Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

28.11.2013 позивач звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, просить визнати недійсним договір оренди житлового приміщення №5/09/13 від 05.09.2013 на підставі ст. 203 ЦК України, стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 8000грн., отримані внаслідок недійсного правочину, матеріальну шкоду в розмірі 3560грн., що складається з: витрат за проведення експертизи в розмірі 2500грн., витрат за проведення медичних аналізів у розмірі 910грн. та витрат на переїзд у розмірі 150грн., стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10000грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 4400грн. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що 05.09.2013 між нею та відповідачем був укладений договір оренди квартири [ADDRESS] строком оренди по 05.12.2013. На виконання умов договору оренди, позивач сплатила відповідачу орендну плату у розмірі 8000грн., яка складається з: орендної плати за перший місяць у розмірі 4000грн. та завдатку, що становив половину вартості за останній місяць проживання в розмірі 2000грн. та оплати послуг посередника в розмірі 2000грн. Однак, після того, як вона вселилась в зазначене приміщення, починаючи з 7 вересня, вона відчула недомагання, а саме, головний біль, подразнення слизової оболонки та обличчя, про що було повідомлено відповідача та запропоновано знайти причини та вирішити питання стосовно безпеки проживання в орендованій квартирі. Проте, відповідач відмовилась це зробити та повідомила про те, що сплачені грошові кошти за оренду приміщення поверненню не підлягають. Оскільки зазначене приміщення знаходилось у непридатному для проживання стані, з метою проведення хімічного лабораторного аналізу повітря по комплексу показників (10 речовин), 16.10.2013 на прохання позивача працівниками ТОВ «Київекоцентр» було проведено дослідження у вказаному приміщенні, за результатами якого було встановлено, що якість атмосферного повітря в житловому приміщенні не відповідає вимогам Державних санітарних правил охорони атмосферного повітря населених місць. Таким чином позивач вважає, що оскільки приміщення, в якому вона проживала знаходилось в непридатному для проживання стані, сплачені грошові кошти за оренду приміщення, витрати, які вона понесла у зв'язку проведенням експертизи, витрати за проведення медичних аналізів та витрати за переїзд підлягають поверненню. Крім того, позивач вважає, що діями відповідача їй завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, які вона зазнала у зв'язку з проживанням у забрудненій квартирі, необхідністю проходження медичних обстежень та раптовим виселенням з орендованої квартири, і яку вона оцінює в 10000грн. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали, посилаючись на викладені в ньому обставини, просили додатково стягнути з відповідача на користь позивача половину вартості орендної плати за два тижні у жовтні місяці в розмірі 2000грн. Додатково до викладеного представник позивача зазначив, що оскільки волевиявлення позивача на укладення договору оренди не було вільним, договір оренди вважається недійсним. При цьому позивач пояснила, що до моменту підписання договору оренди, вона оглядала орендоване приміщення, і жодних претензій стосовно забруднення приміщення в неї не виникало, проте після погіршення у неї самопочуття, одразу виселитися з вказаного приміщення вона не мала можливості через відсутність іншого житла і тому вимушена була проживати у небезпечному для проживання приміщенні та нести ризик для здоров'я. Одночасно зазначила, що 06.10.2013 вона сплатила відповідачу грошові кошти в розмірі 2000грн., що становить половину орендної плати за два тижні та попередила відповідача про те, що вона планує виселитися 20 або 21 жовтня, проте, відповідач її виселила 19.10.2013 без будь-яких попереджень. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позов не визнали, категорично заперечили проти задоволення позову. Вважали позов необгрунтованим та безпідставним. Заперечуючи проти позову, представник відповідача зазначила, що позивачем не зазначено жодних підстав, передбачених чиним законодавством для визнання недійсним правочину. Крім того, представник відповідача зазначила про те, що наданий позивачем звіт, складений ТОВ «Київекоцентр» є незаконним, неналежним та недопустимим доказом в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, оскільки надання таких висновків не входить до компетенції вказаного товариства, а є виключно компетенцією Держсанепідслужби. Також відповідач зазначила, що орендована квартира не містить жодних хімічних речовин, зокрема, хлору, про що свідчить висновок, складений Державною установою «Київський міський лабораторний центр Держсанепідслужби України». Твердження позивача стосовно примусового виселення її з орендованого приміщення 19.10.2013 вночі та сплати грошових коштів у розмірі 2000грн. за два тижні проживання у жовтні місяці відповідач та її представник заперечили, зазначили, що позивач покинула вказане приміщення добровільно, а зазначені кошти вона відповідачу не сплатила. Одночасно зазначила, що сума завдатку в розмірі 2000грн. була зарахована в рахунок орендної плати за ці два тижні у жовтні місяці. Крім того, предствник відповідача просила стягнути з позивача на користь відповідача витрати у зв'язку з проведенням експертизи в розмірі 796,61грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 1000грн. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами шляхом дослідження, приходить до наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. При з'ясуванні та встановлені обставин справи суд виходить з вимог ч.1 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, вимог ст.58, ст. 59 ЦПК України щодо належності та допустимості доказів та положень ч.1 ст.61 ЦПК України, відповідно до якої, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що 05.09.2013 між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір оренди № 05/09/13 квартири [ADDRESS] строком оренди по 05.12.2013 з орендною платою щомісячно в розмірі 4000 грн.(а.с.8) На виконання умов договору оренди, позивач сплатила відповідачу орендну плату в розмірі 4000грн. та завдаток в розмірі 2000грн., а відповідач передала позивачу у тимчасове платне користування вказане жиле приміщення для проживання. Вказана обставина не заперечувалось в судовому засіданні сторонами. Як зазначила позивач і ця обставина не заперечувалась в судовому засіданні відповідачем позивач виселилась з вказаного орендованого приміщення 19 жовтня 2013 року. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 810 ЦК України за довоговором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом. Обгрунтовуючи позов, позивач серед іншого просить визнати недійсним договор оренди, разом з тим не зазначає будь-яких підстав для визнання недійсності вказаного правочину. Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. З огляду на те, що позивач не навів наявність сукупності підстав, передбачених ст.215 ЦК України, необхідних для визнання договору оренди недійсним, суд вважає позов в цій частині необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Водночас слід зазначити, що позивач [PERSON] була ознайомлена з умовами договору, її волевиявлення було вільним і відповідало її внутрішній волі, вона чітко усвідомлювала всі умови договору і вважала їх прийнятними для себе, про що свідчить її підпис під договором без будь-яких застережень та жодних обмежень. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Доводи позивача про виникнення на час проживання несприятливих умов для проживання у зв'язку з наявністю в орендованому приміщенні небезпечних хімічних речовин - хлору, внаслідок яких погіршився її стан здоров'я суд вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки базуються на власному припущенні. Частинами 1 та 2 статті 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Наданий позивачем та її представником звіт про екологічні дослідження житлового приміщення (квартири), складений директором ТОВ «Київекоцентр» Заболотним О.О. суд не приймає до уваги, оскільки зазначений документ не відображає дійсних обставин, що входять до предмету доказування, а також містить припущення, що є недопустим відповідно до вимог ЦПК України доказом. Крім того зазначений документ не відповідає вимогам, встановленим Законом України «Про судову експертизу». Посилання позивача та її представника на виписку з медичної амбулаторної карти позивача, в якій міститься запис лікаря отоларинголога про захворювання на артрит як на доказ, що підтверджує погіршення стану здоров'я у зв'язку з наявністю у вказаному приміщенні шкідлих хімічних речовин суд також не приймає до уваги як безпідставні, оскільки зазначена виписка жодним чином, не свідчить, що саме, внаслідок наявних у в орендованому приміщенні хімічних речовин - хлору, позивач захворіла на артрит, відтак суд вважає зазначений документ неналежним доказом. Що стосується тверджень позивача про сплату 06.10.2013 відповідачу 2000грн., що становить половину орендної плати за два тижні у жовтні місяці, а також, що відповідач примусила її виселитись 19.10.2013, то по суті ці твердження суд вважає необгрунтованими за відсутністю будь-яких доказів на підтвердження вказаної обставини. Суд звертав увагу позивача та її предстаника на необхідність надання в судовому засіданні належних та допустимих доказів у підтвердження своїх тверджень та посилань, та про наслідки ненадання доказів, однак позивач та її представник належних та достатніх доказів у розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України у підтвердження того, що орендоване приміщення знаходилось у непридатному для проживання стані і внаслідок чого погіршився стан здоров'я позивача, суду не надали. Судом також не приймається до уваги наданий відповідачем протокол №23 дослідження повітря житлових і громадських приміщень від 03.02.2014, складений Державною установою «Київський міський лабораторний центр Держсанепідслужби України», як доказ, що підтверджує відсутність у вказаному приміщенні будь-яких шкідливих хімічних речовин для здоров'я людини, оскільки зазначене дослідження було проведення через три місця після настання обставин, на які посилається позивач у своєму позові, а тому не спростовує доводи позивача. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61ЦПК України. Виходячи з встановлених обставин справи, позивачем не було доведено, що діями відповідача їй завдана майнова та моральна шкода, відтак суд вважає позов в цій частині необгрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Що стосується вимог про стягнення орендної плати в розмірі 6000грн., внесенного завдатку в розмірі 2000грн. та витрат у розмірі 2000грн. за надання посередницьких послуг, то по суті ці вимоги є безпідставними, оскільки судом встановлено, що позивач фактично користувалась орендованим приміщенням у період з 05.09.2013 по 19.10.2013, тобто 1,5 місяці і сума завдатку в розмірі 2000грн. була внесена в рахунок орендної плати за два тижні у жовтні місяці, а тому вказані грошові кошти не підлягають поверненню. У зв'язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стягненню не підлягають. Крім того, вважаю відсутніми згідно вимог ст. 88 ЦПК України підстави для відшкодування заявлених відповідачем витрат, пов'язаних з проведенням експертизи в розмірі 796грн.61грн., оскільки висновок дослідження повітря житлових і громадських приміщень, наданий відповідачем не був прийнятий судом до уваги, крім того відповідно до п.4 ч.2 ст.79 ЦПК України поверненню підлягають витрати, пов'язані з проведенням виключно судових експертиз. Також вважаю відсутніми згідно положень Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат, на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та ст.84 ЦПК України підстави для відшкодування заявлених відповідачем витрат на правову допомогу, оскільки їх вартість у розмірі 1000 грн. не обґрунтовується та не підтверджується матеріалами справи. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed