Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

28.04.2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа - орган опіки та піклування Дружківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01.09.2001 року між її донькою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюбу, від якого [INFO] народився її онук [PERSON] [INFO] [PERSON] померла, а [PERSON], який зареєстрований в місті Горлівка, виїхав до Російської Федерації, онук залишився проживати з нею. Спочатку [PERSON] іноді відвідував сина, однак матеріальної допомоги ніколи не надавав, згодом їх спілкування взагалі припинилось. У зв,язку з бойовими діями влітку 2014 року вона з онуком була вимушена переїхати з Горлівки до міста Дружківки, де вони зараз мешкають, а [PERSON] навчається. Відповідач ніякої участі у житті сина не бере, матеріальної допомоги на його утримання не надає і з ним не спілкується. Просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно йог сина - [PERSON], стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини та судовий збір. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з'явився. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги позивача підтримав, не заперечував проти задоволення позову. Прокурор не заперечував проти задоволення позовних вимог.. Вислухавши пояснення позивача, прокурора, дослідивши матеріали справи та надані докази в межах заявлених позовних вимог суд установив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO], його батьками є [PERSON] та [PERSON] [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Відповідно до акту обстеження будинку від 12.02.2014 року неповнолітній [PERSON], мешкає разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. З довідки Райського НВК №11 від №72 від 17.03.2015 року вбачається вбачається, що учень [PERSON] дійсно навчається в 6 класі Райському навчально-виховному комплексі «Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів - дитячий садок» №11 Дружківської міської ради. З характеристики за місцем навчання [PERSON] також вбачається, що неповнолітній проживає разом із бабусею [PERSON] За час навчання в школі ним опікується лише бабуся. Батько у школі ніколи не з'являвся, не бере участі у навчанні та вихованні сина. Матеріальне забезпечення несе бабуся, вона відвідує батьківські збори цікавиться навчанням та позашкільною діяльністю онука. В заяві на адресу Дружківського міського суду від 12.12.2014 року відповідач [PERSON] просив розглянути питання щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина -[PERSON] без його присутністю. Позовні вимоги визнає та просить призначити опікуном над сином [PERSON] /а.с.16/ Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Проте, жодного з покладених законом на батьків обов'язків, відповідач не виконує. Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідач свого батьківського обов'язку, зокрема обов'язку виховувати та утримувати дитину до досягнення нею повноліття, не виконує на протязі тривалого часу та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року за № 789 - ХІІ, дитина, з огляду на його фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом. Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Дружківської міської ради про позбавлення батьківських прав за №16-0832-01 від 18.05.2015 року, враховуючи, що [PERSON] з грудня 2012 року з сином не проживає, участі у його вихованні не бере, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, після від'їзду за межі України дитині жодного разу не телефонував, життям сина не цікавиться, коштів на його утримання на надсилав, орган опіки та піклування Дружківської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього [PERSON] У силу положень Закону і роз'яснень, даних у п. 15 Постанови пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою сімейно - правового характеру, вона застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своїх дітей. По змісту Закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Проаналізувавши надані сторонами в силу ст. 60 ЦПК України докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON], маючи реальну можливість виконувати передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки, завідомо, навмисно ухилявся від їх виконання у відношенні своєї неповнолітньої дитини. Тому суд визнає обґрунтованими позовні вимоги позивача про позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні його неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. За таких обставин, позов, заявлений з метою належного правового захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини, судом визнається таким, що підлягає задоволенню. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст. 180 Сімейного кодексу України. За правилами статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов'язку утримання дитини судом не встановлено. З урахуванням обставин справи, суд визнає, що відповідач не у повній мірі виконує у відношенні своєї дитини передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки з її належного утримання, чим порушує право дитини на достатній рівень життя, тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів визнає обґрунтованими і такими, що підлягають повному задоволенню. Відповідно до положень ч.1 ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей за один місяць, згідно вимог ст. 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню. З відповідача на користь [PERSON] необхідно стягнути сплачений нею судовий збір в сумі 243,60 грн. та судовий збір на користь держави в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved