Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

27.01.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що з відповідачем перебувала у громадянському шлюбі. Від спільного проживання сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], який проживає з нею. Дитина має слабке здоров'я, перебуває на диспансерному обліку. Відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання сина, хоча є фізичною особою-підприємцем і має великі прибутки від здійснення господарської діяльності, тому просить стягувати з нього аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 гривень. У судове засідання позивач не з'явилася, згідно поданої заяви просить розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги уточнила та просить стягувати з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 гривень. Не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.28). Відповідач у судове засідання не з'явився. Згідно вимог ч.5 ст.74 ЦПК України був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та позивача, що відповідає вимогам ст.224 та ч.2 ст.158 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони по справі мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 14.03.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції (а.с.3). Відповідно до положень статтей 18, 27 Конвенції про права дитини визнається принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 51 Конституції України встановлений обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст.ст.180-184 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, в разі ненадання допомоги з них за рішенням суду стягуються аліменти у частці від доходу і (або) у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України. Беручи до уваги необхідність врегулювання виниклих між сторонами аліментних правовідносин на принципах справедливості, сумлінності і розумності, рівності батьків щодо обов'язку по утриманню дитини, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень підлягає задоволенню. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved