Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

28.05.2020р. позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 23.06.2012р. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які на даний час знаходиться на її утриманні та вихованні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча має таку можливість, оскільки працездатний, має регулярний дохід, інших утриманців не має. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання двох неповнолітніх синів у розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 відсотків від розміру прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 2020 року та до повноліття дітей. Ухвалою суду від 03.06.2020р. відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено відкрите судове засідання. 23.06.2020р. від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він позов визнав частково, зазначивши, що дійсно перебуває у зареєстрованому шлюбі з позивачкою [PERSON] та мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З квітня 2020р. шлюбні відносини між сторонами припинені, сторони мешкають окремо, діти залишились мешкати з позивачкою. Він не ухиляється від утримання дітей, купує їм речі, сплачує навчання та дитячий садок, надає позивачці кошти на їх утримання. Проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей не заперечує, але визначений позивачкою розмір - 1/2 частина від його заробітку вважає завищеним та необґрунтованим. Згоден сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку з дня подачі позивачкою позовної заяви до суду, а не з 2020 року, як просить позивачка. Просить позовні вимоги задовольнити частково. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених в позовній заяві, просить їх задовольнити. Додатково суду пояснила, що діти матеріально не забезпечені, потребують матеріальної допомоги з боку батька, вона працює вихователем в дитячому закладі та її зарплати не вистачає для надання дітям належного рівня життя. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні визнав частково з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково суду пояснив, що він офіційно працевлаштований на АТ «Запорізький завод феросплавів», працює на посаді машиніста крана, його середня заробітна плата становить від 12000грн. до 16000грн. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи с такого. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.06.2012р. (арк.3). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (арк.4-5). На даний час сторони однією сім`єю не мешкають, спільне господарство не ведуть. Після припинення шлюбних відносин між сторонами їх неповнолітні діти мешкають з матір`ю - позивачкою [PERSON] . Позивачка [PERSON] працює вихователем ДНЗ №231 Територіального відділу освіти Хортицького району Департаменту освіти та науки ЗМР, її заробітна плата за травень 2020р. склала 6377,14 грн. Відповідач [PERSON] працює машиністом крана АТ «Запорізький завод феросплавів», його сукупний дохід за період з січня 2020 року по червень 2020 року склав 113470,68 грн. Відповідно до ст.4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Згідно з ст.180 СК України на батьків покладений обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 183 СК України визначає, що розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини , яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1). Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття (ч.2). Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття (ч.3). Згідно з ч.1, 2 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Судом встановлено, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо утримання малолітніх дітей, у зв`язку з цим суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей за рішенням суду, визначивши їх розмір в частці від доходу відповідача, як просить позивачка. Визначаючи конкретний розмір аліментів, які підлягають стягненню на користь позивачки, суд відповідно до ст.182 СК України, враховує вік дітей, яким виповнилось 7 та 6 років, те, що діти достатньо матеріально не забезпечені, а також стан здоров`я і матеріальне становище відповідача, який працездатний, офіційно працевлаштований, має регулярний дохід, інших дітей та утриманців немає, про свій незадовільний стан здоров`я не повідомив. Беручи до уваги, що аліменти за своїм характером та суттю це кошти, що забезпечують нормальні повсякденні матеріальні умови життя дитини, обидва батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, законодавчо визначений розмір прожиткового мінімуму на дитину, виходячи з принципу розумності та справедливості, з урахуванням сукупності усіх вищевказаних обставин, суд вважає необхідним визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню з позивача на користь відповідачки на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, але неменше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Такий розмір аліментів буде відповідати інтересам дітей, дотримання їх права на забезпечення матеріальних потреб, не поставить в скрутне матеріальне становище відповідача. За вказаних обставин, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, від дня пред`явлення позову і до повноліття дітей. Заявлений позивачкою розмір аліментів в розмірі 1/2 частини заробітку відповідача щомісячно, суд вважає перебільшеним і таким, що не відповідає вимогам ст.182 СК України та фактичним обставинам справи. На підставі вищевикладеного суд вважає необхідним позов задовольнити частково. Згідно з ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. Згідно зі ст.430 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Повний текст рішення складено 02.09.2020 року.

Outcome: partial