Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

28 вересня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 01 листопада 1993 року, виданого на підставі рішення Улянівської Ради народних депутатів від 06 жовтня 1993 року за №100 про приватизацію квартири. У зазначеній вище квартирі з 13 липня 2010 року зареєстрована [PERSON], яка не проживає в ній вже більше року, її речей в квартирі немає. У добровільному порядку [PERSON] знятися з реєстраційного обліку відмовляється, а її реєстрація у квартирі порушує права [PERSON] як власника житла користуватись, володіти та розпоряджатись своєю власністю, в тому числі і оформити субсидію на оплату комунальнах послуг. Тому позивач і звернулася з даним позовом до суду. До суду [PERSON] не з»явилась, передала заяву, якою позов підтримала у повному обсязі, просила справу розглянути без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, причин неявки суду не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про день, час і місце розгляду справи. Третя особа Улянівська селищна рада до суду свого представника не направила, надійшов лист від селищного голови Каштенкової Л.П., яким просять справу розглянути без участі представника селищної ради, проти задоволення позову не заперечують. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін за наявними у справі доказами. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] (дошлюбне прізвище якої [PERSON]) на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 01 листопада 1993 року, виданим на підставі рішення Улянівської Ради народних депутатів від 06 жовтня 1993 року за №100 про приватизацію квартири (а.с.5). Відповідно до технічного паспорту позивачці, дошлюбне прізвище якої [PERSON], належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS], зареєстрована за позивачкою Сумським ОЗБТІ на підставі свідоцтва про право власності і записана у реєстрову книгу за №14 р№30 (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про одруження [PERSON] 18 січня 2005 року одружилась із [PERSON] та змінила своє прізвище після одруження на [PERSON] (а.с.8). З довідки виконкому Улянівської селищної ради Білопільського району від 07 вересня 2016 року вбачається, що [PERSON], [INFO], зареєстрована в [ADDRESS], фактично не проживає за вказаною адресою з травня місяця 2015 року (а.с.7). Вказані вище обставини свідчать про відсутність відповідача за місцем реєстрації. Реєстрація [PERSON] у будинку позивача порушує права останньої як власника житла користуватись, володіти та розпоряджатись своєю власністю. Позивач не може оформити субсидію на оплату комунальних послуг. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна). У відповідності до статей 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Аналогічне положення містить і ст.150 ЖК України. Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення будь-яких порушень права власності, вимагати усунення будь-яких перешкод з боку інших осіб, пов'язаних із здійсненням ним володіння, користування або розпорядження належним йому майном. Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Вказаний вище закон є спеціальним актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст.7 даного закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язана з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користуватись житловим приміщенням, не суперечить положенням статті 391 та ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до статей 71, 72 ЖК України, якщо особа не проживає в жилому приміщенні без поважних на те причин понад встановлені законом строки, вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Відповідач [PERSON] не є власником або наймачем житлового будинку, який належить на праві власності позивачу, в будинку не проживає з травня 2015 року. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що відповідач без поважних причин не проживає у спірному будинку з травня 2015 року, її особистих речей в будинку немає, а тому [PERSON] необхідно визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved