Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

29.03.2016 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким: вселити [PERSON], [INFO] в житловий будинок, розташований за адресою: м. Одеса, провулок Обільний, 1 будинок 13; усунути перешкоди в користуванні житловим будинком, розташованим за адресою: м. Одеса, провулок Обільний, 1 будинок 13 шляхом зобовязання [PERSON] надати [PERSON] ключі від калитки подвіря та житлового будинку, № 13 по провулку Обільному 1 в м. Одесі; зобовязати відповідача [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні житловим будинком, розташованим за адресою: м. Одеса, провулок Обільний, 1 будинок 13. Стягнути з відповідача на її користь судовий збір у сумі 551, 20 гривень та послуги адвоката у розмірі 2\~700 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що їй на підставі рішення Київського районного суду м.Одеси від 21.07.2014 року належить на праві власності 1\\2 частина житлового будинку, розташованого за адресою: м. Одеса, провулок Обільний, 1 будинок 13, який належав її батьку [PERSON], що помер 20 березня 2011 року. Позивач зазначає, що після смерті батька, його дружина [PERSON] спадщину не оформила, проте не допускає її для проживання у спірному будинку, чим чинить перешкоди в володінні, користуванні та розпорядженні вказаним будинком. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позов підтримав в повному обсязі, вказував на те, що незаконні дії відповідача порушують конституційне право позивача на житло та право власності. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] заперечували проти задоволення позову, вказуючи на те, що розташування кімнат і їх розмір не дозволяють спільне проживання там чужих людей. При цьому вказували на те, що не заперечують проти продажу спадкового майна та вирішення спору шляхом поділу грошових коштів, отриманих від угоди. Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21.07.2014 року, залишеним без змін ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних правах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.03.2015 року, визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування після смерті 20 березня 2011 року рідного батька [PERSON] на ? частини житлового будинку, розташованого за адресою м. Одеса, пров. Обільний, 1 буд. 13, який належав [PERSON] як окремий, виділений в натурі обєкт нерухомого майна, згідно договору про поділ нерухомого майна в натурі та припинення спільної часткової власності від 25.07.2007 року. Ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних правах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.03.2015 року встановлено та підтверджено сторонами у судовому засіданні, що [PERSON] є дружиною, а від так спадкоємцем першої черги щодо майна померлого [PERSON], тобто ? частини житлового будинку розташованого за адресою м. Одеса, пров. Обільний, 1 буд. 13, однак вказане право до теперішнього часу нею зареєстровано не було. Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено факт того, що після смерті спадкодавця [PERSON] у спірному житловому будинку залишилась проживати його дружина [PERSON], яка чинить перешкоди законному співвласнику будинку [PERSON]. У судовому засіданні відповідач повідомила, що ключів від калітки та будинку позивачка не має. Відповідно до ст. 355 ЦПК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна власність на майно. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1, 6 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійсненні власником права власності. Частиною 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Відповідно до вимог ст. 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Також у статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Оскільки, відповідач позбавляє позивача права користуватись житловим будинком за адресою м. Одеса, провулок Перший Обільний 13, позивач не має можливості розпоряджатися у належною їй часткою у будинку, суд вважає за необхідне вселити позивача у спірний будинок та зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди у користуванні та розпорядженні ? частиною будинку за адресою м. Одеса, провулок Перший Обільний 13. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того згідно ст.79 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать в тому числі судовий збір та витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.1\~ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене, необхідно оплату на користь позивача судових витрат в розмірі 551, 20 гривень покласти на відповідача [PERSON]. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача витрат на адвоката, суд зазначає наступне. Відповідно із ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Дійсно як вбачається з матеріалів справи, між позивачем [PERSON] та адвокатом [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги по цивільній справі від 29 березня 2016 року, однак доказів сплати позивачем правових витрат у розмірі 2\~700 гривень суду надано не було, а від так позов в цій частині задоволенню не підлягає. За ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: partial