Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

27.07.2018 року до суду надійшла позовна заява [PERSON]до [PERSON]про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позов мотивовано тим, що з 21 лютого 2015 року позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем та від шлюбу народилася дитина [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами розірвано за рішенням суду від 01 лютого 2017 року та позивач, разом з дитиною, проживає окремо від відповідача. Позивач, враховуючи не досягнення згоди щодо надання матеріальної допомоги з відповідачем, змушена була звернутися до суду з вказаним позовом. В судове засідання позивач не з'явилась, але згідно позовної заяви, просила про розгляд справи у її відсутність та на позовних вимогах наполягала. Відповідач, в свою чергу, з позовними вимогами не погодився, виклавши свої заперечення у відзиві на позовну заяву. Зокрема відповідач зазначив, що: справа не підсудна розгляду Великоновосілківському районному суду, сума аліментів яку він погоджується сплачувати має складати 780,00 грн., позивач зареєстрована у так званій ДНР, працює у збройних формуваннях ДНР, що є фактично зрадою та навіть звернулася до суду ДНР з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав, також у позовній заяві підпис виконаний не [PERSON], в зв'язку з чим необхідно провести почеркознавчу експертизу. При цьому позивачем заявлене клопотання про проведення розгляду справи за участі [PERSON] в режимі відео конференції. Проведення розгляду справи за участі [PERSON] в режимі відео конференції з технічних причин не проводилось та в силу ст.ст. 212, 223 ЦПК України суд вважає можливим справу розглянути без участі сторін, за наявними документами. З огляду на зміст заявлених вимог та обставини справи, проведення експертизи для визначення особи, яка підписала позов не впливає на необхідність захисту прав дитини, тому є недоцільним та призведе до затягування процесу. Від-так, в задоволенні клопотання про призначення почеркознавчої екпертизи слід відмовити. Розглянувши матеріали судом встановлено: Батьками малолітнього [PERSON], [INFO], є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.09.2018 року, долученою до матеріалів справи (а.с. 18). Відповідно до копії рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 01.02.2017 року шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], який був зареєстрований 21 лютого 2015 року центральним відділом державної реєстрації шлюбів ГУЮ у м. Київ, актовий запис № 272 розірвано (а.с. 20). Згідно довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 30 листопада 2016 року за №№ 0000050375 та 0000050394, малолітній [PERSON], [INFO],разом з позивачем, матір'ю [PERSON], [INFO], перемістилися та узяті на облік в [ADDRESS], що спростовує твердження відповідача про не підсудність даної справи Великоновосілківському районному суду Донецької області (а.с. 22,23). Оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Даному факту відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ст. 51 Конституції України, ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини, ст. 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 180-183, 191 СК України. Так, статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батьків та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток. Відповідно до ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України № 789 Х11 від 27.02.1991 року), батьки зобов'язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Як зазначено відповідачем, він зареєстрований та здійснює підприємницьку діяльність як фізична особа- підприємець з 04.04.2018 року, від здійснення якої отримує нерегулярний і мінливий дохід. Згідно висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 12.03.2018 року у справі № 200/16340/15-ц, відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 С К України). Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини: стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів: наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У силу положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (частина перша статті 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов'язує їх виключно зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). З огляду на відсутність імперативної заборони розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду. Відповідно до частини 4 ст.263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи висновки щодо застосування відповідних норм права, згідно яких розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач, з огляду на надані позивачем та фактично підтверджені відповідачем у відзиві відомості про те, що відповідач є підприємцем та від підприємницької діяльності отримує дохід, розмір якого сторонами належно не підтверджений, на утриманні інших осіб не має, є фізично здоровою особою, (доказів на підтвердження іншого суду не надано), суд вважає доводи позивача такими, що знайшли своє повне підтвердження, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, суд стягує з відповідача [PERSON]на користь [PERSON], аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до його повноліття, з моменту звернення позивача до суду, тобто з 27.07.2018 року. При цьому, зважаючи на надані позивачем виписки з медичної карти, дитина схильна до отоларингологічних захворювань, що потребує додаткових витрат, а тому доводи відповідача про можливість сплачувати аліменти лише у твердій грошовій сумі в розмірі 780 грн. суд оцінює критично. Не заслуговує на увагу і посилання відповідача на службу позивача в незаконних збройних формуваннях ДНР, як такі що жодними належними та допустимими доказами не підтверджені та не впливають на обов'язок батька дбати про свою дитину. Суд не приймає до уваги й посилання відповідача на існування судового рішення виданого судом ДНР про позбавлення його батьківських прав, оскільки таке рішення постановлено на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а тому є незаконним та не створює правових наслідків. Згідно ст. 141 ЦПК України, сплату судового збору суд покладає на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved