Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

27 червня 2018 року [PERSON], діючи від імені та в інтересах [PERSON], звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя, шляхом визнання права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначено, що у період з 17.12.1983 по 24.02.1998 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. У період шлюбу [PERSON] та її сім'ї, була надана кооперативна квартира [ADDRESS]. У період шлюбу пайові внески за квартиру було виплачено у повному обсязі та 30.10.2018 [PERSON] оформила право власності на неї на своє ім'я. Вважаючи дану квартиру спільною сумісною власністю подружжя, просила визнати за [PERSON] право власності на 1/2 її частку. Позивач [PERSON], його представник [PERSON] та представник останньої - адвокат [PERSON] у судове засідання не прибули, просили вирішувати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та зазначили про згоду на вирішення справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON], будучи у встановленому порядку повідомленою про час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибули з невідомих причин, будь-яких заяв чи клопотань, що стосуються суті справи, не надала. З урахуванням наведених обставин суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 223, 280 ЦПК України Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Матеріалами справи встановлено, що з 17 грудня 1983 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі та 24 лютого 1998 року шлюб між ними було розірвано. З довідки № 5, виданої Житлово-будівельним кооперативом «Орджонікідзе-170» від 28.01.1998, що зберігається у матеріалах інвентарної справи на будинок [ADDRESS], витребуваною судом з МКП «Маріупольське БТІ», встановлено, що [PERSON] була членом вказаного житлово-будівельного кооперативу та нею було у повному обсязі сплачено пайові внески за квартиру № 30. Будинок введений в експлуатацію у 1991 році. Згідно із довідкою за № 328/01-16, виданою МКП «Маріупольське БТІ» від 26.02.2018, квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № 82 від 30.01.1998. Отже, зважаючи на ту обставину, що право власності [PERSON] на спірну нерухомість виникло у період зареєстрованого із [PERSON] шлюбу, дане майно в сенсі положень ст. 60 СК України є об'єктом права їх спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Наявність шлюбного договору між сторонами, як і домовленості щодо володіння, користування і розпорядження спільно набутим майном, судовим розглядом не встановлена. Відповідач [PERSON], не прибувши у судове засідання, не побажала реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову, і тим самим його не оспорює. Підсумовуючи наведене, суд, виходячи з презумпції права спільної сумісної власності подружжя та засад рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності, вважає можливим визнати за позивачем [PERSON] право власності на 1/2 частку спірної квартири, задовольнивши тим самим по суті пред'явлений позов. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені витра-ти з оплати судового збору у сумі 704,80 гривень. На підставі ст.ст. 60, 61, 69, 70, 71, Сімейного кодексу України, ст.ст. 368, 372 ЦК України,

Outcome: approved