Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~28.05.2019р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] (третя особа [PERSON] ) про визнання права власності в порядку спадкування за законом (а.с.№4-7). \~ \~ \~ \~Ухвалою судді [PERSON] від 03.06.2019р. позовна заява була залишена без руху (а.с.№18), а ухвалою від 26.06.2019р. позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи призначено в загальному позовному провадженні в підготовче засідання (а.с.№26). \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 09.10.2019р. були витребувані докази матеріали спадкової справи (а.с.№42). Ухвала виконана, спадкова справа надійшла суду 05.11.2019р. (а.с. № 51-60). \~ \~ \~ \~Підготовче засідання у справі у відповідності до вимог ст. 197 та п. 3 ч.2 ст. 200 ЦПК України проведено 19.02.2020р. (а.с.№85). В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка в позовній заяві посилалася на те, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на нерухоме майно у вигляді 1/3 частини квартири [ADDRESS] . Позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте отримала постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність у неї правовстановлюючих документів. Посилаючись на те, що оригінал свідоцтва про право власності на квартиру перебуває у відповідачки, яка відмовляється його надавати, позивачка просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] на 1/6 частину квартири [ADDRESS] . 10.12.2019р. відповідачкою подано клопотання про застосування строків позовної давності (а.с. № 62-63). Відповідачка в наданому до суду 10.12.2019р. клопотанні просила відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачкою пропущені строки позовної давності. Так, позивачка у 2010р. подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, а в 2012р. отримала постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. Разом з тим, позивачка звернулася до суду лише в 2019р., через сім років, з пропуском строків позовної давності. Просила застосувати строк позовної давності до вимог [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування на 1/6 частину квартири [ADDRESS] та відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с.№ 62-63). Крім того, 19.02.2020р. відповідачкою були надані письмові пояснення, в яких вона зазначає про передчасність позовних вимог [PERSON] , оскільки в наданій на запит суду спадковій справі відсутня постанова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. А тому, відповідачка ставить під сумнів надану позивачкою копію постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадину (а.с.№79-80). Після ознайомлення із клопотанням відповідачки про пропуск строку звернення до суду з позовом, 03.07.2020р. позивачкою подана заява про поновлення цього строку з огляду на наявність поважних підстав (а.с.№114). Позивачка 29.09.2020р. надала суду заяву, в якій підтримала свої позовні вимоги, зазначила, що в державну нотаріальну контору вона звернулась вчасно, а до суду звернулась тільки 28.05.2019р. з поважних причин. В цій заяві позивачка також просила суд розглядати справу за її відсутності та без фіксації судового засідання технічними засобами (а.с. № 134). Представник відповідачки - адвокат Кузьменко Ю.І. (діє на підставі ордера серія ДП № 2447/026 від 01.12.2019р. (а.с.№65-66) суду 29.09.2020р. надала заяву, в якій також просила справу розглядати за її відсутності. Представник відповідачки наголошувала, що подані 03.07.2020р. позивачкою докази не є підтвердженням поважності причин пропуску строку звернення до суду, а повторне звернення [PERSON] до державного нотаріуса у 2020р. не свідчить про переривання строку позовної давності (а.с. № 136). Третя особа - [PERSON] в підготовчі та судові засідання неодноразово не з`являлася, про дату та час слухання справи була повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи є відповідні докази (а.с.№33, 49, 76, 88, 97, 126, 131). Крім того,\~третьою \~особою була\~подана заява\~ про\~отримання \~судових \~повісток за\~допомогою sms-повідомлень,\~в матеріалах\~справи наявні\~ докази\~про отримання\~третьою особою\~судових \~викликів (а.с. № 89, 100). Про дати судових засідань також неодноразово було розміщено оголошення на сайті «Судова влада України» (а.с. № 90, 102, 127). Третя особа - [PERSON] причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи не надала. Приймаючи до уваги заяви позивачки та представника відповідачки та неявку третьої особи без поважних причин, суд розглянув справу 29.09.2020р. за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами на підставі ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, ознайомившись із матеріалами справи, оцінивши зібрані докази у справі за принципами ст.89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст. 13 ЦПК України). При розгляді справи встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , у кожної з яких було по 1/3 частині, що підтверджується інформацією КП «ДМБТІ» від 17.02.2012р. № 2302 (а.с.№13) та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 29.09.2020р. (а.с.№133). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, яке видано 02.12.2009р. Відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 7612 від 02.11.2009р. (а.с.№54). Позивачка є донькою [PERSON] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження, яке видане 31.08.2010р. Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 2124 від 20.08.1949р. (а.с.№10), та копією свідоцтва про шлюб. Який зареєстрованим в «Доме бракосочетания г. Днепропетровска» (мовою оригіналу) 05.11.1966р. (а.с.№11). Після смерті матері, 08.04.2010р. позивачка у встановлений законом шестимісячний строк звернулася до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори щодо прийняття спадщини після смерті матері, що підтверджується наявною в матеріалах спадкової справи № 193/200 від 03.03.2010р. заяви [PERSON] (а.с.№53 зворотна сторона). Постановою державного нотаріуса Першої ДДНК Заносієнко Н.М. від 23.11.2012р. № 5111/02-31 позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] з посилання на те, що у спадкоємиці відсутні правовстановлюючі документи. Оригінал постанови був оглянутий суддею 20.05.2020р. та копія завірена (а.с.