Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

27.11.2017 року [PERSON] звернулась в суд з зазначеним позовом, який обґрунтувала тим, що 14.02.2002 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на приналежні їй на праві власності земельні ділянки. В управління зазначеним спадковим майном вступила рідна сестра спадкодавця [PERSON] [PERSON], яка, не оформивши у встановленому порядку своїх спадкових прав, 22.05.2015 року померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на земельні ділянки, які вона успадкувала після смерті [PERSON], а також власні земельні ділянки та житловий будинок, який розташований за адресою: с.Мосир, вул.Незалежності, 64, Любомльського району Волинської області. Позивач є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] та спадщину вона прийняла в порядку ст.1268 ЦК України, однак своїх спадкових прав оформити не має можливості через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно, про що нотаріусом їй видано відповідні постанови. Спадкові земельні ділянки після смерті [PERSON] належали останній на праві власності на підставі Державного акту ІІІ-ВЛ №018428, оригіналу якого у позивача немає, а на її заяву про видачу дублікату, відділ Держгеокадастру надав лише архівну копію, оскільки видача дублікатів Державних актів не передбачена чинним законодавством. Окрім цього, у розпорядженні позивача відсутні свідоцтва про народження спадкодавців: [PERSON] та [PERSON], що унеможливлює встановлення між ними родинного звязку, як рідних сестер. Записи про дати народження спадкодавців у Державному архіві Волинської області також відсутні. За викладених обставин позивач просила встановити факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], як рідних сестер, що необхідно їй для реалізації спадкових прав, а також визнати за нею право власності на наступне нерухоме майно: - житловий будинок з господарськими спорудами, які розташовані за адресою: с.Мосир, вул.Незалежності, 64, Любомльського району Волинської області; - пять земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення підсобного сільського господарства, розташованих на території Ладинської сільської ради Любомльського району Волинської області: площею 0,5422 га з кадастровим номером 0723382600:04:005:0361; площею 0,6762 га з кадастровим номером 0723382600:04:005:0362; площею 0,6854 га з кадастровим номером 0723382600:04:004:0365; площею 0,25 га з кадастровим номером 0723382600:04:004:0366; площею 0,44 га з кадастровим номером 0723382600:04:001:0430. Сторони в судове засідання не зявились. Позивач у позовній заяві одночасно просила справу розглядати у її відсутності. Від відповідача - Вишнівської сільської ради Любомльського району Волинської областів канцелярію суду надійшла заява про відсутність заперечень проти позову [PERSON], підтримання заявлених останньою позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи у відсутності представника сільської ради. За таких обставин, розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення в повному обсязі, виходячи з наступного. З копії свідоцтва про смерть серії 1-ЕГ №110321, виданого Ладинською сільською радою Любомльського району Волинської області 15.02.2002 року, встановлено, що [PERSON] померла 14.02.2002 року у віці 66 років (а.с.4 на звороті). Відповідно до копії довідки Ладинської сільської ради Любомльського району Волинської області від 05.12.2016 року за вих.№567/02-23, спадкодавець [PERSON], [INFO], до дня смерті постійно була зареєстрована і проживала [INFO]. Заповіт від імені [PERSON] сільською радою не посвідчувався. До складу спадкового майна після її смерті увійшов Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІІ-ВЛ №018428, виданий Ладинською сільською радою 28.12.2001 року. В управління спадковим майном вступила сестра спадкодавця [PERSON], [INFO]. Пережилого подружжя немає (а.с.6). З копії свідоцтва про одруження серії ІІ-ЯК №0546863, виданого Мосурською сільською радою бувшого Устилузького району Волинської області 28.12.1978 року, вбачається, що [PERSON] одружилась в 1948 році у віці 23 роки, а її дошлюбне прізвище значилось «Вовк» (а.с.6 на звороті). Державний архів Волинської області 21.04.2017 року видав довідку за вих.№510/01-44 про те, що надати інформацію про народження [PERSON] та [PERSON] немає змоги, оскільки метричні книги церкви Вознесіння Господнього села Мосир Володимирського повіту передані на зберігання в Держархів області частково по 1864 рік, церкви [PERSON] села Мосир лише за 1937 рік (а.с.9 на звороті). Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-ЕГ №170166, виданого виконавчим комітетом Ладинської сільської ради Любомльського району Волинської області 25.05.2015 року, [PERSON] померла 22.05.2015 року в с.Мосир Любомльського району Волинської області у віці 89 років (а.с.4). З довідки Ладинської сільської ради Любомльського району Волинської області від 07.08.2017 року за вих.№304/4 встановлено, що [PERSON], [INFO], до дня смерті постійно була зареєстрована та проживала [INFO], разом зі своєю дочкою позивачем [PERSON], яка є спадкоємцем після її смерті. Заповіт від імені [PERSON] сільською радою не посвідчувався. До складу спадкового майна після її смерті увійшли: житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що розташований в с.Мосир по вул.Незалежності, 64, Любомльського району Волинської області; грошові вклади, які знаходяться в Любомльському ощадбанку Волинської області; пять земельних ділянок та свідоцтво про право на майновий пай (а.с.5). Приналежність спадкодавцю [PERSON] житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, 1952 року побудови, що по вул.Незалежності, 64, в с.Мосир Любомльського району Волинської області, також підтверджується копією витягу з погосподарської книги №3 на 2011-2015 роки Ладинської сільської ради Любомльського району від 11.10.2016 року за №488/02-23 (а.с.8). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.315 ЦПК України,\~суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Аналізуючи вище перелічені докази на предмет відповідності у них даних про прізвища та по батькові спадкодавців: [PERSON] та [PERSON], місця їх проживання, та належно оцінивши їх в своїй сукупності, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав вважати, що останні є рідними сестрами та об'єктивних сумнівів у доведеності такого факту у суду не виникає. Встановлення такого факту родинних відносин позивачу [PERSON] необхідне для оформлення права на спадкове майно, оскільки вона є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], як дочка останньої, що доводиться копією свідоцтва про народження серії І-ЯК №089497, виданого Олеською сільською радою Любомльського району Волинської області 25.05.1967 року, та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЕГ №409694, виданого Ладинською сільською радою Любомльського району Волинської області 24.12.1988 року (а.с.7). Відповідно до ст.530 ЦК України (в редакції 1963 року), чинної на день відкриття спадщини після смерті [PERSON], при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та баба померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). В силу наведеної норми, [PERSON] є спадкоємцем після смерті [PERSON], як її рідна сестра. Дослідженими доказами доведено ту обставину, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті сестри в порядку, передбаченому п.1 ч.1 ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року). З копії Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ВЛ №018428 від 28.12.2001 року встановлено, що спадкодавцю [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка загальною площею 2,60 га для ведення особистого підсобного господарства, яка, згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки, фактично складається з пяти земельних ділянок та розташована на території Ладинської сільської ради Любомльського району (а.с.12). Відповідно до витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованих 06.11.2017 року, на підставі Державного акту від 28.12.2001 року серії ІІІ-ВЛ №018428, [PERSON] на праві приватної власності належали земельні ділянки для ведення підсобного сільського господарства, які розташовані за межами населених пунктів Ладинської сільської ради Любомльського району Волинської області: площею 0,5422 га кадастровий номер 0723382600:04:005:0361; площею 0,6762 га - кадастровий номер 0723382600:04:005:0362; площею 0,44 га кадастровий номер 0723382600:04:001:0430; площею 0,6854 га - кадастровий номер 0723382600:04:004:0365; площею 0,25 га кадастровий номер 0723382600:04:004:0366 (а.с.16-24). Статтею 561 ЦК України (в ред.1963 р.) передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому законом, чинним на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], було визначено, що спадщина є належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, якщо він її прийняв. ЦК України (в редакції 1963 р.) не було встановлено граничного строку, за спливом якого спадкоємцеві не може бути видане свідоцтво про право на спадщину. Отже, [PERSON], в силу ст.ст. 530, 549, 561 ЦК України (в редакції 1963 року), після смерті своєї сестри [PERSON], набула майнових прав на спадкове нерухоме майно останньої, а саме, вище вказані земельні ділянки. Не оформивши своїх спадкових прав, [PERSON] померла 22.05.2015 року. Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Виходячи з наведеного, до складу спадкового майна після смерті [PERSON] увійшло майно, що зазначене у довідці Ладинської сільської ради Любомльського району Волинської області від 07.08.2017 року за вих.№304/4, а також успадковані нею земельні ділянки після смерті [PERSON] У справі встановлено, що позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, Інших спадкоємців, в тому числі, які відповідно до ст.1241 ЦК України мають право на обовязкову частку у спадковому майні після смерті [PERSON], немає, що встановлено з копії матеріалів спадкової справи №80/2016 (а.с.46-60). Отже, єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є позивач [PERSON], яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивачу [PERSON] в.о. державного нотаріуса Любомльської державної нотаріальної контори Волинської області видано десять свідоцтв про право на спадщину за законом на земельні ділянки, які належали спадкодавцю [PERSON] на підставі Державних актів на право власності на земельні ділянки (а.с.50-60). На інше спадкове нерухоме майно, яке увійшло до складу спадщини після смерті [PERSON], в.о. державного нотаріуса відмовлено позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину. Зокрема, постановою від 29.06.2017 року позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на цілу земельну ділянку площею 2,60 га, розташовану на території Ладинської сільської ради Любомльського району Волинської області, що належить сестрі спадкодавця [PERSON] [PERSON], з підстав не надання правовстановлюючих документів на нерухоме майно та відсутності документів, що підтверджують родинні відносини між ними, а постановою від 13.07.2017 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: с.Мосир, вул.Незалежності, 64, Любомльського району Волинської області, після смерті [PERSON] через відсутність правовстановлюючих документів щодо належності цього майна останній, як спадкодавцю(а.с.11, 12). Така відмова нотаріуса узгоджується з вимогами ст.ст.68, 69 Закону України «Про нотаріат» та підпунктів 4.14, 4.15 пункту 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, а тому спадкове право позивача може бути реалізовано лише в судовому порядку. Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 06.12.2017 року за №106494538, підтверджено відсутність записів щодо нерухомого майна, розташованого за адресою: Волинська область, Любомльський район, с.Мосир, вул.Незалежності, 64, зокрема, щодо реєстрації його права власності, іпотеки, заборони відчуження (а.с.37). На підставі технічного паспорта, виданого ТОВ «Бюро оцінки та інвентаризації» 11.08.2017 року, встановлено, що зазначене нерухоме майно побудоване за життя спадкодавця [PERSON] та ознак самочинного будівництва не має (а.с.13-15).\~ Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України установлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частиною 1 статті 82 ЦПК України регламентовано, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України,\~позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, зясовані по справі обставини свідчать, що позиція відповідача щодо предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у звязку із чим фактичні обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, у звязку із визнанням відповідачем позову, суд вважає доведеними, а заявлені вимоги такими, що підлягають задоволенню. У звязку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи, у відповідності до положень ч.1 ст.142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого при поданні позову судового збору.

Outcome: approved