Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

28.03.2016 року [PERSON] звернулася до суду з вказаною заявою, в якій зазначила, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 21.05.2002 року. Від шлюбу вона та [PERSON] мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. [PERSON] просить шлюб розірвати, зсилаючись на те, що її спільне життя з [PERSON] не склалося. 10.09.2014 року [PERSON] скоїв щодо неї злочин, передбачений ч.1 ст.121 КК України, за який його засуджено до шести років позбавлення волі і він відбуває покарання у Могилів-Подільській ВК-114. В судове засідання заявниця [PERSON] не зявилася, відповідно до заяви від 12.04.2016 року просить розгляд справи проводити у її відсутності у звязку з неможливістю прибути в судове засідання, заяву підтримує, просить задовольнити (а.с.16). [PERSON], який відбуває покарання у виді позбавлення волі за вироком Шаргородського районного суду від 25.11.2014 року у Могилів-Подільській виправній колонії УДПтС України у Вінницькій області, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи (а.с.20, 21). Заперечень щодо заяви [PERSON] про розірвання шлюбу або письмових пояснень на означену заяву [PERSON] не надав, хоча, відповідно до рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень (а.с.20-21), завчасно повідомлений про дату, час і місце розгляду. В судове засідання не зявилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому заявниця заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21.05.2002 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-АМ №072101 (а.с.3). Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-АМ № 203685 (а.с.7). Вироком Шаргородського районного суду від 25.11.2014 року [PERSON] засуджений за ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на шість років (а.с.4-5). Вирок суду набрав законної сили і [PERSON] відбуває покарання у виді позбавлення волі строком на шість років в Могилів-Подільській ВК-114 УДПтС України у Вінницькій області (а.с.6). [PERSON] наполягає на розлученні, миритися не бажає, що вбачається із її заяви (а.с.16). Причиною розладу в сім'ї стало вчинення [PERSON] злочину щодо заявниці, внаслідок чого однією сімєю з останнім заявниця жити не бажає. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам заявниці [PERSON] Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України та ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб розривається судом за заявою одного із подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам неповнолітньої дитини. Відповідно до ч.3 ст.234 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються справи про розірвання шлюбу за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі. У рішенні про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим із подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається (ч.8 ст.235 ЦПК України). З заяви [PERSON] не вбачається, що остання після розірвання шлюбу бажає змінити прізвище на дошлюбне. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам заявниці [PERSON], то суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved