Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-10 00:00:00

27.03.2019 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, третя особа - служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування позовних вимог зазначила про те, вона перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого у них [INFO] народився син [PERSON] , а [INFO] донька народилась [PERSON] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22.08.2013 р. шлюб між ними розірвано. Проте, ще до розірвання шлюбу, відповідач покинув сім`ю та з початку 2013 р. разом з нею не проживає, повністю усунувся від виховання дітей, не утримує їх, не цікавиться їхнім життям, не відвідує навчальний заклад. 06.09.2017 р. позивачка уклала шлюб з [PERSON] , до якого діти ставляться з повагою і бажають, що він був їхнім батьком. Вказані обставини свідчать про те, що відповідач свідомо ухилявся та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Крім того, поновлення спілкування дітей з відповідачем може негативно позначитися на психологічному стані дітей, нанести їм психологічну травму, у зв`язку з чим позивачка вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на позбавленні батьківських прав відповідача відносно дітей - сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] . [INFO] , оскільки батько свідомо ухиляється від виконання ним своїх батьківських обов`язків, не спілкується з дітьми, не цікавиться їх життям та здоров`ям, не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог закону, з заявами чи клопотаннями про неможливість розгляду справи у його відсутність до суду не звертався. Представник третьої особи Служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації Касянчук М.В. в судовому засіданні підтримала наданий суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення позивачки та представника третьої особи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві від 12.12.2002 р. батьком [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , а мати - [PERSON] (а.с. 11). Згідно повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Печерським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 22.09.2017 р., батьком [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , а мати - [PERSON] (а.с.9). Як вбачається з витягів з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 8025-892102-2017 та №8025-1133163-2017, а також з довідки про реєстрацію місця проживання особи №2828535 від 18.03.2019 р. позивачка разом з дітьми [PERSON]. , [INFO] та [PERSON] [INFO] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 6,10, 12). Згідно характеристики, виданої Гімназією міжнародних відносин №323 з поглибленням англійської мови Дарницького району м. Києва, [PERSON] , 2002 р.н., навчається у гімназії №323 з 2008 р. Мати, [PERSON] , бере активну участь у шкільному та повсякденному житті [PERSON] . В період з 2010-2018 н.р. систематично відвідує батьківські збори. Цікавиться успіхами, труднощами, поведінкою дитини під час навчального процесу. Батько, [PERSON] , за період навчання [PERSON] в гімназії не з`являвся, не цікавився успіхами навчальних досягнень своєї дитини. (а.с.17) Згідно характеристики, виданої Гімназією міжнародних відносин №323 з поглибленням англійської мови Дарницького району м. Києва, [PERSON] , 2008 р.н., навчається у гімназії №323 з 2015 р. Мати, [PERSON] , бере активну участь у шкільному та повсякденному житті [PERSON] . В період з 2015-2018 н.р. систематично відвідує батьківські збори, цікавиться успіхами, труднощами, поведінкою дитини під час навчального процесу. Батько, [PERSON] , за період навчання [PERSON] в гімназії не з`являвся, не цікавився успіхами навчальних досягнень своєї дитини. (а.с.19). Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 154 СК України, батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини. За змістом ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ч.1-3 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Звертаючись до суду з даним позовом позивачка посилається на те, що відповідач належним чином не виконує свої батьківські обов`язки, оскільки він з дітьми не спілкується, не цікавиться їх життям і здоров`ям, не надає матеріальної допомоги на їх утримання, а тому повинен бути позбавлений батьківських прав. Згідно висновку Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації №101-7572/03 від 20.08.2019 р., з метою захисту майбутнього та інтересів дітей орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] . щодо неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 59-60). Відповідно до п. 15 Постанови пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Підпункт 2 п. 16 цієї ж постанови наголошує, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.8, ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Згідно ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги обов`язок відповідача утримувати свої неповнолітніх дітей на підставі описаних вище норм права, суд приходить до висновку, про стягнення з [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх доходів щомісяця на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.03.2019 року і до досягнення ними повноліття, задовольнивши позовні вимоги в цій частині. Суд вважає, що такий встановлений розмір аліментів на утримання дітей буде необхідним та достатнім для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Крім того, позивачка не позбавлена в майбутньому звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь матеріальної допомоги на лікування або навчання дитини в порядку ст.185 СК України або збільшення розміру аліментів згідно ст.192 СК України. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд також вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь держави 768,40 грн. судового збору в частині вимог майнового характеру.

Outcome: approved