Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

«28» квітня 2015 року [PERSON] звернулася до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON], третя особа Служби у справах дітей Рубіжанської міської ради Луганської області, який 28.05.2015 року уточнила, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини [PERSON], [INFO], за межі території України без згоди та супроводу батька [PERSON] В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] з 15.05.2005 року по 23.03.2010 року, від шлюбу сторони мають спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає постійно з позивачем. Відповідач з грудня 2012 року відмовляється надавати дозволи на виїзд сина за кордон для відпочинку та оздоровлення, чим чинить позивачу перешкоди у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров'я сина та його розвитку. Позивач неодноразово в письмовому вигляді зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на тимчасовий виїзд, однак відповідач ігнорує її звернення та взагалі уникає будь-якого спілкування з цього приводу. На думку позивача, відповідач безпідставно створює перешкоди на виїзд сина, та такі дії відповідача порушують особисті немайнові права неповнолітнього сина, тому позивач й звернулася до суду з цим позовом. В судове засідання позивач та її представник не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, представник позивача надала суду заяву в якій просить розглянути справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, причин неявки в судове засідання відповідач суду не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутності суду не надав, заперечень на позов не надав. Відповідачу було надіслано виклик в судове засідання за адресою зазначеною у позовній заяві, який було повернуто на адресу суду з позначкою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 45, 46). Відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Представник третьої особа Служби у справах дітей Рубіжанської міської ради надала суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, не заперечує проти задоволення позовних вимог, також надала суду висновок про можливість надання дозволу про на виїзд неповнолітнього [PERSON], [INFO] за межі території України без згоди та супроводу батька, оскільки це відповідає інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутністю. Враховуючи, що представник позивача та представник Служби у справах дітей скористалася правом заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд розглядає цивільну справу за наявними у справі матеріалами. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] року у місті Рубіжне Луганської області, що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Рубіжанського міського управління юстиції Луганської області 30.08.2005 року. Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 25). Таким чином, судом встановлено, що сторони у справі є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 23.03.2010 року [PERSON] та [PERSON] шлюб розірвали, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 57 від 23.03.2010 року (а.с. 26). Згідно свідоцтва про зміну імені від 05.01.2011 року [PERSON], яка народилася [INFO] року змінила ім'я на [PERSON] (а.с. 27). Згідно довідки про склад сім'ї, виданої виконавчим комітетом Рубіжанської міської ради 18.03.2015 року № 13496, [PERSON] разом із своїм неповнолітнім сином [PERSON], [INFO], зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). Згідно висновку Служби у справах дітей Рубіжанської міської ради від 29.05.2015 року № 125 є можливим вирішення питання тимчасового виїзду неповнолітнього [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу батька [PERSON] за межі України для оздоровлення, лікування та відвідання родичів, ці питання має право вирішувати матір неповнолітнього [PERSON] оскільки це відповідає інтересам дитини (а.с. 59). В позовній заяві позивач зазначає, що грудня 2012 року відповідач відмовляється надавати дозволи на виїзд сина за кордон для відпочинку та оздоровлення. Відповідачем не надано до суду доказів в спростування цих обставин. Також, в заяві позивач зазначає, що має можливість виїхати за кордон на відпочинок з метою оздоровлення дитини, проте позивач не може отримати згоду чи відмову у наданні такої згоди на поїздки у відповідача, тому вона вимушена звертатися з даним позовом до суду. Як встановлено у судовому засіданні позивач має намір організувати для неповнолітнього сина поїздки на відпочинок до Туреччини, Єгіпту, Сполученних Штатів Америки та країн-учасниць Шенгенської угоди під час шкільних канікул протягом року, що не заборонено діючим законодавством. Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років. Має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними; фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які не момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Відповідно до п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; · без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: · якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; · якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; · у разі пред'явлення документів або їх нотаріально посвідчених копій: · свідоцтва про смерть другого з батьків; · рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; · рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; · рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; · рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; · довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Відповідно до статей 3, 6 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виховання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до статей 7, 155 К України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Таким чином, суд приходить до висновку, що неможливість отримання у відповідача письмової згоди чи відмови на виїзд неповнолітнього сина за межі України без супроводу батька, призводить до порушення прав позивача та їх неповнолітнього сина. Також, на думку суду, тимчасовий виїзд дитини з матір'ю за межі України за кордон не суперечить інтересам дитини і не порушує прав відповідача як батька дитини, при цьому суд першочергово виходить з інтересів неповнолітнього сина та вважає, що поїздки за кордон на відпочинок позитивно вплинуть на розширення світогляду дитини, зможуть покращити його фізичний та духовний розвиток, призведуть до покращення стану здоров'я дитини. За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та надає дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітнього [PERSON], [INFO] разом із матір'ю [PERSON] без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON] строком на 2 роки до країн Туреччини, Єгипту, Сполучених Штатів Америки та країн-учасниць Шенгенської угоди. Разом з тим, задовольняючи позов частково, суд виходить з того, що надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон до досягнення 16-річного віку та без згоди одного із батьків, суперечить ст.ст. 141, 157 СК України стосовно рівності прав і обов'язків батьків відносно виховання дитини, через те суд відмовляє в задоволені вимог в цій частині.

Outcome: partial