Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

28.07.2016 року [PERSON]А звернувся до суду з позовом до Гулівецької сільської ради Білогірського району Хмельницької області про визнання за ним права на земельну частку (пай) загальною площею 3,84 умовних кадастрових гектари в землях КСП спілки селян «Зоря» с. Гулівці Білогірського району Хмельницької області. Вказав, що 05 вересня 2013 року померла його мати, [PERSON]. Після її смерті він прийняв спадщину та оформив всі спадкові права. Під час прибирання у будинку матері виявив документи, згідно яких тітка матері, [PERSON], яка померла 29 травня 1998 року мала право на земельну частку (пай) в землях КСП спілки селян «Зоря» с. Гулівці Білогірського району Хмельницької області в розмірі 3,84 умовних кадастрових гектари. Доглядом та похованням тітки займалася його мати, яка після її смерті і вступила у фактичне управління майном взявши спадкове майно під охорону. Він позбавлений можливості оформити спадкові права на вказане майно оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай), який підтверджував право [PERSON]Ф . на земельну частку (пай), був втрачений. В судовому засіданні [PERSON] вимоги підтримав. Представник Гулівецької сільської ради Білогірського району Хмельницької області [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що [PERSON], яка померла 28 травня 1998 року, мала право на земельну частку (пай) в землях КСП спілки селян «Зоря» с. Гулівці Білогірського району Хмельницької області в розмірі 4,39 умовних кадастрових гектари (на підставі розпорядження голови Білогірської районної державної адміністрації Хмельницької області №25/00р. від 25.02.2000 року змінено розмір паю на 3,84 умовних кадастрових гектари ), вартістю 59969,18 грн. на підставі сертифікату серії ХМ № 0084053 (реєстраційний № 26) від 25.02.1997 року виданого на підставі розпорядження голови Білогірської районної державної адміністрації Хмельницької області №449-р. від 30.01.1997 року. Вказаний сертифікат був втрачений, про що свідчить оголошення в газеті «Життя і слово» №37-38 (11146-11147) від 13 травня 2016 року. [PERSON] була рідною тіткою [PERSON], матері позивача, яка померла 05 вересня 2013 року, що підтверджується даними рішення Білогірського районного суду Хмельницької області №2-0-30/2011р. від 06 квітня 2011 року (а.с.12). Після смерті [PERSON] спадщину прийняла [PERSON] відповідно до положень ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року, (діючої на дату відкриття спадщини), якою було передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, проте спадщини не оформили. [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 24.06.2016 року приватним нотаріусом Білогірського районного нотаріального округу Хмельницької області [PERSON], реєстровий №481 (а.с.11). Незважаючи на прийняття спадщини не може оформити право на спадщину на земельну частку (пай), оскільки Сертифікат на право на земельну частку (пай), який належав [PERSON] втрачений. Вказані обставини підтверджені довідкою відділу Держгеокадастру в Білогірському районі Хмельницької області № 09-739/16 від 12.07.2016 року (а.с. 17), публікацією в газеті «Життя і слово» №37-38 (11146-11147) від 13 травня 2016 року (а.с.а.с.19-22), повідомленням приватного нотаріуса Білогірського районного нотаріального округу Хмельницької області [PERSON] № 275/02-14 від 12.07.2016 року про неможливість оформлення права на спадщину після смерті [PERSON]Ф у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів (сертифікату) на право на земельну частку (пай) (а.с.18) та іншими матеріалами справи. Цивільний кодекс Української РСР в редакції 1963 року не передбачав спадкування після тітки. Разом з тим п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Після смерті [PERSON], яка померла 28.05.1998 року спадщину ніхто не прийняв. Фактично в управління спадковим майном вступила [PERSON], яка проживала спільно з тіткою, доглядала її, взяла майно під свою охорону. Вказані обставини підтверджуються довідкою Гулівецької сільської ради Білогірського району Хмельницької області №297 від 06.05.2016 року та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 44710673 виданою Хмельницьким обласним державним нотаріальним архівом 09.08.2016 року, з якої вбачається, що після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася. Пунктом 11 ч.1 ст.346 ЦК України встановлено, що право власності припиняється зі смертю власника. Відповідно до ст. 1218 даного Кодексу до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, тому до позивача, як до спадкоємця, яка прийняв спадщину після смерті матері, яка мала право на спадкування після смерті тітки, [PERSON] відповідно до ст. 1216 цього ж Кодексу перейшли всі права спадкодавця, проте із за відсутності на земельну ділянку правовстановлюючих документів, оформити право на спадщину на вказане майно у позасудовому порядку неможливо. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають в державі, тому у суду є всі підстави для розгляду даного позову та достатньо доказів вважати, що, що позивач має право на земельну частку (пай) в землях КСП спілки селян «Зоря» с. Гулівці Білогірського району Хмельницької області право на яку належало, померлій 28.05.1998 року [PERSON] Згідно ч. 4. ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вимоги позивача ґрунтуються на законних вимогах, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову суд не знаходить, позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved