Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

27 листопада 2017 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовною заявою до [PERSON], в якій просила стягнути з відповідача аліменти на утримання їх малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини усіх видів доходу, аліменти на своє утримання у розмірі 1/6 частини доходу до досягнення дитиною трирічного віку, а також додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 14296 грн. 00 коп. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем, однак кілька місяців вони проживають окремо, дитина проживає з нею, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина. Крім того, дитина є інвалідом з дитинства, та для підтвердження встановленого діагнозу нею проведено обстеження сина в генетичній закордонній лабораторії, за що сплачено 14296 грн. 00 коп. Вважає, що вказані витрати має відшкодувати відповідач. Ухвалою суду від 07 лютого 2018 року, за заявою позивачки, позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дружини у розмірі 1/6 частини доходу до досягнення дитиною трирічного віку, залишено без розгляду. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/3 частини усіх видів доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та в частині стягнення додаткових витрат на утримання дитини у розмірі 14296 грн. 00 коп. підтримала у повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали частково. Не заперечували проти стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно, мотивуючи тим, що відповідач не працює та не має будь-якого доходу, а тому стягнення аліментів у частці до заробітку (доходу) не може бути проведено. Вимогу про стягнення додаткових витрат на утримання дитини у розмірі 14296 грн. 00 коп. не визнали у повному обсязі, зазначивши, що факт проведення лабораторних досліджень для підтвердження діагнозу захворювання дитини та понесених у звязку з цим витрат позивачкою не доведено належними, допустимими до достовірними доказами. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, укладеному 18 жовтня 2014 року, та є батьками [PERSON], який народився 17 лютого 2017 року, та проживає з позивачкою. Зазначені обставини підтверджуються дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме копією свідоцтва про шлюб серії І-ФП № 109720, копією свідоцтва про народження дитини серії І-ФП № 260000 та довідкою Куцурубської сільської ради обєднаної територіальної громади Очаківського району Миколаївської області від 09 січня 2018 року № 08 (а.с. 4, 5, 28). Відповідно до копії медичного висновку № 3 від 30 червня 2017 року, малолітній [PERSON], [INFO], є дитиною інвалідом та йому встановлено діагноз захворювання: вроджена дизеритропоетична анемія важкого ступеня (а.с. 9). На протязі кількох місяців сторони спільно не проживають, дитина залишилась проживати з матірю, що підтвердили сторони в судовому засіданні, а тому цю обставину суд вважає доведеною. Також в судовому засіданні відповідач підтвердив, що він не надає регулярну матеріальну допомогу на утримання дитини. Сторони не дійшли згоди щодо сплати аліментів в добровільному порядку. Згідно ст.ст. 180, 182 Сімейного кодексу України (далі СК України), батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином, оскільки позивачка в позовній заяві визначила спосіб стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача, що підтримала в судовому засіданні, суд вважає, що підстави для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі відсутні. Зі змісту ст. 183 СК України слідує, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину має становити 1/4 частину заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законодавством України. При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 77-80 ЦПК України про їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. При цьому, згідно зі статтею 81 ЦПК України, обовязок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно довідок управління соціального захисту населення Очаківської районної державної адміністрації Миколаївської області від 18 грудня 2017 року, позивачка [PERSON] перебуває на обліку у відділі та отримує державну допомогу при народженні дитини на [PERSON], [INFO], до досягнення дитиною трирічного віку, у розмірі 860 грн., та державну соціальну допомогу на дитину-інваліда у розмірі 1729 грн. 40 коп. (а.с 26-27). Як вбачається з пояснень відповідача в судовому засіданні, він з серпня 2017 року не працює, що підтвердив копією трудової книжки, та не має будь-яких доходів. Будь-яких доказів на спростування цієї обставини позивачкою не надано. З врахуванням зазначених вище обставин, суд вважає необхідним визначити розмір аліментів, які відповідач має сплачувати на утримання дитини, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законодавством України на кожну дитину. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. На обґрунтування своїх позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини позивачка надала копії квитанцій до прибуткового касового ордера від 17 жовтня 2017 року № 1710 та № 2 про сплату грошових коштів, довідку Миколаївської обласної дитячої клінічної лікарні від 27 вересня 2017 року, реєстраційні та дозвільні документи на ТОВ «ЕЛАСКО-АРНІКА», прас-лист вартості лабораторних досліджень. З копії довідки Миколаївської обласної дитячої клінічної лікарні від 27 вересня 2017 року вбачається, що для уточнення діагнозу [PERSON] необхідно обстеження в генетичній лабораторії за кордоном (а.с. 8). У вищевказаних квитанціях до прибуткового касового ордера зазначено, що 17 жовтня 2017 року [PERSON] було сплачено фізичній особі підприємцю [PERSON] 14296 грн. за підтвердження діагнозу анемія Блекфена-Даймонда (а.с. 6, 56). Відповідно до копій реєстраційних та дозвільних документів на ТОВ «ЕЛАСКО-АРНІКА», місцем реєстрації вказаного підприємства є м. Одеса, воно має ліцензію Міністерства охорони здоровя від 14 вересня 2011 року, та 21 вересня 2016 року уклало угоду про співробітництво з приватним підприємцем [PERSON], також зареєстрованим в [INFO]. Предметом вказаної угоди є співробітництво в області маркетингу, розповсюдження та забезпечення генетичного тестування та повязаних з ними послуг. Наданий позивачкою документ, який з її слів, підтверджує проведення дослідження в Німеччині, суд не прийняв, оскільки він виконаний на іноземній мові, не має офіційного перекладу, та не може вважатися належним доказом у справі. Крім того, з наданих позивачкою документів не вбачається, що [PERSON] є особою, уповноваженою приймати кошти від клієнтів за проведення досліджень, які проводяться медичними закладами, та що за сплачені позивачкою [PERSON] кошти у розмірі 14296 грн. були проведені дослідження за кордоном для підтвердження діагнозу захворювання дитини. З врахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку, що позивачкою не надано належних, допустимих та достатніх доказів щодо понесених нею витрат на обстеження дитини, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини у розмірі 14296 грн., та в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Таким чином, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню в частині стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законодавством України на кожну дитину. Разом з тим, відповідно до ст. 192 СК України сторони не позбавлені права на звернення до суду з позовом про зміну розміру аліментів при наявності для цього відповідних підстав, передбачених законом, а позивачка, відповідно до ч. 3 ст.181 СК України, також про зміну способу стягнення аліментів, визначеного рішенням суду. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 640 грн., від сплати якого при зверненні до суду із цим позовом позивачка була звільнена.

Outcome: partial