Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

28 грудня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Право власності на квартиру підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 31 березня 2010 року, яке було видане на підставі рішення Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №96 від 26 лютого 2010 року. У спірній квартирі відповідач зареєстрована по теперішній час, при цьому в ній фактично не проживає більше трьох років, не сплачує комунальні послуги з утримання житла. У зв`язку з цим, реєстрація відповідача у спірному приміщенні позбавляє позивача в повному обсязі реалізувати своє право користування житлом. Ухвалою суду від 31 грудня 2021 року у справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву, що просить здійснювати розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Просив суд не стягувати з відповідача понесенні ним судові витрати. Відповідач в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву про те, що просить розгляд справи проводити без її участі, позов визнає та не заперечує проти його задоволення. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 205 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечать її інтересам, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що позивач є власником спірної квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 31 березня 2010 року, яке було видане на підставі рішення Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №96 від 26 лютого 2010 року. Згідно довідки про склад сім`ї, виданої відділом реєстрації місця проживання виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 23 грудня 2020 року №3145 в квартирі [ADDRESS] , окрім позивача зареєстровані: відповідач у справі [PERSON] , [INFO] , син позивача - [PERSON] - [INFO] та донька позивача - [PERSON] , [INFO] . Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до змісту ст. 16 ЦК України кожна особа має право, звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує це право. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, ще не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, суд враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 521/17805/16-ц, відповідно до якої згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Також Верховний Суд роз`яснив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України, положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 71 Української РСР суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Статтею 72 ЖК Української РСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку. Згідно зі ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведене, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, з урахуванням визнання відповідачем позову, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved