Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

28.10.2016 року позивач звернулася до суду з позовом про зміну розміру аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі щомісячно до досягнення дитиною повноліття та про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років. Свої вимоги позивач обґрунтувала наступним. Відповідно до рішення Обухівського районного суду Київської області від 17.04.2015 року з відповідача стягуються аліменти на утримання спільної дочки позивачки та відповідача - [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач офіційно не працює. З травня 2016 року по даний час сплачує аліменти в розмірі 368 грн. 70 коп. Відповідач постійно приховує розмір своїх доходів, має мінливий нерегулярний дохід, належної матеріальної допомоги дитині не надає, не бере участі у додаткових витрат. Матеріальний стан у відповідача задовільний, займається ремонтом автомобілів, заробляє непогано. Аліменти, які сплачує відповідач на утримання дитини, є мізерними, а тому позивач змушена самостійно сплачувати за комунальні послуги, садочок дитини, купувати продукти харчування, ліки та одяг. Родичі не мають можливості надавати матеріальну допомогу позивачці, про те це може робити відповідач, сплачуючи ще й аліменти на її утримання. Окрім аліментів на утримання спільної дочки сторін, іншим особам відповідач не платить. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, мотивуючи це наступним. З 12.03.2015 року по 17.03.2016 року з відповідача стягувались аліменти шляхом відрахування суми встановленої рішенням суми із заробітної плати, оскільки в цей період він працював слюсарем Трипільської ТЕС. Починаючи з 17.03.2016 року і по 12.10.2016 р. відповідач мав статус безробітного в Центрі зайнятості, тому, починаючи з червня 2016 року і по 12.10.2016 року сплачував аліменти в розмірі 368,70 грн., що становить 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В даний час він працює за трудовим договором, має стабільний дохід у вигляді заробітної плати, тому не вбачає підстав для зміни способу сплати аліментів на тверду грошову суму в розмірі 2000 грн. Окрім цього, відповідач не має матеріальної можливості надавати допомогу позивачці, як матері дитини, до досягнення дитиною трьох років, так як на його утриманні також знаходиться малолітня дитина [PERSON], [INFO], дружина [PERSON], яка в даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, тобто до [INFO] року, а також він виховує та утримує [PERSON], 1999 р. н., [PERSON], 2007 р. н., яка до того ж є інвалідом дитинства, має кредитні зобов'язання та зобов'язання щодо оплати навчання [PERSON] Третя особа [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, зазначивши, що вони із її чоловіком - відповідачем по справі перебувають у скрутному матеріальному становищі і можливості надавати допомогу позивачці не мають. Судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Згідно рішення Обухівського районного суду Київської області від 17.04.2015 року із відповідача на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.03.2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 10). [PERSON], [INFO], доводиться дочкою [PERSON] - відповідачеві та [PERSON] - позивачеві по справі (а. с. 7). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В даний час позивач просить змінити розмір аліментів, визначений рішенням Обухівського районного суду Київської області від 17.04.2016 р. у частці від доходу шляхом зміни способу їх присудження на тверду грошову суму в розмірі 2000 грн., посилаючись, що відповідач перебуває в даний час на обліку в Державному центрі зайнятості Обухівського МРЦЗ і не має стабільного доходу (а. с. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, окрім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як вбачається із доказів, наданих відповідачем, а саме трудової книжки (а. с. 19), витягу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців (а. с. 31), довідки з місця роботи (а. с. 32), трудового договору про роботу за сумісництвом (а. с. 64), відповідач, починаючи з 12.10.2016 року працює в якості працівника котельні Обухівської ЦРЛ за безстроковим трудовим договором із визначеною заробітною платою в розмірі 2800 грн., при цьому ФОП відповідач не значиться. Доводи позивача про те, що відповідач отримує дохід за ремонт автомобілів в розмірі 6000 - 7000 грн. щомісячно в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження шляхом надання належних та допустимих доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як вбачається із наданих позивачем доказів єдиним його доходом є заробітна плата за постійним місцем роботи, який носить системний та постійний характер. Окрім цього, позивач посилається на статтю 192 Сімейного кодексу України, як на підставу своїх вимог, відповідно до якої розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках передбачених цим Кодексом. Як вбачається із матеріалів справи, а саме свідоцтва про народження дитини [PERSON], [INFO] р. н. (а. с. 20), свідоцтва про шлюб (а. с. 21), наказу про надання відпустки [PERSON] по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років (а. с. 30) сімейний стан відповідача зазнав змін після ухвалення рішення Обухівського районного суду Київської області від 17.04.2015 року і як наслідок на його утриманні, окрім [PERSON], в даний час перебувають малолітня дитина [PERSON] та дружина [PERSON] Стосовно доводів відповідача, якими він обґрунтовує своє тяжке матеріальне становище, про перебування на його утриманні ще двох дітей [PERSON], 1999 р. н. та [PERSON], 2007 р. н., суд не приймає їх до уваги, так як відповідач не є батьком цих дітей, доказів усиновлення суду не надано, тому він не несе за законом обов'язку щодо їх утримання. Судом також не встановлено погіршення матеріального становища позивача з моменту ухвалення рішення Обухівського районного суду Київської області від 17.04.2015 року з огляду на наступне. Понесені позивачем витрати на придбання ліків для дитини [PERSON] (а. с. 34-37) належать до категорії додаткових витрат, не охоплюються витратами на утримання, і підлягають стягненню на підставі ст. 185 Сімейного кодексу України. Витрати, пов'язані з оплатою комунальних послуг, на які посилається позивач (а. с. 43-55), як на підставу своїх вимог, [PERSON] несе, починаючи з 1993 року, тобто на момент ухвалення рішення суду від 17.04.2015р. ці витрати вже мали місце і не можуть буди доказом зміни матеріального стану позивача в розумінні ч. 1 ст. 192 СК України. Таким чином, суд не вбачає підстав для збільшення розміру аліментів на утримання дитини [PERSON], так як не були доведені обставини зміни матеріального або сімейного стану позивача, погіршення її здоров'я, які б могли бути розумною причиною для зміни способу та розміру аліментів на утримання дитини. Стосовно вимог щодо стягнення аліментів на утримання позивача, як на дружину, з якою проживає дитина, до досягнення останньою трьох років, в розмірі 1600 грн. суд керується статтею 84 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення нею трьох років. Ч. 6 цієї ж статті встановлює, що право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. При цьому, як встановлено, в ч. 4 ст. 84 Сімейного кодексу України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Із аналізу наведеної норми, суд робить висновок про те, що перевищення розміру щомісячного доходу позивача, відповідно до довідки із місця роботи про заробітну плату (а. с. 86) над доходом відповідача в цьому випадку значення для суду не мають. Таким чином, суд враховуючи складний матеріальний стан відповідача, який знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, вважає за доцільне частково задовольнити вимоги позивача в цій частині. Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на її утримання до досягнення дитиною трьох років, суд застосовує ст. 183 Сімейного кодексу України, яка визначає розмір аліментів у частці від доходу, так як не вбачає підстав, з урахуванням обставин справи (наявність у відповідача стабільного доходу у вигляді заробітної плати) для визначення аліментів у твердій грошовій сумі відповідно до ст. 184 СК України. В зв'язку з тим, що позивач на час розгляду справи був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України. Суд,

Outcome: partial