Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

28.04.2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про надання дозволу дитині на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави Україна разом із матірю, без згоди та супроводу батька. В обґрунтування свого позову позивачка [PERSON] посилається на те, що шлюб між нею та [PERSON] розірвано. Від шлюбу з відповідачем [PERSON] має неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Вона має на меті організувати для своєї дитини відпочинок за кордоном з метою розширення світогляду дитини, спрямувати дитину на розвиток її історичних і культурних цінностей інших народів, однак не може отримати згоди на такі поїздки від відповідача. А тому вона вважає, що його дії суперечать інтересам дитини, в результаті чого дитина позбавлена тих можливостей, про які вона вказала раніше. Вона вважає, що згідно із діючим законодавством України, яке регулює даний вид правовідносин, вона має право на отримання дозволу на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави Україна зі своєю дитиною, без згоди та супроводу батька. Просила суд надати дозвіл дитині [PERSON], [INFO] на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави Україна разом з нею матірю [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO], на строк три роки, а саме з 27 квітня 2015 року по 27 квітня 2018 року, яка буде забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну свого сина [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявилася, в своїй заяві просить суд розглянути справу без її участі. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі та не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчить оголошення в газеті «Урядовий курєр» про його виклик до суду. Своїх заперечень суду не надав. Від нього не надійшла заява про відкладення розгляду справи і про причини неявки до суду. Справа розглянута у відсутності відповідача на підставі наявних доказів. За згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з таких підстав. Як було встановлено в судовому засіданні, що між [PERSON] до [PERSON] розірвано шлюб 13 березня 2013 року (а.с.13). Від даного шлюбу вони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини І-ЕД №231978 (а.с.5), де в графі мати вказана [PERSON], а в графі батько вказаний [PERSON] (а.с.5). На підставі п. 2 ст. 4 Постанови КМУ «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», № 57 від 27 січня 1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16- річного віку, в супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється у разі предявлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно із п.п. 2-4 п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду із України та вїзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. \~\~\~\~\~\~\~\~ Проїзний документ дитині видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки, або до досягнення нею 18-річного віку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а тому на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Крім того, згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~На підставі викладеного та

Outcome: approved