Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

27.07.2016 року [PERSON] (далі по тексту позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до Комунального підприємства «Білгород-Дністровськтеплоенерго» (далі по тексту відповідач) про скасування наказу про припинення трудового договору та поновлення на роботі (а.с.1-3). Так, позивач, просить суд: - скасувати Наказ (розпорядження) керівника Комунального підприємства «Білгород-Дністровськтеплоенерго» [PERSON] № 40 від 14.04.2016 року про припинення трудового договору (контракту) з [PERSON]; - поновити [PERSON] на посаді начальника котельної Комунального підприємства «Білгород-Дністровськтеплоенерго» по вулиці Перемоги, 2 у місті Білгород-Дністровський Одеської області з 14.04.2016 року Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно наказу (розпорядження) керівника КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго» [PERSON] за № 40 від 14 квітня 2016 року [PERSON], який займав посаду начальника котельні КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго», було звільнено з роботи на підставі п.1 ст.41 КЗпП України (розірвання трутового договору з ініціативи власника за одноразове грубе порушення трудових обовязків) та Актів Н1Н5 головного управління праці. На думку [PERSON], таке його звільнення є незаконним, так як підставою звільнення за п.1 ст.41 КЗпП України є Акт H1, Н5 від 13 квітня 2016 року, однак Акту Н1 позивач взагалі не бачив, а в Акті за формою Н5 «Про проведення спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком, що стався 15.03.2016 року о 09 год. 39 хв. на комунальному підприємстві «Білгород-Дністровськтеплокомуненерго» зазначено, що нібито від [PERSON] о 08 год. 30 хв. електрогазозварник [PERSON] отримав завдання на виконання обрізання віток дерев, які знаходяться на прилеглої до котельні території та при обрізки віток одного із дерев йому по голові вдарила вітка, яка зіштовхнула його із драбини і при падінні він також вдарився головою в бетонний стовп, що лежав поряд. 07.04.2016 року помер у лікарні. Однак, позивач зауважує, що такого завдання [PERSON] він не давав, обставини зазначені у акті є лише припущення комісії. Позивач зазначає, що з наказом про розірвання трудового договору [PERSON] ознайомлено не було та копія наказу йому не видавалась, а тільки після звернення 19.07.2016 року із заявою до директора КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго» про видачу йому вищезазначеного наказу № 40 від 14 квітня 2016 року йому було видано копію наказу про звільнення. Крім того, трудову книжку в день звільнення [PERSON] не отримав. За твердженням позивача, [PERSON] працював на посаді начальника котельні КП «Білгород-Днісгровськтеплоенерго», тобто не являвся керівником КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго» чи його заступником, котельня не є відокремленим підрозділом КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго», отже [PERSON] не входить до категорії працівників визначених п.1 ст.41 КЗпП України, з якими може бути розірваний трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тобто [PERSON]М було звільнено на підставі п.1 ст.41 КЗпП України, яка, враховуючи його посаду, на нього не розповсюджується. Тому [PERSON] не згоден зі звільненням з ініціативи власника за одноразове грубе порушення трудових обовязків по п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України, вважає його незаконним та безпідставним, оскільки у відповідача немає фактичних даних про порушення [PERSON] своїх трудових обов'язків. В судових засіданнях представник позивача [PERSON], заявлені [PERSON] до суду позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. В судових засіданнях представник відповідача (КП «Білгород- Дністровськтеплоенерго») [PERSON], із заявленими [PERSON] позовними вимогами не погодився та просив суд у їх задоволенні відмовити повністю. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши в судових засіданнях пояснення учасників судового процесу, суд дійшов до наступних висновків. Згідно із ст.43 Конституції України, кожен громадянин має право на працю що включає можливість заробляти собі на життя працею яку він вільно обирає, або на яку він погоджується. Конституція України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення (ч.6 ст.43 Конституції України). Відповідно до ст.9 Конвенції № 158 Міжнародної організації праці «Про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця», яка ратифікована Верховною Радою 04.02.94 року, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення лежить на роботодавці. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так, [PERSON] звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Білгород-Дністровськтеплоенерго» про скасування наказу про припинення трудового договору та поновлення на роботі. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, згідно наказу (розпорядження) керівника КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго» [PERSON] за № 40 від 14 квітня 2016 року [PERSON], який займав посаду начальника котельні КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго», було звільнено з роботи на підставі п.1 ст.41 КЗпП України (розірвання трутового договору з ініціативи власника за одноразове грубе порушення трудових обовязків) та Актів Н1Н5 головного управління праці (а.с.8-12). Підставою звільнення за п.1 ст.41 КЗпП України є Акт H1 та Н5 від 13 квітня 2016 року. Так, в Акті за формою Н5 «Про проведення спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком, що стався 15.03.2016 року о 09 год. 39 хв. на комунальному підприємстві «Білгород-Дністровськтеплокомуненерго» зазначено, що 15.03.2016 року приблизно о 08 год. 00 хв. електрогазозварник [PERSON] прибув на робоче місце до котельні вул. Перемоги,2, для виконання своїх службових обовязків. Приблизно о 08 год. 30 хв. електрогазозварник [PERSON] отримав завдання на виконання обрізання віток дерев, які знаходяться на прилеглій до котельні території, від начальника котельні вул. Перемоги,2 - [PERSON], та пішов виконувати завдання свого безпосереднього керівника. Даючи завдання підлеглому, начальник котельні [PERSON] не провів цільовий інструктаж та не оформив наряд-допуск для виконання робіт на висоті. На підставі пояснення слюсаря Комунального підприємства «Білгород-Дністровськтеплоенерго» [PERSON] приблизно о 09 год. 30 хв. здійснюючи обхід по території котельні побачив через вікно, як одна з віток дерева на якому здійснював роботи електрогазозварник [PERSON], обломилася, вдарила по голові та зіштовхнула працівника з драбини, при падінні потерпілий також вдарився головою в бетонний стовп, що лежав поряд, [PERSON] негайно кинувся на вулицю до потерпілого, прибувши на місце події почав вдавати першу допомогу потерпілому. Побачивши такі дії, інші працівники підприємства здійснили виклик карети швидкої медичної допомоги. Особи, які опитані по факту нещасного випадку: [PERSON], мешкає за адресою: вул. Ново-Садова, 14А/6, м. Білгород-Дністровський, Одеської області; [PERSON], мешкає за адресою: вул. Перемоги, 24/47, м. Білгород-Дністровський, Одеської області, [PERSON], мешкає за адресою: вул. Михайлівська, 53, м. Білгород-Дністровський, Одеської області. Причиною нещасного випадку комісією визначено організаційну причину, а саме 4.2.1. - п. 17 - залучення до роботи працівника не за спеціальністю (професією); порушено абз.2 ст.5 Закону України «Про охорону праці», відповідно до якого, під час укладання трудового договору роботодавець повинен проінформувати працівника під розписку про умови праці та про наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, можливі наслідки їх впливу на здоров'я та про права працівника на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного поговору. Комісія, на підставі матеріалів розслідування причин та обставин, за яких стався нещасний випадок з електрогазозварником Комунального підприємства «Білгород-Дністровськтеплоенерго» [PERSON], [INFO], дійшла висновку, що зазначений нещасний випадок згідно з п.п.2 п.15 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року за № 1232, повязаний з виробництвом і на нього складається Акт за формою Н-1. На підставі вивчених матеріалів, комісія вважає основною причиною настання нещасного випадку - п. 17 - залучення до роботи працівника не за спеціальністю (професією) на підприємстві КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго». Особи, дії або бездіяльність яких привели до настання нещасного випадку: [PERSON] - начальник котельні Комунального підприємства Білгород-Дністровськтеплоенерго», порушив вимоги: - п.п. а) п. 2.2.14 Посадової інструкції начальника котельні, а саме: не дотримувався вимог нормативно-правових актів з охорони праці, залучив до роботи електрогазозварника [PERSON] не за спеціальністю; - абз. 2 ст. 14 Закону України «Про охорону праці», не дотримався обовязків працівника в Частині виконання зобовязання дбати про безпеку і здоров'я оточуючих людей в процесі Виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства. Так, з Акту за формою Н5 «Про проведення спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком, що стався 15.03.2016 року о 09 год. 39 хв. на комунальному підприємстві «Білгород-Дністровськтеплокомуненерго» вбачається, що відповідно до наказу № 4 від 02.01.2014 року на КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго» створено службу охорони праці, відповідальним за контроль та дотримання законодавства про охорону праці призначено інженера з охорони праці [PERSON] Як зазначає [PERSON], завдання електрозварнику [PERSON] щодо виконання обрізання віток дерев, які знаходяться на прилеглій до котельні території, він не давав, обставини зазначені у акті є лише припущенням комісії. Як вбачається із пояснювальної записки начальника котельні [PERSON], 15.03.2016 року [PERSON] прийшов з планерки у котельню приблизно о 08:25 08:30 год.. На планерці отримав вказівку на підготовлення списку робочих до суботника, про що попередив майстра [PERSON], після чого він разом з Міховим і слюсарем Курбатовим пішли підрізати виноград. Газоелектрозварника [PERSON] поставив підрізати плодові дерева: вишню, абрикос і кілька слив, що він почав виконувати наявної ножівкою. О 09:15 - 09:20 годин [PERSON] почав виконувати обробку показань лічильників, за чим його застав [PERSON], який повідомив що [PERSON] впав (а.с.76). Відповідно до посадової інструкції начальника котельні (код КП 1222) функціональні обов'язки начальника котельні визначені на основі кваліфікаційної характеристики даної посади. Начальник котельні: 2.2.1. Забезпечує безперервне теплопостачання споживачів відповідно до затверджених графіків, безпечну роботу устаткування в котельні, додержання правил технічної експлуатації та пожежної безпеки; 2.2.2. Здійснює керівництво виробничо-господарською діяльністю котельні; 2.2.3. Організовує розробку і впровадження організаційно-технічних заходів щодо підвищення надійності роботи котельного устаткування, зниження втрат теплової енергії, раціонального використання паливно-енергетичних ресурсів, скорочення простоїв обладнання в ремонті, підготовки його до роботи в різних сезонних умовах; 2.2.4. Організовує впровадження нової техніки і передової технології виробництва, передових прийомів і методів праці; 2.2.5. Бере участь у проведенні експериментальних робіт та випробуваннях нового устаткування перед введенням його в експлуатацію; 2.2.6. Бере участь у розгляді технічних проектів, а також в прийомі обладнання після капітального ремонту та монтажу; 2.2.7. Бере участь роботі комісій з розслідування причин аварій, відмов у роботі котельного устаткування, а також випадків виробничого травматизму; розробляє і контролює виконання заходів щодо усунення причин аварій і нещасних випадків, а також попередження цих випадків надалі; 2.2.8. Визначає поточні та перспективні обсяги робіт котельні; 2.2.9. Забезпечує перегляд чинних і розробку нових нормативних документів і керівних матеріалів, складання заявок на інструменти, матеріали, запасні частини, захисні засоби, необхідні для проведення робіт з технічного обслуговування і ремонту котельного обладнання та виконання організаційно-технічних заходів; 2.2.10. Контролює зберігання і правильне використання матеріальних цінностей; 2.2.11. Організовує технічний облік і аналіз роботи обладнання забезпечує своєчасну підготовку звітності про результати діяльності котельні, а так-же своєчасно надає акти на списання витратних матеріалів та обладнання; 2.2.12. забезпечує: зміст котлів у справному стані; проведення своєчасного планово - попереджувального ремонту котлів і підготовку їх до технічного опосвідчення; своєчасне усунення виявлених несправностей; обслуговування котлів навченим і атестованим персоналом; обслуговуючий персонал - виробничими інструкціями, а також періодичну перевірку знань цих інструкцій; виконання виробничим персоналом виробничих інструкцій. Відповідно до посадової інструкції, начальник котельні несе відповідальність за виконання покладених на нього цією інструкцією обов'язків. Несе відповідальність за забезпечення безперервного теплопостачання споживачів відповідно до затверджених графіків, безпечну роботу устаткування в котельні, додержання правил технічної та безпечної експлуатації котлів та правил пожежної безпеки в котельні. Несе персональну відповідальність за створення безпечних і здорових умов праці на робочих місцях працівників котельні, реалізацію комплексних заходів щодо поліпшення умов і безпеки праці. За порушення законів та інших нормативно-правових актів про охорону праці, створення перешкод у діяльності посадових осіб органів державного нагляду за охороною праці, а також представників профспілок, їх організацій і об'єднань начальник котельні може залучатися до дисциплінарної, адміністративної, матеріальної, кримінальної відповідальності в відповідно до закону. З питань охорони праці начальник котельні підпорядковується головному інженеру; керує працівниками котельні; організує і контролює виконання приписів і вимог органів державного нагляду за охороною праці, служби охорони праці підприємства у напрямку своєї діяльності; взаємодіє з органами Держнаглядохоронпраці під час проведення технічного опосвідчення котлів (а.с.50-53). Згідно з Організаційною структурою КП «Білгород-Дністровськтеплокомуненерго» начальник котельні підпорядковується головному інженеру, який в свою чергу підпорядковується директору. В свою чергу, начальнику котельні підпорядковуються Котельня по вулиці Перемоги, майстри котельні, РМУ, котельня по вулиці Ізмаїльська (Шкільна), бойлерна вул. Плавнева (а.с.54). Однак, матеріали справи не містять, а відповідачем не представлено до суду доказів, які б свідчили про те, що електрогазозварник [PERSON] відноситься до кола осіб, які підпорядковуються начальнику котельні та що саме [PERSON] є його безпосереднім начальником. Право на працю є основним конституційним правом громадян України. Воно проголошене ст.43 Конституції України, визнається за кожною людиною і становить собою можливість заробляти на життя працею, яку людина вільно обирає або на яку погоджується. За приписами ч.1 ст.2 КЗпП України право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Відповідно до ч.2 ст.2 КЗпП України, працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Стаття 2-1 КЗпП України закріплює рівність трудових прав громадян України. Згідно із ст.139 КЗпП України, працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до статті 21 Кодексу законів про працю України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 Кодексу законів про працю України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника статтями 38 і 39 цього Кодексу, підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу статтями 40, 41, 43, 431 і підстави розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) статтею 45 цього Кодексу. Так, згідно з пунктом 1 частини 1 статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний, зокрема, у випадку одноразового грубого порушення трудових обовязків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності. Важливим елементом застосування п.1 ч.1 ст.41 КзпП України є звільнення керівника за порушення, яке має ознаку одноразовості. Так, рішення компетентного органу про звільнення має містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою звільнення керівника. Зокрема, у п.1 ст.41 КЗпП України йдеться про одноразове грубе порушення трудових обов'язків, а не про тривале, системне, що могло бути підставою для звільнення за інших підстав. Відповідно до п.22 та п.27 Постанови Пленуму ВСУ від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» вирішуючи питання про законність звільнення на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, та, з'ясовуючи, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано (могло бути завдано) шкоду. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обовязків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, та істотності наслідків порушення трудових обовязків. При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обовязку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обовязку за встановлених судом фактичних обставинах справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного звязку між невиконанням працівником трудових обовязків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення, вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду України у справі №6-33цс14 від 21.05.2014 року. У звязку із цим, суд вважає, що однією з умов застосування п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України є встановлення не тільки самого факту одноразового грубого порушення трудових обовязків, а й вини працівника в такому порушенні. Звільняючи позивача з роботи за п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України, КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго» зазначило як підставу для звільнення - одноразове грубе порушення трудових обовязків. Результатами визнання особи винною у вчиненні вимог закону є постанова уповноваженого органу (особи), а за результатами розгляду кримінального провадження вирок суду. Але, як вбачається з матеріалів справи, будь-яких заходи адміністративного впливу до [PERSON] не застосовувалися, постанов уповноважених органів (осіб) або вироку суду з цих підстав, стороною відповідача суду надано не було. Натомість, в матеріалах справи міститься лист Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області, з якого вбачається, що 15.03.2016 року до чергової частини Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області надійшло телефонне повідомлення від медсестри Білгород-Дністровської міської лікарні Ніколаєнко про те, що 15.03.2016 року до Білгород-Дністровської міської лікарні з тілесними ушкодженнями у вигляді закритої черепної мозкової травми доставлений [PERSON], [INFO], проживає [INFO], які він отримав 15.03.2016 року о 10.00 годин, коли пилив дерево, на теріторії КП «Білгород-Дністровськоготеплоенерго», що розташоване за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Перемоги, 2. 15.03.2016 року за вказаним фактом відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016160240000708, з правовою кваліфікацією ч.2 ст.272 КК України. На теперішній час по кримінальному провадженню триває досудове розслідування (а.