Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

27 серпня 2021 року позивач, [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій вказала, що 19 червня 1988 року між нею та [PERSON] зареєстрований шлюб. Спільних неповнолітніх дітей сторони не мають. На цей час через різні погляди на життя та відсутність взаєморозуміння, шлюбні відносини між сторонами припинились. Враховуючи вищевикладене, позивач прохала суд шлюб розірвати. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 20 вересня 2021 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач, [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, однак при подачі позову до суду прохала суд проводити розгляд справи без її участі. Відповідач, [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляд справи, в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій позов визнав повністю і прохав розглянути справу без його участі. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 19 червня 1988 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кобеляцького районного управління юстиції Полтавської області, зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 45. Статтями 51 Конституції України та 24 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки, чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини третьої, четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі статтею 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має суттєве значення. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд, вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки сторони припинили шлюбні стосунки і відновлювати їх не мають наміру, тому подальше збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам. В зв`язку з вищевикладеним, відповідно до ст. 112 СК України шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи вищезазначене, оскільки позивач не висловила свого бажання щодо відновлення їй дошлюбного прізвища, вважаю, що після розірвання шлюбу її необхідно надалі іменувати прізвищем [PERSON] . Крім цього, судом встановлено, що при подачі позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908 грн. Враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то з нього на користь позивача необхідно стягнути 50 відсотків судового збору, а інші 50 відсотків судового збору необхідно повернути позивачу з державного бюджету України.

Outcome: approved