Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

28.05.2015 року позивачка [PERSON], звернулася до суду з позовом, в якому просить суд усунути перешкоди у здійсненні нею права користування та розпоряджання належним їй на праві приватної власності житловим будинком [ADDRESS] шляхом позбавлення відповідачів [PERSON], [PERSON], та [PERSON], права користування зазначеним будинком та виселення з нього без надання іншого жилого приміщення. Свій позов мотивує тим, що згідно до ухвали Олевського районного суду Житомирської області від 16.06.1992 року, висновку Коростенського БТІ «Про реєстрацію будинку» від 29.04.1998 року, договору дарування частини зазначеного будинку від 08.09.2005 року, витягу з Державного реєстру правочинів № 1450022 від 08.09.2005 року та технічного паспорту на житловий будинок вона є власником житлового будинку [ADDRESS]. Зазначає, що у вказаному будинку зареєстроване місце проживання її брата [PERSON], із його сім'єю, у складі: його самого та його дружини [PERSON], і сина [PERSON], які в розумінні ч.2 ст.64 ЖК України не є членами її сім'ї, оскільки вважає, що право відповідачів на користування спірним житловим будинком було похідним від права попереднього співвласника - матері позивачки [PERSON], - [PERSON], яка в свій час надала дозвіл відповідачам зареєструватися за адресою знаходження спірного житла, і тому вважає, що з припиненням права власності на 1/2 частки спірного будинку у останньої внаслідок дарування вказаної частки даного житлового будинку позивачці, припинилося право на житло і у відповідачів відповідно до ч.1 ст.346 ЦК України, так як чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Дані обставини є перешкодою в отриманні позивачкою державних субсидій на житло та робить неможливим здійснити відчуження даної нерухомості. Відповідачі добровільно відмовляються знятися з реєстрації та виселитися. Позивачка [PERSON], та її представник - адвокат Зарицький А.І., який діє на підставі договору № 20 від 04.09.2015 року «Про надання правової допомоги у цивільній справі» позов підтримали повністю, із підстав, які зазначені в позовній заяві та представником позивачки було надано до суду письмову заяву з проханням розглянути справу у його відсутності і відсутності позивачки [PERSON] Не заперечують стосовно заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON], [PERSON], та [PERSON], у судове засідання не з'явилися. На адресу суду поштовим відділенням «Олевськ 2» м.Олевськ Житомирської області повернуто судові повістки із додатками до них, що були направлені за місцем реєстрації відповідачів з повідомленням про невручення відповідачам судових повісток у зв'язку із «Поверненням за закінченням терміну зберігання». Отже відповідачі відмовляються отримати судові повістки. Так приписами ч.4 ст.74 ЦПК України визначено, що у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручені їм належним чином. Крім того, ч.ч.1,2 ст.224 ЦПК України визначено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. А тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Крім того відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується копіями: ухвали Олевського районного суду Житомирської області від 16.06.1992 року, висновку Коростенського БТІ «Про реєстрацію будинку» від 29.04.1998 року, договору дарування частини зазначеного будинку від 08.09.2005 року, витягу з Державного реєстру правочинів № 1450022 від 08.09.2005 року та технічного паспорту на житловий будинок, (а.с.6-12). Згідно до довідки виконкому Олевської міської Ради Житомирської області № 1855 від 28.04.2015 року, відповідачі [PERSON], [PERSON], та [PERSON], дійсно зареєстровані в житловому будинку [ADDRESS], (а.с.5). Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Частиною 1 ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого житла. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.317, 319 ЦК України та ст.150 ЖК Української РСР слідує, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном; власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Крім того статтею 317 Цивільного кодексу України та ст.150 Житлового кодексу України також передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У даному випадку та в силу ст.64 ЖК України відповідачі не є членами сім'ї позивачки, їх проживання обмежує право останньої у здійсненні нею права користування та розпорядження власним житлом. Згідно статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Із ст.391 ЦК України слідує, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином наведені вище норми цивільного законодавства України дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Разом із тим ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, передбачений ст.391 ЦК України спосіб захисту порушеного права може бути реалізований через ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», шляхом позбавлення особи права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідачі не виявили бажання прибути до суду, і не надали суду належних доказів про те, що вони є власниками (співвласниками) спірного житлового будинку, чи/або є членами сім'ї позивачки, і на законних підставах володіють ним. Відповідно до ч.3 ст. 116 ЖК України, слідує, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Так відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За таких обставин та з огляду на те, що відповідачі продовжують бути зареєстрованими в будинку позивачки, однак фактично непроживають у ньому, тим самим створюють позивачці перешкоди в користуванні житловим приміщенням, позивачка, як власник житла, вправі вимагати усунути перешкоди в користуванні та розпоряджанні житлом шляхом позбавлення відповідачів права користування житловим будинком [ADDRESS]. На підставі наведеного та

Outcome: approved