Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

28 квітня 2017 року [PERSON] звернулася з позовом, в якому просить змінити в сторону збільшення розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2009 року з [PERSON] на користь [PERSON] (до шлюбу - [PERSON]) [PERSON] на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] з визначеної твердої грошової суми у розмірі 300,00 гривень щомісяця, визначити їх в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначила, що 07 грудня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська за актовим записом №1125 зареєстровано шлюб позивача з відповідачем. Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. 18 червня 2008 року шлюб між сторонами розірвано, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №138 від 18 червня 2008 року. 10 липня 2009 року рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з [PERSON] на користь позивача присуджено до стягнення аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 300 гривень щомісячно на утримання неповнолітнього сина [PERSON] до досягнення дитиною повнолітнього віку, починаючи з 29 травня 2009 року. Рішення суду про стягнення аліментів звернено до примусового виконання та державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП № 38724964. В наступному, за взаємною домовленістю між позивачем та відповідачем, який запевнив позивача в бажанні сплачувати аліменти добровільно, позивачем подано заяву до відділу ДВС Дніпропетровського районного управління юстиції про припинення стягнення аліментів з [PERSON] 30 липня 2013 року постановою державного виконавця відділу ДВС Дніпропетровського районного управління юстиції [PERSON] про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.47, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повернуто позивачу. Відповідач обіцянок добровільно та систематично надавати матеріальну допомогу на утримання сина не виконав, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, життям дитини не цікавиться. Вказує, що витрати на утримання сина через зростання останнього значно збільшилися та розмір аліментів, присуджених до стягнення з відповідача Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області 10 липня 2009 року в розмірі 300 грн., враховуючи, що відповідач на час ухвалення рішення про стягнення аліментів не надав довідки з місця роботи, є малим та зовсім недостатніми для утримання тринадцятирічного сина. Крім того, в ході здійснення виконавчий дій державним виконавцем відділу ДВС Дніпропетровського районного управління юстиції [PERSON] було встановлено, що відповідач працює, його постійне місце роботи - ТОВ «Мясна фабрика» за адресою: м. Дніпро смт. Ювілейне, вул. Радгоспна, 76. Таким чином, відповідач є працездатним, фізично здоровим чоловіком, має постійне місце роботи, інших утриманців не має, а відтак є підстави для зміни розміру в напрямку збільшення аліментів згідно зі ст. 192 Сімейного кодексу України. Оскільки аліменти в розмірі 300 грн. є недостатніми для утримання дитини і відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини від заробітку. До судового засідання відповідач надала суду заяву у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд про розгляд справи за її відсутності. Відповідач до судового засідання надав суду заяву, в якій зазначив, що позов визнає та просить суд розглянути справу у його відсутність. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку. 07 грудня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська за актовим записом №1125 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], яка під час реєстрації шлюбу змінила прізвище на Хорольська. Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO], який, як визнано сторонами, станом на момент розгляду справи проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. 18 червня 2008 року шлюб між сторонами розірвано. 10 липня 2009 року рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з [PERSON] на користь позивача присуджено до стягнення аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 300 гривень щомісячно на утримання неповнолітнього сина [PERSON] до досягнення дитиною повнолітнього віку, починаючи з 29 травня 2009 року. 30 липня 2013 року постановою державного виконавця відділу ДВС Дніпропетровського районного управління юстиції [PERSON] про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.47, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, виданий на виконання рішення суду про стягнення аліментів повернуто позивачу. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стаття 182 СК України визначає обставини, які враховують під час визначення розміру аліментів та встановлює, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ст.183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Стаття 184 СК України, на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів встановлювала, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно зі ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом Таким чином, вбачається, що підставою для зміни розміру аліментів є зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я батьків дитини. Сторонами не заперечувався факт зміни матеріального стану сторін порівняно зі станом, який існував на момент прийняття рішення про стягнення аліментів, відповідачем визнано позов як щодо визначення розміру аліментів в частині від заробітку так і визнано факт відсутності інших дітей на утриманні. Визнано факт зміни матеріального стану, порівняно з моментом ухвалення рішення, яким встановлено розмір аліментів в частині працевлаштування, внаслідок чого, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь державного бюджету.

Outcome: approved