Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

28 вересня 2015 року до Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява представника ПАТ КБ «Приватбанк», який діє на підставі довіреності, в якій він просив стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначив, що 29 травня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем був укладений кредитний договір № DNH4KS80530382, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 2635,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Натомість відповідач взяті на себе зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з цим відповідач станом на 11 вересня 2015 року має загальну суму заборгованості у розмірі 53252,31 грн., яка складається з заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 12731,60 грн. та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 40520,71 грн. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 37853,77 грн., яка була стягнута рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 01 березня 2013 року з відповідача на користь позивача, різниця становить - 15398,54 грн. Також просив стягнути з відповідача штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн. та штраф (процентна складова) у розмірі 769,93 грн. На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № DNH4KS80530382 від 29 травня 2006 року в розмірі 16668,47 грн., та судові витрати по справі у розмірі 1218,00 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи без його присутності, в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі, не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів та постановлення заочного рішення у зв'язку з неявкою відповідача. Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у зв'язку з чим, суд ухвалив розглядати справу заочно у порядку ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 29 травня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем був укладений кредитний договір № DNH4KS80530382, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 2635,00 грн. строком на 12 місяців по 29 травня 2007 року включно з умовами сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Натомість відповідач взяті на себе зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до умов договору відповідач повинен був щомісячно здійснювати погашення заборгованості за кредитом в період з 21 по 28 число кожного місяця, щомісячний платіж становить 250,99 грн. Як підтверджується матеріалами справи, [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №DNH4KS80530382 від 29 травня 2006 року станом на 11 вересня 2015 року загальна сума заборгованості становить 53252,31 грн., яка складається з загального залишку заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 12731,60грн. та загальної суми пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 40520,71 грн. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 березня 2013 року задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNH4KS80530382 від 29 травня 2006 року. Відповідно до рішення з [PERSON] стягнуто суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 37853,77 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 2635,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 12093,20 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 20846,82 грн., а також штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн., та штрафу (процентна складова) у розмірі 1778,75 грн. Рішення набрало законної сили 11 березня 2013 року. Згідно з ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В силу вказаних положень процесуального закону наведені вище обставини є преюдиціальними, вважаються доведеними та обов'язковими для врахування судом. Таким чином, за період з 21 січня 2013 року по 11 вересня 2015 року сума заборгованості за кредитним договором становить 15398,54 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь ПАТ КБ «Приват Банк». Щодо позовних вимог про стягнення штрафів суд зазначає наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладання на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавлені його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами, а саме пунктом 5.1 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно з пунктом 5.3 Умов передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Аналогічні правові висновки були зроблені Верховним судом України в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, які згідно ч.2 статті 214 ЦПК України є обов'язковим для суду при прийнятті рішення по справі. З наданого позивачем розрахунку за кредитним договором № DNH4KS80530382 від 29 травня 2006 року вбачається, що станом на 11 вересня 2015 року відповідачу були нараховані штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн. та штраф (процентна складова) у розмірі 769,93 грн. Також відповідачу нарахована і пеня за несвоєчасну сплату заборгованості за кредитним договором. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача вказаних сум штрафів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню судові витрати в розмірі мінімальної ставки судового збору за подання позовної заяви майнового характеру в сумі 1218 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial