Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

27.09.2017 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Телеканал «Інтер» про забезпечення права на відповідь. Під час розгляду справи за клопотанням сторони позивача у порядку ст.ст. 51, 197 ЦПК України судом залучено до участі у справі в якості співвідповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Крім того, позивач у відповідності до ст.ст. 49, 197 ЦПК України збільшував розмір позовних вимог та неодноразово здійснював їх уточнення, остаточно визначившись, просить суд: - визнати відомості, поширені [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про нього в ефірах програми «[INFO]» на Телеканалі «Інтер» від [INFO] такими, які не відповідають дійсності та порушують його права і законні інтереси, наступного змісту: «[PERSON] - это уму непостижимо - сказал что все судьи Высшего хозяйственного суда недобропорядочные, потому что они не дают показаний которые их бы обвиняли в связи с судьей [PERSON]...» «...Адвокат требовал от судей обвинительных показаний против самих себя...» «Каждое заключение - оно в принципе там на 1-2 странички А4, и, в основном, там анализируется декларация - ты кто такой?...» «Критеріїв доброчесності судців так ця рада практично і не виробила... немає однакового підходу... можуть бути і політичні, і корупційні, і особистісні ризики...» «...не вироблено загальних принципів і засад щодо роботи цієї ради» «В этом общественном совете на 2/3 нету даже людей с юридическим образованием...» «Работу общественного совета добропорядочности жестко раскритиковали и в Совете Евросоюза. В отчете европейцев говорится, что активисты и бизнесмены не могут оценивать профессиональные качества судей. А сокрытие критериев отбора несет угрозу независимости судебных органов»; - зобов`язати ПрАТ «Телеканал «Інтер» протягом 15 календарних днів з дня набрання рішенням у справі законної сили забезпечити йому право на відповідь шляхом надання можливості виступу в ефірі програми «[INFO]» для спростування оприлюднених у сюжетах від [INFO] недостовірних відомостей в тому ж обсязі, в якому такі недостовірні відомості було поширено. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] щодо нього в ефірах програми «[INFO]» на Телеканалі «Інтер» від [INFO] поширено вищевказані відомості, які стали доступними необмеженому колу осіб, стосуються його професійної діяльності, як члена і співкоординатора Громадської ради доброчесності, та зображують його в негативному світлі. Посилаючись на те, що вказані відомості, поширені відповідачами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є недостовірними та порушують його права і законні інтереси, позивач звернувся до суду з даним позовом. 10.05.2018 р. справа внаслідок повторного автоматизованого розподілу надійшла у провадження судді Савицького О.А. Ухвалою від 11.05.2018 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. Ухвалою від 27.06.2018 р. розгляд справи вирішено продовжити у порядку загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Ухвалою від 04.09.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача ПрАТ «Телеканал «Інтер» в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні. Також через канцелярію суду подав відзив на позов, в якому виклав заперечення проти нього. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні. Також через канцелярію суду подав відзив на позов, в якому виклав заперечення проти нього. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, своїх представників до суду не направили, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомили та відзиву не подали. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] приймали участь в ефірах програми «[INFO]» на Телеканалі «Інтер» від [INFO], на яких ними, крім іншого, було публічно поширено відомості наступного змісту: «[PERSON] - это уму непостижимо - сказал что все судьи Высшего хозяйственного суда недобропорядочные, потому что они не дают показаний которые их бы обвиняли в связи с судьей [PERSON]...» «...Адвокат требовал от судей обвинительных показаний против самих себя...» «Каждое заключение - оно в принципе там на 1-2 странички А4, и, в основном, там анализируется декларация - ты кто такой?...» «Критеріїв доброчесності судців так ця рада практично і не виробила... немає однакового підходу... можуть бути і політичні, і корупційні, і особистісні ризики...» «...не вироблено загальних принципів і засад щодо роботи цієї ради» «В этом общественном совете на 2/3 нету даже людей с юридическим образованием...» «Работу общественного совета добропорядочности жестко раскритиковали и в Совете Евросоюза. В отчете европейцев говорится, что активисты и бизнесмены не могут оценивать профессиональные качества судей. А сокрытие критериев отбора несет угрозу независимости судебных органов». Зазначені обставини підтверджуються, відеозаписами відповідних сюжетів програми «[INFO]» на Телеканалі «Інтер» від [INFO], в сукупності з поясненнями, наданими в судовому засіданні відповідачем [PERSON] та представником відповідача ПрАТ «Телеканал «Інтер», які достеменно не підтвердили відсутність факту поширення у ефірах вищевказаних відомостей. Згідно з ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Частиною 4 статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе. Згідно з ч.1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; …, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. У відповідності до глави 22 ЦК України до особистих немайнових прав включені, зокрема, право на повагу до гідності та честі (стаття 297) та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299). Гідність та честь фізичної особи, її ділова репутація є недоторканними (згідно із частиною другою статті 297 та частиною першою статті 299 ЦК України). Фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. (згідно із частиною першою статті 275 ЦК України). Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (ч.3 ст. 297 ЦК України). Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації (ч.2 ст. 299 ЦК України). Разом з тим, відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або у інший спосіб - на свій вибір. Зважаючи на ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією розуміють документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Згідно з ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушені внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. З огляду на постанову Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 р. № 1, зокрема, на пункт 15 постанови, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Відповідно до ч.5 п.15 вказаної Постанови Пленуму ВСУ, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з пунктом 18 зазначеної постанови, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Судом встановлено, що дослідженими в судовому засіданні відеозаписами сюжетів, стороною позивача підтверджено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в ефірах програми «[INFO]» на Телеканалі «Інтер» від [INFO] публічно поширили відомості наступного змісту: «[PERSON] - это уму непостижимо - сказал что все судьи Высшего хозяйственного суда недобропорядочные, потому что они не дают показаний которые их бы обвиняли в связи с судьей [PERSON]...» «...Адвокат требовал от судей обвинительных показаний против самих себя...» «Каждое заключение - оно в принципе там на 1-2 странички А4, и, в основном, там анализируется декларация - ты кто такой?...» «Критеріїв доброчесності судців так ця рада практично і не виробила... немає однакового підходу... можуть бути і політичні, і корупційні, і особистісні ризики...» «...не вироблено загальних принципів і засад щодо роботи цієї ради» «В этом общественном совете на 2/3 нету даже людей с юридическим образованием...» «Работу общественного совета добропорядочности жестко раскритиковали и в Совете Евросоюза. В отчете европейцев говорится, что активисты и бизнесмены не могут оценивать профессиональные качества судей. А сокрытие критериев отбора несет угрозу независимости судебных органов». Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Так, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що також відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка будучи ратифікованою Законом України від 07.07.1997 р., відповідно до ст. 9 Конституції є складовою частиною національного законодавства. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема п.46 справи Лінгенс (Лінгенз) проти Австрії від 08.07.1986 р. на думку Суду, слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Оціночне судження є висновком, отриманим в результаті інтелектуальної (логічної) обробки і узагальнення конкретною людиною фактів, оцінок інших людей, інформації довідкового характеру та причинно-наслідкових зв`язків між зазначеними джерелами інформації. І тому будь-яким шляхом неможливо оцінити правдивість чи правильність цього висновку. Також слід зазначити, що згідно роз`яснень, які містяться в пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 р. № 1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Таким чином, в даному конкретному випадку, аналізуючи інформацію, яку позивач просить визнати недостовірною, суд, враховуючи положення вищевказаних норм, приходить до висновку, що вислови відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] щодо позивача в ефірах програми «[INFO]» на Телеканалі «Інтер» від [INFO] мають характер суб`єктивних припущень щодо його професійної діяльності та не можуть бути кваліфіковані як повідомлення про факт, що підлягає перевірці на предмет його істинності, при цьому ці вислови викладені не в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що могло б принизити честь, гідність та ділову репутацію позивача. З таких обставин, оскільки судом встановлено, що поширені відповідачами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відомості щодо позивача в ефірах програми «[INFO]» на Телеканалі «Інтер» від [INFO], які просить визнати недостовірними та спростувати позивач, є оціночними судженнями, а отже не можуть бути предметом судового захисту, тому суд вважає, що позов у даній частині вимог задоволенню не підлягає. Разом з тим, пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 р. № 1 визначено, що фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. При цьому, суди повинні враховувати такі відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною; б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію. Отже, якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що поширені відповідачами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] щодо нього в ефірах програми «[INFO]» на Телеканалі «Інтер» від [INFO] стосуються його професійної діяльності як члена і співкоординатора Громадської ради доброчесності, зображують його в негативному світлі, що свідчить про порушення його прав і законних інтересів. Таким чином, оскільки поширені відповідачами щодо позивача відомості, які є оціночними судженнями, на думку позивач порушують його права і законні інтереси, як публічної особи, тому останній має право реалізувати своє право на відповідь, а саме у тому ж засобі масової інформації, де ці відомості були поширені, висвітлити щодо них та обставин порушення особистого немайнового права власну точку зору. За таких обставин, оскільки судом встановлено, що поширені відповідачами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відомості щодо позивача в ефірах програми «[INFO]» на Телеканалі «Інтер» від [INFO], є оціночними судженнями щодо його професійної діяльності, позивач вважає ці вислови такими, що порушують його немайнові права, суд приходить до висновку, що позов у частині вимог про забезпечення права на відповідь є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а тому вважає за необхідне зобов`язати ПрАТ «Телеканал «Інтер» протягом п`ятнадцяти днів з дня набрання даним судовим рішенням законної сили надати [PERSON] право на відповідь на Телеканалі «Інтер» шляхом надання можливості виступу в програмі «[INFO]» щодо інформації, поширеної [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , яка транслювалась в ефірі програми «[INFO]» на Телеканалі «Інтер» [INFO] щодо особи [PERSON] . Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача ПрАТ «Телеканал «Інтер» на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640, 00 грн.

Outcome: partial