Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

28.08.2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Вказувала на те, що [INFO] року помер [PERSON]., після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS] Спадщину, на твердження позивача, прийняли доньки померлого - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та син [PERSON] Проте доньки отримали відповідне Свідоцтво, а син не оформив свої права. Не цей час не оформлена частка залишається зареєстрованою за померлим [PERSON] та складає 8/100. Оскільки, згідно власноруч виконаних заяв, наданих [PERSON], доньки вже померлого [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] спадщину не прийняли після смерті свого батька, відмовившись на користь позивачки, [PERSON] просить визнати за нею право власності на частку спадкового майна в розмірі 8/100 частин, після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на їх безпідставність. Треті особи зі сторони відповідача [PERSON] та [PERSON], відповідно до заяв, просили про розгляд справи без їх участі, підтримали заявлені вимоги. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Відповідно до Свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 22.09.1964 року, виданого згідно рішення виконкому Миколаївської міської Ради депутатів трудящих № 910/13 від 22.09.1964 року, [PERSON] належав житловий будинок [ADDRESS] Згідно Свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] року. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із вказаного вище житлового будинку. Права спадкування на час смерті спадкодавця регламентується Цивільним кодексом УРСР, від 1922 року. У який на підставі Указу Президії Верховної ради УРСР «Про зміни Цивільного кодексу УРСР» від 17.12.1945 року, внесено зміни до інститутів спадкового права, і в новій редакції буди викладені ст.418,420-424, 429, 430 та 433. А також Положенням про державний нотаріат УРСР, затвердженим Постановою Ради Народних комісарів 09.08.1944 року. Відповідно до зазначених норм при спадкуванні за законом спадкове майно ділилось на рівні частки між особами, які закликались до спадкування. Спадкоємцями за законом першої черги буди діти, другий з подружжя, що пережив спадкодавця та непрацездатні батьки померлого, а також інші непрацездатні, що стояли на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. Спадкоємець, який не бажав приймати спадщину та був присутній у місці відкриття спадщини, повинен був протягом трьох місяців з дня відкриття спадщини заявити нотаріальному органу про відмову від спадщини. При цьому а) при неявці спадкоємця в перебігу шести місяців з дня відкриття спадщини; б) при відмові спадкоємця від прийняття спадщини; в) при позбавленні заповідачем спадкоємця права на спадкування - відбувалось прирощення спадкової частки. Тобто, у всіх зазначених випадках в інших спадкоємців, які заклякались до спадкування, виникало право на частку відпалого спадкоємця, «право прирощення». Звернулись до нотаріальної контори та 21.12.1965 року отримали Свідоцтво про право на спадщину за законом, в рівних частках, на ? частини нерухомого майна, доньки померлого - [PERSON], [PERSON], [PERSON] (згідно спадкової справи та копії зазначеного Свідоцтва). Син померлого [PERSON] - [PERSON], 1931 року народження, на час смерті свого батька не досяг повноліття (19 років) та мешкав разом із батьком у будинку [ADDRESS] Він вважається таким, що прийняв спадщину, проте не оформив її, відповідно до тверджень позивача та напису нотаріуса у Свідоцтві про право на спадщину за законом, виданому 21.12.1965 року Першою Миколаївської державною нотаріальною конторою донькам померлого, а саме : « ? частина цього будинку залишається відкритою до оформлення в правах спадщини сином померлого». Належних та допустимих доказів протилежного суду не надано. [PERSON], [PERSON], [PERSON] померли. За життя, згідно Договору дарування, нотаріально посвідченому 11.03.1966 року [PERSON] та [PERSON] подарували [PERSON] належні їм 2/4 частки житлового будинку та надвірних споруд за адресою [ADDRESS] В подальшому, згідно договору дарування, посвідченому нотаріально 10.05.1966 року [PERSON] подарувала [PERSON] ? частину зазначеного житлового будинку та надвірних споруд. На цей час, відповідно до спадкового права, [PERSON] є власником 20/100 часток житлового будинку, з відповідною частиною надвірних споруд, за адресою [ADDRESS], після смерті бабусі - [PERSON] ( [INFO] року), матері - [PERSON] ([INFO] року); [PERSON] є власником 72/100 часток житлового будинку, з відповідною частиною надвірних споруд, за адресою [ADDRESS], після смерті бабусі - [PERSON] ( [INFO] року), батька - [PERSON] ([INFO] року). Згідно Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 15.02.1972 року згідно рішення Миколаївської міської Ради депутатів трудящих № 100 від 01.02.1972 року, [PERSON] належить на праві власності 8/100 часток житлового будинку, з відповідною частиною господарських будівель та споруд, за адресою [ADDRESS] Отже, частка померлого [PERSON], яку прийняв в порядку спадкування та не оформив його син [PERSON], складає на цей час - 8/100. [PERSON] помер [INFO] року. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 8/100 часток житлового будинку, з відповідною частиною господарських будівель та споруд, за адресою [ADDRESS] Спадкоємцями першої черги за законом, після смерті [PERSON], є його доньки: [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, тобто з моменту смерті спадкодавця. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, він не заявив про відмову від неї. В разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини лише протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК. Після закінчення цього строку частка у спадщині не може бути збільшена з тих підстав, що хто-небудь зі спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, має право розпорядитись усім або частиною майна, отриманого в порядку спадкування, шляхом відчуження її іншому спадкоємцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо. Тобто, спадкоємці, які прийняли спадщину, можуть укласти договір про поділ спадкового майна, що узгоджується із нормами статей 6, 627 ЦК України. Отже, суд не може прийняти до уваги заяви [PERSON] та [PERSON] про відмову від спадщини на користь позивача, подані до суду, оскільки вирішення означеного питання у такий спосіб не передбачено чинним законодавством. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи викладене оцінюючи надані докази у сукупності, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити через їх безпідставність.

Outcome: dismissed