Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

27.05.2015 року заявник Територіального медичного об'єднання «Фтизіатрія» у м. Києві звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з заявою про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу, заінтересована особа [PERSON]. В обґрунтування заяви зазначено, що за даними медичного закладу, громадянин [PERSON] є хворим на туберкульоз та становить загрозу розповсюдження хвороби. Пацієнт перебував на стаціонарному лікуванні з 07.11.2014 року по 15.05.2015 року, проте самовільно покинув стаціонарне відділення та в диспансерне відділення не з'явився. Оскільки [PERSON] необхідно пройти курс лікування проти туберкульозу, дотримуючись режиму лікування, водночас, останній ухиляється від виконання визначених ЗУ «Про протидію захворюванню на туберкульоз» обов'язків, заявник просив надати дозвіл на примусову госпіталізацію [PERSON] до медичного закладу на три місяці. Відповідно до ч. 1 ст. 285 ЦПК України справи про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу або про продовження строку примусової госпіталізації суд розглядає не пізніше 24 годин після відкриття провадження у справі. Особі має бути надано право особистої участі в судовому засіданні, за винятком випадків, коли за даними протитуберкульозного закладу така особа становить загрозу розповсюдження хвороби. Представник заявника надав суду заяву, згідно якої зазначив, що вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 285 ЦПК України, заінтересована особа [PERSON], в судове засідання не викликався, оскільки згідно відомостей, які містяться в матеріалах справи, останній становить загрозу розповсюдження хвороби. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до даних Витягу з амбулаторної картки диспансерного хворого [PERSON], [INFO], останній з 11.11.2014 року по 15.05.2015 року перебував на стаціонарному лікуванні у Київській міській туберкульозній лікарні № 2. Клінічний діагноз: НЛТБ (26.02.2015) в/д легень (інфільтративний) Дестр+, МБТ+, М+, МГ+, Риф-, К0, Резист 0, Гіст 0, Категорія 2, когорта 1 (2015). Лікування перервав самовільно, був виписаний за порушення режиму. Для продовження подальшого лікування до диспансеру на з'явився. При відвідування місця проживання [PERSON] дільничною медсе6строю двері в квартиру ніхто не відчиняв. Згідно висновку Центральної лікарсько-консультативної комісії про необхідність примусової госпіталізації хворого на заразну форму легеневого туберкульозу № 756/16, наданого 25.05.2015 року Територіальним медичним об'єднанням «Фтизіатрія», встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку в ТМО «Фтизіатрія» у м. Києві з 11.11.2014 року по теперішній час з діагнозом: НЛТБ (26.02.2015) в/д легень (інфільтративний) Дестр+, МБТ+, М+, МГ+, Риф-, К0, Резист 0, Гіст 0, Категорія 2, когорта 1 (2015). Пацієнт самовільно покинув стаціонарне відділення Київської міської протитуберкульозної лікарні № 2, де лікувався з 07.11.2014 року по 15.05.2015 року. В диспансерне відділення не з'явився. Про свій стан здоров'я та необхідність лікування в умовах стаціонару хворий повідомлений. У зв'язку із тим, що порушення протиепідемічного режиму та контакт з оточуючими становить загрозу зараження туберкульозом для інших осіб, громадянин [PERSON] підлягає примусовій госпіталізації до протитуберкульозного стаціонару з дотриманням протиепідемічного режиму. Таким чином, документально підтверджено, що [PERSON] необхідно пройти курс лікування проти туберкульозу в умовах стаціонару, дотримуватися режиму лікування, виконувати призначення лікаря протитуберкульозного закладу, проходити у встановлені строки необхідні медичні огляди та обстеження, дотримуватися вимог санітарно-гігієнічних і санітарно-противоепідемічних правил і норм у лікувально-профілактичних закладах. Однак, [PERSON] самовільно залишає спеціалізовані медичні установи, у зв'язку із порушенням режиму та пияцтво, що свідчить про свідоме ухилення від лікування. Своєю відмовою від проходження лікування [PERSON] створює особливу небезпеку та загрозу для здоров'я оточуючого населення. Відповідно до Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» туберкульоз віднесено до соціально небезпечних захворювань. Статтею 1 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» визначено, що туберкульоз - соціально небезпечна інфекційна хвороба, що викликається мікобактеріями туберкульозу. Згідно з ч.3 ст.20 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз», хворі на туберкульоз та інфіковані мікобактеріями туберкульозу зобов'язані: 1) дотримуватися призначеного їм відповідно до стандарту медичної допомоги режиму лікування; 2) дотримуватися правил внутрішнього розпорядку закладу охорони здоров'я під час стаціонарного чи санаторно-курортного лікування; 3) проходити у встановлені строки обов'язкові медичні огляди та обстеження на туберкульоз, визначені відповідними галузевими стандартами у сфері охорони здоров'я; 4) дотримуватися вимог протиепідемічного режиму. [PERSON], в порушення наведеної норми закону, не виконує зазначені обов'язки, ухиляється від лікування небезпечної хвороби, чим ставить в загрозливе становище осіб, що його оточують. Подальша відмова [PERSON] від проходження лікування може призвести до поширення захворюваності на туберкульоз серед населення, що призводить до порушення право на безпечну санітарно-еідеміологічну ситуацію необмеженого кола осіб. Стаття 25 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» передбачає, що особи, винні у порушенні законодавства у сфері протидії захворюванню на туберкульоз, несуть відповідальність згідно із законом. Стаття 11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» зазначає, що у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Таким чином, зважаючи на те, що [PERSON] в епідеміологічному відношенні є небезпечним для оточуючих, однак в добровільному порядку відмовляється пройти курс лікування від захворювання на туберкульоз, який супроводжується бактеріовиділенням, суд приходить до висновку, що заява Територіального медичного об'єднання «Фтизіатрія» у місті Києві про примусову госпіталізацію [PERSON] до протитуберкульозного закладу, є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 286 ЦПК України, після набрання законної сили рішенням суду про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу або про продовження строку примусової госпіталізації суд надсилає рішення відповідному органу місцевого самоврядування для вжиття заходів щодо охорони майна особи, стосовно якої ухвалено рішення суду. З огляду на таке, суд вважає за потрібне копію рішення направити до Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, що за адресою м. Київ, просп.. Повітрофлотський, 41, оскільки [PERSON] проживає в Солом'янському районі м. Києва, для вжиття заходів щодо охорони майна особи, стосовно якої ухвалено рішення суду.

Outcome: approved