Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

28.08. 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, яка не була йому виплачена в день звільнення 22 липня 2015 року, та середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати відповідно до вимог ст. 117КЗпП України, до фактичного розрахунку. В подальшому, він уточнив свої позовні вимоги, підтримавши лише вимогу про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати відповідно до вимог ст.117КЗпП України, тому що заборгованість по заробітній платі була виплачена після звернення до суду . Просив стягнути середній заробіток за 51 день , що минув з дати звільнення до фактичного розрахунку по заробітній платі в сумі 20894 грн. 19 копійок, що є сумою після утримання обовязкових податків та зборів. В судовому засіданні в обґрунтування своїх вимог позивач та його представник пояснили, що позивач з 26.12.2013 року по 22.07.2015 року працював на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю «АНТ-ЮГ». Наказом № 67-к від 22.07.2015 року [PERSON] був звільнений з посади директора згідно п. 1 ч.1 ст. 41 Кодексу законів про працю України. Однак, в порушення ст. 116 КЗпП України, в день звільнення не отримав всі належні платежі на момент звільнення. На момент звільнення мала місце заборгованість із заробітної плати за травень, червень, липень,яка не була виплачена при звільненні. Відповідач розрахувався з позивачем по заробітній платі в повному обсязі лише 30.09.2015 року, що підтверджується історією по його картковому рахунку. Час затримки виплати належних виплат при звільненні становить 51 день. Виходячи із повних відпрацьованих місяців (травень, червень) які передували звільненню, його середня заробітна плата, виходячи із індивідуальних відомостей про застраховану особу ПФУ в Володарському районі становила (9562.88+9790.72 грн.) = 19353.60 грн. Відпрацьовані за цей час дні становлять 18 днів в травні та 20 днів в червні, а всього 38 днів. Середньоденна заробітна плата становить, за відрахуванням ЕСВ, військового збору та НДС 409.69 грн. Сума заборгованості відповідача перед позивачем відповідно до ст..117 КЗпП України становить 20894.19 грн., які він просить стягнути з відповідача на свою користь , а також покласти на відповідача судові витрати по справі. Представник відповідача ТОВ «АГТ-ЮГ» в судове засідання не з»явився, але ж направив до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що позивач дійсно працював на посаді директора підприємства до 22 червня 2015 року і був звільнений згідно п.1 ч1 ст. 41 КЗпП України, у звязку з грубим порушення трудових обов'язків керівника підприємства, що призвели до заборгованості підприємства перед працівниками по заробітній платі, за що відповідальність повинен був нести він. Крім того, слідчим відділом Приморського РВ ГУ МВС України в Запорізькій області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 175 КК України. Також зазначив, що станом на 01.10.2015 року заборгованість по заробітній платі [PERSON] була виплачена в повному обсязі. Просив відмовити в задоволенні позову. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд на підставі ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України розглядає справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з трудовою книжкою серії УКР № 1715212 [PERSON] 26.12.2013 року наказом № 254-к від 26.12.2013 року, [PERSON] був прийнятий на посаду директора ТОВ «АНТ-ЮГ». Наказом № 67-к від 22.07.2015 року був звільнений з посади згідно ст. 41 п.1ч.1 КЗпП України (а.с. 6-14, 34). Відповідно до довідки № 78 від 30.09.2015 року, виданої ТОВ «АНТ-ЮГ» станом на 01.10.2015 року у підприємства відсутня заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] (а.с. 42). Згідно з табелем робочого часу за червень 2015 року наданим ТОВ «АНТ-ЮГ» встановлено, що [PERSON] відпрацював 19 робочих днів. Згідно з Індивідуальною відомістю про застраховану особу ПФУ в Володарському районі Донецької області заробітна плата за травень 2015 року становила 9562.88 грн., за червень 2015 - 9790.72грн Відповідно до виписки по картковому рахунку № [NUMBER] в ПАТ « [PERSON] [PERSON]», відкритому на ім'я [PERSON] 30.09.2015 року на картковий рахунок позивача було перераховано заробітну плату в сумі 5\~223,04 грн. та 1973,74 грн. (а.с. 55). Частина перша ст. 47 КЗпП України зазначає, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно з ст.117 ч.1 КЗпП та Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 року №13 « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» ( п.20) суд на підставі ст117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення,якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому його вини. Дослідивши наявні в справі докази, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення середньої заробітної плати за затримку розрахунку при звільненні з 22.07.2015 року по 30.09.2015 року по день фактичного розрахунку, що становить 08 робочих днів в липні 2015 року, 20 робочих днів в серпні 2015 року та 22 робочих днів в вересні 2015 року, а всього 50 робочих днів. Середня заробітна плата розраховується відповідно до Постанови КМ України від 08.02.1995 року №100 виходячи із заробітної плати за останні 2 місяці, що передували події , що ділиться на кількість відпрацьованих робочих днів за цей період, що становить денний заробіток, який помножується на норму робочих днів у відповідному місяці. Для розрахунку середньої заробітної плати суд бере за основу індивідуальні відомості про застраховану особу із зазначенням розміру заробітної плати за кожен місяць. Як уже зазначалось останніми місяцями, що передували порушенню трудових прав позивача вбачається травень та червень 2015 року . заробітна плата за травень 2015 року становила 9562.88 грн., за червень 2015 - 9790.72грн. Відповідачем на момент розгляду справи не представлені відомості про кількість відпрацьованих днів позивачем в травні, а тому суд визначає кількість відпрацьованих робочих днів в травні , згідно до встановлених норм тривалості робочого часу на 2015 рік при сорокогодинному робочому тижні 18 днів. Кількість відпрацьованих робочих днів в червні згідно до наданого відповідачем табелю відпрацьованого позивачем робочого часу становить 19 робочих днів. Виходячи із зазначених відомостей середньоденна заробітна плата [PERSON] становить (9562.88+9790.72): (18+19)=523.07грн. Таким чином, середній заробіток [PERSON] за час затримки розрахунку при звільненні становить 523.07*50=26153.5 гривень, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача із відрахуванням із зазначеної суми обовязкових податків та зборів. В решті позову відмовити. Суд не приймає доводи відповідача про те, що належні кошти відповідачу при звільненні не були виплачені тому, що він, працюючи перед звільненням керівником підприємства ,допустив настання такої ситуації, що фінансове становище підприємства не дозволяло своєчасно виплачувати робітникам заробітну плату, а тому він сам винен у затримці виплати належних коштів при звільненні, тому що відповідачем не представлено доказів на підтвердження фінансової неспроможності підприємства виплачувати працівникам заробітну плату з вини [PERSON]. Згідно з Протоколом №6/2015 загальних зборів учасників ТОВ « АНТ-ЮГ від 20.07.2015 року, яким було прийнято рішення про звільнення [PERSON] з посади керівника підприємства у звязку із неналежною організацією процесу управління підприємством , що відбилось на посівній компанії та постачанні паливно-мастильних матеріалів та стану техніки. Окрім того сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його обовязку розрахуватись з працівником при звільненні відповідно до порядку, встановленого ст. 116 КЗпП України та не виключає відповідальності роботодавця відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України. Суд не приймає як доказ того, що своєчасні розрахунки при звільненні не були проведені не з вини відповідача наказ про відсторонення [PERSON] від посади від 24.07.2015 року, та лист слідчого СВ Приморського РВ ГУМВСУ в Запорізькій області про проведення досудового розслідування за ознаками ст. 175 ч.1 КК України, який не містить доказів вини [PERSON] в несвоєчасній невиплаті йому при звільненні належних коштів при звільненні. Судові витрати по справі складаються із судового збору , який становить 1% від ціни позову, але не менше 0.2 розмірів мінімальної заробітної плати , що становить 243.60 грн. із майнового спору на момент звернення позивача з позовом 28.08 2015 року. Позивачем за первісним позовом заявлено дві вимоги майнового характеру: про стягнення заборгованості із заробітної плати в сумі 24666.88грн та стягнення компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні з роботи в сумі 20000 гривень на загальну суму 44666.88 грн. Тому судовий збір становить 446.67 гривень. В ході розгляду справи позивач зменшив позовні вимоги, залишивши лише вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, у звязку із добровільним виконанням відповідачем його вимоги про стягнення заборгованості із заробітної плати, погодившись із сумою виплати, що відповідно до ст.89 ч.1 ЦПК України не звільняє відповідача від сплати судового збору, який підлягає розподілу пропорційно задоволених вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 446.67 грн.

Outcome: partial