Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

28 квітня 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Горлівської міської ради Донецької області про визнання права власності. Зазначала, що [INFO] помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входять житловий будинок та земельна ділянка, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. Єдиним спадкоємцем після смерті свого чоловіка є вона. На зазначену земельну ділянку 28 листопада 2013 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом. У видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок їй відмовлено у зв'язку з тим, що право власності на цей житловий будинок у встановленому законом порядку за її чоловіком не зареєстровано. Просила визнати за нею в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер [INFO], право власності на житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 192,3 кв. м., житловою площею 99,8 кв. м. з мансардою літ «а», оглядовою ямою літ «а1», прибудовою літ. «а2», ганком літ. «а3», прибудовою літ. «а4», ганком літ. «а5», погребом літ. «а6», вбиральню-душ літ. «В», сараї літ. «Б», літ. «Г», літ. «Д», літню кухню літ. «И», ганок літ. «и», ганок літ. «и1», тимчасові споруди літ. «Е», літ. «Ж», літ. «З», споруди № 1-7, І, ІІ, розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 2-4). Заочним рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 16 липня 2015 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено (а.с. 39). Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач в апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог (а.с. 45-46). В судовому засіданні апеляційного суду позивач [PERSON] доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити. Представник відповідача - Горлівської міської ради в судове засідання не з'явився. Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Горлівська міська рада станом на 05 серпня 2015 року зареєстрована у м. Горлівка Донецької області (а.с. 54), тобто на території, на якій органи державної влади не здійснюють свої повноваження. Згідно листа Центру поштового зв'язку № 2 Донецької дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» від 05 червня 2015 року № 01/3-1620 поштові відправлення до м. Горлівки не приймаються (а.с. 74-75), у зв'язку з чим відповідач про розгляд справи 29 вересня 2015 року був повідомлений 23 вересня 2015 року через офіційний веб-портал «Судова влада України» (а.с. 101-103). Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню частково з наступних підстав: Судом першої інстанції встановлено, що [INFO] помер [PERSON], який є чоловіком позивача [PERSON] 28 листопада 2013 року державним нотаріусом Першої горлівської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого на підставі заповіту, посвідченого Озерянівською сільською радою 04 листопада 2008 року, і зареєстрованого у реєстрі за № 127, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна гр. [PERSON], 1936 року народження, який помер [INFO], є його дружина [PERSON] Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з земельної ділянки, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1562 га, розташованої у [ADDRESS], яка належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 12 жовтня 1999 року Озерянівською сільською радою на підставі рішення Озерянівської сільської ради від 09 липня 1998 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № [NUMBER] (а.с. 7). 12 листопада 2013 року тим же державним нотаріусом Першої горлівської державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, розташований за цією ж адресою - [ADDRESS], користувачем якого був [PERSON], який помер [INFO], у зв'язку з тим, що спадкоємцем у зв'язку із втратою нотаріусу не надано правовстановлюючий документ на будинок та будинок не зареєстрований в реєстраційному органі, відсутній витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 12). Відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що законом не передбачена можливість визнання права власності на новостворене нерухоме майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстровано раніше у встановленому законом порядку. До виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. З таким висновком суду погодитися не можливо, до нього суд дійшов неповно з'ясувавши обставин, що мають значення для справи; та порушивши норми матеріального права. Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 ст. 309 ЦПК України неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно частини 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відмовляючи [PERSON] у задоволенні позовних вимог про визнання за нею в порядку спадкування права власності на житловий будинок, який не прийнятий в експлуатацію та щодо якого не здійснена державна реєстрація, суд першої інстанції виходив саме з вимог статті 331 ЦК України. Застосовуючи до спірних правовідносин вимоги частини 2 ст. 331 ЦК України, який діє з 01 січня 2004 року, суд першої інстанції в порушення вимог частини 2 ст. 3607 ЦПК України не врахував правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 18 грудня 2013 року по справі № 6-137цс13, згідно якої право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. В апеляційній скарзі позивач зазначає, що успадкована нею земельна ділянка була надана спадкодавцю для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Саме на цій земельній ділянці спадкодавець і збудував житловий будинок, на який вона просить визнати за нею право власності. Згідно довідки техніка з інвентаризації нерухомого майна житловий будинок по [ADDRESS] збудований до 5 серпня 1992 року і відповідно до пункту 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24 травня 2001 року № 127 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року № 582/5773, не є самовільно збудованим (а.с. 45-46). Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційним судом встановлено, що позивач з 24 березня 1970 року перебувала у шлюбі з [PERSON], 1936 року народження, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 118). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть (а.с. 119). За життя [PERSON] склав заповіт, згідно якого на випадок своєї смерті все своє майно, яке до дня смерті виявиться йому належним, з чого б воно не складалося та де б воно не знаходилося, а також все те, що за законом він буде мати, заповів [PERSON] Заповіт посвідчений 4 листопада 2008 року секретарем Озерянівської сільської ради міста Горлівки Донецької області і зареєстрований у реєстрі за № 127 (а.с. 119). Саме на підставі цього заповіту 28 листопада 2013 року державним нотаріусом Першої горлівської державної нотаріальної контори позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого спадкоємцем зазначеного в заповіті майна гр. [PERSON], 1936 року народження, який помер [INFO], є його дружина [PERSON] Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з земельної ділянки, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1562 га, розташованої у [ADDRESS], яка належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 12 жовтня 1999 року Озерянівською сільською радою на підставі рішення Озерянівської сільської ради від 09 липня 1998 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № [NUMBER] (а.с. 7). З наданого позивачем технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] встановлено, що саме на цій земельній ділянці площею 0,1562 га зведений спірний житловий будинок з надвірними побутовими спорудами: житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 124,4 кв. м., мансарда літ «а» загальною площею 67,9 кв.м, оглядова яма літ «а1», прибудова літ. «а2» загальною площею 8,4 кв.м, прибудова літ. «а4» загальною площею 10,1 кв.м, ганок літ. «а3», ганок літ. «а5», погреб літ. «а6», сараї літ. «Б», літ. «Г», літ. «Д», вбиральня-душ літ. «В», літня кухня літ. «И», ганок літ. «и», ганок літ. «и1», тимчасові будівлі літ. «Е», літ. «Ж», літ. «З», огорожа 1, ворота 2, огорожа 3, огорожа 4, ворота 5, хвіртка 7, вимощення І, ІІ (а.с. 112-115). Технічний паспорт виготовлено суб'єктом господарювання - ПП «Альтаїр - І.Р.Ф» станом на 18 серпня 2013 року, роботи з технічної інвентаризації здійснено техніком з інвентаризації нерухомого майна [PERSON], який має кваліфікаційний сертифікат відповідального виконавця окремих видів робіт (послуг), пов'язаних із створенням об'єкта архітектури серія [NUMBER], який виданий атестаційною архітектурно-будівельною комісією Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 04 квітня 2013 року (а.с. 116). Згідно технічного паспорта (розділ «Характеристика будинку, господарських будівель та споруд») житловий будинок літ. «А-1», мансарда літ «а», оглядова яма літ «а1», прибудова літ. «а2», прибудова літ. «а4», ганок літ. «а3», ганок літ. «а5», погреб літ. «а6», сараї літ. «Б», літ. «Г», літ. «Д», вбиральня-душ літ. «В», літня кухня літ. «И», ганок літ. «и», ганок літ. «и1» збудовані в 1991 році; тимчасові будівлі літ. «Е», літ. «Ж», літ. «З», хвіртка 7 - в 1992 році, огорожа 1, 3, 4, ворота 2, 5 - в 1998 році (а.с. 115), тобто житловий будинок та надвірні побудови зведені до 1992 року і лише огородження здійснено в 1998 році. Згідно довідки від 25 серпня 2013 року приватного підприємства «Альтаїр - І.Р.Ф», яке згідно матеріалів справи є суб'єктом господарювання, який проводив технічну інвентаризацію об'єкта нерухомого майна, житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 124,4 кв. м., мансарда літ «а» загальною площею 67,9 кв.м, оглядова яма літ «а1», прибудова літ. «а2», прибудова літ. «а4», ганок літ. «а3», ганок літ. «а5», погреб літ. «а6», сараї літ. «Б», літ. «Г», літ. «Д», вбиральня-душ літ. «В», літня кухня літ. «И», ганок літ. «и», ганок літ. «и1», тимчасові будівлі літ. «Е», літ. «Ж», літ. «З», огорожа 1, ворота 2, огорожа 3, огорожа 4, ворота 5, хвіртка 7, вимощення І, ІІ, розташовані за адресою: [ADDRESS], збудовані до 05 серпня 1992 року і відповідно до пункту 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24 травня 2001 року № 127 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року № 582/5773, не належать до самочинного будівництва (а.с. 19). Саме на цю обставину і посилається позивач в апеляційній скарзі. Апеляційним судом також встановлено, що земельна ділянка, на якій збудований спірний житловий будинок з господарськими та надвірними побудовами, була виділена [PERSON] рішенням Озерянівської сільської ради народних депутатів від 14 вересня 1991 року в постійне користування саме для будівництва індивідуального житлового будинку та надвірних побудов, що підтверджується копією відповідного рішення Озерянівської сільської ради народних депутатів від 14 вересня 1991 року (а.с. 104). На підставі рішення Озерянівської сільської ради народних депутатів від 14 вересня 1991 року забудовнику [PERSON] 25 жовтня 1991 року здійснено відвід земельної ділянки по [ADDRESS] площею 1 500 кв.м в натурі , що підтверджується відповідним актом від 25 жовтня 1991 року (а.с. 105). 25 жовтня 1991 року забудовник [PERSON] отримав архітектурно-планувальне завдання на проект будівництва нового житлового будинку по [ADDRESS] (а.с.106) та 11 листопада 1991 року отримав дозвіл на виконання будівельних робіт, а саме, будівництво індивідуального житлового будинку з надвірними побудовами на присадибній ділянці по [ADDRESS] (а.с. 107). 18 листопада 1991 року між виконавчим комітетом Центрально-Міської ради народних депутатів м. Горлівки та [PERSON] на підставі рішення Озерянівської сільської ради народних депутатів від 14 вересня 1991 року про відвід земельної ділянки був укладений договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, згідно якого [PERSON] в безстрокове користування надано земельну ділянку площею 1 500 кв.м по [ADDRESS], на якій [PERSON] зобов'язався збудувати житловий будинок та надвірні господарські споруди. Договір 19 листопада 1991 року посвідчено державним нотаріусом Першої горлівської державної нотаріальної контори, реєстр № 1-5507 (а.с. 108-109). Пізніше на підставі рішення Озерянівської сільської ради від 09 липня 1998 року зазначена земельна ділянка площею 0,1562 га передана [PERSON] у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд та 12 жовтня 1999 року ним отримано на цю земельну ділянку Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] (а.с. 111), на підставі якого 28 листопада 2013 року державним нотаріусом Першої горлівської державної нотаріальної контори позивачу і видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку (а.с. 7). Тобто, з наданих позивачем доказів встановлено, що спірний житловий будинок зведено спадкодавцем [PERSON] на земельній ділянці, яка з листопада 1991 року перебувала в його безстроковому користуванні, з жовтня 1999 року - у приватній власності, тобто перебувала в його користуванні на законних підставах. Забудовник [PERSON] мав акт відведення земельної ділянки в натурі під забудову та мав дозвіл на забудову. Фактично збудувавши житловий будинок з надвірними побудовами до 05 серпня 1992 року, [PERSON] в експлуатацію їх не прийняв і право власності на них своєчасно не оформив, що перешкоджає позивачу оформити право власності на цей житловий будинок в порядку спадкування. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 6 «Про узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування» апеляційним судам був підготовлений інформаційний лист від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», згідно п. 3.2. якого порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється: - оформлення свідоцтва на право власності на об'єкти, які були закінчені будівництвом після 05 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; - по об'єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Згідно п. 9 розділу V «Прикінцеві положення» Закону України від 17.02.2011 року № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» в редакції Законів від 20.11.2012 р. № 5496-VI та від 13.01.2015 року № 92-VIII, Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, який затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 № 95 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 квітня 2013 р. за № 612/23144), який діяв до 24 квітня 2015 року, та Порядку прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, який затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 квітня 2015 року № 79 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 травня 2015 року за № 547/26992), житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року, прийняттю в експлуатацію не підлягають. Згідно пункту 3.1.Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, який затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 № 95 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 квітня 2013 р. за № 612/23144), документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Такий технічний паспорт позивачем суду надано. Він виготовлений на підставі технічної інвентаризації за станом на 18 серпня 2013 року (а.с. 112-115). Згідно Цивільного кодексу УРСР 1963 року та Закону УРСР від 07.02.1991 року № 697-XII «Про власність», які діяли до набрання чинності з 01 січня 2004 року Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року, тобто на час закінчення в 1992 році будівництва спірного житлового будинку, підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ні Цивільний кодекс УРСР від 18 липня 1963 року, ні Закон УРСР від 07.02.1991 року № 697-XII «Про власність» виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації не пов'язували. Враховуючи, що спірний житловий будинок був побудований [PERSON], який помер [INFO], на виділеній для цього земельній ділянці на підставі отриманого в установленому порядку дозволу, в теперішній час, як такий, що збудований до 05 серпня 1992 року, не підлягає прийняттю в експлуатацію, технічним паспортом засвідчена відповідність закінченого будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуального житлового будинку, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, наявні правові підстави для визнання права власності на цей будинок за спадкоємцем [PERSON] в порядку спадкування за заповітом на підставі ст. 1223 ЦК України. Доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог є обгрунтованими. Постановою від 12 листопада 2013 року державний нотаріус Першої горлівської державної нотаріальної контори відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок у зв'язку з тим, що спадкоємцем нотаріусу не надано правовстановлюючий документ на будинок та будинок не зареєстрований в реєстраційному органі, відсутній витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 12). Оскільки умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину відсутні, право позивача на спадкування відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» підлягає захисту в судовому порядку. Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, а саме, визнання за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO], права власності на житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 124,4 кв.м, мансарду літ «а» загальною площею 67,9 кв.м, оглядову яму літ «а1», прибудову літ. «а2» загальною площею 8,4 кв.м, прибудову літ. «а4» загальною площею 10,1 кв.м, ганок літ. «а3», ганок літ. «а5», погреб літ. «а6», сараї літ. «Б», літ. «Г», літ. «Д», вбиральню-душ літ. «В», літню кухню літ. «И», ганок літ. «и», ганок літ. «и1», огорожі 1, 3, 4, ворота 2, 5, хвіртку 7, вимощення І, ІІ, розташовані за адресою: [ADDRESS]. Згідно пояснень позивача, тимчасові будівлі літ. «Е», «Ж», «З», які розташовані на земельній ділянці по [ADDRESS], є загородженням із шиферу та навісу, фундаменту вони не мають, тобто ці тимчасові будівлі не є нерухомим майном, а тому підстави визнавати на них право власності, яке підлягає державній реєстрації, відсутні.

Outcome: partial