Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

28.05.2019 року до суду звернувся позивач ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості. 26.06.2019 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26.07.2019 року відкрите провадження по цивільній справі та справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні без виклику сторін на 10.09.2019 року. 14.08.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Згідно поданої позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за укладеним кредитним договором в сумі 81257 грн. 61 коп. та понесені судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступне: 10.10.2013 року між ПАТ « Банк Ренесанс Капітал» та відповідачем був укладений кредитний договір № GP- 5213406 та видано кредит в сумі 25366.11 грн. 19.07.2016 року ПАТ « Банк Ренесанс Капітал» припинилось шляхом приєднання до ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК». Таким чином ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк «Ренесанс Капітал». На баланс ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» була передана заборгованість за кредитним договором. Відповідач належним чином не виконувала взяті на себе обов`язки за укладеним кредитним договором. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 08.04.2019 року складає 81257.61 грн., з яких: -11274.2 грн., заборгованість за кредитом -3111.66 грн., заборгованість по процентах -10980.25 грн., - заборгованість за комісією -55891.5 грн., штрафні санкції. Вказану суму заборгованості відповідач не сплачує в добровільному порядку, що й стало підставою звернення до суду. Справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін. Відповідач відповідно до наданого відзиву проти задоволення позовних вимог заперечувала. Свої заперечення обґрунтовувала тим, що кредитного договору з банком вона не укладала та взагалі не мала наміру користуватись кредитом. Кредитна картка була нав`язана їй . Будь-якого договору з банком вона не підписувала. Вона користувався іншою кредитною карткою за якою сума кредиту була значно меншою приблизно 5000 грн., звідки вона знімала незначні грошові суми та вчасно повертала їх банку і ніяких претензій з боку банку до нього не було. Відповідач не заперечує той факт ,що10.10.2013 року нею у ПАТ «ПУМБ» було відкритий картковий рахунок для отримання кредиту, але рух коштів по даному рахунку не може бути належним підтвердженням отримання кредитних коштів саму у тій сумі, що зазначена позивачем та обізнаності відповідача з конкретними Умовами і Правилами надання банківських послуг у ПАТ «ПУМБ», на які посилається позивач як на умови кредитного договору від 10.10.2013 року. Наданий відповідачем розрахунок не може бути безспірним доказам розміру грошових вимог позивача до відповідача без первинних банківських документів. Крім того в період спірного періоду утворення заборгованості, позивачем необґрунтовано в односторонньому порядку збільшувалась процентна ставка за кредитом, що суперечить вимоги закону. Кредитний договір містить несправедливі умови для неї як для споживача послуг. Також позивач застосовує до неї одночасно два види відповідальності у вигляді штрафів та пені, що суперечить положенням Конституції України. Водночас позивачем пропущений строк звернення до суду (позовної давності). Оскільки як вбачається із наданого позивачем розрахунку останній платіж вона здійснила 12.03.2019 року на суму 249 грн.91 коп., а позивач звернувся до неї з вказаним позовом лише 28.05.2019 року. Тобто після спливу граничного строку позовної давності. За даних обставин просить відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається між сторонами виник спір з кредитних правовідносин. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти Судом встановлено, що 10.10.2013 року між ПАТ «Банк Ренсанс Капітал» та відповідачем був укладений кредитний договір, шляхом підписання анкети-пропозиції укласти договір (оферти) і заяви про перерахування коштів . Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Надана суду копія анкети-пропозиції укласти договір (оферти) і заяви про перерахування коштів містить підписи відповідача [PERSON] , та банку, містить особисті дані відповідача [PERSON] та істотні умови договору. Таким чином у розумінні статті 207 ЦК України кредитний договір був укладений ПАТ «Банк Ренсанс Капітал» з відповідачем [PERSON] . Крім того положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця призумпція не буде спростована. Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18). За умовами укладеного договору, копія якого додана до позовної заяви, відповідачу видано кредит в сумі 12160 грн. Дана сума зазначена в наданому суду примірнику договору з урахуванням оплати страхування. Таким чином позивач не надав суду доказів того 10.10.2013 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та відповідачем був укладений кредитний договір № GP- 5213406 , за яким відповідачу видано кредит в сумі 25366.11 грн.Так як внаданому примірнику кредитного договору зазанчена зовсям інша сума кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України - Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст. 627 ЦК України - Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів. Відповідно до ст.ст 77-78 ЦПК України - суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вже зазначалось вище, позивач в поданій позовній заяві не навів обґрунтування заявлених позовних вимог та не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт укладання кредитного договору між ПАТ «Банк Ренсанс Капітал» та відповідачем 10.10.2013 року на суму 25366 грн.11 коп. . Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Позивач вказує, що при укладенні кредитного договору була дотримана письмова форма його укладення. Проте це твердження не відповідає дійсності, оскільки не підтверджується заявою відповідача про прийняття умов кредитного договору від 10.10.2013 року на суму 25366 грн.11 коп., тобто даний доказ є неналежним до заявлених позовних вимог. За даних обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не доведено факту укладення кредитного договору з відповідачем на тих умовах, які зазначені в позовній заяві. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приймає до уваги, що відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд приходить до висновку, що понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору з відповідача не стягуються та покладаються на позивача.

Outcome: dismissed