Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

27 березня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив суд, стягнути з [PERSON] , [PERSON] солідарно на користь [PERSON] упущену вигоду в сумі 3 349 500,00 грн. В обгрунтування позову [PERSON] посилається на те, що 28 листопада 2012 року між ним та відповідачкою [PERSON] було досягнуто домовленність про продаж останнім належного позивачу на праві власності житлового будинку і земельної двлянки, якій знаходться за адресою: [ADDRESS] . Сторони досягли згоди, що до нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу відповідач [PERSON] сплатила представнику позивача 73 000 долларів США , склавиши при цьому відповідну розписку . Далі позивач надав право відповідачці [PERSON] користуватися предметом майбутнього договору купівлі-продажу за умови використання садиби за цільовиим призначенням,сплати всіх комуналних послуг та з терміном укладання основного договору купівлі-продажу у строк до 28 листопада 2103 року. На таких умовах відповідачка [PERSON] у листопаді 2012 вселилась у будинок. Далі позивач підготував всі необхідні для укладання договору купівлі-продажу будинку документи з боку продавця, відповідачка [PERSON] зі свого боку отримала нотаріально посвідчену згоду на купівлю домоволодіння від свого чоловіка [PERSON] .. Але у визначений сторонами термін відповідачка до натораріуса не з`явилась, пояснюючи це відсутністю необхідной суми грошей у розмірі 101 000 долларів США. Враховуючи те, що відповідачка не виконала погоджені раніше домовленності щодо укладання догвору купівлі-продажу будинку позивач пред`явив до неї вимогу про звільнення будинку відповідачами. Позивач зазначає про те, що відповідачка [PERSON] звернулась до Овідіопольського районного суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на спірний будинок. За вказаним позовом у справі № 509/508/15-ц ухвалене рішення, що на думку позивача остаточо підтвердило намір відповідачів не виселятся з будинку і в подальшому володіти та користуватися майном позивача не маючи на це правових підстав, а також не сплачувати узгоджену повну суму вартості садиби у розмірі 174000 долларів США. Позивач вважає, що своїми діями відповідачі порушили його право, яке передбачене ст. 319 ЦК України на володіння, користування та та розпорядження майном, яке йому належить. Позивач ззаначає, що розмір позовних вимог складається з збитків у вигляді доходів, які він міг би реально отримати, якби його цивільне право володіти і користуватися належним йому майном не було порушено, а одже посилаючись на ст. 22 ЦК України вважає, що він як особа, якій завдано збитків має право на їх відшкодування, у тому числі у вигляді упущеної вигоди. У судове засідання представник позивача з`явився, позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Надав суду відзив на позовну заяву в якому просив відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов [PERSON] не підлягає до задоволення з наступних підстав. [PERSON] звернувся до [PERSON] та [PERSON] про стягнення упущеної вигоди у розмірі 3 349500 грн у солідарному порядку. Судом встановлено, що 09.08.2017 р. Київським районним судом м.Одеси по справі № 520/6286/16-ц ухвалене рішення яким задоволений частково позов [PERSON] до [PERSON] , стягнуто з останнього суму авансу, сплаченого за розпискою від 28 листопада 2012 року у розмірі 73000 доларів США, що у гривневому еквіваленті на день ухваленні рішення згідно офіційного курсу НБУ становить 1 878 476 грн.66 коп. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 лютого 2016 року, по справі № № 509/508/15-ц, яке набуло чинності, у задоволенні позову [PERSON] , про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності та позову третьої особи яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору було відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позову, суд зробив висновок про те, що зазначена розписка не є договором купівлі-продажу, оскільки не відповідає жодним вимогам зазначеним вище для договору купівлі-продажу, а є саме розпискою про отримання авансу за житловий будинок з земельною ділянкою, оскільки не забезпечено жодним договором (попереднім договором), не визначені ані строки укладення договору, ані правові наслідки його не укладення. Відтак враховуючи зміст рішення Овідіопольського районного суду № 509/508/15-ц та використовуючи принцип преюдиційності фактів, суд погоджується з думкою відповідачки [PERSON] та [PERSON] про те, що попереднім судом були достовірно встановлені обставини, мета та умови, на яких [PERSON] отримав від них кошти , а отже вони розпочали користуватися майном позивача на умовах договору про авансовий платіж за домоволодіння. У своєму позові Позивач посилаєтся на ст. 22 ЦК України, якою передбачений порядок відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд вважає, що до правовідносин, що існують між сторонами з урахуванням фактів встановлених попередніми рішеннями судів та дійсно існуючих обаствин Позивач невірно застосовує вищезазначену норму ЦК України. Відтак особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками за пунктом другим частини другої зазначеної статті є: доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Отже у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Тобто повинно існувати зобов`язання. Також важливо зазначити, що відповідно до ч. 4 ст. 623 ЦК України, при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Крім того, суд звертає увагу на те, що відшкодування збитків є заходом цивільно-правової відповідальності, його застосування можливе лише за наявності умов відповідальності, передбачених законом. Для настання деліктної відповідальності відповідно до ст. 1166 ЦКУ необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача. Таким чином Позивач, який вимагає відшкодування збитків, має довести факт: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає ( позиція викладена в ухвалі Верховного Суду України (судова колегія з цивільних справ) від 21.12.2005). Щодо розрахунку можливих надходжень з будь-яких депозитних рахунків суд зазначає, що відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року Про судове рішення у цивільній справі рішення суду не може грунтуватися на припущеннях. Обов`язок надання доказів , згідно ст. 81ЦПК покладаєься на сторону, що намагається довести певні обставини та факти. Тобто, позивач повинен надати достатні докази які доводять, що він дійсно мав намір розмістити кошти на депозит в банку, а саме депозитний договір за певний період часу, що відповідає спірним відносинам, який розірваний у зв`язку з не поверненням Відповідачем коштів та інші документи. Суд кртично оцінює твердження позивача про можливість отримання ним прибутку від здання в оренду. Позивачем не надано доказів про належним чином зареєстровану ним діяльність, як суб`єктом господарювання з наданням йому права згідно КВЕД на здання приміщення в оренду та отримання від цього прибутку. Також позивачем не надані будь-які докази щодо наміру укладання орендних договорів з потенціальним орендарем. Отже для обгрунтованого застосування положення закону передбачені ст. 22 ЦК України повинні існувати дві умови: наявність підстав для виникнення деліктної відповідальності із зазначенням на попорушеня закону або договору та наявність доказів у реальності понесених збитків. Відтак в Постанові ВСУ від 9 грудня 2014 року у справі № 3-188гс14 прямо зазначається, що пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті доходи, які могли б бути реально отримані при належному виконанні боржником зобов`язання за договором. Отже при вирішенні питнаня щодо відмови у позові суд враховує наступне: збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). (ч. ст.22 ЦКУ); упущена вигода - це такі негативні майнові наслідки у майновій сфері потерпілого, які виражаються у неодержанні ним доходів, які б він міг одержати у разі належного виконання зобов`язання; відшкодування збитків повинні застосовуватись з врахуванням наданого статтею 22 Цивільного кодексу України поняття збитків, що визначає їх як втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода); звертаючись з позовом про стягнення збитків, позивач повинен самостійно визначити, в чому саме полягають завдані йому збитки, важливим елементом доказування наявності реальних збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки; відсутність причинного зв`язку як складової цивільного правопорушення робить неможливою відповідальність відповідача; позивач, що мав на меті відшкодувати збитки у вигляді упущеної (втраченої) вигоди, повинен довести, що він гарантовано отримав би відповідну вигоду у разі, якщо б його право не було порушено відповідачем, тобто у разі належного виконання зобов`язання іншою особою; розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується також позивачем. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили про понесення позивачем збитків у вигляді упущеної вигоди. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з [PERSON] , [PERSON] солідарно на користь [PERSON] упущеної вигоди в сумі 3 349 500,00 грн. Враховуючи вказане, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed