Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

26 червня 2013 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів. Свої вимоги обґрунтовував тим, що [INFO] р. помер його батько - [PERSON]. Спадкоємцями майна померлого є він та його рідний брат [PERSON], тобто відповідач у справі. У спадок дістався автомобіль Nissan Infiniti, 2003 року випуску, чорного кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER], кузов № [NUMBER], № двигуна [NUMBER], яким за нотаріально посвідченою довіреністю спадкодавця експлуатували з правом користування і розпорядження [PERSON] і [PERSON] Під час оформлення спадщини з'ясувалось, що 07 червня 2012 р., тобто після смерті довірителя, [PERSON] зняв з обліку спірний автомобіль і уклав договір комісії з Товариством на його продажу. В цей же день, [PERSON] на підставі довідки-рахунок (№ 379767) зареєстрував у Центрі право власності на спірний автомобіль на власне ім'я і змінив державний реєстраційний номер на [NUMBER], про що отримав відповідне свідоцтво. Вказав, що доручення припиняється у разі смерті довірителя, отже вищезгадані дії по відчуженню автомобіля є недійсними і він повинен входити до складу спадкового майна, де в нього з братом є рівні частки. З посиланням на ці обставини і статті 248, 215, 1261, 1267 ЦК України просив суд визнати недійсним договір комісії укладений між [PERSON] і Товариством, визнати недійсною довідку-рахунок Товариства (серія ДПІ № 379767) від 07 червня 2012 р., скасувати реєстрацію по зняттю з обліку цього автомобіля, скасувати свідоцтво про реєстрацію (серія [NUMBER]) від 07 червня 2012 р. на ім'я [PERSON], включити до складу спадщини спірний автомобіль та визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом на ? частку автомобіля. У судовому засіданні представник позивача цивільний позов підтримала та просила його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] заявлені вимоги не визнав і просив в їх задоволенні відмовити мотивуючи тим, що [PERSON] на правовій підставі придбав автомобіль, сплатив за нього гроші і не знав, що за умов смерті батька не мав права укладати спірний договір. Відповідач [PERSON] будучи своєчасно та належним чином неодноразово повідомленим як за місцем реєстрації, так і за місцем проживання у судове засідання без поважних причин не з'явився. Представник Центру також заявлені вимоги не визнав і просив відмовити в їх задоволенні посилаючись на безпідставність, оскільки відповідно до вимог Порядку державної реєстрації транспортних засобів не визначено підстави для скасування державної реєстрації виходячи з обставин викладених у позовній заяві. Представник Товариства (Осіпов А.В.) лише раз з'явився у судове засідання, але своєї правової позиції з приводу заявлених вимог не виклав. У подальшому будучи неодноразово своєчасно повідомленим про час і місце розгляду справи у судове засідання без поважних причин не з'явився. Заслухавши пояснення представника позивача і представників відповідачів ([PERSON] і Центру), дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 237 ЦК представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами (ч. 1, 3 ст. 244 ЦК). Однією з підстав припинення представництва за довіреністю, передбачених ст. 248 ЦК, є смерть особи, яка видала довіреність (п. 6 ч. 1 ст. 248 ЦК). Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 27 вересня 2010 р. [PERSON] нотаріально посвідченою довіреністю уповноважив [PERSON] і [PERSON], тобто відповідачів у справі, вчиняти від його імені усі правочини, пов'язані з експлуатацією, володінням та розпорядженням належним йому автомобілем марки Nissan Infiniti, 2003 року випуску, кузов № [NUMBER], чорного кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER], на строк до 27 вересня 2013 року. [INFO] року довіритель [PERSON] - помер. В силу ст. 24 ЦК цивільною правоздатністю фізичної особи є здатність мати цивільні права та обов'язки, яка припиняється у момент її смерті. Отже з вказаної дати, тобто з моменту смерті довірителя представництво за наданою ним довіреністю вважається припиненим. Проте, 07 червня 2012 р., тобто після припинення представництва за довіреністю, між Товариством і покійним на той час [PERSON], від імені якого діяв [PERSON] на підставі вищевказаної довіреності, укладено Договір комісії (№ 6542/155), за яким Товариство зобов'язалося продати спірний автомобіль. В цей же день Товариством, на виконання зобов'язань по договору комісії продано спірний автомобіль відповідачу [PERSON] про що, останньому видана відповідна довідка-рахунок (серія ДПІ № 379767), на підставі якої ним здійснено реєстрацію цього автомобіля на власне ім'я та отримано відповідне свідоцтво, зі зміною державного реєстраційного номера автомобіля на [NUMBER]. Положеннями частини 1, 3 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 і 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його недійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зміст правочину відповідно до частин 1-3, 5 ст. 203 ЦК України не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У статті 658 ЦК України визначено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Наведене свідчить про те, що відповідач [PERSON] діючи від імені [PERSON], на підставі довіреності, представництво за якою припинено внаслідок вимог закону, а саме, смерті довірителя, безпідставно, тобто без належних на те повноважень уклав від імені померлого [PERSON] з Товариством Договір комісії, на підставі якого останнє у порушення статті 658 ЦК України продало спірний автомобіль відповідачу [PERSON] За такого, ці договори підлягають визнанню недійсними у зв'язку з недодержанням в момент їх вчинення вимог, які передбачені статтею 203 ЦК України. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців ( ст. 1216 ЦК). За правилами ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В силу ст. 1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкоємців та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом з'ясовано, що спадкоємцями за законом майна померлого є його сини - [PERSON] і [PERSON], тобто позивач і відповідач відповідно. Їх частки у спадковій масі згідно положення ч. 1 ст. 1267 ЦК є рівними. Відсутність правовстановлюючого документу, а саме, свідоцтва про право власності на спірний автомобіль на ім'я спадкодавця ([PERSON].) є перешкодою для успадкування майна померлого у встановленому законом порядку. За такого, суд дійшов висновку, що порушене право позивача на отримання у спадок майна від батька повинно бути відновлено, а тому наявні правові підстави для визнання як за позивачем, так і за відповідачем права власності на спірний автомобіль у рівних частках. Перехід права власності на транспортні засоби регулюється Законом України «Про дорожній рух» та Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388, зі змінами і доповненнями (далі - Порядок). Стаття 34 Закону України «Про дорожній рух», п. 7 Порядку передбачає обов'язкову реєстрацію транспортного засобу при вчиненні угоди про його придбання., яка здійснюється відповідними підрозділами Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху. У відповідності до п. 8 Порядку державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, зокрема, копія рішення суду, із зазначенням фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин. Отже рішення суду, що набрало законної сили про визнання права власності за фізичними особами на транспортний засіб є підставою для реєстрацію такого транспортного засобу у відповідному підрозділі органу внутрішніх справ за фізичними особами. У такому випадку, ураховуючи підстави визнання судом права власності за [PERSON] на спірний автомобіль, скасування попередньої реєстрації спірного цього транспортного засобу та свідоцтва про його реєстрацію є зайвим і не передбачено Порядком, а відтак, то ці вимоги позивача задоволенню не підлягають. Є зайвою й вимога про визнання права власності на ідеальну частку за сторонами на спірний автомобіль, оскільки вона (частка) вже визначена законом і не потребує додаткового рішення суду. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений при подачі позову судовий збір щодо вимог немайнового характеру, а на користь Держави у зв'язку з набуттям права власності на частку в автомобілі судовий збір майнового характеру.

Outcome: partial