Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

28 квітня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу із відповідачкою, зареєстрований 1 березня 2006 року Павлівською сільською радою Радехівського району Львівської області, актовий запис за № 3. В позовній заяві позивач зазначає, що від даного шлюбу в них народилися: син [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачкою не склалося. Ще минулого року вона заявила, що тривалий час вона підтримує інтимні зв»язки з іншим чоловіком. З цього приводу між ними виникали щоденно непорозуміння, які в кінцевому результаті привели до розпаду їх сім»ї. Позивач неодноразово просив відповідачку змінити своє відношення до нього, до сім»ї, але відповідачка живе тільки своїми інтересами і для себе. Позивач більше не хоче терпіти такого приниження в сім»ї, а тому змушений ставити питання про розірвання шлюбу. Спільного майна, яке б підлягало розподілу, у сторін не має. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повній мірі, покликавшись на обставини викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити, шлюб з відповідачкою розірвати. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала в повній мірі, просила постановити рішення про задоволення позовних вимог. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує чиї-небудь права або законні інтереси. Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, враховуючи визнання відповідачем позову, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити із наступних міркувань. Відповідно до положень ст.11 та ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 13 травня 2014 року зупинено провадження у даній справі, на підставі п.7 ч.1 ст. 201 ЦПК України, у зв»язку з надання строку для примирення. Ухвалою цього суду від 14 липня 2014 року відновлено провадження у справі. Суд встановив, що шлюб між сторонами зареєстровано 1 березня 2006 року Павлівською сільською радою Радехівського району Львівської області, актовий запис за № 3.(а.с.4) Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.5,6). Сторони подружніх стосунків не підтримують, їх сім'я фактично розпалася й подальше подружнє життя є неможливим. Причинами розпаду сім'ї є відчуження один від одного, відсутність взаєморозуміння. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред»явлений одним із подружжя, який виявив прояв з власної ініціативи, з поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Узагальнюючи наведене, суд робить висновки, що причини, що спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам неповнолітніх дітей сторін, оскільки їх повноцінний розвиток та виховання у сім'ї, у якій у батьків існують різні погляди на життя є неможливим, що має істотне значення, внаслідок чого позов про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Враховуючи наведене, подальше проживання сторін та збереження їхньої сім'ї є неможливим, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати стягнути із відповідача.

Outcome: approved