Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

28 жовтня 2020 року позивачка, [PERSON] , звернулася до суду з позовом до Первомайського КП «Жилсервіс», третя особа: [PERSON] , в якому просить зобов`язати ПКП «Жилсервіс» закрити особовий рахунок за № [NUMBER] із зазначенням номера квартири [NUMBER] по оплаті послуг за управління багатоквартирними будинками на Ѕ частку квартири [ADDRESS] , відкритого на ім`я [PERSON] та скасувати нараховану по ньому заборгованість у сумі 855,48 грн. В обґрунтування позову зазначила, що на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області № 632/250/18 від 31.05.2018 року вона є власницею Ѕ частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . У вересні 2019 року їй стало відомо про те,що за адресою знаходження квартири: [ADDRESS] , Первомайським КП «Жилсервіс» відкриті два особові рахунки, втому числі і на позивачку за № [NUMBER], із зазначенням номера квартир [NUMBER]. При зверненні до абонентського відділу Первомайського КП «Жилсервіс» [PERSON] було видано сповіщення та квитанція на проведення оплати за управління багатоквартирними будинками за вересень 2019 року, де загальна площа квартири зазначена 17,85 кв.м. В сповіщені за жовтень 2019 року вона вже складає 12,70 кв.м. і при тарифі за управління багатоквартирними будинками в 5,081, зазначено, що позивачка має борг перед КП «Жилсервіс» в сумі 151,73 грн. Позивачка двічі зверталася до відповідача із заявами, в яких звертала його увагу на те, що він порушує її права і вимоги діючого законодавства, відкривши на ім`я [PERSON] особовий рахунок і нараховуючи їй суми за послуги з управління багатоквартирними будинками, якими остання не користується. При зверненні до Первомайського КП «Жилсервіс» в жовтні 2020 року, позивачці видана довідка від 26.10.2020 року за № 96, в якій зазначено, що площа, яка займається [PERSON] складає 0 кв.м., кількість зареєстрованих осіб - 0, але станом на 26.10.2020 року заборгованість по комунальним послугам складає 855,48 грн. Також позивачці було видано сповіщення та квитанцію на суму 855,48 грн., із зазначенням загальної площі 12,70 кв.м., зареєстровано 0 осіб. Відмова відповідачем закрити особовий рахунок, відкритий на її ім`я, а також проведення подальших нарахувань за послуги, якими [PERSON] не користується вважає порушенням її прав та порушенням норм матеріального права.Все це і змусило позивачку звернутися з даним позовом до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 29 жовтня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною [PERSON] до Первомайського КП «Жилсервіс», третя особа: [PERSON] про усунення порушень прав споживача. Призначено підготовче судове засідання на 24 листопада 2020 року. Ухвалою суду від 20 січня 2021 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні. Позивачка по справі в судове засідання не прибула, однак надала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягає з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача Вовнянко С.І. до судового засідання також не прибув, однак надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги КП «Жилсервіс» не визнають, просить відмовити в їх задоволенні. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. З матеріалів справи судом встановлено, що позивачці та третій особі на праві спільної сумісної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.19- копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, а.с.20 - копія технічного паспорта на спірну квартиру). Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 31 травня 2018 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності та поділ майна подружжя задоволено. Визнано квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частку квартири спірної, а на Ѕ частку квартири залишено право власності за [PERSON] (а.с.7-10). У вересні 2019 року позивачці стало відомо про те, що за адресою знаходження квартири: [ADDRESS] , в якій вона має право на 1/2 частку, Первомайським КП «Жилсервіс» відкриті два особові рахунки, в тому числі на її ім`я за № [NUMBER], із зазначенням номера квартири [NUMBER] . При зверненні до абонентського відділу Первомайського КП «Жилсервіс» позивачці було видано сповіщення та квитанція на проведення оплати за управління багатоквартирними будинками за вересень 2019 року, де загальна площа квартири зазначена в 17,85 кв.м. В сповіщенні за жовтень 2019 року площа квартири вже складає 12, 70 кв. м, і, при тарифі за управління багатоквартирними будинками в 5, 081, і вказано, що [PERSON] маю борг перед КП «Жилсервіс» в сумі 151, 73 грн. Оскільки вказана сума нарахована за управління багатоквартирними будинками, то позивачка двічі - 12.09.2019 року та 04.11.2019 року зверталась до відповідача із заявами, в яких звертала його увагу на те, що він порушує її права і вимоги діючого законодавства, відкривши на її ім`я особовий рахунок і нараховуючи суми за послуги з управління багатоквартирними будинками, якими позивачка не користується. Так, в п. 32 Правил надання послуг з управління багатоквартирним будинком, затверджених Постановою КМУ від 05.09.2018 року № 71232 вказано: «Ціна за послуги з управління встановлюється договором управління з розрахунку на один квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення, якщо інше не визначено договором управління...» і не являється платою за комунальні послуги ( ст. 32 п.п. 1, 2 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»). В п.30 Правил надання послуг з управління багатоквартирним будинком, затверджених Постановою КМУ від 05.09.2018 року № 71232 зазначено: «Співвласник не звільняється від обов`язку оплати послуги з управління у разі тимчасової відсутності його та/або членів сім`ї». При першому зверненні позивачка представила відповідачу довідку Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Первомайської міської ради від 13.08.2019 року № 8119, з якої вбачається, що вона постійно, а не тимчасово, мешкає і зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , де оплачує послуги з управління вказаного будинку, і не є тимчасово відсутньою, не користуєся послугами з управління багатоквартирним будинком, що здійснюється Первомайським КП «Жилсервіс», як управителем, а саме 1/2 часткою квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , тому у відповідності з вимогами діючого законодавства не повинна нести витрати за послуги з управління багатоквартирним будинком за адресою місця розташування останньої квартири. Відповідно до частини 1 статті 316, частини 1,2 статті 317 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 1,2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Ст. 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Пленум Верховного Суду України у пункті 14 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Ст. 360 ЦК України передбачає, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. В ст. 179 ЖК України вказано, що користування будинками державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог «Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями» . П. 10 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями», затверджених Постановою КМУ від 08.10.1992 року № 572 також встановлено, що у разі, коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних послуг та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю зареєстрованих осіб, що проживають у квартирі, житловому приміщенні у гуртожитку; за послуги з централізованого опалення, з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалюваної та загальної площі приміщення, яким користується власник, співвласник, наймач (орендар). П.13 «Правил користування приміщеннями жилих будинків і гуртожитків» передбачений порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками, квартир в разі, якщо між ними відсутня згода щодо сплати і вказано: «Спори, що виникають під час користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, розв`язуються шляхом проведення переговорів між учасниками спору або у судовому порядку». Згідно ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, передбачений порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартир в разі, якщо між ними відсутня згода щодо сплати. Відповідно до п.п. 41, 42 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 розподіл загальних витрат на освітлення, опалення, ремонт підсобних приміщень квартир, в яких проживає два і більше власників, провадиться за узгодженням мешканців квартири. Спори між власниками у квартирах, в яких проживає два і більше власників про розподіл витрат на оплату комунальних та інших послуг розв`язуються судом. У разі, якщо декілька власників приміщення не можуть домовитися між собою стосовно порядку користування приміщенням, такий порядок може бути встановлений судовим рішенням за позовом одного із співвласників. Враховуючи вищевикладене, діючим законодавством обов`язок по оплаті комунальних платежів, покладений на кожного з співвласників, відповідно до частки співвласника у квартирі. У зв`язку з тим, що кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому, то розділення особового рахунку можливе лите за умови виділення часток у натурі (визначення конкретної площі за кожним зі співвласників чи встановлення порядку користування квартирою). Крім того, відповідачем не прийняті до уваги норми ЖК України, ст. 156 якого передбачає: «Права і обов`язки членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) …. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. Ст. 162 ЖК України: «Плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін...». На сьогоднішній день порядок користування між позивачкою та [PERSON] , належною ним квартирою, не встановлювався, а також між сторонами не укладений договір про участь у витратах на оплату житлово-комунальних послуг, тому Первомайське КП «Жилсервіс» не мало права на підставі заяви тільки одного із співвласників розділити особовий рахунок на дві частини із визначенням за кожним із них корисної площі квартири - 12, 25 кв.м., підсобних приміщень - 5, 6 кв.м., відкривати особовий рахунок на ім`я позивачки без її на те особистої згоди. Отже, вирішити питання про поділ особових рахунків, суд може лише у випадку визначення конкретної житлової площі, якою користується кожна із осіб й претендує на оформлення особового рахунку на своє ім`я та визначення площі приміщень, що перебувають у спільному користуванні. Судом встановлено, що відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 21.02.2019 року [PERSON] є власницею Ѕ частки квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Інша Ѕ частка вказаної квартири належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується копією рішення суду. Позивач зазначила, що дана квартира однокімнатна, що не заперечують і інші сторони по справі. Технічної документації спірної квартири суду не надано. В спірній квартирі зареєстровано 4 особи, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та неповнолітня [PERSON] , що вбачається з наданої копії поквартирної картки (а.с.13). Частки сторін у спірній квартирі в натурі не виділені, окремі прилади обліку споживання послуг з надання управління багатоквартирними будинками, вивезення твердих побутових відходів та з централізованого опалення не встановлені. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач при розділенні рахунків діяв не в межах закону, розділивши рахунок та суму заборгованості навпіл відповідно до часток права власності у майні, не врахувавши того, що квартира між співвласниками в натурі не поділена, а у ній проживає троє повнолітніх членів однієї сім`ї, які поряд із самою позивачкою мають солідарно нести обов`язок по сплаті вказаних послуг. Таким чином, позовні вимоги законні, обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір, оскільки при подачі позову позивачка була звільнена від його сплати.

Outcome: approved