Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

28.04.2017 р. [PERSON] (далі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі за текстом - відповідач), в якому просить стягнути з нього на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] ( [INFO] ), щомісячно в розмірі 1/2 частки з усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовута до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтуванні позову зазначила, що з відповідачем по справі шлюб розірвано, від якого мають спільну доньку, що постійно проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. В свідоцтві про народження дитини відповідач записаний батьком. Позивач вказує на те, що їй одній важко утримувати дитину, а відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на її утримання, тому вона змушена звернутися до суду з позовом. У судове засідання позивач не з`явився, 13.06.2017 р. надіслав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити їх повністю. Крім того, позивач просив суд розглядати справу у його відсутність. В своїй заяві зазначив, що в разі неприбуття в судове засідання відповідача, згоден на прийняття заочного рішення у справі\~ (а. с. 20). Відповідач в судове засідання не з`явився; про дату, час та місце розгляду справи двічі повідомлявся належним чином. Відповідачу неодноразово надсилалися судові повістки про виклик до суду за адресою місця його проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, однак конверти з судовими повістками поверталися до суду з довідкою відділення «Укрпошти» «за закінченням терміну зберігання», так як відповідач не з`являвся до поштового відділення для отримання конверта з поміткою «судова повістка». Дані обставини дають суду підстави вважати, що відповідач за зазначеною адресою\~ не проживає, що свідчить про неможливість вручення судових повісток та відповідно до ч. 5 ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України), вважається, що судовий виклик вручений відповідачу належним чином. Враховуючи вказані обставини, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України ухвалити рішення у справі при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, суд ухвалив, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню і такий висновок суду ґрунтується на наступному. Між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов`язані з обов`язком батьків утримувати малолітніх дітей, тому при вирішенні спору слід керуватися Сімейним кодексом України (далі за текстом СК України). Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 02.11.2015 р. шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а. с. 7-9). Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] ( [INFO] ) її батьком записаний [PERSON] відповідач по справі (а. с. 10). З довідки №284 від 26.04.2017 р., виданої Веселокутською сільською радою Арцизького району Одеської області вбачається, що дочка проживає разом з матір`ю (а. с. 11). В теперішній час відповідач [PERSON] працює у військовій частині « [NUMBER] », що підтверджується довідкою про відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків (а. с. 34). Домовленості (договору) щодо розміру сплати аліментів на утримання дитини, як вбачається із матеріалів справи між сторонами не досягнуто,\~тому у\~позивача є підстави для звернення до суду з відповідним позовом. Виниклі між сторонами правовідносини регулюються частиною 3 статті 181 СК України,\~згідно якої встановлено, що за\~рішенням\~суду\~кошти\~на\~утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її\~матері,\~батька.\~Відповідно до положень статті 183 СК України,\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно статті 141 СК України,\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Такий принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах статтей 21, 24 Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків, передбачених частиною 2 статті 51 Конституції України. Ці обов`язки закріплені в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України, саме\~на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Отже, обов`язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Згідно з частиною 2 ст. 182 СК України,\~мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач є батьком малолітньої [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про народження, не заперечується відповідачем і цей факт, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Відповідно до ст. 182 СК України,\~суд при визначенні розміру аліментів враховує такі обставини як стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з аналізу перелічених норм закону, враховуючи обставини та матеріали справи, суд приходить до висновку, що батько зобов`язаний утримувати свою малолітню дитину, яка проживає з матір`ю до досягнення нею повноліття в розмірі, визначеному судом. Суд вважає необхідним стягувати аліменти з усіх видів доходів батька дитини, а не тільки з заробітної плати, оскільки це передбачено п. 1 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженим Постановою КМУ від 26.02.1993 р. №146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». \~ Згідно зі статтею 26 Закону України «Про оплату праці» при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти відсотків, а у випадках, передбачених законодавством п`ятдесяти відсотків заробітної плати, що належить до виплати працівникам. Однак це обмеження не поширюються на відрахування із заробітної плати при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. В судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт можливості відповідача сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному позивачем. Позивач не надав суду жодного переконливого доказу такої можливості відповідача, зокрема сплачувати аліменти на її користь у розмірі 1/2 частки з усіх видів його доходу (заробітку), на дитину, чим не виконав вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України. На підставі викладеного, суд, оцінивши в сукупності всі добуті в судовому засіданні докази, вважає необхідним задовольнити позовні вимоги [PERSON] частково. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за 1 (один) місяць.

Outcome: partial