с.55). Статтею 36 КЗпП України передбачено підстави припинення трудового договору, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40,41). Згідно п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України, крім підстав, передбачених ст.40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку одноразового грубого порушення трудових обовязків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності. Відповідно до Наказу (розпорядження) керівника Комунального підприємства «Білгород-Дністровськтеплоенерго» [PERSON] № 40 від 14.04.2016 року про припинення трудового договору (контракту), [PERSON] звільнено з посади Начальника котельної вул. Перемоги, 2, за одноразове грубе порушення трудових обовязків за п.1 ч.1\~ст.41 КЗпП України. Суд вважає за необхідно зазначити, що додатковою підставою розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов можуть бути звільнені тільки керівник відділення відокремленного підрозділу. Однак, [PERSON] займав посаду Начальника котельної вул. Перемоги, 2, яка не являється відокремленим підрозділом в розумінні вимог законодавця та не має статусу юридичної особи. Таким чином, суд вважає, що роботодавець незаконно звільнив позивача пославшись на вимоги ст.41 п.1 ч.1 КЗпП України, оскільки позивач не є тим субєктом правовідносин, на які поширюється додаткова підстава для розірвання трудового договору. Звільнення на підставі п.1 ст.41 КЗпП України за своєю природою є дисциплінарним, а тому воно має здійснюватись з дотриманням порядку і строків, викладених у ст.ст. 148, 149 КЗпП України. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з'ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо. Статтею 147-1 КЗпП України\~визначено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті. Працівники, які займають виборні посади, можуть бути звільнені тільки за рішенням органу, який їх обрав, і лише з підстав, передбачених законодавством. Згідно зі ст.148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Відповідно до ст.149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Обов'язок встановлення факту порушення трудових обов'язків, його характеру, зокрема чи є воно грубим, Законом покладено на роботодавця. При цьому, Роботодавець повинен вжити відповідних заходів щодо перевірки виявлених фактів порушень в порядку, визначеному ст. 149 КЗпП України. На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.212 ЦПК України), суд вважає, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів (ст.ст. 10,60 ЦПК України) на підтвердження факту вчинення позивачем одноразового грубого порушення трудових обов'язків. Зокрема, в розпорядженні про звільнення з роботи не зазначено в чому саме полягало порушення, яке стало підставою для звільнення, не зазначена дата скоєння [PERSON] порушення трудових обов'язків, а відтак відсутня законна підстава для звільнення. Так як, за положеннями ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належну оформлену трудову книжку, провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. І у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. За матеріалами справи вбачається, що відповідачем копія наказу про звільнення позивачу не вручалася, по місцю його проживання також не направлялася, трудова книжка була отримана 15.04.2016 року, що підтверджується журналом обліку та видачі трудових книжок (а.с.27-28). Вiдповiдно до частини першої статтi 235 КЗпП України у разi звiльнення без законної пiдстави працiвник повинен бути поновлений на попереднiй роботi органом, який розглядає трудовий спiр. Звiльнення працiвника з пiдстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свiдчить про незаконнiсть такого звiльнення та тягне за собою поновлення порушених прав працiвника. Аналiз зазначених правових норм у їх сукупностi з положеннями статтi 43 Конституцiї України та статтi 240-1 КЗпП України дає пiдстави для висновку про те, що за змiстом частини першої статтi 235 КЗпП України працiвник пiдлягає поновленню на попереднiй роботi у разi незаконного звiльнення, пiд яким слiд розумiти як звiльнення без законної пiдстави, так i звiльнення з порушенням порядку, установленого законом. Щодо заяви КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго» про застосування строків позовної давності суд вважає, що відповідні строки [PERSON] взагалі пропущені не були, а тому і не підлягають поновленню, оскільки оскаржуваний наказ про звільнення [PERSON] було видано 19.07.2016 року. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до п.2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» за № 14 від 18.12.2009 року, рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У звязку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (ч.1 ст.213 ЦПК). Обґрунтованим визнається рішення, яке ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про обґрунтованість, правомірність та законність позовних вимог [PERSON], у зв'язку з чим його позовна заява до Комунального підприємства «Білгород-Дністровськтеплоенерго» про скасування наказу про припинення трудового договору та поновлення на роботі підлягає задоволенню. Відповідно до ст.ст. 79, 88 Цивільного процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved