Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

29.05.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Державного Підприємства «Красноармійськвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 09.12.2008 року по 31.01.2015 року вона працювала в ДП «Красноарміськвугілля», 31.01.2015 року була звільнена за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України. Після цього вона працювала на ДП «Красноармійськвугіллія» на підставі трудових угод з 01.02.2015 року по 31.03.2015 р. та з 01.04.2015 року по 30.04.2015 р. Однак в порушення трудового законодавства ДП «Красноармійськвугілля» не розрахувалося з нею у день звільнення 31.01.2015 р., а також у дні звільнення 31.03.2015 року та 30.04.2015 року. В звязку з чим просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні 31.01.2015 року, по день фактичного розрахунку у сумі 20599,50 грн. Крім того, просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні 31.03.2015 року, та при звільненні 30.04.2015, згідно приведених нею у позові розрахунків. Також просить стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди 20000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги, та просила задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, в частині відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 31.01.2015 року у сумі 20599,50 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог просив відмовити, та надав письмові заперечення до матеріалів справи. Вивчивши матеріали справи та дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Згідно ч.1 ст. 115 КЗпП, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідач в порушення положень ст. 115 КЗпІІ, проводив виплату заробітної плати не в повному обсязі. При звільненні з Підприємства з позивачем не був проведений повний розрахунок, хоча законодавством про працю передбачений чіткий порядок розрахунку при звільненні. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ст. 117 КЗпП України у випадку невиплати з вини власника або уповноваженого ним органа належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України при відсутності суперечки про їхній розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за увесь час затримки по день фактичного розрахунку. Встановлено, що позивач [PERSON] з 09.125.2008 р. по 31.01.2011р. працювала на підприємстві у відповідача. Та 31.01.2015 року її було звільнено за угодою сторін, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України. Даний факт підтверджується записами в її трудовій книжці (а.с. 4-7). Заборгованість перед позивачкою, згідно довідки відповідача (а.с.15) по заробітній платі станом на день звільнення 31.01.2015 року складала: 15513,93 грн., повний розрахунок заборгованості по заробітній платі було зроблено 30.04.2015 року. Стосовно вимог позивача про стягнення середнього заробітку за затримку остаточного розрахунку, суд виходить з наступного. На підставі п. 1 розділу I и п. 2 розділу II Порядку нарахування середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, з послідуючими змінами та доповненнями, середній заробіток позивача для нарахування середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні повинен розраховуватися за два місяці до звільнення. Заробітна плата позивача за два місяці перед звільненням, з якої повинен розраховуватися середній заробіток позивача для нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відповідно до довідки відповідача складає 7143,38 грн., середньоденна заробітна плата складає 332 грн. 25 коп. (а.с. 14). У відповідності з п.5, п.9 розділу IV Порядку нарахування середньої заробітної платі, нарахування виплат проводяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата вираховується діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих днів. Позивачем заявлені вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 31.01.2015 року за 62 дні. На підставі викладеного, суд вважає, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 31.01.2015 року у сумі 20599,50 грн. з розрахунку 332,25 грн. х 62 дні. Вимоги, щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні 31.03.2015 року та 30.04.20154 року задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 31.01.2015 року та 01.04.2015 року було укладено цивільно-правові угоди (а.с. 33,36). Дані правовідносини регулюються Главою 63 Цивільний кодексом України, та відносяться до договорів про надання послуг, дивлячись на предмет даних договорів (п 1.1. «Замовник» поручає, а «Виконавець» приймає на себе зобовязання з надання певного переліку послуг»). Та на підтвердження виконання даних послуг, відповідачем надано відповідні Акти виконаних робіт за даними договорами (а.с.34, 35). Таким чином, вимоги ст. 117 КЗпП України не відносять до правовідносин, щодо укладання, виконання договір про надання певних робіт, послуг. Стосовно вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст. 237-1 ч. 1 КЗпП України, працівникові проводиться відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що діями відповідача позивачу спричинені моральні страждання, повязанні із тим, що затримка розрахунку належних їй сум відобразилася на її матеріальному стану. Вона була вимушена позичати гроші. Тобто був порушений її звичайний уклад життя, вона стала нервувати, у неї порушився сон. Дана ситуація є прямим наслідком дій відповідача у добровільній невидачі належних позивачу грошових коштів. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер, глибину душевних страждань позивача, і виходячи з засад розумності та справедливості, частково задовільняє позовні вимоги [PERSON] та стягує на її користь у рахунок відшкодування моральної шкоди 500 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача Державного Підприємства «Красноармійськвугілля»на користь держави підлягають стягненню судові витрати: по сплаті судового сбору в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial