Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

28 жовтня 2015 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія» «Арсенал Страхування» (далі позивач) звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач) про повернення безпідставно набутого майна, мотивуючи наступним. 06.01.2015 року між ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та відповідачем було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 10/14 Тз/П/1, згідно якого позивач взяв на себе зобовязання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля [NUMBER], його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. 11.04.2015 року на вул. Петровського в м. Гребінка, Полтавської області, сталася ДТП за участі застрахованого транспортного засобу під керуванням відповідача та «ЗАЗ», д/н ВІ 0413СА, під керуванням [PERSON], внаслідок чого було пошкоджено транспортні засоби. Згідно постанови Оржицького районного суду Полтавської області від 12.05.2015 року по справі № 543/364/15-п, вказана ДТП сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху України, водієм автомобіля «ЗАЗ», д/н ВІ 0413СА, [PERSON]. В звязку з вищевикладеним, на підставі умов договору добровільного страхування наземного транспорту позивач виплатив страхове відшкодування відповідачу у сумі 18 304,40 грн. Оскільки, цивільно правова відповідальність власника автомобіля [NUMBER], винного у ДТП, була застрахована приватним акціонерним товариством «Українська пожежно страхова компанія», позивач звернувся із зворотною вимогою до зазначеного товариства. Однак 04.08.2015 року ПрАТ «УПСК» направила листа № 3377/18, в якому повідомила про відсутність правових підстав для здійснення виплати страхового відшкодування, в звязку з тим, що по страховій події від 11.04.2015 року, громадянин [PERSON] вже отримав відшкодування від винної особи [PERSON] у розмірі 8 000 грн. 00 коп. На підтвердження було надано копії розписки [PERSON] від 30.04.2015 року та листа [PERSON] від 30.07.2015 року. Таким чином, позивач вважає, що відповідач отримав страхове відшкодування по вищевказаній події двічі. За таких обставин вважає, що сплачене страхове відшкодування в розмірі 8000,00 грн. підлягає поверненню на рахунок позивача. З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача 10.09.2015 року було направлено претензію № 100915-17146/К, у відповідь на яку відповідач зазначив, що кошти в розмірі 8000,00 грн. від [PERSON] було отримано ним в рахунок відшкодування втрати товарної вартості, відповідно до звіту № 0404. Проте, з таким твердженням позивач не погоджується, оскільки звіт № 0404 вказує на те, що втрата товарної вартості складає 0,00 грн., а розписка [PERSON] від 30.04.2015 року не містить послання на те, що кошти отримано на компенсацію втрати товарної вартості автомобіля. З огляду на вказане, позивач просить стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти у розмірі 8000,00 грн., а також сплачений судовий збір в розмірі 1218,00 грн. 26.11.2015 року відповідач звернувся із зустрічною позовною заявою до позивача, в якій зазначив, що 14.01.2014 року між ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та [PERSON], було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 10/14-Тз/П строком на 7 років. Згідно договору страховик взяв на себе зобовязання, зокрема: компенсувати будь яке пошкодження транспортного засобу марки «Jac J5» д/н [NUMBER] внаслідок страхового випадку, включаючи вартість запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні, а також вартість ремонтних робіт (п.п. 22.1, 27.10 Договору). 11.04.2015 року близько 10 45 год. в м. Гребінка Полтавської області по вул. Петровського, сталася ДТП за участі застрахованого транспортного засобу під керуванням [PERSON] та «ЗАЗ», д/н ВІ 0413СА, під керуванням [PERSON], внаслідок чого було пошкоджено транспортні засоби. Постановою Оржицького районного суду Полтавської області від 12.05.2015 року громадянина [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно звіту про незалежну оцінку майна, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля [NUMBER], в результаті його пошкодження при ДТП, без втрати товарної вартості, складає 34 693 грн. 25 коп. 16.06.2015 року ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» перерахувала на рахунок вигодонабувача ПАТ «Ідея Банк» страхове відшкодування в сумі 18 301 грн. 40 коп. Після настання страхового випадку, ДТП, [PERSON], в установлений в укладеному між ним та страховиком договорі добровільного страхування наземного транспорту строк, надав всі необхідні документи для підтвердження настання страхового випадку зі звітом про незалежну оцінку майна щодо визначення розміру матеріального збитку, завданого йому внаслідок ДТП. Дана ДТП позивачем за первісним позовом була визнана страховим випадком та прийнято рішення здійснити виплату страхової суми, але замість 34 693, 25 грн. збитків за звітом, йому було перераховано лише 18 301, 40 грн. У свою чергу, учасник ДТП [PERSON] добровільно компенсував йому втрату товарної вартості автомобіля, витрати на евакуацію автомобіля, на проведення дефектування і зберігання автомобіля на СТО та моральну шкоду в сумі 8000 грн. Ці витрати не входять до суми страхового відшкодування за висновком оцінювача, а тому, на думку відповідача за первісним позовом, він не повинен повертати ці гроші страховій компанії. З огляду на вказане, просить стягнути з відповідача за зустрічним позовом на його користь недоплачене страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту № 10/14-Тз/П від 14.01.2014 року в сумі 16 391 грн. 85 коп., захистивши його права як споживача. А також просить стягнути моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Згідно заяви, що надійшла до суду 14.07.2016 року, позивач за зустрічним позовом збільшив позовні вимоги з огляду на висновок судової автотоварознавчої експертизи від 23.06.2016 року № 44/2016 та просить стягнути з відповідача за зустрічним позовом на його користь страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту № 10/14-Тз/П від 14.01.2014 року в сумі 19 722 грн. 61 коп., захистивши його права як споживача. А також просить стягнути моральну шкоду в розмірі 5000 грн. та судові витрати, у тому числі витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи. Ухвалою суду від 22.03.2016 року до участі у справі у якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, було залучено [PERSON] та приватне акціонерне товариство «Українська пожежна-страхова компанія». У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснила, що договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 10/14 Тз/П/1 між позивачем та відповідачем продовжує діяти, він не розривався та не змінювався, страхові суми та страхові платежі згідно договору не змінювались. Щодо результатів судової автотоварознавчої експертизи у неї немає ніяких сумнівів щодо їх достовірності. Інші особи, які брали участь у справі, у судове засідання не зявились, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, третя особа [PERSON] подав також заяву про визнання зустрічного позову та заперечення проти первісного /а.с. 131, 144, 207/. Зясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що у задоволенні первісного позову належить відмовити, а зустрічний позов частково задовольнити, виходячи з наступних встановлених обставин і відповідних їм правовідносин. Згідно постанови Оржицького районного суду Полтавської області від 12.05.2015 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, зокрема, в тім, що він 11.04.2015 року близько о 10 годині 45 хвилин в м. Гребінка Полтавської області, по вул. Петровського, керуючи автомобілем [NUMBER], виїжджаючи із другорядної дороги на головну не надав переваги в русі транспортного засобу, який рухався по головній дорозі та допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження /а.с. 27/, а тому відповідні обставини згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню у даній справі. Згідно договору добровільного страхування наземного транспорту № 10/14-Тз/П від 14.01.2014 року, укладеного між позивачем та відповідачем на період дії договору (далі - Договір), зокрема, з 14.01.2015 року по 13.01.2016 року позивач за первісним позовом взяв на себе зобовязання при настанні страхового випадку, здійснити виплату страхового відшкодування /а.с. 5-8/. Страховим випадком згідно умов договору є, зокрема, збитки внаслідок ДТП будь-яке пошкодження або знищення ТЗ (JAC J5, реєстр. № [NUMBER]), його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП (п. 22.2.2). При цьому згідно п. п. 10, 12.2. вказаного договору страхова сума становить 106 900,00 грн., франшиза 1 069,00 грн. /а. с. 5/. З 26.12.2014 року по 25.12.2015 року цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПАТ «Українська пожежно страхова компанія» згідно Полісу № АІ/5006795, з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну у розмірі 50 000 грн., забезпечений транспортний засіб ЗАЗ-SENS» д.н.з. [NUMBER] /а.с. 131-133/. Судом встановлено, що відповідно до страхового акту від 06 січня 2015 року № 10/14-Тз/П/1-1-1 /а.с. 10/ за договором страхування № 10/14-Тз/П/1, сума страхового відшкодування [PERSON] була визначена позивачем за первісним позовом у розмірі 18 301, 40 грн., яка була виплачена 16.06.2015 року шляхом перерахунку на рахунок вигодонабувача ПАТ «Ідея Банк», що підтверджується платіжним дорученням № 23282 від 16 червня 2015 року /зворот а.с. 11/. Водночас, при розрахунку суми страхового відшкодування позивачем за первісним позовом було взято до уваги ринкову вартість застрахованого обєкта 160 507,06 грн., розмір страховоїсуми 106 900,00 грн., франшиза 1 069,00 грн., коефіцієнт пропорційності 0,67, що відповідає умовам Договору. Водночас, відповідач за первісним позовом заперечує вартість матеріального збитку, визначеного згідно звіту № 0404 про незалежну оцінку майна /а.с. 14-25/ та відповідно суму страхового відшкодування відповідно до страхового акту № 10/14-Тз/П/1-1-1 від 15.06.2015 року /а.с. 10/. У звязку із зазначеним за його клопотанням у справі була призначена судова автотоварознавча експертиза. Суд оцінюючи докази, на підтвердження розміру матеріального збитку (шкоди), завданої власнику дорожньо-транспортного засобу марки Jac J5, д/н [NUMBER], внаслідок ДТП, що мала місце 11.04.2015 року; вартості ремонтно-відновлювальних робіт вказаного транспортного засобу; а також величини втрати товарної вартості дорожньо-транспортного засобу марки Jac J5, д/н [NUMBER] звертає увагу на те, що висновок за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи № 44/6/2016 від 23.06.2016 року та звіт № 0404 про незалежну оцінку майна (визначення розміру матеріального збитку автомобіля [NUMBER]) суперечать один одному у частині визначення відповідних обставин. Водночас, звіт та висновок експерта виконані з урахуванням Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» № 2718-III від 12.07.2001 року, Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою КМУ від 10.09.2003 року № 1440, Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджених Мінюстом, Фондом державного майна, реєстр. № 724/16740 від 04.08.2009 року, довідника «Бюлетень автотоварознавця № 82», 2015 рік, компютерної програми AUDATEX, Німеччина, на підставі протоколу огляду транспортного засобу від 14.04.2015 року, складеного оцінювачем [PERSON] Суд критично оцінює звіт та бере до уваги висновок за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи № 44/6/2016 від 23.06.2016 року, оскільки він здійснений експертом на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Адже згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Водночас, в силу ч. 1 ст. 143 ЦПК України для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань…, суд призначає експертизу. Зважаючи на те, що визначення розміру ринкової вартості колісного транспортного засобу, шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, вартості ремонтно-відновлювальних робіт та величина втрати товарної вартості дорожньо-транспортного засобу потрібні спеціальні знання, належним та допустимим доказом на підтвердження вищевказаних обставин, є висновок експертизи. До того ж, представник позивача за первісним позовом підтвердила, що у неї немає жодних заперечень проти вказаного доказу. Судом відповідно до висновку за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи № 44/6/2016 від 23.06.2016 року встановлено, що вартість матеріального збитку (шкоди), завданої власнику дорожньо-транспортного засобу марки Jac J5, д/н [NUMBER], внаслідок ДТП, що мала місце 11.04.2015 року на цю ж дату складає 38 024,01 грн.; вартість ремонтно-відновлювальних робіт пошкодженого транспортного засобу марки Jac J5, д/н [NUMBER] внаслідок ДТП, що мала місце 11.04.2015 року на цю ж дату складає 32 763,58 грн.; величина втрати товарної вартості дорожньо-транспортного засобу марки Jac J5, д/н [NUMBER], внаслідок ДТП, що мала місце 11.04.2015 року на цю ж дату складає 5 260,43 грн. /а.с. 166/. Згідно умов Договору (п.п. 27.23.), сума страхового відшкодування має становити вартість відновлювального ремонту помножена на коефіцієнт пропорційності страхових виплат (страхова сума/дійсної вартості ТЗ на момент укладення Договору) за мінусом франшизи та згідно п. 31.9 Договору плюс підтверджені документально витрати (у розмірі 1 % від страхової суми по відновному ТЗ) з транспортування (буксирування) пошкодженого ТЗ від місця аварії до місця зберігання чи місця ремонту, якщо ТЗ не може рухатись своїм ходом від пошкоджень, що є наслідком страхового випадку. Також згідно п. 27.24. Договору до суми страхового відшкодування включається ПДВ за умови надання страхувальником документів, які підтверджують факт оплати за відновлювальний ремонт організацією, що є платником вказаного податку. Однак відповідач за первісним позовом відповідно до принципу змагальності сторін не надав суду доказів на підтвердження витрат з транспортування (буксирування) ТЗ та факту оплати за відновлювальний ремонт організації, що є платником ПДВ, так само як і позивачу за первісним позовом при визначенні суми страхового відшкодування. А тому відсутні підстави для включення таких витрат у розрахунок суми страхового відшкодування згідно умов Договору. Окрім цього, в силу п.п. 28.3. Договору страховик не відшкодовує, зокрема, вартість ремонтних робіт, які не повязані з усуненням пошкоджень, що викликані страховим випадком; вартість технічного обслуговування та гарантійного ремонту ТЗ; вартість витрат, повязаних з реконструкцією або переобладнанням ТЗ, ремонтом чи заміною окремих частин, деталей та обладнання внаслідок їх зносу, технічного браку, помилки та т.і.; вартість фарбування усього ТЗ (його окремих конструктивних елементів), якщо його ремонт потребує фарбування окремих площин; вартість деталей, які без ремонту по своєму технічному стані придатні для подальшого використання після пошкодження ТЗ або є можливість їх відновлення відповідно до нормативної документації виробника ТЗ; вартість агрегатів та вузлів ТЗ (робіт по їх заміні), які не можуть бути відремонтовані через неспроможність ремонтного підприємства (СТО) здійснити ремонт за умови, що такий ремонт передбачений виробником ТЗ; втрату експлуатаційних якостей, (зокрема, незначні пошкодження (сколи) лакофарбового покриття без утворення деформації внаслідок постійного впливу дрібних часток асфальтного покриття, бітуму тощо; окремі сколи переднього вітрового скла, наявність яких згідно діючого державного стандарту не потребує зміни скла); витрати на паливні матеріали; втрату товарної вартості ТЗ; непрямі збитки, викликані страховим випадком. Таким чином, виходячи із вищевикладеного, сума страхового відшкодування згідно умов Договору визначається наступним чином: 32 763,58 грн. ? 0,67 (106 900,00 грн./160,507,06 грн.) - 1 069,00 грн. = 20 882,60 грн., де 32 763,58 грн. вартість відновлювального ремонту згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи /а.с. 166/; 0,67 коефіцієнт пропорційності згідно умов Договору (п.п. 27.23); 106 900,00 грн. страхова сума згідно умов Договору (п. 10); 160 507,06 грн. - дійсна вартість ТЗ на момент укладення Договору, що визначена позивачем /а.с. 10/ та як вбачається із обставин, викладених у зустрічній позовній заяві та у клопотанні про призначення судової автотоварознавчої експертизи, відповідачем за зустрічним позовом не заперечується; 1 069,00 грн. франшиза згідно умов Договору (п. 12). За таких обставин, сума страхового відшкодування згідно умов Договору по страховому випадку, що мав місце 11.04.2015 року становить 20 882,60 грн. В свою чергу, позивач за первісним позовом здійснив виплату страхового відшкодування тільки у сумі 18 301,40 грн. / зворот а.с. 11/. А тому, із відповідача за зустрічним позовом підлягає стягненню на користь позивача за зустрічним позовом у якості страхового відшкодування згідно умов Договору тільки 2 581,20 грн. Натомість вимоги про стягнення 19 722,61 грн. у якості страхового відшкодування нічим не обґрунтовані та суперечать умовам Договору. Що ж стосується вимог зустрічного позову про стягнення моральної шкоди, то правовідносини між сторонами є зобовязальними. У разі порушення зобовязання моральна шкода в силу ст. 611 ЦК України може відшкодовуватись лише тоді, якщо це встановлено договором або Законом. Однак норми Закону України «Про страхування» від 07.03.1996 року за № 85-96-ВР та ст.ст. 625, 992 ЦК не передбачають такого виду відповідальності страховика як відшкодування моральної шкоди. Також умови Договору не передбачають такої можливості. А тому відповідні вимоги зустрічного позову не підлягають задоволенню. Що ж стосується вимог первісного позову щодо стягнення 8 000,00 грн. як безпідставно отриманих коштів у звязку із тим, що по страховій події, що мала місце 11.04.2015 року, відповідач за первісним позовом уже отримав відшкодування від винної у ДТП особи [PERSON], то суд виходить із наступного. Судом на підставі копій розписок [PERSON] та [PERSON] встановлено, що відповідач за первісним позовом отримав від третьої особи [PERSON] 8 000,00 грн. після скоєння [PERSON] 11.04.2015 року ДТП /а.с. 13, 14/. При цьому позивач за зустрічним позовом у своїй позовній заяві посилається на те, що [PERSON] таким чином компенсував йому втрати товарної вартості автомобіля, витрати на евакуацію, проведення дефектування та зберігання автомобіля на СТО, а також моральну шкоду /а.с. 63/. [PERSON] як третя особа по справі визнав вимоги зустрічного позову /а.с. 144/, а відповідно і вищевказані обставини. При цьому суд бере до уваги, що відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22, ст. 1166 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування, така шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Окрім того, згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Таким чином, особа, якій завдано збитків у результаті ДТП має право на їх відшкодування у повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому у розмір збитків, виходячи із вищевказаного, включаться втрата товарної вартості ТЗ, яка не включена до страхового відшкодування згідно умов Договору та не вираховується франшиза, а також коефіцієнт пропорційності, які враховуються при визначенні страхового відшкодування. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 991 ЦК України та п. 4 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР від 07.03.1996 року страховик має право відмовитись від здійснення страхової виплати у разі, зокрема, одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала. Згідно висновку експертизи № 44/6/2016 від 23.06.2016 року вартість матеріального збитку (шкоди), завданої власнику дорожньо-транспортного засобу марки Jac J5, д/н [NUMBER], внаслідок ДТП, що мала місце 11.04.2015 року на цю ж дату складає 38 024,01 грн. А тому, відповідач за первісним позовом мав право на отримання від третьої особи [PERSON] 19 722,61 грн. у якості відшкодування вартості матеріального збитку, що перевищує суму страхового відшкодування, визначеного та виплаченого позивачем відповідачу за первісним позовом. Отже, посилання позивач за первісним позовом про безпідставне набуття відповідачем коштів у розмірі 8 000,00 грн. за умовами Договору є неспроможними. До того ж, обраний позивачем за первісним позовом спосіб захисту шляхом витребування безпідставно набутого майна не підлягає застосуванню до правових відносин, що існують між позивачем та відповідачем. Оскільки виплата позивачем відповідачу за первісним позовом страхового відшкодування здійснена відповідно до умов Договору. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом підтвердила, що договір не розривався, не змінювався і продовжує діяти. Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно (кондиційне зобовязання). Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Кондикційне зобовязання виникає за наявності таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що предявлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не повязаний договірними правовідносинами щодо речі. Відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Вказане відповідає правовим позиціям ВСУ, що неодноразово висловлювались, зокрема, у справах № 6-122 цс14 постанова від 24.09.2014 року, № 6-3090 цс15 постанова від 02.03.2016 року. Зважаючи на те, що у спірних відносинах між позивачем та відповідачем, на час розгляду справи існують договірні відносини, договір продовжує діяти, таким чином, будь-яке отримання коштів відповідачем від позивача за первісним позовом згідно умов Договору може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту, зокрема, і відповідальності за порушення зобовязань (ст. 611 ЦК України) та не може усуватись шляхом застосування ст. 1212 ЦК України. Таким чином, у задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов задовольнити частково. Враховуючи викладене, з урахуванням положень статті 88 ЦПК України, суд вважає, що судові витрати за первісним позовом не підлягають стягненню з відповідача з огляду на відмову у задоволенні позову; за зустрічним позовом, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то такі витрати, зокрема, по сплаті судового збору пропорційно до частини задоволених вимог слід стягнути із відповідача в дохід держави, а саме 551,20 грн., а витрати по сплаті судового збору пропорційно до частини відхилених вимог у розмірі 551,20 грн. слід компенсуються за рахунок держави; витрати по оплаті судової експертизи у розмірі 585,00 грн. пропорційно до частини задоволених вимог слід стягнути із відповідача на користь позивача. З огляду на викладене, на підставі ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22, ст. ст. 991, 1166, 1192, 1212 ЦК України, Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР від 07.03.1996 року, Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» № 2718-III від 12.07.2001 року, Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою КМУ від 10.09.2003 року № 1440, Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджених Мінюстом, Фондом державного майна, реєстр. № 724/16740 від 04.08.2009 року, з урахуванням правової позиції ВСУ, висловленої у постановах по справах № 6-122 цс14 від 24.09.2014 року, № 6-3090 цс15 від 02.03.2016 року,

Outcome: partial