Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

28 листопада 2017 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, в розмірі 1000 грн. щомісячно. В позові посилалася на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі до 19 грудня 2001 року. Їх повнолітній син [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем, продовжує навчатись в Полтавській державній аграрній академії за денною формою навчання, в звязку з чим потребує матеріальної допомоги. Позивач не може самостійно надавати матеріальну допомогу сину в необхідному обсязі, а відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоч має таку можливість, оскільки має задовільний стан здоровя, є працездатним, інших утриманців не має, аліменти не сплачує, тому позивач змушена звертатися до суду. В звязку з тим, що їй не відомо, чи має відповідач стабільний дохід, чи не отримує частину доходу в натуральній формі, просила стягнути аліменти в твердій грошовій сумі. 15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України (Закон України від 3 жовтня 2017 року №2147-УІІІ) і відповідно до п.п.9 п. 1 розділу 13 Перехідних положень цього Кодексу справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно з ухвалою суду від 30 січня 2018 року справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.22). 5 січня 2018 року відповідач направив до суду заперечення на позовну заяву, де зазначив, що на даний час він не має постійного місця роботи, має мінливі періодичні заробітки, доходів від яких вистачає лише на задоволення самими необхідними речами як то продукти харчування, одяг, засоби гігієни, тому вважав, що стягнення аліментів у розмірі, зазначеному в позовній заяві, поставить його на межу виживання. При цьому відповідач зазначив, що має бажання працювати, але в сільській місцевості роботи немає, а виїхати в інше місце він не має можливості, оскільки проживає зі своєю матірю-пенсіонером, яка потребує догляду. Незважаючи на це, він не відмовляється від допомоги сину, тому просив ухвалити рішення, яким стягувати з нього аліменти на утримання сина на період його навчання в розмірі 500 грн. щомісячно до закінчення навчання (а.с.24). 12 лютого 2018 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому додатково до раніше наданих заперечень зазначив, що, як витікає зі змісту позовної заяви та довідки навчального закладу, його син [PERSON] є студентом денної бюджетної форми навчання та отримує стипендію, а отже він має свій власний самостійний дохід, витрат на оплату навчання не несе, витрати на оплату гуртожитку складають 440 грн. на місяць. Будь-яких доказів потреби у матеріальній допомозі саме у заявленому розмірі, крім довідки навчального закладу, позивач не надав. З огляду на наявність на утриманні відповідача непрацездатної матері, [INFO], та відсутність у нього постійного заробітку він не має можливості надавати матеріальну допомогу в розмірі, який просить позивач, та вважає, що достатнім розміром аліментів є 500 грн. на місяць (а.с.34). В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково по суті позовних вимог зазначила, що у їх з відповідачем сина третьої особи [PERSON], є проблеми зі здоровям, що підтверджується медичною документацією, і на його лікування нею витрачаються значні кошти, крім того, сину необхідно сплачувати за проживання у гуртожитку, проїзд додому та на навчання, витрати на харчування та придбання одягу і навчального приладдя, а її заробітку не вистачає для утримання сина. Вважала, що оскільки відповідач працездатний, має задовільний стан здоровя, інших утриманців не має, то розмір аліментів, вказаний у позовній заяві, є обгрунтованим та підлягає стягненню з відповідача. При цьому зазначила, що твердження відповідача про те, що він проживає разом з непрацездатною матірю, яка перебуває на його утриманні, не відповідає дійсності, оскільки він фактично проживає не в с.Зуївці, а в іншій області. Третя особа [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази, суд встановив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.07.1999 року по 19.12.2001 року (а.с.4, 35). Від шлюбу вони мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.5), який перебуває на утриманні матері, оскільки продовжує навчання у Полтавській державній аграрній академії за денною формою навчання, що підтверджується довідкою (а.с.8) та проживає в гуртожитку цієї академії (а.с.9), і потребує матеріальної допомоги на оплату проживання, харчування, проїзд до місця навчання, оскільки в звязку з навчанням не може себе забезпечувати самостійно, а позивач не може надати цю допомогу в повному розмірі, оскільки несе також витрати на лікування сина, що має проблеми зі здоровям (а.с.37-44). Згідно ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення 23-х років, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина, що ним не заперечується. Щодо розміру такої допомоги, то при його визначенні необхідно врахувати, що відповідачем не надано доказів того, що він не має постійної роботи та отримує нерегулярний дохід, а також наявності на його утриманні непрацездатної матері. Отже, відповідно до ст.ст 182, 200 СК України, враховуючи те, що відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць з 1 січня 2018 року установлений в розмірі 1700 грн., а також обовязок його забезпечення повнолітньому сину також і його матірю, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина, що навчається, в розмірі 850 грн. щомісячно на період навчання але не довше ніж до досягнення сином 23 років. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому, в звязку з частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача необхідно стягти пропорційно до задоволених позовних вимог 544 грн. 00 коп.

Outcome: partial