Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

27 липня 2018 року [PERSON] звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із зазначеним вище позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким визнати його батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Внести відомості про нього як батька до актового запису про народження [PERSON] від 06.06.2009 року №2 виданого виконкомом Мар'янівської сільської ради Дніпропетровської області, та змінити прізвище дитини з «[PERSON]» на «[PERSON]». Свої вимоги обґрунтував тим, що з [PERSON] він перебував у фактичних шлюбних відносинах, від яких [INFO] народився син [PERSON], батько якого у свідоцтві про народження вказаний [PERSON] зі слів матері. [INFO] [PERSON] померла та після її смерті малолітній син [PERSON] залишився проживати разом з ним. Рішенням виконкому Жовтоводської міської ради №361 від 21.09.2017 року зазначено, що він є біологічним батьком малолітнього [PERSON], якого тимчасово було влаштовано в його родину. Позивач самостійно дбає та піклується про здоров'я життя, добробут, розвиток, виховання та матеріальне забезпечення неповнолітнього [PERSON]. В даний час він створив дитині гідні умови для життя здоров'я та розвиту. Однак, відсутність його відомостей як батька у актовому записі про народження сина створює як для нього, так і для дитини певні складнощі щодо законного представництва інтересів неповнолітнього з його боку. Тому від був змушений звернутись до суду з даним позовом за захистом своїх та дитини прав. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надавши заяву з проханням розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача також у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає, не заперечує проти задоволення позову. Від третьої особи Жовтоводського міського відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області надійшов лист за підписом начальника відділу Боговолової Л.М. з проханням розглядати справу у відсутність їх представника. З урахуванням вищезазначеного, суд вважає за можливе провести розгляд справи у за відсутності його учасників на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору з власної ініціативи. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним по справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 263 ЦПК України: судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави - ст. 2 ЦПК України. Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Згідно ч. 1, 3 ст. 81 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Судом встановленні наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження малолітнього [PERSON], [INFO], його батьками записані [PERSON] та [PERSON]. Відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України зі слів матері. /а.с.8/ [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане виконавчим комітетом Мар'янівської сільської ради П'ятихатського району Дніпропетровської області, актовий запис №10. /а.с.9/ Рішенням виконавчого комітету Жовтоводської міської ради від 21.09.2017 року №361 малолітнього [PERSON], [INFO] тимчасово влаштовано в родину [PERSON], [INFO] та на нього покладена відповідальність за збереження життя малолітнього та його здоров'я. Також, даним рішенням було встановлено, що [PERSON] є біологічним батьком дитини та в подальшому планує встановити батьківство. /а.с.10/ Факт спільного проживання та ведення господарства позивача з [PERSON], та походження дитини саме від [PERSON] окрім його пояснень в позовній заяві, підтверджується, також письмовими поясненнями громадян [PERSON], [PERSON], [PERSON], які свідчать про те, що [PERSON] та [PERSON] мешкали разом однією сім'єю по [ADDRESS], де вели спільне господарство, піклувались один про одного як чоловік та дружина. Під час спільного проживання у них народився син [PERSON], якого вони разом виховували, дбали про нього та піклувались. Їм також відомо що малолітній [PERSON] сприймає та знає [PERSON] як рідного батька. Відносини між батьком та сином відмінні, спостерігається міцний зв'язок, повага та турбота. Також, матеріали справи містять фото із сімейного архіву, де [PERSON] та померла [PERSON] разом як сім'я. У відповідності до ст. 128 Сімейного Кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України. Згідно із Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її; благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави - учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» № 2398-VI від 01 липня 2010 року державна реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до цього Закону, Цивільного та Сімейного кодексів України та інших актів законодавства органами державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 2 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Відповідно до ч.2 ст.125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Відповідно до положень ч.1 ст.126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивача [PERSON] слід визнати батьком малолітнього [PERSON], [INFO] а його позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved