Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

26 серпня 2016 року позивач [PERSON], звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя у сумі 30\~000.00 грн., моральної шкоди у розмірі 4 000.00 грн., та 600.00 грн., витрат понесених за надання правової допомоги. У процесі прийняття позовної заяви, відкриття провадження, і призначення до розгляду цивільної справи в Олевському районному суді Житомирської області, позивачка заявлені вимоги у порядку ст.31 ЦПК України зменшила (уточнила), подавши до суду відповідну позовну заяву про зменшення розміру позовних вимог, де просить суд стягнути з [PERSON], на її користь 11 389.64 грн., матеріальної шкоди, 4 000.00 грн., - у відшкодування завданої їй моральної (немайнової) шкоди та 800.00 грн., витрат понесених за надання правової допомоги. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що 28.02.2014 року, близько 21.00 годині, вона була збита автомобілем, на неї скоїв наїзд автомобіль, марки «Фіат 223 Л», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] Згідно висновку судово-медичної експертизи № 139 від 16.09.2015 року позивачка отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, з приводу яких знаходилася на лікуванні у травматологічному відділенні КУ «Олевська ЦРЛ» та в умовах стаціонару у відділенні клінічної лікарні ім.О.Ф.Гербачевського Житомирської обласної ради. На медичне обстеження і лікування нею було затрачено 11\~389.64 грн. Ушкодженням здоровя, їй була спричинена моральна шкода яку вона оцінює у 4\~000.00 грн. У судовому засіданні позивачка підтримала заявлені позовні вимоги і просить суд стягнути з відповідача завдану їй ушкодженням здоровя матеріальну шкоду у розмірі 11\~389.64 грн., та 4\~000.00 грн., моральної шкоди. Щодо стягнення із відповідача 800.00 грн., витрат понесених за надання правової допомоги не підтримує, оскільки зазначені витрати не може підтвердити належними доказами. Відповідач [PERSON], у судовому засіданні вимоги позивачки визнав частково, як в частині відшкодування матеріальної так і в частині відшкодування моральної шкоди. Підтвердив, що дійсно, внаслідок його дій 28.02.2014 року позивачці були завдані тілесні ушкодження. Заявлений позов про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 11\~389.64 грн., визнає частково, оскільки ним 03.03.2014 року було надано позивачці допомогу у розмирі 3\~000.00 грн., на лікування. Заявлені вимоги про стягнення моральної шкоди у розмирі 4\~000.00 грн., визнає частково, на значно меншу суму, так як позивачка своїми діями спонукала до зіткнення керованого ним автомобіля та велосипеда на якому вона виїхала на проїжджу частину дороги. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, з наступних підстав: Так предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України). За правилами ч.1\~ст.1195 ЦК України\~фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, зобовязана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Із постанови про закриття кримінального провадження від 18.02.2016 слідчого СВ Олевського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області слідує, що 28.02.2014 року, близько 21.00 години [PERSON], керуючи автомобілем, марки «FIAT 223 L» д.н.з. [NUMBER], рухаючись по вул.Радянська в с.Соснівка Олевського району Житомирської області здійснив зіткнення з велосипедистом [PERSON], яка виїжджала на проїзну частину дороги, (а.с.9). Кримінальне провадження № 12014060260000099 від 01.03.2014 року по факту ДТП стосовно [PERSON], відповідача у справі, за ч.1 ст.286 КК України закрито, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України (за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення), (а.с.9). Постанова про закриття кримінального провадження від 18.02.2016 слідчого СВ Олевського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області на підставі ухвали слідчого судді Олевського районного суду Житомирської області від 12.09.2016 року скасована, (а.с.81,82). Однак на запит суду інформації щодо порушення кримінального провадження стосовно [PERSON], до суду Олевським ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області не надано, (а.с.80), і у судовому засіданні як позивачкою так і відповідачем в повторному зверненні щодо надання останньої, сторонами ненаполягалося. Згідно висновку судово-медичного експерта № 139 від 16.09.2015 року позивачці у справі діями відповідача були спричинені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Таким чином, в судовому засіданні із пояснень сторін, постанови про закриття кримінального провадження, встановлено, що внаслідок необережних дій відповідача позивачці були спричинені тілесні ушкодження і витрати, повязані з придбанням ліків, які були призначені лікарем відділенні клінічної лікарні ім.О.Ф.Гербачевського Житомирської обласної ради, які становлять 11389.64 грн., що підтверджується фіскальними чеками, однак підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки частково, за мінусом сплачених 3000.00 грн., відповідачем 03.03.2014 року на лікування позивачки, (а.с.61), та за мінусом 254.75 грн., (-109.50, -62.25, -8.50, -11.50, -30.00, -33.0 грн.) - суми яку було сплачено ФОП [PERSON], без зазначення доказів на які цілі витрачено дані суми, (а.с.92,95,97,99,101,102). А всього до стягненню з відповідача підлягає 8\~134.89 грн., (11389.64 грн. 3000.00 грн. 254.75 грн.) майнової шкоди. Відповідно до статті 1166 ЦК України загальними підставами відповідальності за завдану майнову шкоду є майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 60 ЦПК України крім того покладено обовязок доказування і подання доказів сторонами. Із зазначеної статті слідує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до положень ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Так внаслідок необережної діяльності відповідача, позивачці заподіяно моральної шкоди, яка перенесла, душевні, психічні страждання, в звязку із завданням їй тілесних ушкоджень відповідачем [PERSON] Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4, (із змінами, внесеними постановою від 25.05.2001 р., №5) (п.3 Постанови) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди», з якої слідує, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі діяльністю інших осіб. Враховуючи характер моральної шкоди та обсяг страждань, яких зазнала позивачка, внаслідок завданих їй тілесних ушкоджень, стан її здоровя, вік позивачки, тяжкість вимушених змін у її життєвих і господарських стосунках, суд вважає, що [PERSON], спричинена моральна (немайнова) шкода, яка підлягає стягненню з відповідача. Разом з тим суд, визначаючи розмір моральної (немайнової) шкоди, яка підлягає до стягнення, також враховує матеріальне становище відповідача, його ступінь вини, віктимну поведінку позивачки, принципи розумності та справедливості, співрозмірність нанесеної моральної шкоди, причини її виникнення та завдання, вважає, що розмір позовної вимоги позивачки [PERSON], відносно стягнення моральної (немайнової) шкоди слід знизити до 2000.00 грн., який на думку суду є достатнім і співрозмірним моральним відшкодуванням. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом України. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі наведеного та

Outcome: partial