overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

27 липня 2015 року [PERSON] звернувся в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування предявлених позовних вимог позивач зазначив, що з відповідачкою він перебуває у шлюбі з 29 грудня 2006 року; шлюб зареєстрований Баглійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 365. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися з вересня 2011 року і на теперішній час вони проживають окремо. [PERSON] вважає, що подружні стосунки припинені остаточно і відновлені бути не можуть, тому просить шлюб розірвати. Спору про розподіл майна та місця проживання дитини сторони не мають. В наданій до суду письмовій заяві позивач [PERSON] зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити і розглянути справу без його участі. Відповідачка [PERSON] в наданій суду письмовій заяві просить суд розглянути справу без її участі, зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд, взявши до уваги позицію позивача та відповідачки, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 29 грудня 2006 року Баглійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 365 (л.с. 6). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (л.с. ). Як зазначив позивач і проти чого не заперечувала відповідачка, шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися з вересня 2011 року і на теперішній час вони проживають окремо. [PERSON] вважає, що поновлення з відповідачкою подружніх стосунків неможливе, наполягає на розірванні шлюбу. Спору про розподіл майна та місця проживання дитини сторони не мають. З письмової заяви відповідачки (л.с. 13) вбачається, що вона не заперечує проти розірвання шлюбу та обставин, викладених позивачем в позовній заяві. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що добровільність шлюбу є основною з його засад і грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд вважає, що розірвання шлюбу буде відповідати як інтересам позивача так і відповідачки, тому позов необхідно задовольнити. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

27 липня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 28.08.1988 року в [PERSON] урочистих подій виконавчого комітету Львівської міської Ради народних депутатів Львівської області, актовий запис №2693. В обґрунтування своєї заяви зазначив про те, що від спільного шлюбу у них є повнолітній син [PERSON], [INFO] Вказує, що сімейне життя з відповідачкою не склалося, так як у них виявились різні погляди на сімейне життя. Після одруження вони проживали разом, проте останній рік не підтримують сімейних відносин та проживають окремо, спільного господарства не ведуть, будь-яких взаємних прав та обовязків між ними немає. На скільки йому відомо, за час спільного життя зі сторони дружини мала місце подружня зрада. Будь-які відносини між ними припинено, їхній шлюб носить лише формальний характер. Сімя розпалась остаточно примирення між ними неможливе. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась подавши на адресу суду заяву від 22.09.2015 року, в якій вона зазначила, що сімейні стосунки з позивачем вже давно носять лише формальний харакрет, оскільки він зловживає алкоголем, проти розірвання шлюбу не заперечує та просить розглядати справу у її відсутності, а тому з врахуванням ст.169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача за наявними у справі доказами. Заслухавши пояснення позивача, зясувавши взаємини подружжя, дійсні причини заяви про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 28.08.1988 року у [PERSON] урочистих подій виконавчого комітету Львівської міської Ради народних депутатів Львівської області, актовий запис № 2693 (а.с.7). Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини та не ведуть спільного господарства і вже рік проживають окремо. Сімя розпалася остаточно, примирення неможливе. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

27 липня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилалася на те, що 24 квітня 2004 року Виконавчим комітетом Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між ним та відповідачем, актовий запис № 14.. Від шлюбу мають дитину - [PERSON] [INFO].. Позивач зазначив в заяві, що з липня 2015 року він та відповідачка не проживають спільно, не ведуть спільного господарства, в зв'язку із сварками, непорозуміннями, різницею характерів, він втратив до дружини почуття любові та поваги, подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим. В зв'язку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явився, в своїй заяві просила суд розглянути справу без її участі, зазначила, що [PERSON] позов визнає, просить суд розірвати шлюб, в разі задоволенні позову, прізвище [PERSON] залишити без змін. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, з наступного. Судом встановлено, що 24 квітня 2004 року Виконавчим комітетом Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між сторонами, актовий запис № 14, що підтверджується відповідним свідоцтвом. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. На підставі ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони з липня 2015 року не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, позивач втратила почуття довіри та поваги до дружини, подальше спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим, за таких обставин суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення, і шлюб підлягає розірванню. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

27 липня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 14 листопада 2008 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають малолітню доньку: [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння, втрату почуття любові та поваги один до одного, внаслідок чого у сім'ї стали відбуватися сварки. Спільне господарство разом не ведуть, проживають окремо з червня 2014 року. Спір щодо поділу майна буде вирішено окремо. Спору щодо утримання дитини не мають. Просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем. В судове засідання сторони не зявились, надавши суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, оскільки позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач їх визнає. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що позивач і відповідач уклали шлюб 14 листопада 2008 року, про що в книзі реєстрації шлюбів відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області зроблено відповідний актовий запис за № 507 та видане свідоцтво про шлюб (а.с. 5). 16 листопада 2010 року у сторін від шлюбу народилась донька [PERSON] (а.с. 6). Спільне життя позивача з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, втрату почуття любові та поваги один до одного. З 08 жовтня 2014 року шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство з того часу вони не ведуть та проживають окремо. У своїх заявах, наданих суду, сторони наполягали на розірванні шлюбу, пояснюючи свою позицію тим, що їх сім'я розпалася остаточно і примирення між ними неможливе. Таким чином, враховуючи обставини, встановлені в суді, відповідно до ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливо, суперечить інтересам позивача, сім'я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

27 липня 2015 року [PERSON]. звернулась до суду з позовом до [PERSON]. про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. У позовній заяві посилається на ту обставину, що з відповідачем по справі вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак на даний час вона звернулася до суду з позовом про його розірвання. Від цього шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] року народження, батьком якого є відповідач по справі. Вказує, що відповідач живе своїм життям, не бере участі у вихованні дитини, матеріально сина не забезпечує, він повністю перебуває на її утриманні. Вона сама не може забезпечити дитині належного життєвого рівня. Добровільно відповідач не бажає надавати коштів на утримання сина. Оскільки відповідач офіційно не працює, однак має певний мінливий дохід, то просить стягнути з нього аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 300 гривень на дитину щомісячно. У судовому засіданні під час розгляду справи позивачка [PERSON]. позов підтримала, просить його задовільнити. Відповідач [PERSON]. в судове засідання за викликом суду повторно не з»явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, а тому суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає за необхідне розгляд справи провести у його відсутності, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін та ухвалити заочне рішення, проти чого позивачка не заперечує. Заслухавши пояснення позивачки, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовільнити повністю з наступних підстав. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі та мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] року народження, батьком якого є відповідач по справі. Дані обставини стверджуються копіями свідоцтва про шлюб та пронародження дитини. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Оскільки судом встановлено, що відповідач не працює, відповідно його дохід має мінливий характер, з врахуванням даних про стан здоров»я дитини та відповідача, то розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини відповідно до ст.ст.181, 183 СК України, визначає у твердій грошовій сумі у розмірі по 300 грн щомісячно з дня подачі заяви в суд і до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, суд покладає на відповідача. На підставі ст. ст.198-200 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

27 липня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Іллічівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, в якому з урахуванням поданих уточнень зазначила, що з 01 червня 1999 року вона обіймає посаду директора Іллічівського сільського будинку культури. За відсутності законних підстав та її згоди відповідач по справі виніс розпорядження від 02 грудня 2014 року № 31-вс «Про відпустку без збереження заробітньої плати», відповідно до якого їй була надана відпустка без збереження заробітної плати на 15 календарних днів з 03 по 17 грудня 2014 року включно. 04 лютого 2015 року відповідачем також без її згоди було видано розпорядження № 4-вс «Про відпустку без збереження заробітної плати», відповідно до якого їй була надана відпуска без збереження заробітної плати тривалістю 45 календарних днів з 05 лютого 2015 року по 22 березня 2015 року включно. Вказані розпорядження Іллічівської сільської ради вважає незаконними з причин невідповідності їх ст.26 Закону України «Про відпустки» та ст.84 КЗпП України, оскільки обумовленої угоди між нею та відповідачем по справі з цього приводу не було, відповідної заяви про надання їй відпусток без збереження заробітної плати вона не писала. У зв*язку з винесенням відповідачем незаконних розпоряджень від 02 грудня 2014 року № 31-вс та від 04 лютого 2015 року № 4-вс були порушені її законні права як працівника, гарантовані трудовим законодавством, у зв*язку з чим вона втратила спокій та сон, потрапила на лікування до неврологічного відділення, втратила віру у справедливість та непорушність закону в органах місцевого самоврядування, відчувала себе приниженою що мало наслідком заподіяння їй моральної шкоди. Позивач просить визнати незаконними та скасувати розпорядження «Про відпустку без збереження заробітної плати» від 02 грудня 2014 року № 31-вс та від 04 лютого 2015 року № 4-вс; стягнути з відповідача на її користь середньомісячний заробіток за час знаходження у вимушеній відпустці в розмірі 5094 гривені 00 копійок та у відшкодування моральної шкоди 1000 гривень. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Про винесення оскаржуваного розпорядження від 02 грудня 2014 року № 31-вс вона дізналась 03 грудня 2014 року, оскільки цього дня її ознайомили із змістом вказаного документу та видали його копію. Із змістом розпорядження від 04 лютого 2015 року № 4-вс її ознайомили приблизно черед тиждень після його видання. Просила поновити строк звернення до суду пропущений у зв*язку незадовільним станом здоров*я, у зв*язку з чим вона тривалий час була непрацездатною та перебувала на лікуванні. Представник відповідача Бондар І.А. позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні посилаючись на те, що вона, обіймаючи посаду сільського голови, з метою економії бюджетних коштів, з власної ініціативи та на визначений нею термін у грудні 2014 року та у лютому 2015 року надала [PERSON] відпустку без збереження заробітної плати,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

27 липня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, який укладений з відповідачем [PERSON] 21 жовтня 2005 року в відділі реєстрації актів цивільного стану Нововолинського міського управління юстиції Волинської області. Від спільного шлюбу подружжя дітей немає. Спільно майна у сторін немає. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося. Зазначає, що через відсутність спільних інтересів, взаєморозуміння між ними часто виникали сварки. Сторони протягом одного року проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Фактично сім'я розпалась та існує формально. Спільне проживання та збереження сім'ї неможливе, тому позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. До проведення судового засідання позивач [PERSON] подала до суду письмову заяву, просила справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити. До проведення судового засідання відповідач [PERSON] подав до суду письмову заяву, просив справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги визнав повністю, не заперечує проти задоволення позову. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи визнання позову відповідачем, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та наявність законних підстав для розірвання шлюбу, суд позов задовольняє і розриває шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

27 липня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, вказуючи, що 13.09.2014р. помер її чоловік, [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина у виді житлового будинку з господарськими будівлями. Однак позивачка не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у звязку з відсутністю витягу з реєстра прав власності на нерухоме майно та правовстановлюючого документу, який би підтверджував право власності спадкодавця [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями, оскільки технічний паспорт на житловий будинок з господарськими будівлями виготовлений на імя матері чоловіка [PERSON]. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала і просила: визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на цілий житловий будинок з господарськими будівлями, які розташовані в м. Погребище Вінницької області по вул. Кірова, 179. Представник позивачки, адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судове не зявився, проте телефонограмою повідомив суд про неможливість зявитись в судове засідання, просив розглянути справу у його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, суд уважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з огляду на таке: - ч.1 ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка передбачає право на ефективне мирне володіння майном.; - ч.1 ст.328 ЦК України, за змістом якої фізична особа або юридична особа може набути право власності на підставах, що не заборонені законом; - ч.1 ст.1218, ч.1 ст.1225 ЦК України, за змістом яких до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, в тому числі право власності на земельну ділянку, яке переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Оскільки в судовому засіданні беззаперечно доведено, що [PERSON], який помер 13.09.2014р., був власником житлового будинку з господарськими будівлями, які розташовані в м. Погребище Вінницької області по вул. Кірова, 179; [PERSON], як єдина спадкоємиця за законом не може отримати свідоцтво про право на спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа про належність нерухомого майна спадкодавцю, то з метою захисту майнових прав позивачки, необхідно визнати за нею право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями, які розташовані в м. Погребище Вінницької області по вул. Кірова, 179.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

27 липня 2015 року [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою, в якій зазначила, що 30 жовтня 2011 року уклала шлюб з відповідачем. У даному шлюбі 05 лютого 2014 року народилася дочка [PERSON]. [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, добровільно надавати відмовляється, хоча є матеріально забезпеченим, фізично здоровим, інших утриманців не має, періодично виїздить на сезонні роботи. Зазначила, що самостійно забезпечувати дитину вона не взмозі, тому просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання дочки в розмірі по 800 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, не з'явилися. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності та підтримання позовних вимог. Відповідач про причини неявки не повідомив, про відкладення провадження у справі не клопотав, заперечення проти позову не подав. Позов підлягає до часткового задоволення. Судом установлено, документально підтверджено свідоцтвом про народження І-ЕГ №132226, що батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно із ст.141 згаданого Кодексу мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дітей. Як вбачається із довідки Видраницької сільської ради Ратнівського району від 22.07.2015 року №622, дитина сторін знаходиться на утриманні матері [PERSON]. У силу ст.141 СК України відповідач як батько дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні поряд з позивачкою, а його проживання окремо від дитини не впливає на обсяг його прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Зважаючи на відсутність даний про отриманн відповідачем офіційного заробітку, враховуючи письмові твердження позивача позові про наявність в останнього систематичного офіційного доходу, що не дає змоги відстежити та проконтролювати його розмір, суд на підставі ст.184 ч.1 СК України доходить до висновку про необхідність визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України беручи до уваги матеріальне становище платника аліментів, а саме те, що він отримує мінливий дохід, працюючи на сезонних роботах, враховуючи відсутність даних про незадовільний стан здоров`я відповідача та відсутність у нього інших утриманців, суд з урахуванням прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, встановленого ст.7 Закону України Про Державний бюджет України на 2015 рік, визначає аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі по 500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, вважаючи, що такий розмір буде достатнім для задоволення її розумних матеріальних потреб. На підставі ст.367 ч.1 п.1 ЦПК України суд допускає до негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів в розмірі суми платежу за один місяць. Суд, задовольняючи позов, стягує з відповідача на користь держави 243,60 грн судового збору.

Outcome: partial