Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

27.06.2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за нею: - право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарським будівлями та надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування після померлого [INFO] [PERSON]; - право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарським будівлями та надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], як на частку у спільному сумісному майні подружжя, що набуте за час перебування у шлюбі з [PERSON]; - право власності на земельну частку (пай) розміром 4,50 умовно кадастрових гектари, що знаходиться на території Козельщинської селищної ради Полтавської області, в порядку спадкування після померлого [INFO] [PERSON] та померлої [INFO] [PERSON]. Ухвалою суду від 30.08.2017 року виділено у самостійне провадження позові вимоги про визнання права власності на земельну частку (пай) (а.с.96, 97). Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач перебувала у шлюбі з з [PERSON] в період з 1973 року по 2014 рік. Під час шлюбу подружжям побудовано будинок який розташований за адресою: [ADDRESS]. Весь цей час проживали разом у вказаному будинку. 20.05.2014 року шлюб розірвано рішенням суду, однак, позивач та [PERSON] продовжували проживати однією сім'єю, мали спільний побут та господарство. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі, на його частку у праві власності на будинок. Позивач вважає себе спадкоємцем четвертої черги, оскільки проживала з спадкоємцем однією сім'єю більше 5 років до дня відкриття спадщини. Спадщину прийняла шляхом спільного проживання із спадкоємцем. Постановою державного нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. В судовому засіданні позивач, представник позивача підтримали позовні вимоги із підстав, зазначених у позові. Відповідач, третя особа, належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, в судове засідання представників не забезпечили, надали суду заяви про розгляд справи без участі їх представників (а.с.35, 132). Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, допитавши свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Позивач та [PERSON] перебували з 03.11.1973 року в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 06.05.2014 року. Під час шлюбу, подружжям в [ADDRESS] від 22.03.1988 року затверджено акт прийомки в експлуатацію вказаного будинку (а.с.109, 110). В подальшому, у 2010 році [PERSON] передано земельну ділянку під будинком у власність (а.с.21, 111). Відповідно до свідоцтва [NUMBER] про право особистої власності на житловий будинок, видане виконкомом Козельщинської селищної Ради народних депутатів від 28.08.1988 року вказаний будинок зареєстрований за [PERSON] у КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради» (а.с.48). Згідно технічного паспорта житловий будинок та господарські домоволодіння за адресою: [ADDRESS], мають 1980-1991 рік побудови (а.с.16-18). Відповідно до ч.1 ст.22 КпШС України (чинного на час спірних правовідносин) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Таким чином, подружжям отримано право спільної сумісної власності на вказаний будинок. Відповідно до ч.1 ст.28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. [INFO] [PERSON] помер (а.с.8). Постановою державного нотаріуса Козельщинської державної нотаріально контори Курочкіна О.О. відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному сумісному майні подружжя в порядку ст.71 Закону України «Про нотаріат» у зв'язку із відсутністю документа, який засвідчує право власності на будинок (а.с.14). Відповідач не має можливості видати позивачу дублікат вказаного свідоцтва через його відсутність (а.с.49). Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільного права може бути визнання права. Таким чином, є законні підстави для визнання за позивачем права на 1/2 частку у праві власності на будинок як на частку в спільному майні подружжя. 08.12.2016 року Козельщинською державною нотаріальною конторою заведено та зареєстровано спадкову справу на померлого [PERSON] (а.с.91). Згідно інформаційної довідки із Спадкового реєстру заповітів за померлим не зареєстровано (а.с.92, 93). Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно довідок Козельщинської селищної ради від 27.02.2017 року №195, від 07.09.2017 року №954 позивач була зареєстрована та проживала однією сім'єю разом із померлим [PERSON] станом на дату його смерті, вели спільне господарство (а.с.10, 108). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] показали, що позивач та померлий [PERSON] з початку будівництва будинку, проживали разом в ньому однією сім'єю, як під час шлюбу, так і після його розірвання. Вели спільне господарство, мали спільний побут. Позивач доглядала за [PERSON] до самої його смерті, здійснила поховання. Суд вважає встановленим факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю в період з 03.11.1973 року по [INFO]. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, позивач прийняла спадщину як спадкоємець четвертої черги за законом. Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 23.03.2017 року відмолено у задоволенні позову [PERSON] про визначення додаткового строку на прийняття спадщини (а.с.19, 20). Інші особи із заявами про прийняття спадщини не зверталися, тому позивач є єдиною спадкоємицею, що прийняла спадщину. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Постановою державного нотаріуса Козельщинської державної нотаріально контори Курочкіна О.О. відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 ідеальну житлового будинку в порядку спадкування у зв'язку із відсутністю документа, який засвідчує право власності на будинок (а.с.13). Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільного права може бути визнання права. Таким чином, є законні підстави для визнання за позивачем права на 1/2 частку у праві власності на будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування після померлого [PERSON] На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved