Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

27.12.2017року позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що після смерті його баби - [PERSON] , яка померла [INFO] , залишилось спадкове майно, а саме: право на земельну частку (пай) площею 2,86 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території с.Крисовичі Крисовицької сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Мостиська міська рада Львівської області), відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 08.04.2016року. Вказує, що за життя баба своїм майном не розпорядилася, заповіту не складала. Син померлої - [PERSON] (батько позивача) помер, не оформивши право власності на дану земельну ділянку. Він (позивач) як спадкоємець за законом спадщину прийняв. Однак, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на право власності на зазначену земельну частку (оригіналу вищевказаного сертифікату), позивач не може в позасудовому порядку оформити свої спадкові права у нотаріуса, у зв`язку із чим змушений звертатися до суду із даним позовом. З огляду на наведене, просить суд визнати за ним право власності на вищевказану земельну ділянку площею 2,86 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), в порядку спадкування. В судове засідання позивач не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути у її відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача - Мостиської міської ради Львівської області у судове засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі. Представник третьої особи - Мостиської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Представник третьої особи Відділу у Мостиському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій зазначає, що на спірну земельну ділянку не претендує і не заперечує проти позову. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (баби позивача). До складу даної спадщини входить право на земельну частку (пай), у землі, яка перебуває в колективній власності ЗАТ «Каменяр», на території Крисовицької сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Мостиська міська рада Львівської області), розміром 2,86 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН №451596 , виданого 08.04.2016року (взамін загубленого від 26.05.1997року серії ЛВ №1684 ). Як вбачається із матеріалів справи, за життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складала, даним майном не розпорядилася. Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Мостиської державної нотаріальної контори 22.09.2000року (спадкова справа №211/2000), спадкоємцем за законом першої черги спадкування на час відкриття спадщини був син померлої - [PERSON] (батько позивача), який фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, тобто у відповідності до ст.549 ЦК України в редакції 1963 року вчинив дії, які свідчать про прийняття ним спадщини після смерті матері. Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Мостиської міської ради Львівської області №508 від 14.06.2017року спадкодавець [PERSON] на час смерті була зареєстрована та проживала одна в [ADDRESS] . Тобто, інших спадкоємців за законом першої черги спадкування, які б прийняли спадщину, на час відкриття спадщини, крім сина померлої - [PERSON] , не було. Таким чином, належне [PERSON] , право на спірну земельну частку (пай) після її смерті перейшло за загальними правилами спадкування до її сина [PERSON] , який став власником даного майна з часу відкриття спадщини. Судом також встановлено, що [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (батька позивача). Як вбачається із матеріалів справи, за життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складав. Спадкоємцем за законом першої черги спадкування є син померлого - [PERSON] (позивач у справі), який фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, тобто у відповідності до ст.549 ЦК України в редакції 1963 року вчинив дії, які свідчать про прийняття ним спадщини після смерті батька. Дружина спадкодавця [PERSON] - [PERSON] на спірне спадкове майно після смерті чоловіка не претендує, що вбачається із поданої нею до суду заяви. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №53507370 від 01.10.2018року вбачається, що спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] в нотаріальній конторі не заводилася, що свідчить про те, що із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті останнього до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався. Тобто, інших спадкоємців після смерті [PERSON] , які б прийняли спадщину чи претендували б на таку, крім позивача, немає. В той же час, через відсутність правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку (оригіналу вищевказаного сертифікату) позивач не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у зв`язку із чим звернувся до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтв про смерть спадкодавців [PERSON] та [PERSON] ; копією Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН №451596 , виданого 08.04.2016року (взамін загубленого від 26.05.1997року серії ЛВ № 1684 ); копією довідки, виданої виконавчим комітетом Мостиської міської ради Львівської області №508 від 14.06.2017року; копією свідоцтва про народження позивача [PERSON] ; інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; заповіти/спадкові договори) щодо спадкодавців [PERSON] та [PERSON] ; копією Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Мостиської державної нотаріальної контори 22.09.2000року; довідкою, виданою Мостиським МКП «Житловик» №948 від 16.10.2019року; довідками, виданими виконавчим комітетом Мостиської міської ради №1183, 1184 та 1185 від 29.09.2019року та іншими матеріалами справи. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 р.) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а тому, враховуючи, що спадщина після смерті [PERSON] та [PERSON] відкрилася до набрання цим кодексом чинності, суд вважає, що у даних правовідносинах слід керуватися положеннями ЦК УРСР (в редакції 1963р.). Згідно ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Відповідно до ч.1 ст.529 цього кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до вимог ст. 548 цього кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом положень ст.ст.560, 561 цього кодексу спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спірну земельну частку, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У відповідності з ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі. Враховуючи думку позивача та виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає, що понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за ним.

Outcome: approved