Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

28.07.2021р. [PERSON] звернулася з позовною заявою до Дніпровської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку (а.с. 3-5). Ухвалою судді від 29.07.2021р. відкрито провадження по справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 50). В обґрунтування позову позивачка посилалася на те, що 11.02.2004р. мати позивачки [PERSON] подарувала їй домоволодіння [ADDRESS] , яке належало дарувателю [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Жовтневої районної ради 15.01.2004р. Земельна ділянка площею 0,0797 гектарів за адресою: [ADDRESS] , на якій розташоване домоволодіння, також належала дарувателю [PERSON] , про що видано Державний акт про право приватної власності на землю від 12.04.2001р. [INFO] [PERSON] померла. За життя [PERSON] позивачка не зареєструвала право власності на земельку ділянку. Позивачка регулярно сплачує земельний податок за земельну ділянку. Земельна ділянка 13.07.2021р. зареєстрована за її заявою, присвоєно кадастровий номер 1210100000:03:204:0084. Визначено цільове призначення земельної ділянки: 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Також, встановлені межі земельної ділянки та визначена її площа - 0,0789 га. У зв`язку зі смертю [PERSON] позивачка не може здійснити реєстрацію права власності на земельну ділянку, тому звернулася до суду із цим позовом. На підставі викладеного, просила визнати за собою право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1210100000:03:204:0084, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Представник відповідача - Романчук М.М. (діє на підставі довіреності від24.12.2020р. (а.с. 55) надав 13.08.2021р. відзив на позовну заяву (а.с. 53-54), у якому вказав, що право власності на земельну ділянку площею 0,0797 га по [ADDRESS] мати позивачки [PERSON] набула на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 670 від 15.03.2001р., про що видано Державний акт про право приватної власності на землю від 12.04.2001р. Чинне земельне та цивільне законодавство передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства. На момент набуття права власності на нерухоме майно (2004 рік) такий об`єкт, як земельна ділянка площею 0,0797 га (право власності на яку просить визнати позивач), було сформована. Просив вирішити спір відповідно до вимог чинного законодавства. Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази, надали заяви про розгляд справи без їх участі (а.с. 57, 58). З огляду на строки розгляду справи, належне повідомлення сторін та відсутність клопотань про перенесення судового засідання на іншу дату, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін (їх представників), за наявними в матеріалах справи доказами. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS] , на підставі нотаріально посвідченого договору дарування, укладеного 11.02.2004р. між [PERSON] і [PERSON] . Право вланості на домоволодіння зареєстроване у встановленому законом порядку, що підтверджується витягом КП «Дніпропетровське МБТІ» (а.с. 8, 9). Як видно з договору, домоволодіння належало дарувателю [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Жовтневої районної ради 15.01.2004р. на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради № 846 від 19.12.2003р., зареєстрованого в КП «Дніпропетровське МБТІ» 16.01.2004р., реєстраційний номер 4374757. Земельна ділянка під домоволодінням площею 0,0797 гектарів за адресою: [ADDRESS] , також належала дарувателю [PERSON] , про що видано Державний акт про право приватної власності на землю від 12.04.2001р., на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради, Я» 670 від 15.03.2001р. (а.с. 23) [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 31). За життя [PERSON] позивачка не зареєструвала право власності на земельку ділянку, на якій розташоване домоволодіння. З моменту набуття права власності на домоволодіння, розташоване на земельній ділянці площею 797 кв.м за адресою: [ADDRESS] , позивачка систематично сплачує земельний податок з фізичних осіб у відповідності до п. 287.1 ст. 287 ПК України, що підтверджено квитанціями (а.с. 24 - 30). 13.07.2021р. за заявою позивачки здійснена державна реєстрація вказаної земельної ділянки, місце розташування [ADDRESS] , та присвоєно кадастровий номер 1210100000:03:204:0084. Визначено цільове призначення земельної ділянки: 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Також, встановлені межі земельної ділянки та визначена її площа - 0,0789 га, що підтверджено витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 32). У зв`язку зі смертю [PERSON] позивачка не може здійснити реєстрацію права власності на земельну ділянку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земельною ділянкою як об`єктом цивільних прав є частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (стаття 79 ЗК України). Так, ч. 1 ст. 120 ЗК України (у відповідній редакції) передбачала, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Разом з тим при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто за загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших, і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року по справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20) не вбачала підстав для відступу від них. Отже, чинне земельне та цивільне законодавство передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства. Відтак, у зв`язку із набуттям позивачкою права власності на домоволодіння, вона стає власником земельної ділянки, а якій вона знаходиться. На момент набуття права власності на нерухоме майно (2004 рік) такий об`єкт, як земельна ділянка площею 0,0797 га сформована, їй присвоєний відповідний кадастровий номер. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За приписами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. З урахуванням встановлених обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Позивачка не наполягала на розподілі судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved