Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

27.03.2020 позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпропетровської обласної спілки споживчих товариств, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС», третя особа: [PERSON] про стягнення страхового відшкодування та заподіяної матеріальної шкоди. В обґрунтування даної позовної заяви позивач, з урахуванням уточнень, посилався на те, що 20.06.2017 у м. Дніпрі на по вул. Набережній Перемоги в районі буд.392 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Тойота», державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Фольксваген Поло», державний номер [NUMBER] , під керуванням позивача, внаслідок чого обидва транспортних засоби отримали механічні пошкодження. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» на підставі полісу № АК/3463615. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.07.2017 [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. [PERSON] перебуває в трудових відносинах з Дніпропетровською обласною спілкою споживчих товариств, а саме працює водієм, та вказаний відповідач є власником автомобіля «Тойота», державний номер [NUMBER] . Відповідно до висновку № 051/17 по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ вартість відновлювального ремонту автомобіля «Фольксваген Поло», державний номер [NUMBER] , складає 104 057 грн., з яких вказана вартість ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складає 51 200, 60 грн. та 1000 грн. вартість послуг експерта. В свою чергу ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» сплатило на користь позивача [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 21 813,61 грн., а відтак не відшкодована частина завданого збитку становить 29 386,99 грн. Разом з цим інфляційні втрати та 3% річних від вказаної суми заборгованості складають 5 947,93 грн. та 2 509,57 грн відповідно. Крім того невідшкодована різниця завданого збитку складає 52 856,45 грн. (104 057 грн. - 51 200, 60 грн. = 52 856,45 грн.), яка підлягає стягненню з Дніпропетровської обласної спілки споживчих товариств. У зв`язку із викладеним позивач просить стягнути з відповідачів вказані суму матеріального збитку з урахуванням витрат на послуги експерта. Крім того позивач просить стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн, а також судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі з урахуванням збільшення позовних вимог, просив суд позов задовольнити. Представник Дніпропетровської обласної спілки споживчих товариств в судовому засідання проти задоволення позову заперечувала з підстав вказаних у відзивах на позовну заяву, наголосила на тому, що вказане питання вже було предметом розгляду у справі № 201/11407/17 та судом апеляційної інстанції рішення суду скасовано та відмовлено в задоволенні вимог [PERSON] , крім того, позивач у своєму позові посилається на повторний висновок експерта, який виконано на підставі первинного висновку експерта. Зазначила, що згідно з виготовленим на замовлення ПАТ «СК «Юнівес» суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] звітом №455 від 29.09.2017 про оцінку вартості матеріального збитку автомобіля «Фольксваген Поло», державний номер [NUMBER] , (дата оцінки 27.06.2017), розмір матеріального збитку складає 21 813,61 грн. Означена сума сплачена страховою компанією на рахунок ТОВ «Гранд Авто» за заявою позивача. Представник ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, також надав відзив на позовну заяву та на заяву про збільшення позовних вимог, в якому просив відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що страхова компанія виплатила страхове відшкодування. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні вказав, що позовна заява не підлягає задоволенню. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої винесено постанову, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що 20.06.2017 у м. Дніпрі на по вул. Набережній Перемоги в районі буд.392 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Тойота», державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Фольксваген Поло», державний номер [NUMBER] , під керуванням позивача, внаслідок чого обидва транспортних засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.07.2017 [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. № 9). Відповідно до приписів ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, а тому фактичні обставини встановлені постановою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 13.07.2017 є преюдиційними і доведенню не підлягають. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» на підставі полісу № АК/3463615 (а.с. 10). Як вбачається із наданого позивачем свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля «Фольксваген Поло», державний номер [NUMBER] , є позивач (а.с. 8). Установлено також, що згідно висновку № № 051/17 по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ вартість відновлювального ремонту автомобіля «Фольксваген Поло», державний номер [NUMBER] , складає 104 057 грн., з яких вказана вартість ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складає 51 200, 60 грн. (а.с.12-17). Вартість автотоварознавчого експертного дослідження складає 1 000 грн. (а.с. № 25). На підставі заяви потерпілої сторони ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 21 813,61 грн., частково відшкодувавши суму збитку (а.с. №26). Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є зокрема діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Приписами ст. 1188 ЦК України визначений порядок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки, відповідно до якого шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Пунктами 5, 6 указаної постанови Пленуму визначено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-2808 цс15 від 20 січня 2016 року). Під реальними збитками відповідно до ст. 22 ЦК України є витрати, яких особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Таким чином, неправомірними діями [PERSON] пов`язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) [PERSON] було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв`язку зі вказаними діями [PERSON] і підлягають повному відшкодуванню за рахунок власника автомобіля. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача Власенко Т.В. про те, що дане питання було вже вирішено судом у зв`язку із тим, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.07.2019 у справі за позовом [PERSON] до Дніпропетровської обласної спілки споживчих товариств (треті особи - [PERSON] , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес») про стягнення майнової і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної події. Стягнуто з Дніпропетровської обласної спілки споживчих товариств на користь [PERSON] майнову шкоду в розмірі 82 243,44 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 500,00 грн. та судові витрати. Вказане рішення скасовано в частині стягнення з Дніпропетровської обласної спілки споживчих товариств майнової шкоди в розмірі 82 243,44 грн. та в частині розподілу судових витрат, а отже позивачу вже було відмовлено у стягненні, а тому провадження в частині позовних вимог [PERSON] до Дніпропетровської обласної спілки споживчих товариств підлягає закриттю, та в цій частині суд зазначає наступне. Відповідно до п.3 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами і з тих самих підстав… Закриття провадження у справі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстава позовів. Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстава та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. Ураховуючи право позивача на відшкодування шкоди від її заподіювача, а також приймаючи до уваги, що в ході розгляду справи було встановлено судом та доведено позивачем спричинення шкоди саме [PERSON] , суд дійшов висновку про стягнення із Дніпропетровської обласної спілки споживчих товариств як заподіювача шкоди матеріальну шкоди, визначену висновком № 082/20 по визначенню вартості матеріального збитку та відновлюваного ремонту автомобіля «Фольксваген Поло», державний номер [NUMBER] , у розмірі 52 856,45 грн., яка залишилась не відшкодована. Крім того, матеріалами справи встановлено та не спростовано відповідачем, що сума не відшкодованого страхового відшкодування склала 29 386,99 грн., яка підлягає стягненню з ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС», а також вартість автотоварознавчого експертного дослідження та висновку експерта, яка складає 2000 грн. Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних від вказаної суми необхідно зазначити наступне. Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Ураховуючи викладене,

Outcome: approved