Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

29.07.2016 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на частину житлового будинку. 05.10.2016 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду із зустрічним позовом до Миргородської міської ради, [PERSON] про визнання права власності на частину будинковолодіння в порядку спадкування. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду від 05.10.2016 року первісний та зустрічний позови обєднано в одне провадження (а.с.89). В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала. Пояснила, що з народження та по даний час вона проживає за адресою: [INFO]. Даний будинок спочатку належав на праві приватної власності її дідові [PERSON]. 12.10.2004 року між її дідом та [PERSON] було укладено договір дарування, за умовами якого її дід подарував, а [PERSON] прийняв в дар 3/5 частини житлового будинку розташованого в м. Миргороді по вул. Садовій №25. 20 жовтня 2004 року її дід [PERSON] подарував 2/5 частини житлового будинку розташованого в м. Миргороді по вул. Садовій №25 її батькові [PERSON], передавши йому ключі та документи на будинок. В той же час, договір дарування не був зареєстрований в ДКП «Миргородтехінвентаризація», яке на той час виконувало функції державної реєстрації права власності на нерухоме майно, оскільки через два тижні після укладення договору -29.10.2004 року її батько [PERSON] помер. Заповіту на випадок смерті батько не зробив. На день смерті у житловому будинку по вул. Садовій №25 разом з батьком були зареєстровані вона та її мати [PERSON]. ЇЇ сестра [PERSON] на той час в будинку вже не проживала. Отже, фактично спадщину після смерті [PERSON] прийняла вона,- його дочка та її мати [PERSON], як дружина померлого. 23.11.2010 року померла її мама [PERSON]. Вони з матірю постійно проживали в спірній частині будинковолодіння, мати робила там ремонт. Заповіту на випадок своєї смерті її мати [PERSON] не зробила. Вона вважається такою, що прийняла спадщину після смерті матері, оскільки проживала разом з нею на час її смерті. 18.02.2016 року помер її дід [PERSON], який на випадок своєї смерті зробив заповіт, яким все належне йому на день смерті майно заповів [PERSON] Оскільки батько за життя не встиг зареєструвати своє право власності на будинок розташований в м. Миргороді по вул. Садовій №25, вона позбавлена можливості через нотаріальну контору оформити на себе спадкове майно, адже нотаріусом з цих підстав їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Просить суд визнати за нею право власності на 2/5 частини житлового будинку №25 по вулиці Садовій в м. Миргороді та стягнути з відповідачки на її користь понесені судові витрати. Зустрічний позов [PERSON] не визнає та в його задоволенні просить відмовити, оскільки [PERSON] не вправі був заповідати [PERSON] майно, яке йому не належало. Представник позивачки, а за зустрічним позовом відповідачки [PERSON] адвокат [PERSON] просив позов [PERSON] задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовити за безпідставністю позовних вимог. Відповідачка, а по зустрічному позову позивачка [PERSON] позов [PERSON] не визнала та в його задоволенні просила відмовити. Пояснила, що за життя [PERSON] належало 2/5 частини будинковолодіння в м. Миргороді по вул. Садова 25. Даною частиною він розпорядився склавши на її імя заповіт. Після смерті [PERSON] 18 лютого 2016 року відкрилася спадщина на майно померлого в тому числі і на частину спірного будинковолодіння в м. Миргороді по вул. Садовій 25. Вона як спадкоємець за заповітом у строки визначені законом звернулася до нотаріуса за оформленням спадщини, але нотаріусом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії по причині відсутності правовстановлюючого документу у спадкодавця на це майно. [PERSON] все своє життя був зареєстрованим та проживав в [INFO], відносився до 2/5 частин будинковолодіння як до своєї власності, вільно користувався та розпоряджався ним. Вся технічна документація на цю частину буинковолодіння виготовлена на імя спадкодавця, він проводив оплату комунальних послуг. Дійсно між батьком позивачки [PERSON] та [PERSON] 20 жовтня 2004 року було укладено договір дарування, який не пройшов наступної державної реєстрації, а отже у [PERSON] не виникло право власності на спірну частину будинковолодіння, зважаючи на що її власником залишився [PERSON], який вправі був розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд. Позивачка [PERSON] не може успадкувати після смерті свого батька та матері спірну 2/5 частини будинковолодіння по вул. Садовій 25, оскільки вона не входила до спадкової маси, її власником з підстав відсутності після укладення договору дарування державної реєстрації права власності залишився [PERSON]. Поданий нею зустрічний позов просила задовольнити, оскільки [PERSON] за життя склавши заповіт розпорядився належною йому частиною будинковолодіння по вул. Садовій 25 в м. Миргороді на її користь. Зважаючи на викладене, просить суд задовольнити поданий нею позов та відмовити в задоволенні позову [PERSON] Представник відповідачки, а по зустрічному позову позивачки [PERSON] адвокат [PERSON] просила в задоволенні позову [PERSON] відмовити з тих підстав, що батько [PERSON] не набув права власності на спірну частину будинковолодіння оскільки не зареєстрував за собою права власності. Зустрічний позов [PERSON] просила задовольнити, як законний та обґрунтований. Третя особа за первісним позовом [PERSON] просила позов [PERSON] задовольнити. Пояснила, що вона приходиться рідною сестрою позивачки [PERSON] Станом на жовтень 2004 року вона не проживала за адресою [INFO], а мешкала за іншою адресою, а тому на спадкове майно після смерті батьків не претендує. ЇЇ сестра з народження постійно проживала разом з батьками в м. Миргороді по вул. Садовій 25. 12.10.2004 року її дід [PERSON] подарував їхньому батькові 2/5 частини будинковолодіння, що розташовано в м. Миргороді по вул. Садова 25. Батько помер 29.10.2004 року і спадщину після його смерті прийняла їхня мама [PERSON] та позивачка [PERSON] [PERSON] дідусь [PERSON] на той час постійно прожив в [INFO] і тільки періодично відвідував будинковолодіння по вул. Садовій 25. Вважає, що подарувавши належну йому частину будинковолодіння [PERSON] втратив на нього право власності, а отже і не мав права в подальшому ним розпоряджатися. Просить суд визнати за позивачкою [PERSON] право власності на 2/5 частини будинковолодіння по вул. Садовій 25 в м. Миргороді в порядку спадкування після смерті батька та матері, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовити за безпідставністю позовних вимог. Третя особа [PERSON] вважав, що позов [PERSON] підлягає до задоволення, оскільки [PERSON] подарував батькові позивачки частину належного будинковолодіння. Позивачка після смерті батька разом з матірю постійно проживала в будинку, вони проводили в ньому ремонт, доглядали за ним. На даний час в будинку проживає позивачка [PERSON] Вважав, що зустрічний позов [PERSON] не підлягає задоволенню, оскільки [PERSON] подарувавши частину належного йому будинковолодіння втратив на нього право. [PERSON] постійно проживав [INFO],там і помер. За життя відвідував будинковолодіння по Садовій 25 рідко не цікавився ним. Представник відповідача по зустрічному позову Миргородської міської ради [PERSON] вважала, що позов [PERSON] слід задовольнити, оскільки спадкодавець [PERSON] розпорядився своєю власністю на користь [PERSON], склавши на її імя заповіт. Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 жовтня 2004 року [PERSON] на підставі договору дарування подарував [PERSON] 3/5 частин домоволодіння, що знаходиться в м. Миргороді по вулиці Садовій 25. Право власності на нерухоме майно було проведено в ДКП «Миргородтехінвентаризація» 12 листопада 2004 року (а.с.16-17). Цього ж дня, 12 жовтня 2004 року [PERSON] на підставі договору дарування , подарував [PERSON] 2/5 частини домоволодіння, що знаходиться в м. Миргороді, Полтавської області, по вул. Садовій №25 (а.с.18). Як вбачається з копії свідоцтва про народження, [PERSON] є рідною дочкою [PERSON] (а.с.10). [PERSON] перебував в шлюбі з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.14). [PERSON] помер 29 жовтня 2004 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.19). [PERSON] мати [PERSON], померла 23 листопада 2010 року, що вбачається з копії свідоцтва про смерть (а.с.20). За життя [PERSON] та [PERSON] були зареєстрованими в [INFO], що підтверджується листом Миргородського міськрайонного відділу державної міграційної служби України в Полтавській області (а.с.132). За життя [PERSON] виготовила робочий проект водопостачання та каналізації житлового будинку №25 по вул. Садовій, що підтверджує її постійне проживання за даною адресою та опікування житлом (а.с.26). [PERSON] відмовлено в оформленні спадкового майна нотаріусом по причині відсутності державної реєстрації права власності на 2/5 частини домоволодіння за договором дарування (а.с.27). Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дочка позивачка [PERSON] (а.с.43-55). Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася (а.с.56, 100). Спадкова справа після смерті [PERSON] (а.с.21) не заводилася, про що свідчить інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (а.с.102-103). [PERSON] за життя склав заповіт, яким на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження; все належне йому майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті і на що він за законом матиме право, повністю заповів [PERSON] (а.с.105). В заповіті не йде мова про 2/5 частини домоволодіння, що знаходиться в м. Миргороді по вул. Садовій 25. Відповідно до ст. 346 ч.1 п.1 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. За змістом ч.1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Нормами ч.2 ст. 719 ЦК України визначено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. При цьому ч.ч. 1,4 ст. 722 ЦК України передбачено, що право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдарованим документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка. Момент укладення договору регламентований положеннями ст. 640 ЦК України, згідно з ч.3 якої договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації. У відповідності до положень ч.ч.3,4 ст. 334 ЦК України (в редакції, що діяла на момент укладення оспорюваного правочину) право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України №1878, частину 4 ст. 334 ЦК викладено в новій редакції, відповідно до якої з 01 січня 2012 року права на нерухоме майно у набувача за договором виникають не з моменту державної реєстрації такого договору, адже державна реєстрація договорів щодо нерухомості була скасована з прийняттям закону №1952-ІV , а з моменту державної реєстрації права на набуте за договором нерухоме майно, тобто, до прийняття Закону №1952-ІV поняття державної реєстрації договорів та реєстрації самого майна були розмежованими. [PERSON] не зареєстрував своє право власності на 2/5 частини будинковолодіння в звязку із своєю смертю. Враховуючи наведене та аналізуючи положення статей 719,722 (договір дарування), Цивільного кодексу України слідує, що право власності на нерухоме майно за договором дарування виникає у набувача з моменту нотаріального посвідчення цього договору та отримання дарунка, оскільки при даруванні нерухомих речей право власності на них виникає в обдарованого на підставі імперативного правила ч.3 ст. 334 ЦК України з моменту нотаріального посвідчення договору дарування, або з моменту набрання законної вили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально дійсним. Прийняття дарунка регламентується ст. 722 ЦК згідно з якою право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття. З введенням у дію Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-ІV та внесення відповідних змін до ч.4 ст. 334 ЦК України, згідно з якими державна реєстрація прав є обовязковою, а право на нерухоме майно та їх обтяження підлягають державній реєстрації та виникає з моменту державної реєстрації, право власності на підставі договору дарування нерухомості в обдарованих виникає з моменту прийняття дарунка та державної реєстрації прав. Водночас, положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не можуть бути застосовані до спірних правовідносин з огляду на положення ч.1 ст. 5 ЦК України, згідно з якою акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Крім того, договір дарування від 12 жовтня 2004 року не скасований, не розірваний і є чинним. Отже, [PERSON] набув за договором дарування з моменту прийняття дарунка у власність оспорювану частину будинковолодіння і як наслідок вона після його смерті ввійшла до спадкової маси. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 1268, 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дочка позивачка [PERSON] та його дружина [PERSON], оскільки на час його смерті були з ним зареєстрованими та спільно проживали. Факт прийняття ними спадщини та опікування спадковим майном підтверджується показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , які пояснювали, що [PERSON] постійно до дня своєї смерті проживав в [INFO], де і помер та з даної адреси його ховали. За адресою м. Миргород вул. Садова 25 постійно проживали [PERSON] та [PERSON] Вони за цією адресою проводили ремонт, підтримували належний стан будинку. Також цей факт підтвердили треті особи [PERSON] та [PERSON] Зважаючи на вище викладене, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Стосовно позовних вимог [PERSON], то вони є необґрунтованими. Дійсно, спадкодавець [PERSON] за життя заповідав [PERSON] все належне йому майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті і на що він за законом матиме право. В той же час 2/5 частини будинковолодіння по вул. Садовій 25 в м. Миргороді не ввійшли до спадкової маси після смерті [PERSON], а тому на це майно і не вправі претендувати [PERSON] виходячи з вище наведених судом обґрунтувань. У відповідності до ст. 88 ЦПК України до стягнення на користь [PERSON] підлягають судові витрати, які складаються із сплаченого нею при зверненні з позовом до суду судового збору (1433 грн. а.с.1)та витрат понесених на оплату правової допомоги адвоката. При цьому, при розрахунку понесених [PERSON] витрат на правову допомогу адвоката (сплачена сума 4000 грн. а.с. 75) суд виходить з положень Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та зважаючи на ту обставину, що адвокат був присутній в судових засіданнях протягом 3 год. 7 хв. вважає, що до стягнення підлягає сума 1994 грн. 62 коп.

Outcome: approved