Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

28.10.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] оборони України про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON], проходила службу у складі обмеженого контингенту Радянських військ у Демократичній республіці Афганістан з 12 жовтня 1977 року по 19 серпня 1981 рік. При виконанні службових обов'язків отримала захворювання, що в подальшому призвело до розвитку: остехондрозу поясничного відділу хребта, яке привело до постійной емоційно вольового нестійкісті, мнестичними зниженнями. Післятравматичного церебрального арахноїдиту з вираженням лікворо-гіпертензивним синдромом, вираженим вестибуло-атактичним синдромом, центральною вестибулярною дисфукцією III ст. стійко вираженим цефалічним синдромом» Внаслідок цієї хвороби вона змушена тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури. У неї постійно виникають скарги на головний біль та біль в спині, що підсилюється при фізичному навантаженні, психоемоційному напруженні, зміні погодних умов, головокружіння, шаткість при ходьбі, лабільність АТ, погіршення пам'яті, шум в вухах, зниження працездатності, розсіяну увагу, лабільність настрою, неспокійний сон, загальну різку слабкість. У зв'язку з хворобою, отриманою під час проходження військової служби, порушено її нормальні життєві зв'язки, вона позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, в мене постійно виникають складнощі у зв'язку болем та постійними спазмами. Не може вільно пересуватися, після ходіння впродовж 3-4 годин вона маю 2-3 дні перебувати в постільному режимі, оскільки відчуваю сильний біль в ногах. Всі ці фактори позначились на її сні, за останній рік вона страждає на безсоння, не спить по 4 дні, потім - 1,5 - 2 години поверхневого сну, і знову 4 дні безсоння на фоні сильних больових відчуттів. Втратила роботу, оскільки пересуватися на велику відстань не може, а особистого транспорту у неї немає. Це поставило її у незручне становище, оскільки вона не можу матеріально забезпечувати свою родину на тому ж рівні, який був в той час, коли вона працювала. ЇЇ заробітна плата була основним засобом існування її родини. Це додає їй багато неприємних відчуттів, вона змушена витрачати кошти на відновлення її здоров'я, оскільки в місцевій поліклініці у видачі безоплатних медикаментів її було відмовлено, оплатні ліки вона не можу придбати через їх високу ціну. Позивач та її представник позов підтримали та просили його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] оборони України заперечував проти позову, вважає, що відсутні підстави для його задоволення. Подав до суду письмові заперечення та додатково в судовому засіданні пояснив, що Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено соціальне забезпечення військовослужбовців у разі встановлення інвалідності, пов'язаної з проходженням військової служби, шляхом виплати грошової допомоги, яку позивач отримав. Спеціального закону з визначення порядку та умов відшкодування завданої моральної шкоди законодавцем не прийнято. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази вчинення [PERSON] оборони України винних дій щодо позивача та наявність причинного зв'язку між такими діями та моральною шкодою, як і відсутні докази завдання позивачеві моральної шкоди. \~Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON], проходила службу у складі обмеженого контингенту Радянських військ у Демократичній республіці Афганістан з 12 жовтня 1977 року по 19 серпня 1981 рік. При виконанні службових обов'язків отримала захворювання, що в подальшому призвело до розвитку: остехондрозу поясничного відділу хребта, яке привело до постійной емоційно вольового нестійкісті, мнестичними зниженнями. Післятравматичного церебрального арахноїдиту з вираженням лікворо-гіпертензивним синдромом, вираженим вестибуло-атактичним синдромом, центральною вестибулярною дисфукцією III ст. стійко вираженим цефалічним синдромом» Внаслідок цієї хвороби вона змушена тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури. У неї постійно виникають скарги на головний біль та біль в спині, що підсилюється при фізичному навантаженні, психоемоційному напруженні, зміні погодних умов, головокружіння, шаткість при ходьбі, лабільність АТ, погіршення пам'яті, шум в вухах, зниження працездатності, розсіяну увагу, лабільність настрою, неспокійний сон, загальну різку слабкість. У зв'язку з хворобою, отриманою під час проходження військової служби, порушено її нормальні життєві зв'язки, вона позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, в мене постійно виникають складнощі у зв'язку болем та постійними спазмами. Не може вільно пересуватися, після ходіння впродовж 3-4 годин вона маю 2-3 дні перебувати в постільному режимі, оскільки відчуваю сильний біль в ногах. Всі ці фактори позначились на її сні, за останній рік вона страждає на безсоння, не спить по 4 дні, потім - 1,5 - 2 години поверхневого сну, і знову 4 дні безсоння на фоні сильних больових відчуттів. Втратила роботу, оскільки пересуватися на велику відстань не може, а особистого транспорту у неї немає. Це поставило її у незручне становище, оскільки вона не можу матеріально забезпечувати свою родину на тому ж рівні, який був в той час, коли вона працювала. ЇЇ заробітна плата була основним засобом існування її родини. Це додає їй багато неприємних відчуттів, вона змушена витрачати кошти на відновлення її здоров'я, оскільки в місцевій поліклініці у видачі безоплатних медикаментів її було відмовлено, оплатні ліки вона не можу придбати через їх високу ціну. Статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться у встановленому законодавством порядку. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Зі справи вбачається, що від травми, отриманої під час проходження військової служби, у позивача розвинулися хвороби, та починаючи з 2013 року стан його здоровя погіршився. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в пп. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(зі змінами та доповненнями), що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України та п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Статтею 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обовязки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що [PERSON] оборони України є центральним органом влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Отже, обов'язок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду покладається на [PERSON] оборони України як на уповноважений орган державного управління. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21.10.2014 року у справі № 3-86гс14, який згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для судів. Також ч. 4 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Таким чином, особа, якій завдано моральної шкоди, має право на її відшкодування незалежно від інших виплат, які вона отримала, чи могла б отримати. З урахуванням конституційної значимості здоров'я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від народження й охороняється державою, суд вважає що заявлена позивачем вимога обґрунтована і підлягає задоволенню. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню по відшкодуванню моральної шкоди, суд керувався вимогами вищезазначеного законодавства та конкретними обставинами справи. Позивач у звязку з отриманим пораненням став хворою людиною, можливості якої обмежені. Позивачу отриманим пораненням під час виконання обовязків військової служби заподіяна моральна шкода, яка полягає у моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, що порушило його звичні нормальні звязки, йому необхідно додавати додаткових зусиль для організації свого життя в сімї та суспільстві. Між тим, суд не може погодитися з розміром моральної шкоди, визначеної в позовній заяві. Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню позивачу суд враховує конкретні обставини справи, групу інвалідності, характер та обсяг фізичних та душевних страждань, яких зазнав позивач, їх тривалість, і, виходячи з засад розумності, добросовісності, виваженості та справедливості, приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 30000 грн. , в решті позов є надмірним та задоволенню не підлягає.

Outcome: partial