Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

27 лютого 2017 року [PERSON], в інтересах якого діє [PERSON], звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики у розмірі 30 000,00 грн., посилаючись на те, що 08 грудня 2016 року відповідач [PERSON] позичила у нього кошти у сумі 30 000 (тридцять тисяч) грн., які зобов'язувалась повернути до 01.01.2017 року, що підтверджується розпискою, написаною власноручно [PERSON] та договором позики від 08.12.2016 р., однак сума позики в розмірі 30 000 грн. йому так і не повернута, а відповідач ухиляється від виконання взятого на себе зобов'язання, в зв'язку з чим просить стягнути дані кошти. Позивач в судове засідання не з'явився. Представник позивача через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про розгляд справи повідомлена у встановленому законом порядку, жодних заяв, клопотань чи заперечень до суду не подала. У відповідності до ст. ст. 169 ч. 4, 226 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом об'єктивно встановлено, що 08 грудня 2016 року [PERSON] позичив [PERSON] 30 000,00 грн., тобто між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач зобов'язався повернути кошти до 01 січня 2017 року. Також була написана розписка. Станом на день подачі позову відповідач не повернула позивачу кошти в сумі 30 000,00 грн., що у відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, підтверджується розпискою від 08.12.2016 року та договором позики від 08.12.2016 р. Даний письмовий договір позики від 08 грудня 2016 року, наданий позивачем на підтвердження зобов'язань відповідача, є належним та допустимим доказом виникнення боргового зобов'язання; цей договір позики сторони уклали відповідно до вимог статті 1047 ЦК України; наявність у позивача оригіналу договору позики згідно з положенням частини третьої статті 545 цього Кодексу свідчить про неповернення боргу відповідачем, тому є підстави для стягнення з нього на користь позивача неповернутої суми позики за вказаним договором. Відповідач не довів факт неодержання грошових коштів від позикодавця (в судове засідання не з'явився), а тому цей договір позики є дійсним та породжує права та обов'язки згідно закону України. Відповідно до роз'ясень, викладених у правових позиціях Верховного Суду України про стягнення боргу за договором позики від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50 цс16, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Ст. 526 Цивільного Кодексу України визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України). Отже, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з [PERSON] суми боргу згідно договору позики від 08.12.2016 р. в розмірі 30 000,00 грн. на користь [PERSON] Судовий збір розподіляється згідно ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved