Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-02 00:00:00

27.11.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до КЗ «МДЮСШ» Авдіївської міської ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що наказом №9-к від 30.08.2016 року його було прийнято на роботу до КЗ «Міська дитячо-юнацька спортивна школа» Авдіївської міської ради на посаду тренера-викладача з баскетболу з 16.02.2016 року та встановлено посадовий оклад відповідно до штатного розеладу. 13.11.2017 року директором КЗ «МДЮСШ» Авдіївської міської ради його було повідомлено про звільнення за прогул, згідно з п.3 ст. 40 КЗпП України, на його вимогу копію наказу не було вручено, в трудовій книжці зроблено запис про його звільнення наказом № 04/к без дати. Посилаючи на те, що його звільнення є незаконним, оскільки відсутні, зазначені відповідачем підстави для звільнення, просив суд визнати незаконним наказ про його звільнення, поновити його на займаній посаді тренера-викладача з баскетболу КЗ «МДЮСШ», зобов'язати внести відповідний запис до трудової книжки, стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, а також відшкодувати моральну шкоду у розмірі 19 971, 41 грн. Провадження у справі відкрито 30.11.2017 року, вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження. 19.01.2018 року відповідач подав до суду свої заперечення на позовну заяву, відповідно до яких просить суд відмовити у задоволенні позову, мотивуючи свою позицію тим, що тренер [PERSON] здійснив набір дітей у кількості 16 вихованців і був протарифікований на 0,25 ставки. У липні 2017 року [PERSON] був відсутній на роботі, у жовтні 2017 року зафіксовано відсутність здійснення набору у спортивну секцію з баскетболу до тренера-викладача [PERSON], 13.10.2017 року [PERSON] був звільнений за систематичне невиконання працівником своїх обов'язків відповідно до п.3 ст. 40 КЗпП України. 05.02.2018 року позивач подав «відзив» на заперечення до позовної заяви, у якому зазначив про невідповідність викладених у запереченнях підстав фактичним обставинам, які були використані для незаконного його звільнення через наявність конфлікту між ним та керівництвом спортивної школи. Ухвалою суду від 05.02.2018 року справу залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків та запропоновано подати суду обґрунтування позовних вимог щодо стягнення невиплаченої йому заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, розрахунку середнього заробітку. 09.02.2018 року позивачем подано заяву про усунення недоліків на виконання ухвали суду від 05.02.2018 року, в якій наведено розрахунок суми заборгованості з невиплаченої заробітної плати, розрахунок середньої заробітної плати. 12.02.2018 року до справи залучено у якості третьої особи директора КЗ «МДЮСШ» [PERSON], яка підписала наказ про звільнення позивача. 23.03.2018 року [PERSON] подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату в сумі 20 663, 41 грн., середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, пов'язаного з його незаконним звільненням, виходячи з середньої заробітної плати в сумі 3200, 00 на місяць та 148, 92 грн. середньої заробітної плати за день. 21.05.2018 року та 31.07.2018 року відповідачем подано заперечення проти позовної заяви [PERSON] про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, у яких зазначено про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON], виходячи з наступного: оскільки для секції з баскетболу встановлено мінімальну кількість вихованців у групі 16 дітей з тижневим режимом в 6 годин, що складає 0, 25 ставки тренера-викладача., а тому підстав для доплати до розміру мінімальної заробітної плати немає; адміністрацією дитячо-юнацької спортивної школи було встановлено неодноразове перебування [PERSON], у нетверезому стані під час виконання ним своїх функціональних обов'язків, з приводу чого йому робилися зауваження; підставами для звільнення [PERSON] є оголошення догани від 24.03.2017 року за порушення правил статуту, посадової інструкції і правил внутрішнього трудового розпорядку; відсутність [PERSON] 08.07.2017 року на роботі; відсутність від [PERSON], заяв про зміну дат іспиту для дітей, які навчають у школі; відсутність за період з липня по вересень 2017 рік включно дітей, у кількості 16, як мінімальної кількості для роботи секції; висновок про те, що відсутність дітей у секції є доказом невиконання [PERSON] його посадових обов'язків; у жовтні 2017 року фіксування відсутності здійснення набору в спортивну секцію з баскетболу. 29.05.2018 року позивачем подано «відзив» на заперечення до позовної заяви, в якому зазначено, що про застосування до нього заходів притягнення до дисциплінарної відповідності дізнався під час ознайомлення з матеріалами цивільної справи за його позовом до КЗ «МДЮСШ», доводи відповідача про появу на роботі у нетверезому стані, прояви агресивної поведінки та використання нецензурних висловів не відповідають дійсності, а складені відповідачем акти та накази сфальсифіковані, додав, що за його участі секції з баскетболу було виділено баскетбольні м'ячі, спортивна форма, методична література, допущені факти незаконного звільнення інших тренерів потребують розслідування. 28.05.2018 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, у якій надано розрахунок середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу станом на 30.05.2018 року у розмірі 26 624, 75 грн. 30.05 2018 ухвалою суду закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON], заявлені позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві, з урахуванням уточнень та доповнень до позову, підтримав,просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач та третя особа належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, явку представників не забезпечили, просили розглядати справу за їх відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстави для відкладення розгляду справи, визначені у п. 2 ст. 223 ЦПК України, відсутні. За правилами п. 9 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Враховуючи викладене, прийнявши до уваги думку позивача, суд визнав за можливе розглянути справу без участі представника відповідача та третьої особи, на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом здійснено мотивовану оцінку кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадків, коли наведені сторонами аргументи та письмові докази (документи) очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятними з огляду на законодавство чи усталену судову практику, в тому числі й ті, що надані суду двічі чи тричі. За даними довідки № 218 від 01.11.2017 року, виданої КЗ «МДЮСШ» позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах із Комунальним закладом «Міська дитячо-юнацька спортивна школа» Авдіївської міської ради з 01.09.2016 року по 13.10.2017 року за основним місцем роботи на посаді тренера-викладача з баскетболу з посадовим окладом 899, 60 грн. (а.с. 4). Наказом № 04/к від 13.10.2017 року директора КЗ «Міської дитячо-юнацької спортивної школи» Авдіївської міської ради звільнено [PERSON] з посади тренера-викладача з баскетболу 13.10.2017 року за систематичне невиконання ним без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього розпорядку, п.3 ст. 40 КЗпП України. (а.с.54). Як видно зі змісту наказу № 04/к від 13.10.2017 року про звільнення [PERSON] відповідно до п.3. ст. 40 КЗпП України, директором ДЮСШ [PERSON] наказано: [PERSON] звільнити з посади тренера-викладача з баскетболу 13.10.2017 року за систематичне невиконання ним без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього розпорядку, п.3 ст. 40 КЗпП України. Раніше відповідно до наказів від 30.01.2017 року № 1/к-1 та 24.03.2017 року № 2/к-1 до нього застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Виплатити [PERSON] компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки тривалістю 21 календарний день. Бухгалтеру ДЮСШ [PERSON] здійснити виплати згідно законодавства України. (а.с. 54). За правилами п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Відповідно до п.п. 18, 23 постанови пленуму ВСУ від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю. За передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року. Звертаючись до суду з позовом, позивач заперечив зазначені відповідачем підстави для звільнення. Як видно зі змісту заперечень відповідача, останнім заначено, що підставою для звільнення 13.10.2017 року [PERSON] було визнано, встановлені актом від 13.10.2017 року обставини щодо відсутності набору в спортивну секцію з баскетболу до тренера-викладача [PERSON], а також винесення доган наказами № 1/к-1 від 30.01.2017 та № 2/к-1 від 24.03.2017 року. Так, відповідно до посадової інструкції тренера-викладача КЗ «Міської дитячо-юнацької спортивної школи» Авдіївської міської ради, тренер викладач: веде навчально-тренувальну роботу, здійснює набір дітей у дитячо-юнацьку спортивну школу, секції, проводить з ними навчально-тренувальну та виховну роботу; складає навчальний план і графік розподілу учбових годин на навчальний рік підготовки і план-конспекти навчально-тренувальних занять, веде журнал обліку навчальної групи; тренер-викладач з виду спорту несе відповідальність за невиконання або несвоєчасне виконання покладених цією посадовою інструкцією обов'язків та (або) використання наданих прав.; тренер-викладач з виду спорту несе відповідальність за нелотримання правил внутрішнього трудового розпорядку, за невиконання або неналежне виконання вимог внутрішніх нормативних докуметів організації (установи) та законних розпоряджень керівництва, за порушення і недотримання норм етики поведінки з вихованцями і керівництвом спорт школи, за порушення трудової дисципліни притягається до відповідальності відповідно до чинного законодавства. З посадовою інструкцією тренера-викладача КЗ «Міської дитячо-юнацької спортивної школи», що була затверджена директором [PERSON] 03.01.2017 року тренер-викладач [PERSON] був ознайомлений, про що свідчить його підпис на посадовій інструкції (а.с.39-41). Правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників Авдіївської міської ДЮСШ, що затверджені 03.06.2016 року директором [PERSON], з якими був ознайомлений тренер-викладач по баскетболу [PERSON] встановлено, що за порушення трудової дисципліни застосовуються такі дисциплінарні стягнення: догана; догана із занесенням в трудову книжку; звільнення. Підставою звільнення з роботи може бути: систематичне невиконання працівником без поважних причин обов»язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку; якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП. (а.с. 42-44). Так, за даними акту б/н від 13.10.2017 року, на який відповідач послався у своїх запереченнях на позов [PERSON], як на підставу для звільнення позивача наказом №04/к від 13.10.2017 року,директором КЗ «МДЮСШ» Авдіївської міської ради [PERSON], в присутності заступника керівника з питань безпеки та громадського порядку військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області [PERSON] і начальника відділу у справах сім'ї, молоді та спорту військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області [PERSON] було встановлено, що 13.10.2017 року з 16.00 на навчально-тренувальних заняттях в ЗОШ № 6 у тренера-викладача з баскетболу [PERSON] відсутня документація відповідно до посадових обов'язків (журнал обліку, план конспект, поурочний робочий план), з цього приводу на протязі серпня - вересня 2017 року були зроблені йому зауваження, але він на них позитивно не відреагував. На занятті були присутні дві дитини, що не відповідають мінімальному віку вихованців, які зараховуються до груп відділень з олімпійських видів спорту до дитячо-юнацьких спортивних шкіл, набір в секцію не здійснив, (а.с. 145). Наказом Міністерства молоді та спорту України від 17.01.2015 року № 67 «Про організацію навчально-тренувальної роботи дитячо-юнацьких спортивних шкіл» затверджено порядок наповнюваності груп відділень з видів спорту і тижневого режиму навчально-тренувальної роботи дитячо-юнацьких спортивних шкіл. Цим наказом встановлено: мінімальний вік вихованців, які зараховуються до груп відділень олімпійських видів спорту для дитячо-юнацьких спортивних шкіл. Згідно з додатком 1 до цього наказу для секції з баскетболу встановлено мінімальну кількість вихованців у групі - 16 дітей (1-й рік початкової підготовки) і тижневий режим - 6 годин, що складає 0,25 ставки тренера-викладача. Актами б/н від 29.08.2017, №1 від 19.09.2017, № 2 від 21.09.2017 року, № 3 від 26.09.2017 року, № 4 від 28.09.2017 року зазначено про відсутність вихованців (дітей) для переводу на наступний рік в ДЮСШ (а.с. 137, 140-143). Протоколом № 1 від 02.11.2017 року, зафіксовано розгляд питань щодо відсутності для переведення та набору вихованців ДЮСШ у секцію з баскетболу до тренера-викладача [PERSON], порушення статуту закладу [PERSON], допущення прогулів, нецензурної лексики, появу у стані алкогольного, порушення правил внутрішнього трудового розпорядку. За результатами розгляду вказаних питань вирішено: надати термін [PERSON] для набору і забезпечення подання документів вихованців у строк до 16.00 година 13.10.2017 року (а.с. 144). Актом б/н від 13.10.2017 року визначено, що 13.10.2017 року з 16.00 на навчально-тренувальних заняттях в ЗОШ № 6 у тренера-викладача з баскетболу [PERSON] відсутня документації відповідно до посадових обов'язків, на зроблені зауваження позитивно не відреагував, набір в секцію не здійснив. (а.с. 145). За даними наданих суду позивачем журналів обліку відвідування тренувальних занять тренера-викладача з баскетболу [PERSON], за період з жовтня 2016 року по жовтень 2017 року до складу групи вихованців входило від 13 до 16 дітей. Крім того, як видно зі змісту наданих суду позивачем журналів обліку відвідування тренувальних занять тренера-викладача з баскетболу [PERSON], за період з жовтня 2016 року по жовтень 2017 року вони містять інформацію про дати проведення тренувань та їх тривалість, кількість дітей безпосередньо присутніх на тренуваннях, а також загальні відомості про вихованців Крім того, за даними письмових пояснень батьківського комітету відділення баскетболу КЗ «Міська ДЮСШ» м. Авдіївка, створеного на підставі пункту 39 Положення про ДЮСШ, батьківський комітет в особі представників - [PERSON], [PERSON], [PERSON] повідодомили суд, що непогоджуються зі звільненням тренера-вткладача з баскетболу [PERSON], оскільки останній не допускав будь-яких порушень під час тренувань, не мав непорозумінь ні з дітьми, ні з їх батьками. Їх діти з задоволенням відвідували тренування, тренер докладав зусиль для належної організації навчального процесу. Батьки були свідками непорозумінь між тренером та директором школи щодо забезпечення навчально-виховного процесу та часу проведення занять. Такі непорозуміння вирішувалися батьківським комітетом з директором школи, а також самим тренером. (а.с.179-180). Письмові пояснення були надані суду і [PERSON], [PERSON], котрі працювали тренерами-викладачами у відповідача, а також працівником відповідача [PERSON], котрі повідомили, що є мешканцями м. Авдіївки і не мають можливості прибути до м. Києва, однак бажають повідомити суду, що тренер-викладач [PERSON] не допускав порушень під час навчально-виховного процесу, перебуваючи на посаді тренера-викладача з баскетболу КЗ «МДЮСШ» Авдіївської міської ради, мало місце упереджене ставлення щодо нього з боку адміністрації шкоди. Тренер-викладач з баскетболу [PERSON] мав необхідну кількість вихованців для проведення тренувань. Надані позивачем докази щодо кількісного складу групи дітей, яку тренував тренер-викладача з баскетболу [PERSON] приймаються судом до уваги, як достовірні та належні докази, оскільки сам відповідач у своїх запереченнях проти позовної заяви [PERSON] про поновлення на роботі зазначав про те, набором вихованців за посадовою інструкцією займається тренер-викладач з баскетболу [PERSON] здійснив набір дітей у кількості 16 вихованців і був про тарифікований на 0,25 ставки на протязі 2016-2017 навчального року тарифікація не змінювалась. (а.с. 15). За даними наказу № 1/к-1 від 30.01.2017 року, виданого директором КЗ «МДЮСШ» [PERSON] [PERSON] винесено догану за порушення правопорядку спортивної школи. (а.с. 108). Як видно зі змісту зазначеного вище наказу підставою для догани стало те, що 30.01.2017 року на стадіоні ДЮСШ при проведені зборів колективу тренер-викладач [PERSON] агресивно поводився, нецензурно висловлювався, на зауваження не зважав, замахувався і намагався вдарити директора школи.Розпорядження про ознайомлення з наказом [PERSON] у наказі відсутнє. За даними акту від 30.01.2017 року, [PERSON] відмовився розписуватися про ознайомлення з наказом щодо оголошення йому догані. (а.с. 109). Наказом № 2/к-1 від 24.03.2017 року виданим директором КЗ «МДЮСШ» [PERSON] [PERSON] винесено догану за порушення правопорядку спортивної школи. (а.с. 110). За даними зазначеного вище наказу, підставою для догани стало те, що 24.03.2017 року в ЗОШ №7 тренер-викладач [PERSON] порушення статуту, посадової інструкції і правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників комунального закладу міської дитячо-юнацької спортивної школи» Авдіївської міської ради, а саме 24.03.2017 року в ЗОШ № 7 на навчально-тренувальних заняттях о 17.00ч. тренер-викладача [PERSON] не адекватно поводився з вихованцями, нецензурно висловлювався на адресу дітей, на зауваження колективу загально-освітньої школи № 7 не зважав. Розпорядження про ознайомлення з наказом [PERSON] у наказі відсутнє. Відповідно до акту від 27.03.2017 року, [PERSON] відмовився розписуватися про ознайомлення його з наказом щодо оголошення йому догані. (а.с. 112). За правилами ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Як видно зі змісту рекомендації, що викладені в п. 22. Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3, 4, 7, 8 ст. 40 КЗпП України, п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст. 147(1), 148, 149, КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Як видно зі змісту наданих суду матеріалів щодо оголошення доган позивачу за порушення трудової дисципліни, відповідачем надано суду докази підтвердження того, що адміністрація «Міської дитячо-юнацької спортивної школи» Авдіївської міської ради пропонувала [PERSON] ознайомитися з наказами про оголошення доган, однак доказів, які б свідчили про те, що адміністрація КЗ «МДЮСШ» Авдіївської міської ради пропонувала [PERSON] надати пояснення щодо допущених ним порушень трудової дисципліни з приводу чого йому було оголошено догани 30.01. та 24.03.2017 року суду не надано та не вказано на них. У той же час, як видно зі змісту досліджених судом письмових пояснень [PERSON], [PERSON], котрі працювали тренерами-викладачами у відповідача, а також працівником відповідача [PERSON], останні також повідомили суду, що директором школи не було оголошено про накладені 30.01. та 24.03.2017 року дисциплінарні стягнення на тренера-викладача з баскетболу [PERSON], від нього не вимагали пояснень з приводу допущених порушень трудової дисципліни та невиконання функціональних обов»язків. Наразі, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] не був обізнаний про накладені на нього 30.01.та 24.03.2017 року відповідачем дисциплінарні стягнення, йому не було запропоновано і він не давав з цього приводу пояснення, що встановлено зі змісту доказів, які надані суду сторонами у справі. З огляду на встановлені судом обставини, суд не може визнати, що зазначені відповідачем у наказі №04/к від 13.10.2017 року про звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України позивача [PERSON] підстави для звільнення фактично мали місце та могли стати підставою для його звільнення відповідно до зазначеної норми зкону. Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Отже, оцінивши докази, надані сторонами у справі на підтвердження та заперечення обставин справи, які підлягали з'ясуванню та перевірці доказами, а саме наявності в діях позивача систематичного невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, суд приходить до висновку, що зазначені директором КЗ «МДЮСШ» Авдіївської міської ради підстави для звільнення [PERSON] з посади тренера-викладача з баскетболу є такими, що не можуть бути підставою, як окремо так і своїй сукупності, для розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк за ініціативою власника або уповноваженим ним органом з підстав п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України, а тому №04/к від 13.10.2017 року про звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України позивача [PERSON] має бути визнаний судом незаконним, а [PERSON] поновлений на посаді тренера-викладача з баскетболу КЗ «Міська ДЮСШ» Авдіївської міської ради з 13.10.2017 року. Відповідно до ст. 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України: вільний вибір виду діяльності; правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Правилами п.п.2.3., 2.4., 2.5. 2.27 наказу Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року, яким затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників визначено що: записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону; усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); З кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобов'язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці (типова відомча форма N П-2, затверджена наказом Мінстату України від 27 жовтня 1995 року N 277), в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша); Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. За даними наданої суду позивачем його копії та дослідженої в судовому засіданні оригіналу трудової книжки встановлено, що запис у трудовій книжці про звільнення [PERSON] з посади тренера-викладача з баскетболу оформлений зх порушенням зазначеної вище інструкції, оскільки не містить даних про підстави, що стали причиною звільнення відповідно до наказу №04/ посилання на який зазначено в трудовій книжці, однак без дати видачі цього ж наказу. Зважаючи на те, що відповідачем здійснено звільнення незаконно та з порушеннями вимог трудового законодавства, оскільки як вбачається з матеріалів справи, позивача було притягнуто до дисціплінарної відповідальності з порушеннями вимог трудового законодавства з мотивів не передбачених законом; запис, зроблений у трудовій книжці [PERSON], з порушеннями вимог інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників; у порушення вимог трудового законодавства відповідач в день звільнення [PERSON] не видав йому належно оформлену трудову книжку і не провів з ним розрахунок у день звільнення; запис, зроблений у трудовій книжці не відповідає тексту наказу (розпорядження) про звільнення; запис про звільнення у трудовій книжці працівника проведено без додержанням таких правил: у графі 1 не проставлено порядковий номер запису; у графі 3 - не зазначено про причину звільнення; у графі 4 не зазначено дату наказу, на підставі якого внесено відповідний запис, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] і в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, за період з 13.10.2017 року по 03.08.2018 року, що підлягає до стягнення на виконання вимог ст. 235 КЗпП України. Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. За даними дослідженої судом вище довідки № 218 від 01.11.2017 року, виданої КЗ «МДЮСШ» підтверджено, що позивач працював у Комунальному закладі «Міська дитячо-юнацька спортивна школа» Авдіївської міської ради з 01.09.2016 року по 13.10.2017 року за основним місцем роботи на посаді тренера-викладача з баскетболу з посадовим окладом 899, 60 грн. (а.с. 4). Як вбачається зі змісту вказаної довідки, [PERSON] було нараховано заробітну плату за період жовтень 2016 року по вересень 2017 року у розмірі 11 273, 76 грн., відпускні у розмірі 946, 08 грн., матеріальну допомогу у розмірі 692, 00 грн. Відповідно до виданої відповідачем довідки від 01.11.2017 року № 218, [PERSON], сплачено заробітну плату за вересень 2017 року, а за 1-13 число жовтня 2017 року нарахування та виплати здійснено не було. Середньо годинна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих годин: 899,6 (зарплата) *2 (кількість міс.) / 12 (кількість відпрацьованих годин за 2 міс) = 149,93 грн./середньо годинна зарплата. Так, вирахування середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньо годинного заробітку на число робочих годин, які мають бути оплачені за середнім заробітком: жовтень - 3 години, з листопада по липень - 54 години (3+54 = 57 годин). 57годин * 149.93 грн = 8 546, 00 грн. Що стосується вимоги про виплату позивачу середньої заробітної плати із розрахунку: мінімальна заробітна плата в розмірі 3200, 00 за 2017 рікза мінусом виплаченої позивачу заробітної плати, то зазначені вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. За даними матеріалів справи, [PERSON] працював на умовах відрядної оплати праці, тобто на умовах почасової оплати (а.с. 101-105). Згідно з положеннями ст. 90 КЗпП України при відрядній оплаті праці розцінки визначаються виходячи з установлених розрядів роботи, тарифних ставок (окладів) і норм виробітку (норм часу).Відрядна розцінка визначається шляхом ділення погодинної (денної) тарифної ставки, яка відповідає розряду роботи, що виконується, на погодинну (денну) норму виробітку. Відрядна розцінка може бути визначена також шляхом множення погодинної (денної) тарифної ставки, яка відповідає розряду роботи, що виконується, на встановлену норму часу в годинах або днях. За правилами ст. 92 КЗпП України при почасовій оплаті працівникам встановлюються нормовані завдання. Для виконання окремих функцій та обсягів робіт може бути встановлено норми обслуговування або норми чисельності працівників. Листом Міністерства соціальної політики від 20.03.2017 року № 766/0/101-17/28 роз'яснено, що мінімальна заробітна плата як державна гарантія в оплаті праці встановлюється в законі про Державний бюджет України як в місячному, так і в погодинному розмірі.У Законі України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 1 січня 2017 року мінімальну заробітну плату встановлено у місячному розмірі 3 200 гривень, у погодинному розмірі - 19,34 гривні.На підприємствах для працівників, які працюють з місячними окладами, має дотримуватись як мінімальна державна гарантія - мінімальна місячна заробітна плата, а для працівників з погодинною оплатою (годинними тарифними ставками) - мінімальна заробітна плата в погодинному розмірі.Отже, у випадку, коли працівники, яким встановлені годинні тарифні ставки, виконали місячну норму праці і розмір нарахованої заробітної плата нижчий місячної мінімальної заробітної плати, то доплата до розміру мінімальної місячної заробітної плати їм не провадиться, оскільки гарантією в оплаті праці для цих працівників є мінімальна заробітна плата в погодинному розмірі. За правилами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги, що позивач не надав доказів щодо понесених ним моральних страждань, а тому підстави для задоволення вимог щодо відшкодування моральної шкоди за рахунок відповідача у суду відсутні. З огляду на висновки суду про часткове задоволення заявлених позивачем позовних вимог, а також те, що сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь держави, у порядку передбаченому ст. 141 ЦПК України, у розмірі, який передбачений Законом України «Про судовий збір» за вимоги, що були предметом вирішення. На підставі викладеного та

Outcome: partial