Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

27 вересня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з вказаною заявою, якою просить видати обмежувальний припис, яким : заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалими особами - [PERSON], [PERSON], [PERSON] за адресою : [ADDRESS]; усунути перешкоди у користуванні майном, що є особистою приватною власністю постраждалої особи - [PERSON], що вчинюються [PERSON]; обмежити спілкування [PERSON] з постраждалими дітьми - [PERSON] та [PERSON]; заборонити [PERSON] наближатися на відстань 500 метрів до місця проживання постраждалих осіб за адресою : [ADDRESS]; заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалих осіб, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з постраждалими особами або контактувати з ними через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] з 01 листопада 2003 року проживала у цивільному шлюбі з [PERSON], від якого мають двох спільних дітей: неповнолітнього [PERSON], [INFO], та малолітнього [PERSON], [INFO]. 05 вересня 2018 року приблизно о 20 годині 00 хвилин за адресою їхнього спільного проживання, а саме : [ADDRESS], її чоловік [PERSON] вчинив щодо неї та сина [PERSON] фізичне насильство в сім'ї, під час якого був присутнім і молодший син [PERSON] В результаті наведеного Бориспільським ВП ГУ НП в Київській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018110100001946 за ознаками кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України. В результаті даної події старший син [PERSON], [INFO], був госпіталізований до Київської міської дитячої клінічної лікарні № 1, де він знаходився на стаціонарному лікуванні до 14 вересня 2018 року. Після цього, заявник разом з дітьми перебувала в притулку для жертв від домашнього насильства. Заявник зазначає, що [PERSON] на цьому не зупинився, він змінив пароль на її банківській картці, щоб перекрити їй доступ до грошових коштів. Крім того, кривдник заблокував їй єдине джерело доходів - Інтернет-магазини, де вона за рахунок продажу свого рукоділля заробляла грошові кошти та утримувала всю родину. Окрім цього, будинок, в якому вони всі разом проживали, належить на праві власності неповнолітньому [PERSON], проте потрапити туди вона разом з дітьми не можуть через побоювання за своє життя і здоров'я , оскільки там проживає [PERSON]. Заявник вважає, що кривдник може продовжити вчиняти над ними насильство, а тому є необхідність у видачі судом обмежувального припису. В судовому засіданні заявник [PERSON] та її представник заявника [PERSON] заяву підтримали та просили її задовольнити. Представник заінтересованої особи Служби у справах дітей Бориспільської районної державної адміністрації Київської області заяву підтримала та не заперечувала проти видачі судом обмежувального припису хоча б на деякий час. Заінтересована особа [PERSON] та його представник заперечували проти задоволення заяви [PERSON], оскільки вважають, що домашнього насильства в сімї не було. Крім того, за наслідком звернення [PERSON] заведено кримінальне провадження щодо нанесених йому [PERSON] тілесних ушкоджень. Наведене, на їх думку, дає підстави сумніватись, хто ж саме з них є потерпілим від домашнього насилля. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що цивільний чоловік [PERSON], з яким вона проживає без реєстрації шлюбу з листопада 2003 року, завжди був жорстоким по відношенню до неї та старшого сина [PERSON]. В 2015 році за наслідком її побиття чоловіком, заводилось кримінальне провадження за ч.1 ст. 125 КК України, проте тоді, через свою юридичну необізнаність, вона не довела справу до кінця. Однак зробила висновки, що чоловік може і надалі вчиняти щодо неї побої та психологічне насилля. Знаючи про те, що оригінали документів зберігаються в сейфі чоловіка, вона оформила на дітей повторні свідоцтва про народження та передала їх на зберігання сестрі [PERSON]. В 2017 року вона разом з дітьми та сестрою [PERSON] проживала в м. Київ, діти ходили до школи, відвідували секції, було все тихо - мирно. [PERSON] останні два роки не працює і родину утримує лише [PERSON] Восени 2017 року заявник разом з дітьми повернулась до [PERSON] спільно проживати в будинку за адресою : [ADDRESS]. З того часу в будинку постійно були сварки як при так і без присутності дітей. [PERSON] часто вживав в їх присутності спиртні напої, ходив голяка без спідньої білизни. Дітям батько забороняв водити дітей до дому, товаришувати з дітьми з села, ходити на гуртки чи секції, спілкуватись з рідною тетікою. При виконанні батьківських обов'язків у виді бесід, повчань [PERSON] говорив з сином [PERSON] в підвищеному тоні, називав його образливими словами та висловлювася на нього нецензурною лексикою, міг побити його. Молодшого сина [PERSON] любить більше оскільки він народився 6-ти місячним та вони спільно боролись за його життя. Ним він більше опікується та краще ставиться ніж до сина [PERSON]. 05 вересня чоловік привіз молодшого сина з школи та почав вживати пиво. Крім того, попросив [PERSON] приготувати придбану ним рибу, що вона і зробила. Всі поїли смаженої риби, чоловік пішов відпочивати та продовжив вживати пиво, діти на другому поверсі будинку робили домашню роботу до школи, вона виконувала замовлення клієнта. Ввечері [PERSON] нагодувала дітей та запропонувала [PERSON] також повечеряти. Останній відмовився їсти одне й те саме на обід та вечерю та попросив посмажити картоплю. [PERSON] виконала його прохання, проте під час цього в них виник конфлікт через ставлення чоловіка до неї, оскільки [PERSON] знав, що вона має в певні строки виконати замовлення та не має на це вільного часу. Під час сварки батьків, син [PERSON], на прохання матері, викликав поліцію. Приїзду поліції заявник очікувала на другому поверсі будинку разом з дітьми. По їх приїзду, [PERSON] та син [PERSON] вийшли до поліції. Заявник пояснила поліцейським, що чоловік б'є її та сильно кричить, при цьому діти знаходяться в будинку, просила поліцію забрати її разом з дітьми, оскільки боїться [PERSON] Поліцейські зазначили, що можуть забрати лише її, а дітей, без дозволу батька, забрати не мають права. При цьому до них на вулицю вийшов також [PERSON]. В його присутності було складено протокол, який він відмовився підписувати та надавати будь - які пояснення. Поліція поїхала, а родина повернулась до будинку. Син [PERSON] одразу піднявся на другий поверх, потім зайшов в будинок [PERSON], а за ним і [PERSON]. Одразу при вході в будинок [PERSON] вдарив її вхідними дверима та взяв до рук биту, яка завжди стояла біля вхідних дверей. Останній замахнувся на [PERSON] на наніс їй удар по руці, якою вона прикрила голову. Потім, щоб припинити нанесення ударів [PERSON], [PERSON] двома руками перехопила биту і вони стоячи один навпроти одного почали її смикати кожен в свою сторону. Ці дії супроводжувались нецензурною лайкою та погрозами [PERSON] в її сторону. Під час цих подій [PERSON] позвала старшого сина та попросила знову викликати поліцію. [PERSON] спустився з другого поверху з мобільним телефоном в руках. Батько вибив телефон з рук сина [PERSON] та штовхнув його, після чого продовжив штовханину з дружиною. Син чіплявся за торс батька та намагався відтягти його від мами. [PERSON]. оборонялась та намагалась виватись від [PERSON]. За цих дій всі троє перемістились до кухні де [PERSON] схопив електричний чайник та кинув в сина. По кухні розлилась вода. [PERSON] та [PERSON] впали на підлогу. Батько сів верхи над сином та почав бити його по голові сковорідкою. [PERSON], побачивши як щодо її дитини вчиняється насилля, взяла до рук биту та почала наносити [PERSON] ззаду по голові та тулубу удари, щоб останній перестав знущатись над сином [PERSON]. За наслідком цього [PERSON] вивільнився і вони разом з [PERSON] пішли до кімнати, де раніше відпочивав з пивом [PERSON]. Чоловік пішов за ними та продовжив сварку, під час якої продовжував нецензурно лаятись та хватав [PERSON] за волосся на голові. [PERSON] намагався боронити матір, наслідком чого отримав від [PERSON] удар скляною пляшкою по голові. Під час цих подій [PERSON] попросила молодшого сина [PERSON] викликати поліцію. Дитина сама викликала поліцію та по їх приїзду відчинив вхідні двері. [PERSON] відштовхнув [PERSON] в сторону та з кулаками побіг в сторону працівників поліції. Останні заспокоїли [PERSON] шляхом росприскування в обличчя останньому спецзасобу з балончика. Побоючись за своє та дітей життя, заявник та діти зібрали речі першої необхідності та поїхали з будинку. Більше до будинку за власної волі вони не повертались, проживали у притулку для жертв домашнього насильства. Лише раз приймали участь у слідчому експеременті та повертались в будинок, під час якого будинок довелось вскрити, оскільки ключі, наявні у [PERSON] від будинку, не підійшли до замків вхідних дверей. [PERSON], з метою уникнення переслідування та можливого відібрання дітей [PERSON], змінила школу для їх навчання. [PERSON] цікавився в попередній школі, куди перевели дітей. З сином [PERSON] батько спілкувався по телефону лише раз, коли той лежав в лікарні, далі дитина перестала спілкуватись з ним. Їй [PERSON] також інколи пише повідомлення на телефон, але вона уникає спілкування з ним. Свідок сильно боїться за своє та дітей життя, просить захисту держави від домашнього насилля, яке по відношенню до неї та сина [PERSON] вчиняє [PERSON], та свідком якого є молодший син [PERSON]. Хоче налагодити нормальне життя без чоловіка, в якому вона та діти не будуть боятись за себе, не відчуватимуть будь - якого насилля до себе зі сторони [PERSON]. Крім того зазначила, що дані дії не є підставою для подальших дій щодо відібрання у [PERSON] будь - якого майна, оскільки будинок, в якому стались всі ці події, він подарував сину [PERSON], а молодшому сину [PERSON] [PERSON] подарував в м. Києві квартиру. Також і сама [PERSON] має власну квартиру у м. Києві. Допитаний в якості свідка неповнолітній [PERSON] пояснив, що [PERSON] та [PERSON], це його батьки. Надані ним покази були частково суперечливими. Разом з тим однозначно встановлено, що він був присутнім в будинку 05 вересня 2018 року під час сварки батьків. Підтвердив факт виклику поліції ним та молодшим братом [PERSON]. Початку та причини сварки між [PERSON] та [PERSON] він не бачив, проте після першого виклику поліції намагався боронити маму, яку на його очах бив та нецензурно лаяв [PERSON]. Зазначив, що на кухні батько кинув в нього електричний чайник, з якого на підлогу розлилась вода. У зв'язку з цим свідок впав. Поверх нього сів батько та почав бити [PERSON] по голові сковорідкою. [PERSON] намагалась боронити сина та з цією метою взяла биту і почала наносити [PERSON] по голові та тілу удари. [PERSON] завдяки цьому вивільнився та разом з мамою пішли у кімнату. Батько наздогнав їх та знов почав бити і ображати [PERSON], [PERSON] знову почав намагатися відтягти [PERSON] за тулуб, через що від останнього отримав удар по голові скляною пляшкою. Мама сильно була злякана та просила молодшого брата [PERSON] викликати поліцію. Брат викликав поліцію та відчинив їм поліцію. Після цього [PERSON], сини [PERSON] та [PERSON] зібрали необхідні речі та поїхали з будинку. Зазначив, що дійсно батько лише раз дзвонив йому на мобільний телефон, коли [PERSON] лежав у лікарні. Далі свідок сам перестав з ним спілкування. Школу для їх з братом навчання мама змінила. Наразі вони проживають у невідомому для [PERSON] місці, оскільки бояться його. Погодився з тим, що батько з метою виховання міг сварити його, але вважає що під час цих дій [PERSON] інколи був занадто жорстоким, кричав та нецензурно лаяв його. Називав [PERSON] образливими словами при друзях. [PERSON] в присутності свідка та молодшого сина [PERSON] часто сварився з [PERSON], нецензурно висловлювався, ходив перед ними без будь - якого одягу, на зауваження [PERSON] реагував лише криками та ще більшою сваркою. Батька вважає поганою людиною та хоче припинити з ним будь - яке спілкування. Допитана в якості свідка [PERSON] повідомила суду, що є рідною сестрою [PERSON], а [PERSON] це цивільний чоловік сестри, з яким в них народились сини [PERSON] та [PERSON]. Зазначила, що свідком подій від 05 вересня 2018 року не була. Проте вказала, що після народження сина [PERSON] вона дуже часто бувала в їх помешканні і в певний період (в 2011 році) навіть проживали з ними 4 місяці в будинку. Протягом цього часу часто була свідком жорстокого ставлення [PERSON] як по відношенню до сестри так і до сина [PERSON]. Вважає, що [PERSON] не вміє контролювати свої емоції та гнів, у зв'язку з чим [PERSON] та [PERSON] часто відчували по відношенню до себе психологічний тиск, крики, нецензурну лайку. В її присутності побоїв ні сестрі, ні племіннику [PERSON] не наносив, проте від [PERSON] свідок знала про випадок в 2015 року, коли чоловік побив її сестру та було заведено кримінальне провадження. Вказала також, що [PERSON] з того часу почала боятись його та на всякий випадок зберігала якісь документи у свідка вдома. Які саме документи не знає, оскільки вони були запаковані в конверт. Крім того зауважила, що в 2014 році [PERSON] заборонив їй відвідувати сестру та племінників, а останнім спілкуватись зі свідком. Лише в 2017 році він вперше запросив її до будинку, однак з того часу [PERSON] бачила [PERSON] лише декілька разів. Свідок вважає, що для сестри та племінників небезпечно знаходитись поруч з [PERSON], оскільки він і раніше був жорстоким, а вчинок від 05 вересня 2018 року говорить про те, що він абсолютно не поважає та принижує [PERSON] на очах у дітей. Це, на її думку, є неприпустимим прикладом для дітей, які, в свою чергу, вже бояться батька. Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків та повно і всебічно дослідивши матеріали справи, надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов наступного висновку. Частиною 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Частинами 1-4 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, згідно ч. 5 цієї статті, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторона-ми; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що заявник [PERSON] з 01 листопада 2003 року проживала у цивільному шлюбі з [PERSON], від якого народились двоє спільних дітей: неповнолітній [PERSON], [INFO] та малолітній [PERSON], [INFO] (а.с.7,8). [PERSON] разом з цивільним чоловіком та дітьми проживали за адресою : [ADDRESS] з 2011 року. Даний будинок належить на праві власності [PERSON]. Наведене підтверджується довідкою Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області за № 2272-02-28-18 від 26.09.2018 року (а.с. 16, 17). Відповідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Наведені обставини в силу вимог ч. 2 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки не заперечуються та визнаються сторонами. Встановлено, що згідно витягу з ЄРДР № 12015110100001907 від 07 вересня 2015 року [PERSON], перебуваючи за адресою : [ADDRESS], на грунті особистої неприязності наніс тілесні ушкодження своїй дружині [PERSON] та згідно витягу за № 12018110100001946 встановлено, що 05 вересня 2018 року приблизно о 20 годині 00 хвилин за адресою : [ADDRESS] невстановлена досудовим розслідуванням особа нанесла тілесні ушкодження [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 81, 82). З наданих сторонами та свідками пояснень вбачається, що тілесні ушкодження [PERSON] та [PERSON] 05 вересня 2018 року наніс саме [PERSON] Доказів протилежного суду не надано. Наведене, в свою чергу, свідчить про неодноразові випадки нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] її цивільним чоловіком [PERSON] За наслідком наведеного неповнолітній [PERSON], [INFO], був госпіталізований до Київської міської дитячої клінічної лікарні № 1, де він знаходився на стаціонарному лікуванні до 14 вересня 2018 року. (а.с. 9-10). У висновку експертного дослідження № 200 від 07 вересня 2018 року проведеного щодо [PERSON] встановлено, що виявлені у неї тілесні ушкодження у вигляді синців на лівій щоці, голові, спинці носа, ссадна на спинці носа та верхній губі зліва, крововилив із забійною раною слизової верхньої губи зліва, синці на руках, садно на лівому лікті, забійна рана на правій п'ятці мають ознаки легких тілесних ушкоджень (а.с. 11-12). Висновком експертного дослідження № 224 від 08 вересня 2018 року проведеного щодо [PERSON] встановлено, що тілесні ушкодження у вигляді синців на лівому зап'ястку, в лобковій області, на передній поверхні правої гомілки, синця із двома саднами в лівій завушній області мають ознаки легких тілесних ушкоджень (а.с. 13-14). Під час конфлікту від 05 вересня 2018 року, який стався між [PERSON] та її цивільним чоловіком [PERSON], у будинку, що розташований за адресою : [ADDRESS], були присутні їх діти [PERSON] та [PERSON]. Наведене підтверджується самими сторонами та показами допитаних свідків. Безпосередньо син [PERSON] обороняючи матір [PERSON] отримав від батька [PERSON] тілесні ушкодження, а син [PERSON] спостерігав за цим та викликав поліцію до будинку, щоб припинити такі дії. За приписами п. 3, 6, 7, 8 ч.1, ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Отже, в розумінні цієї норми Закону постраждалими від домашнього насильства є неповнолітній [PERSON], [INFO] та малолітній [PERSON], [INFO], а також їх мати [PERSON]. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб. Відповідно ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. За змістом ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Дослідженням наданих заявником доказів, пояснень сторін, показів допитаних свідків встановлено, що доводи [PERSON] знайшли своє підтвердження, оскільки встановлено : наявність конфлікту між цивільним подружжям [PERSON] та [PERSON], факт заподіяння тілесних ушкоджень, що мало наслідком звернення заявника [PERSON] із заявою про вчинене кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України, відсутність бажання примирення у постраждалих від домашнього насильства [PERSON] та [PERSON], а також відсутність ознак щирого каяття у заінтересованої особи - [PERSON]. Враховуючи наведене, суд вважає, що заявник разом з дітьми, як жертви домашнього насильства, потребують захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та приходить висновку, про наявність обґрунтованих ризиків можливого повторного вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявника [PERSON], неповнолітнього [PERSON] та малолітнього [PERSON], а тому суд вважає заяву обґрунтованою та задовольняє її в частині видачі обмежувального припису відносно [PERSON] щодо заборони перебування у місці їх спільного проживання за адресою : [ADDRESS]. При цьому суд звертає увагу, що за змістом ч. 7 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису. Щодо повнолітніх осіб такі обмеження відсутні. В тому числі, не може бути підставою для відмови у вжитті зазначеного обмеження, відсутність у [PERSON] іншого житла. З урахуванням того, що у зв'язку зі зверненням [PERSON] до органу досудового розслідування в порядку ст. 214 КПК України, зазначені нею обставини підлягають розслідуванню та перевірці в порядку кримінального судочинства у визначені чинним кримінальним процесуальним законодавством строки, суд вважає, що строк дії обмежувального припису слід визначити на підставі ст. 350-6 ЦПК України в два місяці. Разом з тим, вимоги [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном, що є особистою приватною власністю постраждалого [PERSON], не підлягають задоволенню, оскільки суду не надано доказів, крім пояснень допитаних в якості свідків [PERSON] та [PERSON], що їм зі сторони [PERSON] чиняться якісь перешкоди у користуванні будинком, який розташований за адресою : [ADDRESS]. Так, згідно вимог ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Крім того, в своїх показах свідки [PERSON] та [PERSON] вказували, що після подій 05 вересня 2018 року навіть не намагалися повернутись для проживання до вищевказаного будинку. Також суд відмовляє в задоволенні вимоги заяви щодо застосування обмежувального припису у вигляді заборони особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалих осіб [PERSON], неповнолітнього [PERSON] та малолітнього [PERSON], оскільки суду не надано доказів вчинення таких дій зі сторони [PERSON]. Не є необґрунтованою також вимога заявника щодо заборони наближення [PERSON] до місця їх спільного проживання менш ніж на 500 метрів, оскільки метою вжиття таких заходів є не створення особі кривднику додаткових незручностей, а запобігання можливим ризикам повторення домашнього насильства, а тому суд приходить висновку, що достатньою буде відстань у 150 метрів, яка запобігатиме особистому спілкуванню між заявником та заінтересованою особою. Вимоги щодо обмеження спілкування [PERSON] з дітьми [PERSON] та [PERSON] слід задовольнити виходячи з наступного. Суду не надано доказів нанесення дітям психологічної травми через спілкування з батьком, неможливості такого спілкування чи спричинення цим негативних психологічних наслідків для дітей, а тому батько і надалі має право спілкуватись з своїми дітьми за їх взаємної згоди. Разом з тим, у зв'язку з задоволенням судом вимоги щодо заборони наближення [PERSON] до місця їх спільного проживання менш ніж на 150 метрів, спілкування батька з дітьми слід обмежити шляхом спілкування виключно через засоби зв'язку, листи, тощо. Щодо заборони вести листування, телефоні переговори або контактувати з ними через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб, суд приходить висновку про відмову у задоволенні заяви в цій частині, оскільки такі можливі дії [PERSON] не можуть становити реальної загрози заявнику та дітям, крім того, сторони на даний час перебувають на стадії розслідування кримінального провадження за ч. 1 ст. 125 КК України, що в свою чергу зумовлює періодичну необхідність спілкування під час слідчих експериментів, проведення необхідних слідчих дій, тощо. Підсумовуючи наведене суд дійшов висновку, що з метою запобігання ризиків повторного вчинення насильства у сім'ї слід видати обмежувальний припис стосовно [PERSON], яким протягом 2 (двох) місяців визначити заходи тимчасового обмеження його прав, а саме : заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалими особами [PERSON] та [PERSON], [PERSON] за адресою : [ADDRESS]; заборонити [PERSON] наближатися на відстань 150 метрів до місця проживання постраждалих осіб за адресою : [ADDRESS]; обмежити спілкування [PERSON] з дітьми [PERSON] та [PERSON] шляхом спілкування виключно через засоби зв'язку, листи, тощо. В іншій частині вимоги заяви задоволенню не підлягають. В силу ч. 3ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст.350-6ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі викладеного,

Outcome: partial