Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

28.11.2019 року Позивач звернулась до суду з позовом і просить визнати протиправним та скасувати - рішення № 242406652 від 08.09.2015 року Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бовбалан Надії Ростиславівни про державну реєстрацію права власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] за [PERSON] за договором дарування від 08.09.2015 року; - рішення про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 44411453 від 04.12.2018 року Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бовбалан Надії Ростиславівни про державну реєстрацію права власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] за [PERSON] за договором дарування від 08.09.2015 року; - рішення № 44472447 від 07.12.2018 року Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бовбалан Надії Ростиславівни про державну реєстрацію права власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] за [PERSON] за договором купівлі-продажу. В обґрунтування поданого позову зазначає, що вона є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 05.02.2014 року, що зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 05.02.2014 року за № 4574103. Співвласником вказаної квартири є третя особа - [PERSON] , якій належить: 1/4 частини - на підставі дублікату № 1 договору купівлі-продажу нерухомості, серія та номер: А8427/1510-Д1, виданого 13.03.2015 року Київською Універсальною біржею, та 1/4 на підставі договору дарування, серія та номер 5237, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бовбалан Н.Р. 08.09.2015 року відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бовбалан Н.Р. (державний реєстратор), на порушення п.10 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень та абз.1 п.1 ст.16, абз. 1 ч.2 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», використала надані їй державою повноваження необґрунтовано та недобросовісно прийняла рішення індексний номер 24240652 від 08.09.2015 року за заявою [PERSON] про державну реєстрацію права власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 08.09.2015 року на підставі недійсного паспорту громадянина України серія [NUMBER] , що виданий 24.02.2012 року Солом`янським РУ ТУ МВС України в м. Києві, якого в дійсності на день звернення 08.09.2015 року не існувало, сканування паспорту заявника не зробила, але заявник [PERSON] підписала (підтвердила) вказану заяву із даними неіснуючого паспорту власним підписом у відповідності до вимог п.5 ст.20 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У подальшому Відповідач з метою виправдання неправомірності прийняття рішення № 242406652 від 08.09.2015 року про здійснення державної реєстрації прийнято неправомірне рішення про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 4 грудня 2018 року №44411453 та неправомірно внесено зміни в Державний реєстр в частині паспорту заявника [PERSON] , зазначивши у Державному реєстрі паспорт серія та номер [NUMBER], виданий 10.05.2013 р. Солом`янським РВ ГУДМС України в м. Києві, що не є технічною помилкою у розумінні ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». На порушення п.47 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідачка внесла зміни до реєстру, зазначивши індексний номер 24240652 від 08.09.2015 року про реєстрацію права власності за недійсним паспортом [PERSON] , тобто, внесла індексний номер оскаржуваного нею станом на 04.12.2018 року рішення замість індексного номеру другого неправомірного рішення від 4 грудня 2018 року за № 44411453, а також порушила вимоги п.48 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якого дата і час внесення змін до записів Державного реєстру речових прав повинна відповідати даті і часу реєстрації відповідної заяви, тобто, 04.12.2018 року, а не 08.09.2015 року, як внесено відповідачкою запис у реєстр за № 11082406. Крім того, 07.12.2019 року відповідачкою прийнято чергове неправомірне рішення № 44472447 про державну реєстрацію права власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] за договором купівлі-продажу та внесено запис за № 29316607 від 04.12.2018 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності за третьою особою [PERSON] із порушенням вимоги п.12 ч. 1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідач не мала права приймати рішення від 04.12.2018 року №44411453 та від 07.12.2019 № 44472447, оскільки третя особа була внесена до Єдиного реєстру боржників на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 510447666 Солом`янського РВ ВДВС м. Київ 12.05.2016 року (номер запису про обтяження 14692710 (спеціальний розділ), порушивши при цьому п. 12 ч. 1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Враховуючи викладене, просить задовольнити позов. 28.11.2019 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02.12.2019 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків шляхом подання оригіналу квитанції про сплату судового збору. 11.12.2019 року Позивач усунула недоліки позовної заяви шляхом подання оригіналу квитанції про сплату судового збору. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16.12.2019 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу та третій особі копію позовної заяви з додатками. Згідно з відомостями, які містяться в рекомендованому повідомленні про вручення поштових відправлень, відповідач та третя особа отримали копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви в справі 13.02.2020 року та 05.03.2020 року відповідно (а.с. 39, 53). Ухвалою судді Солом`янського районного суд м. Києва від 20.01.2020 року було задоволено заяву позивача про витребування доказів та витребувано у Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) належним чином посвідчену копію: рішення № 242406652 від 08.09.2015 року, рішення про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 44411453 від 04.12.2018 року, рішення № 44472447 від 07.12.2018 року Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бовбалан Надії Ростиславівни про державну реєстрацію права власності за [PERSON] (квартира [ADDRESS] ). 25.02.2020 від відповідача Приватного нотаріуса КМНО Бовбалан Н.Р. надійшов відзив на позовну заяву. У поданому відзиві на позовну заяву Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, просить суд відмовити в позові у повному обсязі. Посилається на те, що нею, 08.09.2015 року при підготовці заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру за адресою: [ADDRESS] помилково перенесені неактуальні паспортні дані [PERSON] (серія та номер: як [NUMBER] , виданий як 24.02.2012, видавник: Солом`янське РУ ГУ МВС України в м. Києві) з Державного реєстру речових прав (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 286341880000, запис про право власності: 10244319). При цьому до самої реєстраційної справи з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 286341880000, як у паперовій формі (що міститься у відповідному органі зберігання реєстраційних справ), так і у електронній формі (шляхом сканування) долучено паспорт [NUMBER] , виданий Солом`янським РВ ГУДМС України в місті Києві 10.05.2013 року. Крім того, 04.12.2018 року вона, як державний реєстратор, на підставі рішення про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (№ 44411453 від 04.12.2018 року) прийнятого після розгляду заяви [PERSON] про внесення змін за № 31535353 від 04.12.2018 року, внесла зміни до запису про право власності за номером: 11082406 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 286341880000. а саме зазначила паспортні дані власника [PERSON] як паспорт громадянина України, серія та номер: [NUMBER] , виданий: 10.05.2013. видавник: Солом`янський РВ ГУДМС України в місті Києві. Допущена нею технічна помилка при відображені в реєстрі паспортних даних ніяким чином не впливала і не впливає на інтереси третіх осіб, бо відсутній факт спору щодо самого права власності. Крім того зазначає, що підстава для внесення запису про реєстрацію права власності не змінюється через внесення змін до паспортних даних, а отже в актуальній інформації про право власності з номером запису: 11082406 завжди буде відображатись рішення № 24240652 від 08.09.2015р, так само як і дата і час внесення цього запису про реєстрацію права в Державний реєстр речових прав. Саме через різні типи рішення, виникнення права [PERSON] датоване 08.09.2015 року, не могло і не може бути змінено. Тим більше, підставою для цього не може бути Рішення державного реєстратора про внесення змін до запису (тип якого і передбачає вносити зміни про об`єкт чи суб`єкт права, а не «замінювати» його на інший) № 44411453 від 04.12.2018 року. Норма Закону, на котру посилається позивач в своїй заяві, і яку, на її особисту думку, відповідач порушила, а саме стаття 24, називається «Відмова в державній реєстрації прав». Внесення змін до запису про право власності розділу на об`єкт нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав, ніяк не пов`язано з виникненням, припиненням, погашенням чи скасуванням права власності. Тому не може йти мова про неправомірність прийняття нею рішення про внесення змін до запису № 44411453 від 04.12.2018 року з тої причини, що суб`єкт власності був внесений до Єдиного реєстру боржників. У встановлений законом строк пояснень на позовну заяву третьою особою не подано. 06.03.2020 року Департаментом з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на виконання вимог ухвали суду від 20.01.2020 року надано запитуванні судом матеріали. 10.03.2020 року від позивача надійшло клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою судді Солом`янського районного суд м. Києва від 13.03.2020 року було задоволено заяву позивача про витребування доказів та витребувано у Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) належним чином посвідчену копії реєстраційних справ, що сформовані до: рішення № 242406652 від 08.09.2015 року, рішення про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 44411453 від 04.12.2018 року, рішення № 44472447 від 07.12.2018 року Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бовбалан Надії Ростиславівни про державну реєстрацію права власності за [PERSON] (квартира [ADDRESS] ). 23.03.2020 року Департаментом з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на виконання вимог ухвали суду від 13.03.2020 року надано копії реєстраційної справи №286341880000 та її електронну копію. Ухвалою судді Солом`янського районного суд м. Києва від 13.05.2020 року у задоволенні заяви позивача про витребування доказів з Державної прикордонної служби України, а саме інформації про перетин державного кордону третьою особою у період з 01.05.2018 року по 15.03.2020 року, було відмовлено. 17.06.2020 року Позивачем було подано відповідь на відзив відповідача, в якому зазначає, що заперечення відповідача, викладені нею у відзиві, по своїй суті не є запереченнями щодо наведених у позові обставин та правових підстав позову, а є поясненнями причин, які, на її думку, призвели до порушення нею п. 1 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п.10 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, при цьому відповідач не заперечує факт державної реєстрації з використанням недійсного паспорту [PERSON] . Матеріали реєстраційної справи (паперової та електронної форм) підтверджують порушення відповідачем порядку державної реєстрації, оскільки не містять сканованої копії оригіналу паспорту, на підставі якого сформовано заяву про державну реєстрацію та прийнято рішення про державну реєстрацію, (а.