Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

28 листопада 2013 року до Березівського районного суду Одеської області надійшов позов [PERSON], [PERSON] до Златоустівської сільської ради Березівського району Одеської області, за участю третьої особи: відділу Держземагенства у Березівському районі Одеської області про визнання права власності на спадкове майно. Позивачі в обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що [INFO] померла їх мати [PERSON], та після смерті матері відкрилась спадщина на належну їй земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,5031 га. Заповіту на земельну ділянку за свого життя мати не склала, а тому спадкоємцями першої черги за законом померлої матері є позивачі. Вони вчасно звернулися про прийняття спадщини до Комінтернівської державної нотаріальної контори, про що зареєстровано спадкову справу. Однак, нотаріальна контора оформити їм свідоцтво про право власності на спадщину за законом не змогла, оскільки їх мати за життя не оформила своє право власності на вищевказану ділянку та не отримала на своє ім'я Державний акт. Також, позивачі зазначили, що їх мати звернулась до організації за виготовленням технічної документації із землеустрою щодо складання Державного акту про право власності на земельну ділянку, однак отримати Державний акт не встигла, тому що померла. На підставі викладено, позивачі просили визнати за ними право власності на ? вказаної земельної ділянки на кожну. У судовому засіданні 12.03.2014 року позивачі та представник позивача підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, посилаючись на обґрунтування, зазначені у позовній заяві. Представники Златоустівської сільської ради Березівського району Одеської області та відділу Держземагенства у Березівському районі Одеської області у судовому засіданні щодо заявлених позовних вимог не заперечували та вважали за можливим визнати за позивачами право власності на земельну ділянку. Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд доходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані Цивільним кодексом України. Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Факт смерті [PERSON] [INFO] підтверджений наданим суду свідоцтвом про смерть (а.с.5). З матеріалів справи вбачається, що згідно рішення Березівського районного суду Одеської області від 28.10.2008 року (а.с.7) за [PERSON] визнано право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті матері, [PERSON], в тому числі: на земельну ділянку, розташовану на території Златоустівської сільської ради Березівського району Одеської області, площею 7,50 га, ділянка [ADDRESS], яка належала померлій на праві власності відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю виданого громадянину України серії Р1№474733, виданого 23.03.2002 року Златоустівською сільською радою Березівського району Одеської області. Судом також встановлено, що [PERSON] до своєї смерті, а саме у липні 2010 року подала заяву до ПП «Геоніформсервіс» про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо виготовлення державного акта на право власності на вказану земельну ділянку (а.с.15). На підставі вказаної заяви, підприємство розпочало виготовлення технічної документації (а.с.16-26). Так, відділом Держкомзему у Березівському районі Одеської області складено акт прийому-передачі межових знаків від 22.07.2010 року (а.с.21) та видана довідка від 29.07.2010 року щодо присвоєння кадастрового номеру вказаній ділянці (а.с.20). Проте, як встановлено судом та зазначено позивачами у судовому засіданні, Державний акт на право власності їх мати отримати не встигла, оскільки померла. Згідно з ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч.ч.1-3 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, в тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Беззаперечним є той факт, що чоловіком померлої [PERSON] був [PERSON], доньками - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.8-11). Вказані особи є спадкоємцями першої черги. Разом з цим, у матеріалах справи міститься копія заяви [PERSON] від 20 квітня 2011 року про відмову від прийняття спадщини померлої дружини, посвідчена державним нотаріусом (а.с.73). Таким чином, суд робить висновок, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] є єдиними спадкоємцями за законом після смерті своєї матері. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] звернулись до Комінтернівської державної нотаріальної контори Одеської області про прийняття спадщини (а.с.71-72), однак постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії від 21.02.2014 року їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку під [ADDRESS] площею 7,5031 га. (а.с.151). Згідно з п. 23 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої 21.02.2014 року Комінтернівською державною нотаріальною конторою вбачається, що видати свідоцтво про право на спадщину нотаріус не має можливості в зв'язку з відсутністю у спадкоємців належних правоустановчих документів на спадкове майно, а саме: Державного акту про право власності на земельну ділянку. Згідно зі ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить спадкодавцям на загальних підставах зі збереженням його цільового призначення. Пункт 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року встановлює, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Судом встановлено, що право власності [PERSON] на земельну ділянку під [ADDRESS] площею 7,5031 га, підтверджується рішенням Березівського районного суду Одеської області від 28.10.2010 року, та технічною документацією із землеустрою щодо складання державного акта про права власності на вказану земельну ділянку, але Державний акт на право власності на земельну ділянку отриманий не був. Відповідно до ч.1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа (фізична, юридична) має конституційне право на судовий засіб захисту свого інтересу. Згідно Цивільного кодексу України особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду як з позовом про визнання права власності ( ст. 392 ЦК України). Статтею 16 ЦК України передбачено, що звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Згідно п. 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМ України від 17.10.2013 року №868 правовстановлюючими документами на підставі яких проводиться реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 182 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрації по справі речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що об'єкти нерухомого майна підлягають спеціальній реєстрації відповідним органом. Згідно зі ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою факту виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно. На підставі вищевикладеного, суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки задоволення їх вимог не порушує невизнанні або оспорюванні права, свободи чи інтереси будь-яких осіб та вважає за можливе визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно.

Outcome: approved