Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-04 00:00:00

28 грудня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 13 березня 1998 року уклала шлюб з відповідачем, який зареєстрований Українською міською радою м. Селидове Донецької області, актовий запис № 15. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Фактично шлюбні відносини між ними припинені з вересня 2015 року у зв'язку з різними поглядами на сімейне життя. Спільне господарство вони не ведуть. За таких обставин подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, що має істотне значення. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав заяву, в якій позовні вимоги визнав, просив справу розглянути за його відсутності. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 13 березня 1998 року Українською міською радою м. Селидове Донецької області, актовий запис № 15. Сторони від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Фактично шлюбні відносини між подружжям припинені з вересня 2015 року у зв'язку з різними поглядами на сімейне життя. Сторони спільне господарство не ведуть, не мають спільних інтересів, не спілкуються між собою. За таких обставин подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд приходить до висновку про те, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України підлягає відшкодуванню з відповідача на користь позивачки понесені нею і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,21 грн. Судові витрати відповідно до положень ч.1 ст.79 ЦПК України складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Частиною першою статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. В підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачка надала суду копії диплома про отримання повної вищої освіти за спеціальністю «Правознавство» та здобуття кваліфікації юриста Смаль О.П., свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця [PERSON] та квитанція до прибуткового касового ордеру № 400 від 28.12.2016р. Документів, що посвідчують повноваження представника позивачки, передбачених ст.42 ЦПК України, позивачкою суду не надано. На підставі наведеного, у відшкодуванні понесених позивачкою витрат на правову допомогу необхідно відмовити. Відповідно до ст. ст.24, 104, 105, 110-112, 114 СК України,

Outcome: approved