overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

28 листопада 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із вказаним позовом. Вимоги мотивує тим, що 22 вересня 2010 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 11500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості по кредиту. У звязку з неналежним невиконанням відповідачем зобовязань, станом на 03 листопада 2014 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 33307 грн. 40 коп., з яких: 22370 грн. 88 коп. - заборгованість за кредитом, 8374 грн. 26 коп. - заборгованість по процентам, 500 грн. - комісія, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1562 грн. 26 коп. - штраф (процентна складова). Сторони у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у своїх заявах позивач позов підтримав, відповідач визнав позовні вимоги, просили розглянути справу без їх участі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 22 вересня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] шляхом оформлення заяви позичальника, яку підписав відповідач було укладено договір про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості. Підписавши вказану заяву позичальника, [PERSON] підтвердила, що ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які складають даний договір. У порушення зазначених умов договору [PERSON] зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала. За підрахунками банку станом на 03 листопада 2014 року заборгованість [PERSON] по вказаному кредитному договору склала 33307 грн. 40 коп., з яких: 22370 грн. 88 коп. - заборгованість за кредитом, 8374 грн. 26 коп. - заборгованість по процентам, 500 грн. - комісія, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1562 грн. 26 коп. - штраф (процентна складова). За таких встановлених обставин, суд приходить до висновку, що в порушення вимог ст.ст.526, 530, 599, 610 ЦК України та умов договору, [PERSON] допустила заборгованість по основному платежу, сплаті відсотків та комісії, що в силу ст.ст.1048, 1049, 1054 ЦК України надає право в повному обсязі стягнути з неї на користь кредитора неповернуту суму заборгованості за кредитним договором та нараховані відсотки, комісію та штраф. Через неналежне виконання відповідачем кредитного договору право банку на володіння, користування та розпорядження належними йому грошима є порушеним і підлягає судовому захисту шляхом задоволення позову. Отже, з відповідача належить стягнути виниклу станом на 03 листопада 2014 року заборгованість по кредитному договору. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 333 грн. 07 коп. в рахунок повернення судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

28 листопада 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона із відповідачем з 28 квітня 1984 року перебуває у зареєстрованому шлюбі, актовий запис №1381. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Фактично шлюбні стосунки між нею та відповідачем припинені вже більше року через відсутність взаєморозуміння, різність характерів та поглядів на життя. Позивач вважає, що шлюб необхідно розірвати. Майновий спір між ним вирішено в судовому порядку. Просила позов задовольнити, прізвище залишити без змін «[PERSON]». У судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву з проханням розглядати справу в її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила шлюб розірвати. Відповідач до судового засідання не з'явився, надав заяву з проханням розглядати справу в його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 28 квітня 1984 року палацом одруження міста Жданів [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 1381, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - [PERSON]. Судом встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Аналізуючи вищевикладене, з урахуванням обставин, передбачених ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому задовольняє позов. Згідно до ч.8 ст. 235 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище позивачу залишити без змін - «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

28 листопада 2014 року позивач звернувся до відповідачки з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Свої вимоги він обґрунтував тим, що спільне життя не склалося, в них часто виникали конфлікти та сварки. Сімейні відносини вони припинили з 2005 року, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Позивач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та погодився на заочний розгляд справи. Відповідачка була належним чином повідомлена про дату, час та місце слухання справи (а.с.18, 20), але до суду не з'явилась, не повідомила про поважні причини неявки і не надала заяви про розгляд справи за її відсутності. У зв'язку з чим, за згодою позивача відповідно до ст.ст.224-225 ЦПК України суд розглянув справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалив заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина 3 ст. 105, ч.1 ст.110 СК України передбачають, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Частина 1 ст.112 СК України визначає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Сторони зареєстрували шлюб 06 серпня 1991 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.5). В шлюбі мають одну повнолітню дитину. Сторони разом не проживають, з 2005 року припинили шлюбні відносини, примирення не досягли. Позивач створив нову сім'ю. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення, і вважає необхідним розірвати шлюб, укладений між сторонами. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає необхідним залишити відповідачці прізвище - [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

28 листопада 2014 року позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідача про стягнення з неї боргу в сумі 6621 грн. 36 коп. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 19 жовтня 2007 року між сторонами був укладений договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 1000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та позивачем Договір, підтверджується підписом у заяві. Згідно з п.8.6 Умов, при порушенні відповідачем строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Договором більш ніж на 120 днів, відповідач зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідно до п.9.12 Умов, договір дії протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про закінчення дії Договору, він автоматично пролонгується на такий же термін.. Дотепер відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, заборгованість за кредитом - 1194 грн.59 коп., заборгованість по процентам - 4635 грн. 28 коп., штраф (фіксована частина) -500 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) - 291 грн. 49 коп.-станом на 30.09.2014 року. Таким чином, загальна сума заборгованості становить 6621 грн. 36 коп. На підставі викладеного, у відповідності зі ст. ст. 509, 525, 526, 527, 611, 612, 615, 625, 1049, 1050, 1054, ЦК України, суд дійшов висновку, що відповідач не виконав зобов'язань, узятих на себе за договором, у зв'язку з чим з неї необхідно стягнути на користь позивача заборгованість за договором в сумі 6621 грн. 36 коп. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

28 листопада 2014 року позивач звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що вони уклали шлюб 27.07.2007 року. Від даного шлюбу у подружжя є малолітня дитина. Спільне життя з відповідачем не склалось через несумісність характерів. Збереження сім'ї вважає неможливим. Просить розірвати шлюб із відповідачем. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вимоги позову підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій позов визнав. Відповідно до абзацу 3 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню оскільки згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Позивач не наполягала на стягненні з відповідача судових витрат. Відповідно до ст. ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

28 листопада 2014 року позивач, звернулась до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON], в якому просила суд, розірвати укладений з відповідачем шлюб, який було зареєстровано 28 квітня 1982 року, Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 597. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що сімейне життя з відповідачем не склалося. З квітня 2014 року сторони подружніх стосунків не підтримують, сумісного господарства не ведуть, хоча і продовжують проживати разом. Позивач надала до суду заяву, згідно якої позов підтримала в повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності, та висловилась про відсутність в неї заперечень щодо винесення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Заяв про відкладення судового засідання не подавав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені таки факти та відповідні ним правовідносини. 28 квітня 1982 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований, Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 597, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 00014565409.(а.с. 3). Неповнолітніх дітей сторони від шлюбу не мають. Як вбачається із змісту позову спільне сімейне життя між позивачем та відповідачем не склалося, на даний час шлюбно-сімейні відносини між ними припинено, хоча вони і продовжують проживати разом, примирення між ними неможливе, оскільки подальше збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Суд, з'ясувавши причини розірвання шлюбу, дослідивши матеріали справи, вважає подальше сумісне життя подружжя та збереження сім'ї неможливим, у зв'язку з чим шлюб підлягає розірванню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

28 листопада 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебувають у шлюбі від серпня 2008 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину. Стосунки з відповідачем розладилися. Сторони проживають окремо одне від одного, не ведуть спільне господарство, шлюбних відносин не підтримують. Зберігати сім'ю позивач не бажає, вважає, що шлюб носить формальний характер і просить суд шлюб розірвати (а.с.а.с. 2, 3). Позивач у судовому засіданні підтримала заявлений позов, а відповідач - не заперечував проти його задоволення. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України (далі - СК) шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі статтею 110 цього Кодексу. Згідно зі статтею 112 СК суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі від 23.08.2008 р. (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу мешкатиме разом з позивачем (а.с. 7). Через відсутність взаєморозуміння та постійних сварок, які виникають в родині з різноманітних причин, відсутність у сторін бажання створити міцну та дружню сім'ю від 03.10.2014 р. сторони мешкають окремо одне від одного, не ведуть спільне господарство та не підтримують шлюбних відносин. Позивач зберігати сім'ю не бажає, вважає, що сім'я розпалася остаточно і збереження сім'ї неможливе. За вказаних обставин суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані й підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

28 листопада 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. В судове засідання позивач не з'явилася, у поданій письмовій заяві надала згоду на заочний розгляд справи, просила задовольнити позов, а справу слухати за її відсутності. Відповідач до суду не з'явився, про час і місце розгляду справи оповіщений, причин неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21 серпня 2010 року (а.с. 4). Від шлюбу сторони спільних дітей на мають. Через несумісність характерів спільне подружнє життя у сторін не склалося, спільне господарство не ведеться. Поновлювати шлюбні стосунки позивач наміру не має, примирення та збереження сім'ї вважає неможливим. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписом ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

28 листопада 2014 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому вказувала, що 25 серпня 2006 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Останнім часом сімейне життя між ними припинено через різність у характерах, відсутність взаємопорозуміння. Тому просила їх шлюб розірвати офіційно в судовому порядку. В судове засідання сторони не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, обоє надали суду заяви з проханням розглядати справу без їх участі, при цьому відповідач в своїй заяві позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Суд, дослідивши докази в справі, дійшов до наступного висновку. 25 серпня 2006 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області між сторонами був зареєстрований шлюб, про що був зроблений актовий запис під № 976. Після реєстрації шлюбу прізвище позивачки було змінено з [PERSON] на [PERSON]. За час шлюбу в них народилась донька - [PERSON], [INFO]. Проте шлюб між ними не склався, між подружжям виникли непорозуміння, які були викликані їх різними характерами та поглядами на життя, що потягло скандали, сварки, вони втратили взаємоповагу один до одного, фактично припинили шлюбно-сімейні відносини. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. За встановлених під час судового засідання обставин суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них та їх дітей, що має істотне значення і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

28 листопада 2014 року помер батько позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І ЖД № 396120. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 5,43 гектара, що підтверджується Державним актом на право власності на землю серія ІУ ОД № 071870, який виданий Миколаївською районною державною адміністрацією Одеської області на підставі розпорядження Миколаївської районної державної адміністрації від 13 березня 2003 року № 94/А 2003, яка розташована на території Левадівської сільської ради, Миколаївського району, Одеської області. Зазначена земельна ділянка була батьком заповідана позивачу, про що йому було відомо тільки зараз. Заповіт посвідчено 9 квітня 2013 року секретарем Левадівської сільської ради, Миколаївського району, Одеської області. Для отримання спадщини позивач не зміг вчасно звернутись із заявою у нотаріальну контору, так як необізнаний у діючому законодавстві. Він вважав, що так як є заповіт і він проживав з батьком, то він вже є спадкоємцем який прийняв спадщину. Але батько був зареєстрований в [INFO], а позивач зареєстрований в [INFO]. Нещодавно позивач звернувся в нотаріальну контору з проханням роз'яснити йому порядок отримання спадщини. Там же йому повідомили, що він пропустив термін на подачу заяви про прийняття спадщини та було рекомендовано звернутись в суд. Позивач в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак надав суду заяву, в якій позов визнає, не заперечує проти його задоволення, просить справу розглянути в його відсутність. Оцінивши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. Визначити для [PERSON], додатковий строк тривалістю один місяць, починаючи з наступного дня після набрання чинності рішення суду, для подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, що залишилась після смерті батька [PERSON], який помер 28 листопада 2014 року в с. Левадівка, Миколаївського району, Одеської області, оскільки він його пропустив з поважної причини, що не обізнаний в діючому законодавстві та вважав, що вже є власником земельної ділянки так як є сином померлого. Данні обставини підтверджується матеріалами справи, копією паспорта [PERSON] ( а.с. 4 5 ), копією свідоцтва про народження [PERSON] ( а.с. 6 ), копією свідоцтва про смерть [PERSON] ( а.с. 7 ), копією Державного акту на право приватної власності на землю на ім'я [PERSON] ( а.с. 8 ), копією заповіту посвідченого Левадівською сільською радою, згідно якого покійний [PERSON] заповів своєму синові [PERSON] все своє майно ( а.с. 9 ). На підставі ст. 1272 Цивільного кодексу України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визнати йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved