Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

28.05.2019 позивачі звернулись до суду із позовом до Регіональної Газової Компанії ПАТ «Криворіжгаз» (далі - ПАТ «Криворіжгаз»), правонаступником якого є Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», просили визнати незаконним акт ПАТ «Криворіжгаз» що засвідчує відмову позивачів на встановлення загальнобудинкового вузлу обліку газу на об`єкт по [ADDRESS] ; визнати за ними право на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок ПАТ «Криворіжгаз»; визнати, що ПАТ «Криворіжгаз» відповідно до статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язано за власний рахунок в термін до 01.01.2020 року здійснити встановлення в квартирах позивачів індивідуальних газових лічильників як побутовим споживачам, що проживають в будинку за адресою: [ADDRESS] . Мотивують свої позовні вимоги тим, що на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2500 між позивачами та ПАТ «Криворіжгаз» було укладено Типовий договір постачання природного газу споживачам. Доказом факту приєднання всіх споживачів до Типового договору вважають щомісячне споживання ними природного газу та здійснення щомісячної сплати рахунків за спожитий природний газ. Права та обов`язки споживачів виникли з однієї підстави та що предметом цього спору є однорідні права та обов`язки. Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором, а саме розділом IV «Ціна, порядок обліку та оплати природного газу», розділом V «Права та обов`язки споживача» та розділом VІ «Права і обов`язки постачальника». Зміст Типового договору, викладений в постанові Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2500, передбачає, що права та обов`язки для всіх споживачів є ідентичними. Згідно п. 2.1. даного договору, ПАТ «Криворіжгаз» взяло на себе зобов`язання постачати природний газ споживачам, в необхідних об`ємах (обсягах), а вони взяли на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором. Позивачі сумлінно виконували всі умови Типового договору, регулярно оплачували рахунки ПАТ «Криворіжгаз» про сплату послуг за договором в терміни, визначені в рахунках. жодної заборгованісті перед відповідачем не мають Проте, з 19.08.2016 року відповідач необґрунтовано та незаконно в односторонньому порядку збільшив норму споживання газу для них, обґрунтовуючи свої дії наявністю акту, який був складений посадовими особами ПАТ «Криворіжгаз» та по теперішній час не вручений у встановленому законом порядку всім споживачам. В грудні ними були проведені загальні збори власників квартир багатоповерхових будинків і прийнято рішення щодо ініціювання звернення власників квартир до відповідача з заявами про забезпечення та встановлення індивідуальних лічильників газу за рахунок ПАТ «Криворіжгаз», але листом ПАТ «Криворіжгаз» їм було повідомлено, що відповідачем не передбачено фінансування робіт з встановлення індивідуальних лічильників газу у кожній квартирі їхнього будинку. Дана позиція є порушенням прав споживачів, тому вони звертаються до суду з даним позовом. При цьому, забезпечити комерційний облік природного газу кожному споживачу будинку [ADDRESS] газорозподільне підприємство відповідача зобов`язане в термін до 01.01.2020 року. У зв`язку із чим вимушені звернутися до суду із вищевказаною позовною заявою. Позивачі в судове засіданні не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно, у встановленому законом порядку, заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримують у повному обсязі (а.с.167). Крім того, у зв`язку з тим, що справа станом на 11.12.2019 року не розглянута, просять вважати зобов`язання по установці індивідуальних газових лічильників в межах визначеного законодавством строку, а саме: до 01.01.2021 року. В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог. Разом з тим, представником відповідача був наданий відзив на позов, згідно з яким відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, оскільки: -вимога позивачів про зобов`язання АТ «Криворіжгаз» в судовому порядку здійснити установку індивідуального лічильника газу заявлена передчасно, оскільки АТ «Криворіжгаз» не відмовляло позивачам у їх встановленні, а роз`яснило, що вони мають право встановити його за власні кошти, так як підприємство на даний час не має можливості їх встановити безкоштовно, через не встановлення законодавством черговості безкоштовного встановлення лічильників; -позивачами не вказано, якою саме нормою Закону передбачено встановлення індивідуального лічильника газу за рахунок Оператора ГРМ саме конкретному позивачу; -права позивачів, які здійснюють оплату за природний газ згідно норм споживання, встанволеними Кабінетом Міністрів України, та які не забезпечені лічильником газу, не порушені та після 01.01.2018 року також не будуть порушені, так як у разі не встановлення лічильника газу з вини оператора ГРМ такий споживач не може бути відключений, а нарахування відповідно залишаться на рівні встановлені постановою КМУ від 23.03.2016 року №203; -19.01.2018 року набули чинності зміни до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», у зв`язку з чим предмет спору, з яким звернулись позивачі на теперішній час відсутній, а позов на підставі змін до Закону є передчасним та таким, що не підлягає задоволенню; -за ініціативи Оператора ГРМ та за його рахунок в багатоквартирному будинку за адресою: [ADDRESS] , мешканці якого в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання. та для цілей складання загального балансу споживання природного газу організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу; -дії відповідача щодо встановлення будинкового ВОГ передбачені нормами законодавства в сфері надання послуг з газопостачання та є обов`язковими для виконання відповідачем, а тому не є дискримінацією побутових споживачів; -наявність у справі багатьох позивачів ускладнює розгляд справи, оскільки необхідно встановити різні фактичні обставини, що може ускладнити та затягнути в часі вирішення справи по суті. Тому відповідач вважає за необхідне запропонувати позивачам роз`єднати позовні вимоги. Суд, вислухавши позицію представника відповідача, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивачі у справі є або власниками, або зареєстровані та проживають у будинку [ADDRESS] та є споживачами послуг з газопостачання за вказаною адресою. В лютому 2018 року позивачами були проведені загальні збори співвласників багатоквартирного будинку [ADDRESS] , на яких було прийнято рішення щодо ініціювання звернення власників квартир, які не обладнані індивідуальними лічильниками газу, до ПАТ «Криворіжгаз», на теперішній час Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», із заявами про забезпечення та встановлення індивідуальних лічильників газу за рахунок АТ «Криворіжгаз» на підставі статті 6 Закону № 3533-VI. Листом ПАТ «Криворіжгаз», на теперішній час Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», від 11.01.2018 року була надана відповідь позивачу [PERSON] , як споживачу природного газу, на її звернення з питання встановлення індивідуального лічильника газу за адресою: [ADDRESS] (а.с.31). Проте позивачі вважають свої права як споживачів послуг ПАТ, на теперішній час Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», порушеними, внаслідок незаконної відмови відповідача у встановленні кожному індивідуальний лічильник газу. В зв`язку з чим просили зобов`язати відповідача виконати ці дії у строк до 01.01.2020 року, посилаючись на положення ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Спір між сторонами виник з приводу неправомірної, на думку позивачів, відмови відповідача встановити індивідуальні лічильники природного газу. Згідно частини першої статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. За змістом статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення. Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином. Як зазначено в преамбулі Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції станом на час звернення позивачів до суду з цим позовом, цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: - житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; - виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;</spa - засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики; - комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; - норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; - споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян. Як наведено у статті 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг. Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи. Згідно з частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (частини перша, друга статті 20 цього Закону). Згідно з пунктом 1 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору. Як зазначено у частині першій статті 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій. Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. ПАТ «Криворіжгаз», на теперішній час Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», є Оператором ГРМ. Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», в редакції на час звернення позивачів до суду з цим позовом, фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Згідно з положеннями статті 6 Закону Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року. Відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21 грудня 2017 року «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», - тільки для приготування їжі - до 01 січня 2021 року. Як встановлено матеріалами справи, позивачі є споживачами природного газу, а відповідач - Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням. Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України. Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: «споживач» - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про ринок природного газу» та Кодексі ГРС. Судом встановлено, що позивачі приєдналися до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживають природний газ та щомісячно сплачують рахунки за спожитий природний газ. Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором, а саме розділом IV «Ціна, порядок обліку та оплати природного газу», розділом V «Права та обов`язки споживача» та розділом VІ «Права і обов`язки постачальника». Згідно з пунктом 2.1 цього Типового договору ПАТ «Криворіжгаз», на теперішній час Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», взяло на себе зобов`язання постачати природний газ споживачам в необхідних об`ємах (обсягах), а позивачі взяли на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. У частині першій статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За положеннями постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 грудня 2011 року № 150 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу» (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу. Згідно з додатком № 1 до вказаної постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м природного газу, які становили 6,96 грн., а згідно з додатком № 1 до постанови від 27 вересня 2016 року № 1625 у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб. м становлять 25,20 грн. Оскільки позивачі сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами, та відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі. Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивачами не надано суду доказів на підтвердження звернення позивачами, кожним окремо, або колективного звернення, крім [PERSON] , до відповідача із вимогами про встановлення індивідуальних квартирних лічильників та отримання відмови у встановленні кожному індивідуальний лічильник газу. Отже, звернувшись до суду із позовом позивачі не довели, що їх права на встановлення індивідуальних газових лічильників у порядку та терміни, встановлені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» відповідачем порушені та оспорені, також, що строки виконання відповідачем обов`язку по встановленню лічильників на час звернення до суду та на час розгляду справи сплинули. Таким чином, суд приходить до висновку про недоведеність заявлених позивачами вимог, при цьому суд бере до уваги відповідь відповідача на звернення позивача [PERSON] з питання встановлення індивідуального лічильника газу за адресою: [ADDRESS] , що підтверджує її право на забезпечення та встановлення в квартирі індивідуального газового лічильника у порядку захисту прав споживачів. Задоволення вимог позивачки [PERSON] щодо визнання за нею права на забезпечення індивідуальним безкоштовним газовим лічильником за рахунок Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» буде відповідати зазначеній державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивачки з отримання послуги по газопостачанню, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість. Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.3 ЦПК України та ст.16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ст.5 ЦПК України передбачено, що суд здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Тобто, суддя, здійснюючи правосуддя, має керуватися принципом верховенством права. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 19 січня 2018 року набрав чинності Закон України №2260-УІІІ від 21 грудня 2017 року, яким були внесені зміни до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку газу» щодо встановлення споживачам індивідуальних лічильників природного газу. Зокрема, передбачено встановлення споживачам, у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі, до 01 січня 2021 року індивідуальних лічильників. На час звернення позивачами, а саме: 28 травня 2019 року, до суду з позовом діяла редакція ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», яка передбачала встановлення споживачам, у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі, до 01 січня 2021 року індивідуальних лічильників. Таким чином суд дійшов висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача забезпечити позивачів індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками у строк до 01 січня 2020 року, оскільки таке забезпечення передбачено законом у строк до 01 січня 2021 року, який на час розгляду справи не настав. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню - лише в частині визнання за [PERSON] права на забезпечення індивідуальним безкоштовним газовим лічильником за рахунок Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз». Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial