Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-18 00:00:00

28 липня 2017 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивачка просить розірвати шлюб з відповідачем. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивачка та відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому 28 вересня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 134. Причиною звернення до суду з даним позовом про розлучення стало те, що незважаючи на тривалий час шлюбу між сторонами не склалися нормальні сімейні стосунки через різні погляди на сімейне життя, подружні права та обов'язки, в тому числі і стосовно виховання дитини. З настанням шести місяців їх сину відповідач став проживати окремо. У судове засідання позивачка та відповідач не з'явилися, подавши заяви про розгляд справи за їх відсутністю та розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, підстави позовних вимог вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого 28 вересня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, копія якого долучена до справи, [PERSON] та [PERSON] 28 вересня 2012 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис № 134. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON], дружині [PERSON]. Під час шлюбу в них народилась дитина: [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого долучена до матеріалів справи, і який залишається проживати разом з позивачкою. Як вбачається із змісту позовної заяви, спільне сімейне життя у позивачки та відповідача не склалося в зв'язку з різними поглядами на сімейне життя, подружні права та обов'язки. Після народження дитини, а саме після досягнення дитиною шести місяців, відповідач почав проживати окремо. Відповідач не бажає приймати належну участь у вихованні та матеріальному утриманні дитини. Крім того, відповідач неодноразово застосовував до позивачки фізичну силу. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім'ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки і відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст.110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається з позовної заяви, спору щодо розподілу сумісно нажитого майна у сторін немає. З метою матеріального забезпечення сина позивачка буде звертатися до суду з вимогами до відповідача про стягнення з нього аліментів до повноліття дитини. У відповідності до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно письмової заяви відповідачки після розірвання шлюбу вона бажає відновити своє дошлюбне прізвище [PERSON]. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого позивачка звільнена на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved