Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

28.10.2019 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.10.1995. В період шлюбу сторонами було придбано житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , а також автомобіль Hyundai Tucson, державний номерний знак [NUMBER] . 18.09.2019 позивач звернулася до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу та з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів. Вважаючи спірне майно спільною сумісною власністю подружжя, позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просила врахувати, що вона проживає разом із їх неповнолітнім сином та визнати за нею право власності на 2/3 частини зазначеного майна, залишивши за нею право власності на будинок, а за відповідачем право власності на автомобіль, при цьому різницю вартості майна просила стягнути з неї на користь останнього. 04.11.2019 ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва відкрито провадження за даним позовом. 09.12.2019 [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити [PERSON] у визнанні за нею права власності на 2/3 частини спільного сумісного майна подружжя, а за ним на 1/3 частину цього майна, мотивуючи тим, що доцільно було б розділити спірне майно по 1/2 частині. У судове засідання позивач не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги уточнила, остаточно просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя, а саме просила визнати за нею право власності на житловий будинок, із врахуванням компенсації відповідачу вартості 1/2 частини будинку, а за відповідачем визнати право власності на автомобіль. Відповідач до судового засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову із врахуванням уточнень не заперечував. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Відповідно до ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавленні своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. У пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України). Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року №6-486цс16. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] 14.10.1995 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 14.09.2019 Миколаївським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області, актовий запис №69 від 14.10.1995. Від шлюбу у сторін є неповнолітня дитина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.04.2011, виданим міським відділом ДРАЦС ММУЮ. За час сумісного проживання сторонами було придбано житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] та зареєстрований за [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 26.10.2012, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського округу Димовим О.С., реєстровий №3401. Також, в судовому засіданні встановлено, що за період шлюбу сторонами було придбано транспортний засіб Hyundai Tucson 2.0, номер кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , який згідно довідки РСЦ МВС в Миколаївській області зареєстрований за позивачем. Крім того, в судовому засіданні встановлено і сторонами не оспорювалось, що вартість вищевказаного житлового будинку становить 1\~191\~700,00 грн. В свою чергу вартість автомобіля становить 300\~000,00 грн. Загальна вартість спільного сумісного майна подружжя становить 1\~491\~700,00 грн. За такого, вартість 1/2 частини майна складає 745\~850,00 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що спірний будинок та автомобіль є об`єктами спільної сумісної власності подружжя та підлягають поділу порівну між подружжям. Однак, зважаючи на домовленість сторін, суд визнає право власності на автомобіль за [PERSON] , а право власності на будинок за [PERSON] , оскільки позивач компенсувала відповідачу суму різниці, що складає 445\~850,00 грн. (1/2 вартості будинку 1/2 вартості транспортного засобу). Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача, судові витрати по сплаті судового збору. Так, з огляду на ціну позову - 745\~850,00 грн., судовий збір складає 7\~458,50 грн. Тому, на користь [PERSON] належить стягнути з [PERSON] сплачений позивачем судовий збір в сумі 4\~350,00 грн. В свою чергу на користь держави належить стягнути з відповідача недоплачену різницю судового збору в розмірі 3\~108,50 грн.

Outcome: approved