№ 104, 106). Під час розгляду справи судом, позивачка вдруге зверталась до державного нотаріуса з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом по діючим з 2016р. новим правилам отримання свідоцтв (на підставі даних реєстру речових прав) (а.с. № 104). Втім, постановою державного нотаріуса Першої ДДНК Заносієнко Н.М. від 01.07.2020р. позивачці вдруге відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] з посилання на те, що у спадкоємиці відсутні правовстановлюючі документи (п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій (а.с. № 118-119). З матеріалів спадкової справи вбачається, що крім позивачки до нотаріальної контори 03.03.2010р. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері звернулась відповідачка [PERSON] (а.с.№53). Відомості про інших спадкоємців, які у встановлений законом строку звернулися із заявою про прийняття спадини, матеріали спадкової справи не містять. Таким чином, позивачка та відповідачка мають право успадкувати по 1/6 частини квартири [ADDRESS] після смерті їх матері [PERSON] . Оскільки в позасудовому порядку позивачка не має можливості оформити свої спадкові права у нотаріальному порядку (наявна постанова про відмову у вчинені нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири), суд приймаючи до уваги, що позивачка у встановлений законом строк прийняла спадщину, вважає що її позовні вимоги щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] на 1/6 частину квартири [ADDRESS] підлягають задоволенню. Посилання відповідачки на пропуск позивачкою строку позовної давності у даній цивільній справі суд оцінює критично з огляду на наступне. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В постанові Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що оскільки позови про визнання права власності, що пред`явлені на підставі статті 392 ЦК України, пов`язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна, то на ці позови не поширюються правила про позовну давність. В обґрунтування заяви про застосування строків позовної давності відповідачка посилалася на те, що в 2012р. позивачка отримала постанову нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, а з позовом звернулася через сім років, лише в 2019р. Крім того, відповідачка зазначила, що в 2010р. під час подачі заяви про прийняття спадщини позивачці були роз`яснені строки та порядок отримання свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст.ст. 1297, 1298 ЦК України, які визначають обов`язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачою свідоцтва про право на спадщину, а також ще у 2010р. позивачка була обізнана про порушення свого права. Разом з тим, у даній цивільній справі позивачка, звернувшись до державної нотаріальної контори у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини, може реалізувати своє право на спадщину без будь-яких обмежень строками позовної давності, оскільки в силу закону спадкове майно 1/6 частина квартири [ADDRESS] належить їй з часу відкриття спадщини та видача свідоцтва про право на спадщину ніяким строком не обмежена. Статтею 1298 ЦК України визначено строк, після якого нотаріусом видається свідоцтво про право на спадщину і не визначено граничного строку для звернення спадкоємця із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. В даній справі, неможливість отримання позивачкою свідоцтва про право на спадщину викликана виключно відсутністю у неї правовстановлюючого документу на спадкове майно, у зв`язку з чим вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину, проте як власник спадкового майна, з урахуванням вищевказаних роз`яснень ВССУ, вона не обмежена строками позовної давності для захисту своїх майнових прав в судовому порядку. Таким чином, строки позовної давності, на застосуванні яких наполягала відповідачка та про поновлення яких було заявлено позивачкою у заяві від 03.07.2020р. (а.с.№114), не застосовуються у даній цивільній справі. Посилання відповідачки на те, що надана позивачкою копія постанови від 23.11.2012р. про відмову у вчиненні нотаріальних дій не є належним доказом, з огляду її відсутність в матеріалах спадкової справи, яка була надана на виконання ухвали суду про витребування доказів, також суд оцінює критично, з огляду на те, що оригінал постанови був наданий позивачкою, оглянутий суддею 20.05.2020р. та копія постанови завірена суддею та долучена до матеріалів справи (а.с.№104, 106). Крім того, маючи сумніви щодо винесення державним нотаріусом постанови від 23.11.2012р., представник відповідачки мала право звернутися з відповідним клопотанням про витребування цього доказу, разом з тим, як вбачається з заяви представника [PERSON] від 19.02.2020р. будь-які клопотання на момент вирішення питання про закінченням підготовчого засідання та переходу до судового розгляду у неї були відсутні. Підводячи підсумок викладеному, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] (третя особа [PERSON] ) про визнання права власності в порядку спадкування за законом підлягають задоволенню, отже слід визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , на 1/6 частини квартири [ADDRESS] , загальною площею 68,3кв.м., житловою площею 44,3кв.м. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України, приймаючи до уваги результат вирішення справи, судові витрати слід розподілити наступним чином. Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 03.06.2019р. попередньо визначений судовий збір і сторонами під час розгляду справи не надано доказів того, що вартість спадкового майна є більшою чи меншою, у зв`язку з чим попередньо визначений судом розмір судового збору міг би змінитися. З урахуванням задоволення позовних вимог в повному обсязі, сплачений позивачкою при подачі позову судовий збір у загальному розмірі 1 300грн. (а.с.№2, 3) підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки. Заявлені позивачкою при подачі позову витрати на професійну правничу допомогу, орієнтовний розмір яких зазначався як 20\~000грн., стягненню з відповідачки не підлягають з огляду на те, що належних та допустимих доказів понесення цих витрат суду не надано (договору про надання професійної правничої допомоги, акту виконаних робіт, квитанції про оплату цих витрат, тощо). \~ \~ \~ \~На підставі\~вищевикладеного,\~

Outcome: approved