Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

28 березня 2017 року [PERSON], яка діє у своїх інтересах та інтересах недієздатного [PERSON],звернулась до суду з позовною заявою про визначення, що частка померлої 23 листопада 2013 року [PERSON] в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею 0,0762 га, кадастровий номер 5110136900:13:016:0123, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Авдєєва-Чорноморського, буд. 38, складає 37/100, посилаючись на те, що після смерті матері позивач не може реалізувати своє право на одержання свідоцтва про прийняття спадщини. Відповідач \~[PERSON] \~ позовну заяву визнала. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає\~задоволенню. Судом встановлено, що, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 667890, власниками земельної ділянки, загальною площею 0,0762 га, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Авдєєва-Чорноморського, 38, є [PERSON] та [PERSON] Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД за № 356495, [PERSON] померла 23 листопада 2013 року. Спадкоємцями після смерті 23 листопада 2013 року [PERSON] є її діти: [PERSON] та недієздатний [PERSON] Інших спадкоємців немає. Відповідно до рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2014 року, [PERSON] визнаний недієздатним. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 червня 2015 року над недієздатним [PERSON] встановлено опіку та призначено [PERSON] його опікуном. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] звернулася до Третьої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак, згідно з постановою нотаріуса від 01 липня 2016 року, їй було відмовлено у звязку з тим, що не було визначено частки у спірній земельній ділянці. Відповідно до ч. 1 ст. 86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно з ч. 1, 3, 4 ст. 88 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Відповідно до ч. 5 ст. 89 ЗК України, поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Згідно з ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до п. 18 «е» постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року за №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки (у тому числі, й разом з іншими учасниками, які цього вимагають) або виплати рештою учасників грошової компенсації за цю частку при неможливості її виділення та отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру його частки. Згідно з висновком за № 09/2017, складеним 14 лютого 2017 року експертом Товарної біржи «Профи-Т», [PERSON] користується 37/100 частинами спірної земельної ділянки, співвласником якої була її померла мати [PERSON] У свою чергу, [PERSON] користується 63/100 частинами спірної ділянки. Зазначений порядок користування спірної земельної ділянки є фактичним та сторонами не оскаржується. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки за життя [PERSON] фактичо було визначено розмір часток спірної земельної ділянки, відповідач не заперечила проти задоволення позовної заяви.

Outcome: approved