Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

27.04.2016 позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказує, що на виконання договору № ZRJWRX20110064 від 09.11.2006, [PERSON] отримав кредит у розмірі 2475,00 грн. за користування яким зобов'язався сплачувати відсотки у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості. Договором між банком та позичальником є підписана [PERSON] заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», за умовами якої погашення заборгованості мало здійснюватися щомісяця, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат. Свої зобов'язання за вказаним договором про повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, відповідач не виконує у зв'язку з чим станом на 18.03.2016 має заборгованість у розмірі 32120,83 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі - 1864,13 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі - 10258,01 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі - 173,68грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі - 17819,26 грн., а також штраф (фіксована частина) - 500, 00 грн. і штраф (процентна складова) - 1505,75 грн. З підстав невиконання позичальником умов кредитного договору у частині повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором, а також штрафні санкції з підстав невиконання зобов'язань за кредитним договором, що складає суму 32120,83 грн. та судові витрати за розгляд справи судом у розмірі 1378,00 грн. по сплаті судового збору. У судовому засіданні представник позивача відсутній, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, повідомивши суд, що заявлений позов підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає частково, заперечує щодо сплати штрафу (фіксованої частини та процентної складової). У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність часткового задоволення позовних вимог, з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного договору № ZRJWRX20110064 від 09.11.2006, відповідач отримав кредит у розмірі 2475,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, що підтверджується заявою позичальника. ПАТ КБ «Приватбанк» є правонаступником прав та обов'язків ЗАТ КБ «Приватбанк», у зв'язку з чим на підставі рішення зборів акціонерів від 30.04.2009 змінено найменування позивача з ЗАТ КБ «Приватбанк» на ПАТ КБ «Приватбанк», що підтверджується п. 1.1. статуту ПА КБ «Приватбанк». 17.07.2009 р. проведено державну реєстрацію вказаних змін (номер запису в ЄДРПОУ 12241050038006727). Відповідно до умов вказаного кредитного договору кредитор зобов'язався надати позичальнику кредит у розмірі 2475,00 грн. строком на дванадцять місяців, а саме: з 09.11.2006 по 08.11.2007 включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 39,6 грн., та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 225,00 грн. в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії. Погашення заборгованості здійснювати щомісячно в період сплати, за який приймається період з 25 по 30 число кожного місяця, позичальник повинен надавати банку грошові кошти в сумі 259,69 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно умов договору. На виконання умов зазначеного договору кредитором було надано позичальнику кредит у сумі 2475,00 грн. та відкрито рахунки для зарахування коштів спрямованих на погашення заборгованості: рахунок [NUMBER], кредитний - 220, по відсотках - 2208, для обліку комісії - 3578. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Зобов'язання згідно ст. 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства. За правилами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом. Судом встановлено, що кредитор виконав свої зобов'язання перед позичальником щодо надання кредиту, а остання порушила порядок та строки виконання зобов'язань за кредитним договором у частині, що стосується щомісячного погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами. За проведеним позивачем розрахунком заборгованості [PERSON], останній станом на 18.03.2016 має заборгованість у розмірі 32120,83 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі - 1864,13 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі - 10258,01 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі - 173,68грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі - 17819,26 грн., а також штраф (фіксована частина) - 500, 00 грн. і штраф (процентна складова) - 1505,75 грн. Оскільки, на день розгляду справи, з боку відповідача не надано доказів про виконання свого обов'язку в частині сплати заборгованості за тілом кредиту, нарахованими відсотками, пенею та комісії за користування кредитом відповідно до положень договору, суд вважає, що позов в цій частині є обґрунтованим, обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню. Однак, на думку суду, не підлягають задоволенню стягнення з відповідача штрафу в розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та штрафу в розмірі 1505,75 грн. (процентна складова), виходячи з наступного. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи викладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у справі № 6-2003цс15. Зважаючи на викладене, беручи до уваги те, що позивачем застосована до відповідача цивільно-правова відповідальність у виді стягнення як пені, так і штрафу за одне і те саме порушення, а саме: несвоєчасне виконання зобов'язання по сплаті платежів в рахунок погашення заборгованості, суд вважає, що дані обставини є порушенням ст. 61 Конституції, а тому вимоги банку про стягнення штрафу не підлягають задоволенню. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в справі, пропорційно до задоволених вимог (93,75%). Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 10, 88, 213, 215, 224-226 ЦПК України, суд

Outcome: approved