с. 158-167, а.с.115-140). Посилання відповідача у відзиві на ту обставину, що реєстрація права власності за недійсним паспортом є технічною помилкою не відповідає вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у зв`язку із чим, рішення відповідача, як державного реєстратора про внесення змін № 44411453 від 04.12.2018 року є по суті перереєстрацією речового права. При цьому відповідачем проігноровано наявність інформації щодо [PERSON] в Єдиному реєстрі боржників. З цих підстав відповідач також не мала права приймати рішення № 44472447 від 7.12.2018 року. Також вказує, що відповідачу з отриманої Інформації з Державного реєстру стало відомо про скасування на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду рішення про державну реєстрацію 1/4 частини квартири [ADDRESS] за договором купівлі-продажу (а.с.21), але постановою Верховного Суду від 16.05.2019 року вказану постанову було скасовано, тобто, через дії відповідача право власності за [PERSON] на 1/4 частину квартири [ADDRESS] за договором купівлі-продажу зареєстровано двічі і додаток часток квартири становить 1 та 1/4 а не 1, що порушує її права співвласника квартири. При цьому відзив відповідача не містить жодного заперечення обставин та доказів щодо неправомірності оскаржуваного рішення № 44472447 від 07.12.2018 року. Ухвалою судді Солом`янського районного суд м. Києва від 20.04.2021 року у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відмовлено. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.02.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В. згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.02.2014 індексний номер 10668479 було зареєстровано право власності (номер запису про право власності 4574103) на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 286341880000), за [PERSON] на підставі договору дарування від 05.02.2014 № 763, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В. (а.с. 22-23, 96, 107, 122, 125, 132, 135-136). 08.09.2015 року згідно договору дарування частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бовбалан Н.Р. та зареєстрованого в реєстрі за № 5237, [PERSON] , податковий номер [NUMBER] подарувала, а [PERSON] , податковий номер [NUMBER] , прийняла у дар 1/4 частину квартири [ADDRESS] (а.с. 43, 91, 104, 116-117). 08.09.2015 року рішенням державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бовбалан Н.Р. від 08.09.2015 індексний номер 24240652 на підставі заяви [PERSON] від 08.09.2015 за реєстраційним номером 13173142 було зареєстровано право власності (номер запису про право власності 11082406) на 1/4 частину квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер 286341880000), за [PERSON] (в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зазначено дані власника [PERSON] , як паспорт серія та номер: [NUMBER] , виданий 24.02.2012 року, видавник: Солом`янське РУ ГУМВС України в місті Києві) на підставі договору дарування від 08.09.2015 №5237, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бовбалан Н.Р. (а.с. 55, 92, 105, 107, 109, 111, 115, 121, 138, 139). 04.12.2018 рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бовбалан Н.Р. № 44411453 на підставі заяви [PERSON] від 04.12.2018 за реєстраційним номером 31535353 внесено зміни до запису про право власності за номером 11082406 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 286341880000, а саме: зазначено паспортні дані власника, [PERSON] , як: паспорт серія та номер [NUMBER] , видавник: Солом`янський РВ ГУ ДМС, дата видачі: 10.05.2013 року (а.с. 24-25, 45, 56, 84-85, 96, 97, 99, 103, 106, 113, 114). 04.12.2018 року рішенням державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бовбалан Н.Р. від 07.12.2018 індексний номер 44472447 на підставі заяви [PERSON] від 04.12.2018 за реєстраційним номером 31536391 податковий номер/серія, номер паспорта 2102915868/[NUMBER] було зареєстровано право власності (номер запису про право власності 29316607) на 1/4 частину квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 286341880000), за [PERSON] на підставі дублікату № 1 договору купівлі-продажу нерухомості, серія та номер А8427/1510-Д1, виданого 13.03.2015 року Київською універсальною біржею (а.с. 24-25, 46, 57, 80-81, 88, 95, 101, 102, 106). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ст. 264 ЦПК). Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (ч. 3 ст. 124 Конституції України). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. 1 та 2 ст. 2 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Отже, наведені положення законодавства України визначають об`єктом захисту, в тому числі судового, порушене, невизнане або оспорюване право. Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином у розумінні Закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Крім того, захисту в суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес особи, який має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004. При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Тобто вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Лише у разі встановлення наявності порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу позивача та відповідності обраного останнім способу захисту такому порушенню або оспоренню суд може прийняти рішення про задоволення позову. Така позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, або компенсація витрати, що виникли у зв`язку з порушенням прав, чи в інший спосіб нівелює негативні наслідки такого порушення. Наведена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 01.03.2018 у справі №910/2280/17 Однак, позивачем не обґрунтовано, у чому полягає порушення її прав, які саме її права порушено прийняттям спірних рішень приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бовбалан Н.Р., при тому, що позивачем не оспорюється набуття права власності [PERSON] на 1/4 частину квартири [ADDRESS] за договорами купівлі-продажу від 13.03.2015 та дарування від 08.09.2015. Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що внаслідок прийняття приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бовбалан Н.Р. оскаржуваних рішень, порушено її права та охоронювані законом інтереси, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Способи захисту цивільного права та інтересів визначені у ст. 16 ЦК України. У вказаній нормі зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Спосіб захисту права чи інтересу може бути визначено як вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи результату, право чи інтерес якої порушені, правового результату. При цьому спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Надаючи правову оцінку належності обраного особою способу захисту, судам необхідно зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дали би змогу компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають певну свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Таким чином, належний спосіб захисту повинен гарантувати особі відновлення порушеного права або можливість отримання відповідного відшкодування. Позивач звернувся до суду з позовом та просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про державну реєстрацію за третьою особою права власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] (з урахуванням внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно), яке виникло у третьої особи на підставі нотаріально посвідченого договору дарування частини квартири від 08.09.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 5237 та дублікату № 1 договору купівлі-продажу нерухомості від 13.03.2015 року, серія та номер А8427/1510-Д1, виданого Київською універсальною біржею. Оскільки за змістом ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції чинній на момент ухвалення рішення, ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства, задоволення позовних вимог [PERSON] може відбутися виключно із одночасним припиненням цим судовим рішенням права власності [PERSON] на 1/4 частину квартири [ADDRESS] . Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 16.12.2020 року справа № 676/58/17-ц. Однак, вимоги про визнання недійсними договору дарування частини квартири від 08.09.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 5237 та дублікату № 1 договору купівлі-продажу нерухомості від 13.03.2015 року, серія та номер А8427/1510-Д1, виданого Київською універсальною біржею позивач не ставить. У зв`язку із чим, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з цих підстав, оскільки позивач обрав неналежний спосіб захисту свого права і його вимоги сформульовані таким чином, що у суду відсутні можливості дотриматись положень ч. 2 ст. 5 ЦПК України і обрати спосіб захисту цього права, який би не суперечив Закону. При цьому у позивача існує право захистити свої законні інтереси шляхом подання іншого позову з урахуванням положень ЦК України і ЦПК України. Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції чинній до 16.01.2020 року та відповідної судової практики Верховного Суду (п. 5.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі № 915/127/18) належним способом захисту права або інтересу позивача на момент подання позову (до 16.01.2020 року) було не скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бовбалан Н.Р. про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права. При цьому, відповідно до правової позиції, викладеної у п. 77 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 року у справі № 378/596/16-ц, неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 1 та 3 ст. 13 ЦПК України). Належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача. Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (ч. 2 ст. 51 ЦПК України). Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи. Зазначена правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 року у справі № 304/284/18. Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в п. 58 постанови від 04.09.2018 року у справі № 823/2042/16, належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. Таким чином, враховуючи, що позивач звернулась із позовом про скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію права власності, належним відповідачем у даній справі має бути особа, право якої на 1/4 частину квартири [ADDRESS] зареєстровано, а саме - [PERSON] . Тому, оскільки позов пред`явлено до неналежного відповідача суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову також із цих підстав. Провівши аналіз законодавства України, взявши до уваги відповідну судову практику, викладено в Постановах Верховного Суду, вивчивши процесуальні заяви сторін у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову оскільки позивачем не було обґрунтовано та доведено порушення її права та охоронюваних законом інтересів у зв`язку із прийняттям оскаржуваних рішень, нею обрано неналежний спосіб захисту свого права, при цьому позов пред`явлено до неналежного відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed