Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

26 червня 2018 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу за договором позики в сумі 100000,00грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 15 травня 2008 року в м. Харкові позичила відповідачу грошові кошти у розмірі 100000,00грн., які відповідач отримав та зобов'язався повернути до 15 травня 2018 року, про що сторонами було підписано договір позики. Свої зобов'язання за договором позики відповідач не виконав, заборгованість не повернув, на вимоги позивача про повернення позичених грошей не відповідає, отже позивач вимушена звернутися до суду із зазначеним позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 03 липня 2018 року позовна заява залишена без руху, оскільки вона не відповідала вимогам, визначеним п. 3 ч. 1 ст. 175 ПК України, позивачу надано десятиденний строк на усунення недоліків. 25 липня 2018 року позивачем було усунені недоліки, подано до суду позовну заяву в новій редакції відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 175 ЦПК України. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 16 жовтня 2018 року провадження по справі відкрито, призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження на 23 листопада 2018 року о 16 год. 00 хв. Позивачем подано до суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідачем подано до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, просив суд їх задовольнити. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. В зв'язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступне. Згідно договору позики від 15 травня 2008 року відповідач [PERSON] позичив у позивача грошові кошти у розмірі 100000,00грн., які зобов'язався повернути позивачу у строк до 15 травня 2018 року. Відповідач свої зобов'язання у повному обсязі не виконав, у зазначений в договорі позики від 15 травня 2008 року, строк позичені грошові кошти не повернув позивачу. Заборгованість за договором позики складає 100000,00 грн. Відповідно до ст. 1046, ст. 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Згідно вимог ст. 1049 ЦК України ппозичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. ст. 11, 12, 15, 20 ЦК України підставами виникнення цивільних правта обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права є відновлення становища, яке існувало до порушення та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ст. ст. 76, 77, 78-79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення по справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до положень ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що відповідачем визнано позовні вимоги у повному обсязі, суд вважає, що вони підлягають задоволенню. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача борг у розмірі 100000,00грн. (сто тисяч гривень нуль копійок). Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1000,00 грн.

Outcome: approved