Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

27.07.2020 Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 14.05.2012 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] укладено договір б/н про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, що розміщені на сайті www.privatbank.ua, становить між ним і банком договір про надання банківських послуг. За умовами вказаного договору відповідачу було відкрито кредитний рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, зазначеному в довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, та надано у користування відповідачу кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту змінювався банком. Відповідно до п. 2.1.1.2.12 Умов та Правил надання банківських послуг у редакції, що почала діяти з 01.03.2019, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які відповідно до ч. 2 ст.\~625\~Цивільного кодексу\~України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд». [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 28.04.2020 виникла заборгованість у розмірі 51693,49 грн, з яких: 35108,80 грн - заборгованість за тілом кредиту, 12618,92 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 3965,77 грн нарахована пеня. Посилаючись на викладене, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило суд стягнути зі [PERSON] заборгованість за кредитним договором у вказаному розмірі. Заочним рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 02.10.2020 у цивільній справі № 610/1740/20, пр. № 2/610/623/2020 позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості було задоволено, стягнуто зі [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.05.2012 в сумі 51693,49 грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 2102,00 грн (а.с. 75, 76). Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 19.04.2021 задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення, скасовано заочне рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 02.10.2020 у цивільній справі № 610/1740/20, пр. № 2/610/623/2020 за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 122-124). 05.05.2021 [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву АТ КБ «ПРИВАТБАНК», у якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі та застосувати до позовних вимог позовну давність. Зазначив, що позивач на підтвердження позовних вимог не надав жодного доказу щодо досягнення згоди з усіх істотних умов договору, підписання кредитного договору, встановлення та зміни кредитного ліміту, погодження терміну дії договору. Анкета-заява від 14.05.2012 не містить відомостей про розмір бажаного кредитного ліміту та волевиявлення відповідача на оформлення картки на своє ім`я. Також у вказаній анкеті-заяві відсутня інформація щодо зміни умов кредитування та обслуговування кредитної картки. Надана позивачем копія витягу з тарифів обслуговування кредитних карт і Умов та правил надання банківських послуг не містять підпису відповідача щодо ознайомлення з такими тарифами та умовами. Позивачем не доведено користування відповідачем картковим рахунком та використання суми кредитних коштів. З копії довідки про надання кредитної картки вбачається, що зобов`язання відповідача перед банком припинилися у листопаді 2018 року. Вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними, а тому не підлягають задоволенню (а.с. 141-147). 24.05.2021 до суду надійшла відповідь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на відзив [PERSON] , у якій позивачем зазначено, що підписана [PERSON] заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, що розміщені на сайті www.privatbank.ua, становлять між ним та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» договір банківського обслуговування. Банком було надано відповідачу всю необхідну інформацію про умови кредитування у письмовому вигляді, що підтверджується підписом [PERSON] у заяві. На підставі укладеного договору відповідачу було відкрито картковий рахунок, ключем до якого є пластикова картка, отримана відповідачем, а також номер мобільного телефону, зазначений відповідачем у заяві. За допомогою встановлених ключів до карткового рахунку відповідачу надано можливість здійснювати дистанційне обслуговування, тобто банк забезпечив позичальнику можливість доступу до карткового рахунку. Виконання позичальником умов кредитного договору засвідчує його волю до настання правових наслідків, передбачених кредитним договором. З моменту укладення кредитного договору минуло вісім років. Позичальник не звертався до банку щодо неправильного нарахування відсотків, користувалася кредитними коштами, здійснював часткове погашення заборгованості, що свідчить про його обізнаність про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування, а також його згоду з вказаними умовами. Згідно витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3,6% (43,20% на рік), вказано розміри комісій та штрафів. Тобто сторонами при укладенні договору були узгоджені усі істотні умови. Умовами договору було визначено право банку у будь-який момент змінити кредитний ліміт. Додана до позовної заяви виписка з карткового рахунку містить відомості про те, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, він користувався кредитними коштами. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не надано, судово-економічну експертизу у справі не призначено. Строк дії картки [PERSON] згідно кредитного договору до останнього дня листопада 2018 року. Позивач звернувся до суду з даним позовом у липні 2020 року, тобто до спливу строку позовної давності (а.с. 159-168). 25.05.2021 до суду надійшла заява позивача про зменшення позовних вимог, згідно якої він просив стягнути зі [PERSON] заборгованість за договором б/н від 14.05.2012 в сумі 47727,72 грн, з яких: 35108,80 грн заборгованість за тілом кредиту, 12618,92 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України (а.с. 173, 174). Представник позивача подав до суду заяву, згідно якої просив розглянути справу за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв або клопотань від нього не надходило. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося. Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що відповідно до укладеного 14.05.2012 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та [PERSON] договору б/н відповідач отримав грошові кошти у вигляді встановленого на картковий рахунок кредитного ліміту, який у подальшому змінювався банком. Матеріали справи містять анкету-заяву [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 14.05.2012, у якій зазначено, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті банку www.privatbank.ua, і Тарифами становить між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (а.с. 19). Крім того, Банк додав до позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщених на сайті: https://privatbank.ua, та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна (а.с. 20-46). З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , убачається, що кредитний ліміт неодноразово змінювався банком. Так, 06.05.2015 було встановлено кредитний ліміт у розмірі 2500,00 грн, 23.03.2016 його було зменшено до 0,00 грн, 08.08.2016 збільшено до 2500,00 грн, 31.01.2017 збільшено до 2600,00 грн, 26.05.2017 збільшено до 35000,00 грн, 11.09.2017 збільшено до 42000,00 грн, 24.01.2018 зменшено до 35740,00 грн, 06.07.2018 зменшено до 0,00 грн (а.с. 17). Згідно з доданою до позовної заяви довідкою, на підставі укладеного між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON] договору було надано кредитну картку № [NUMBER] , відкриту 13.11.2014 з терміном дії до 11/18 (останнього дня листопада 2018 року) (а.с. 18). Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість [PERSON] станом на 28.04.2020 за кредитним договором б/н від 14.05.2012 становить 51693,49 грн, з яких: 35108,80 грн - заборгованість за тілом кредиту, 12618,92 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 3965,77 грн пеня (а.с. 8-12). Позивач після зменшення позовних вимог просить стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту в сумі 35108,80 грн та заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, в сумі 12618,92 грн. Спір між сторонами виник з договірних правовідносин, які врегульовані нормами Цивільного кодексу\~України в частині позики та договору кредиту, а також регулюються загальними положеннями про договір та зобов`язання. Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із частиною першою статті 633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору За змістом частини 2 статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 14.05.2012 процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість по процентам за користування кредитом. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором б/н від 14.05.2012, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. В даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (14.05.2012) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (17.07.2020). За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 14.05.2012 шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору та відповідальність за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Конституційний Суд України в рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у цивільній справі № 342/180/17-ц, провадження № 14-131цс19. Оскільки у договорі між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем не визначений розмір процентної ставки за користування кредитними коштами право на отримання таких процентів може виникати лише за правилами ст. 1048 ЦК України. Проте таких позовних вимог позивач не заявляв та відповідного розрахунку не надавав. Таким чином, вимоги позивача про сплату заборгованості по процентам за користування кредитом на вимогах Закону не ґрунтуються та їм не відповідають, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Банк свої зобов`язання за договором, укладеним 14.05.2012 між ним та [PERSON] , виконав, надавши відповідачу кредитні кошти шляхом відкриття карткового рахунку з встановленим кредитним лімітом. [PERSON] користувався кредитними коштами, що підтверджується випискою по картковому рахунку, проте умови договору належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість (а.с. 13-16). Укладений між сторонами кредитний договір від 14.05.2012 не містить строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, суд вбачає наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 35108,80 грн (прострочене тіло кредиту). Твердження відповідача про необхідність підтвердження первинними документами бухгалтерського обліку видачі кредитних коштів не відповідають обставинам справи, оскільки кредитні кошти надавалися банком шляхом встановлення кредитного ліміту, який використовувався відповідачем під час здійснення операцій з використанням відповідної банківської карти. Банком надано виписку з рахунку позичальника, що відображає деталі операцій, проведених з використанням кредитних коштів, сум відповідних операцій та залишок на картці після відповідних операцій, що не спростовані відповідачем. Відповідачем не надавалися докази на спростування даних, вказаних у виписці з рахунку позичальника та не заявлялися клопотання про витребування доказів на підтвердження зазначених заперечень. Відповідно до статті 256\~ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 253\~ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15. Судом встановлено, що останній платіж відповідачем було здійснено 21.10.2018 в сумі 32,50 грн, тобто з 22.10.2018 у кредитора виникло право на пред`явлення позову про стягнення заборгованості. Позов пред`явлено банком у липні 2020 року, тобто в межах трирічного строку. Враховуючи викладене, підстави для відмови в позові АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відсутні. Згідно матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено 2102,00 грн судового збору (а.с. 1). У зв`язку із частковим задоволенням позову суд відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України присуджує з відповідача на користь позивача вказані судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд задовольняє позов на суму 35108,80 грн, що становить 73,56 процента від загальної ціни позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору у розмірі 1546,23 грн, що відповідно становить 73,56 процента від загальної суми судового збору, сплаченого позивачем під час звернення до суду з позовною заявою. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: partial