкрадання дизельного палива недоведена, а його звільнення за ч. 2 ст. 41 КЗпП України є незаконним. Таким чином, з урахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку що позовні вимоги щодо визнання звільнення позивача та наказу про звільнення незаконними є такими, що підлягають задоволенню. Статтею 235 КЗпП України визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. Таким чином, вимоги щодо скасування запису про звільнення в трудовій книжці та поновлення на роботі в якості робітника з комплексного обслуговування сільськогосподарського виробництва в ПСП, суд вважає такими, що підлягають задоволенню. Суд не приймає до уваги наказ від 31 серпня 2015 року № 109/3 «Про закінчення польових робіт», оскільки у цьому наказі відсутні відомості, що сезонні роботи закінчились саме на тому полі, на якому працював позивач. Інші матеріали цивільної справи також цих даних не містять. Будь-яких інших доказів, що саме на цих дільницях працював позивач, представником відповідача не надано. Розраховуючи розмір заробітної плати, яка підлягає виплаті позивачу, суд враховував наступне. Згідно з довідкою, наданою ПСП (а.с. 73) позивач [PERSON] відпрацював 33 робочі дні та йому було нараховано 6306,02 грн. Таким чином, середньоденний заробіток склав 191 грн. (6306,02:33=191). Позивача було звільнено 30.06.2015 року. Отже стягненню підлягає середній заробіток за 66 робочих днів (липень 23 робочі дні, серпень 20 робочих днів, вересень 22 робочих днів та 1 робочий день у жовтні), а саме 12606,00 грн. , відрахувавши з цієї суми обовязкові податки та платежі. Позовні вимоги щодо стягнення з ПСП «Агрофірма «Роднічок» сплачених позивачем [PERSON] коштів за нестачу дизельного пального у сумі 696 грн. суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивач є матеріально-відповідальною особою (ним укладений договір про повну матеріальну відповідальність), в результаті проведеної інвентаризації та службового розслідування виявлено нестачу дизельного палива в ДНС № РД 09011 і РД 09012 (обслуговування яких входило до обовязків позивача) і запропоновано відповідальним особам компенсувати недостачу, відповідач власноручно написав заяву з проханням вирахувати суму нестачі із його заробітної плати. Вказані обставини позивач не заперечував. Статтею 134 КЗпП України визначено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст.. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому на зберігання або для інших цілей. Згідно з Договором про повну матеріальну відповідальність, укладеним позивачем з ПСП, у випадку виявлення недостачі позивач зобовязувався відшкодувати цю недостачу. Суд не приймає до уваги пояснення позивача, що ним неодноразово зверталась увага керівництва на перевитрату дизельного палива під час роботи ДНС, оскільки належних доказів цього позивач не надав. Отже, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення цієї позовної вимоги. На підставі ст.. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягнення судовий збір на користь держави, оскільки позивачі у справах щодо трудових спорів звільнені від сплати судового збору. Судовий збір з відповідача стягується у тому розмірі, який мав сплатити позивач при поданні позову.. З відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у сумі 974,40 грн. Оскільки у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення сплачених позивачем коштів за нестачу дизельного пального відмовлено, то судовий збір, сплачений позивачем, стягненню з відповідача не підлягає.

Outcome: partial