Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

28 жовтня 2014 року позивач ПАТ «Акцент-Банк» звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 25509,71 грн. В позовній заяві зазначав, що 17 серпня 2011 року між сторонами був укладений договір кредиту №АN3NСС9FG30029 на суму 5000 грн. зі сплатою за його користування 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості. Посилаючись на те, що за час користування кредитом відповідачка не виконувала його умови та не сплачувала кредитні платежі, через що станом на 17 жовтня 2014 року за нею утворилася загальна заборгованість в сумі 25509,71 грн., тому просив стягнути її з відповідачки на свою користь та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явилася, надала заяву з проханням розглядати справу без її участі, позов просила задовольнити, проти заочного рішення не заперечувала. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про причини неявки не повідомила, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена, про що у справі наявні підтвердження (а.с. 26). За такого, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи за відсутності сторін, оскільки наявних в ній матеріалів достатньо для її вирішення по суті. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом було встановлено, що 17 серпня 2011 року між позивачем та відповідачкою був укладений в письмовій формі кредитний договір (далі - Договір), в якому сторони узгодили всі його умови. Відповідно до Договору акціонерне товариство «АкцентБанк» (далі - Банк), зобов'язалося надати позичальнику, тобто відповідачці, споживчий кредит в сумі 5000 грн. строком до 15.08.2014 року, з умовами його повернення щомісячними платежами в сумі 239,15 грн. На підтвердження укладення Договору між сторонами були складені та підписані заявка позичальника і умови надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка». За користування кредитом позичальниця зобов'язувалася сплачувати Банку проценти в розмірі 0,01 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, та винагороду за надання фінансового інструменту в сумі 100 грн. щомісяця. Відповідно до розділу 5 Умов надання споживчого кредиту, що є складовою Договору, передбачена відповідальність позичальника за невиконання умов щодо повернення кредиту. Згідно п.п.5.1 Умов, позичальник зобов'язався сплатити Банку пеню в сумі 1,25 % від суми простроченого платежу, а відповідно до п.п. 5.3 Умов, при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Договором більш як на 30 днів, - сплатити штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості. Підпунктом 5.5 цих Умов, сторони узгодили, що строк позовної давності за вимогами про повернення кредиту, оплати процентів, винагороди, неустойки, складатиме 5 років. Вирішуючи спір по суті, суд виходить за наступного. Однією з підстав виникнення зобов'язання є договір або інший правочин (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. З матеріалів справи вбачається, що Банк повністю виконав взяті на себе зобов'язання, а позичальниця навпаки, порушила умови Договору в частині вчасного повернення кредиту, а також процентів за користування ним та комісії, в зв'язку з чим станом на 16 жовтня 2014 року за нею рахується заборгованість за кредитом в сумі 2713,11 грн., по процентам - 2,73 грн., по комісії - 1900 грн., за порушення умов договору нарахована пеня в сумі 19202,93 грн. Окрім цього Банком нарахований штраф за порушення умов Договору в сумі 500 грн. - фіксована частина, та 1190,94 грн. - 5% від суми заборгованості. (а.с. 5-6). З вказаного розрахунку вбачається, що розмір нарахованої пені в багато разів перевищує розмір боргу по кредиту. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Конституційний Суд України у рішенні від 7 липня 2013 р. по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 липня 1996 р. дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Крім того, вимога про нарахування та сплати неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове значення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача а джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитора. За такого, а також критеріїв справедливості та добросовісності в межах дії свободи договору (ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст. 627 ЦК України) суд вважає за необхідне розмір пені, нарахованої Банком в сумі 19202,93 грн., що значно перевищує розмір боргу, зменшити до 2714 грн. Крім того, умовами вище вказаного Договору передбачено подвійну відповідальність позичальника за одне й те саме порушення - порушення строків сплати суми кредиту, у виді штрафу, причому різних видів, та пені, які є різновидами неустойки, тоді як особа не може нести двічі відповідальність за одне й те саме порушення, з урахуванням чого суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідачки лише неустойки, у виді пені. За таких обставин, на підставі ст.ст. 526, 530, 551, 1049, 1050, 1054 ЦК України, з відповідачки на користь Банка підлягає стягненню сума боргу в загальному розмірі 7329,84 грн. , з яких: заборгованість по кредиту - 2713,11 грн., по процентам - 2,73 грн. та пеня в сумі 2714 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 74 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial