Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

27 квітня 2018 року до Корольовського районного суду м. Житомира звернувся [PERSON] із вказаним позовом, в якому просить визнати [PERSON] такими, що втратив право користування належним йому житловим приміщенням квартирою № 1 у будинку № 72 по вул. Саєнка в м. Житомирі. Ухвалою судді від 16 травня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON], відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначив, що йому на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.04.2007 належить зазначене житлове приміщення, де зареєстрований відповідач, який не проживає у квартирі і це перешкоджає йому вільно розпоряджатися своїм майном. [PERSON] у судове засідання не з»явився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій останній підтримав свої позовні вимоги і просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Представник третьої особи у судове засідання не з»явився, надіславши заяву про розгляд справи за його відсутності, де вказує на те, що при розгляді даної справи Управління ведення\~реєстру територіальної\~громади Житомирської\~міської ради\~покладається на\~розсуд суду. З огляду на викладене та відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін і на підставі ч.1\~ст.280 ЦПК України\~ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи та з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.\~\~ Судом встановлено, що [PERSON], 28.07.1955 р. н., є власником № 1 у будинку № 72 по вул. Саєнка в м. Житомирі, що підтверджується копіями Свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.04.2007 і Договору про поділ спільного майна між співвласниками спільної часткової власності від 21.05.2007 (а. с. 4-5). Згідно наданих 15.05.2018 Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області відомостей (а. с. 11), [PERSON], 06.03.1961 р. н., зареєстрований за вказаною адресою. Як вбачається з копії Акту КП «ВЖРЕП-9» Житомирської міської ради від 11 січня 2018 року (а. с. 3), відповідач з 24.03.2015 житло, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], не займає, у звязку з чим, за користування квартирою та комунальні послуги не сплачує, що спричиняє позивачу незручності у користуванні нею. На ствердження вибуття, суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресована кореспонденція, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Відповідно до ст.391 ЦК України, позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Крім того ст.41\~Конституції України та ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод закріплюють принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти. Стаття 383\~ЦК України та ст.150\~ЖК Української\~РСР передбачають право власника будинку (квартири) використовувати своє житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.156 Української РСР з врахуванням положень ч.1 ст.405\~ЦК України тільки члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить йому, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно ст.71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У відповідності до ст.72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до\~ст.7 Закону України\~\~«Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За таких обставин та враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на вимогах Закону.

Outcome: approved