Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

27.06.2018 року представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просить стягнути з останньої 26 634, 01 грн. кредитної заборгованості. В обґрунтування позову послався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 09.10.2012 р. відповідач отримала кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти, проте остання умов укладеного договору належним чином не виконала, у звязку із чим утворилася заборгованість за кредитом станом на 30.04.2018 року на загальну суму 26 634, 01 грн.. 27.12.2018 р. сторони у судове засідання не зявилися. Представник позивача у позовній заяві зазначив, що розгляд справи просить проводити у його відсутності, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, у судові засідання 02.08.2018 р., 19.09.2018 р. та 27.12.2018 р. не зявилася, заяв чи клопотань про розгляд справи за її відсутності не подавала, про причини неявки не повідомляла. При цьому, відповідачем не було подано відзиву. На підставі норм ст.ст. 280-281 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ч. 3 ст. 211, ст. 247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до наступного висновку. Як вбачається із заяви від 09.10.2012 року, підписаної відповідачем, остання ознайомилася та погодилася із Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами. Своїм підписом вона погодилася, з тим, що підписана заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та позивачем договір про надання банківських послуг. Згідно розрахунку, наданого АТ КБ «ПриватБанк», станом на 30.04.2018 року заборгованість відповідача за цим договором становить 26 634, 01 грн., яка складається з наступного: 949, 55 грн. заборгованості за кредитом; 20 444, 94 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 3 495, 04 грн. пені; 500 грн. штрафу (фіксована частина); 1 244, 48 грн. штрафу (процентна частина). Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Виходячи з вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України, у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається та сплати процентів. Відповідно до статті 549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). З огляду на вище наведене, суд приходить до переконання, що відповідач не виконала взятих на себе зобовязань по кредитному договору, та внаслідок цього заборгувала позивачу кошти у розмірі: 949, 55 грн. заборгованості за кредитом; 20 444, 94 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 3 495, 04 грн. пені, тобто на загальну суму 24 889, 53 грн. Поряд з цим, беручи до уваги положення\~ст. 61 Конституції України,\~ст. 549 ЦК України\~та правові позиції ВСУ, викладені у постанові від 21.10.2015 року № 6-2003цс15, від 11.10.2017 р. № 6-1374цс17, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки законом заборонена подвійна цивільно-правова відповідальність за одне й теж саме порушення. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача у користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1646, 59 грн.

Outcome: partial