Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-14 00:00:00

27.05.2021 позивач [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування якого зазначає, що [INFO] [PERSON] , яка її матір`ю позивача, померла. Смерть [PERSON] настала на тимчасово окупованій території. Копія свідоцтва про смерть, яка видана окупаційною владою, не створює правових наслідків. З метою отримання кваліфікованої допомоги для оформлення спадщини було укладено договір про надання правової допомоги. У подальшому адвокат зверталась до суду з заяваою про встановлення факту смерті, з заявами про виправлення описки в рішенні суду, яким встановлено факт смерті. Окрім того, на всій території України було встановлено карантинні обмеження. Звернутись до органів реєстрації актів цивільного стану, для отримання свідоцтва про смерть, не було змоги вчасно , оскільки звернення за отриманням свідоцтва було тільки за попереднім записом. Заявник [PERSON] знаходилась на тимчасово окупованій території та не змогла прибути до м. Харкова. Свідоцтво про смерть вдалось отримати тільки 30.04.2021. У зв`язку з чим строк для звернення з заявою про прийняття спадщини було пропущено. Позивач просить визначити додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини терміном один місця. Представник позивача [PERSON] звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та просила задовольнити. Представники відповідачів Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області та Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного: Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази\~ подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів\~\~змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14.12.2020 року по справі № 644/9407/20 встановлено факт смерті матері позивача [PERSON] , яка померла [INFO] у м. Антрацит, смт. Щотове. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. За життя спадкодавця, нею не було складене заповіт. Отже, за відсутності заповіту має місце спадкування за законом. Померла [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача [PERSON] , копією паспорту позивача та копією свідоцтва про шлюб позивача, відповідно до якого остання, після укладення шлюбу, змінила прізвище на « [PERSON] ». Отже, позивач належить до спадкоємців першої черги. Маючи намір прийняти спадщину позивач звернулась до наданням кваліфікованої правової допомоги до адвоката та почала оформлення всіх необхідних документів. Як вбачається з наданої копії свідоцтва про смерть воно видане 30.04.2021, тобто після спливу шестимісячного строку для звернення з заявою про прийняття спадщини. Приписами ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Ч. 1 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до\~ст. 1270 ЦК України\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Строк для прийняття спадщини сплинув 18.12.2020. Згідно ч. 3\~ст.1272 ЦК України\~за позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини із поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до\~ст.1272 ЦК України, визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно п. 24\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої\~статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Отже, правила ч. 3\~ст. 1272 ЦК України\~можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Відповідно до змісту\~ст. 1272 ЦК України\~позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається:1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. За правилами ч. 5\~ст. 1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3\~ст. 1296 ЦК, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК\~встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Судом встановлено, що позивач [PERSON] пропустила строк на подачу заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини через те, що на момент смерті її матір [PERSON] мешкала у місті Антрацит смт. Щотове Луганської область. Зазначене місто відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 1085-р від 07.11.2014 віднесене до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення. У [PERSON] виникли труднощі через отримання свідоцтва про смерть матері. Так, 30.11.2020 [PERSON] , через свого представника, звернулась до суду з заявою про встановлення факту смерті [PERSON] на окупованій території. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14.12.2020 встановлено факт смерті [PERSON] на окупованій території. У подальшому, 16.12.2020 представник заявника зверталась до суду про виправлення описки в рішенні суду, ухвалою суду від 02.03 було відмовлено у виправленні описки. У зв`язку з тим, що в рішенні суду, яким встановлено факт смерті, не було зазначено прізвища представника заявника, органом реєстрації актів цивільного стану не було видано представнику [PERSON] свідоцтво про смерть [PERSON] . В свою чергу [PERSON] мешкала на тимчасово окупованій території та могла безперешкодно виїхати на підконтрольну територію, в тому числі і через карантинні обмеження, встановлені на всій території України. Окрім того, в рішенні суду, яким встановлено факт смерті, було допущено описку в написанні прізвища особи, яка померла. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22.03.2021 внесено виправлення в рішення суду. У зв`язку чим свідоцтво про смерть [PERSON] було отримано тільки 30.04.2021. Від прийняття спадщини після померлої матері позивач не відмовилась. В зв`язку з чим, суд визнає причини пропуску подання заяви позивачем про прийняття спадщини поважними та встановлює додатковий строк для прийнятті спадщини. Окрім того суд зазначає, що строк для подання заяви для прийняття спадщини сплив 18.12.2020, факт смерті судом було встановлено 14.12.2020, проте в рішенні було допущено описки. Свідоцтво про смерть, без якого не можливо було звернутись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, остаточно видане 30.04.2021. Норми європейського законодавства щодо прав людини встановлюють, що згідно зі стандартом, розробленим у практиці Європейського суду з прав людини на підставі висновків у його рішеннях, для встановлення відповідності певного заходу принципу правомірності позбавлення володіння слід проаналізувати три критерії: 1) чи є такий захід правомірним (передбачається національним законодавством); 2) чи має позбавлення власності суспільний (громадський) інтерес; 3) чи є такий захід пропорційним поставленій меті (забезпечує справедливу рівновагу між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини). Якщо хоча б одного із зазначених критеріїв не буде дотримано, то ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до третього критерію, уніфікований підхід ЄСПЛ до оцінки вимог, закріплених у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, ґрунтується також на критерії «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право власності, та інтересами особи, яка так чи інше страждає від такого втручання (рішення від 23.09.1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції»). Зазначений критерій передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення. ЄСПЛ вважає, що будь яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення у справі «Трегубенко проти України»). Питання про те, чи буде досягнута справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, має значення лише при умові, що таке втручання відповідає вимогам закону і не є безпідставним. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позбавлення позивачки права на спадщину буде занадто надмірним тягарем, що не є пропорційним меті законодавчого обмеження строку подання заяви про прийняття спадщини, відтак, буде порушено «баланс» між інтересами держави та фізичної особи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №761/42165/17-ц від 28 жовтня 2019 року. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень\~ст. 81 ЦПК України\~докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини спадкоємцем поважними, і визначити позивачу додатковий строк для подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. На підставі рішення суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини спадкоємець повинен у визначений судом строк звернутися до нотаріальної контори та подати відповідну заяву, після чого він буде вважатися таким, що прийняв спадщину. На підставі викладеного,

Outcome: approved