Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

27.07.2018 року позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до ПрАТ «Запоріжтрансформатор» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 94275,36 грн. В обґрунтування позову позивач вказав, що в період з 09.02.2000 року по 13.02.2015 року перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Запоріжтрансформатор» і працював у зварювальному цеху на посаді вальцювальника. У березні 2014 року роботодавець направив його до КУ «Запорізька міська багатопрофільна клінічна лікарня № 9», що на той час здійснювала обслуговування\~\~працівників підприємства, для проходження щорічного медичного огляду. За результатами огляду, позивача було направлено до КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня» ЗОР для проходження медичного обстеження на профзахворювання. У період з 28.10.2014 року по 10.11.2014 року включно він перебував у відділенні профпатології та реабілітації потерпілих внаслідок аварії на ЧАЕС КУ «ЗОКЛ» з приводу обстеження на профзахворювання, що підтверджується Довідкою від 10.11.2014 року № 8813. У період\~\~з 17.11.2014 рок у по 29.11.2014 року включно за направленням КУ «ЗОКЛ» він перебував у І терапевтичному відділенні ДП «УкрНДІПромМед» з приводу обстеження на профзахворювання, що підтверджується відповідною довідкою № 819 від 29.11.2014 року. 08.06.2016 року, після завершення обстеження він звернувся до відповідача з вимогою про оплату середнього заробітку за час\~\~проходження\~\~медичного обстеження, надавши довідки № 8813 від 10.11.2014 рок у та № 819 від 29.11.2014 року . Проте, у відповіді від 10.06.2016 року № 1/09-15-233 ПрАТ «Запоріжтрансформатор» повідомив про відсутність підстав для оплати середнього заробітку. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.03.2018 року у справі № 334/386/17, позов до ПрАТ «Запоріжтрансформатор» про стягнення середнього заробітку за період обстеження на профзахворювання задоволено частково, стягнуто з відповідача на його користь середній заробіток за час проходження медичного обстеження за періоди з 28.10.2014 року по 10.11.2014 року\~в розмірі 1466,64 грн., за період з 17.11.2014 року по 29.11.2014 року\~в розмірі 1234,56 грн., а всього в розмірі 2701,20 грн. Постановою апеляційного суду Запорізької області № 334/386/17 від 17.05.2018 року вищевказане рішення залишено без змін. Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі № 334/386/17 виконано відповідачем в повному обсязі 26.06.2018 року, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк». Вважає, що оскільки відповідач не провів з ним розрахунок при звільненні, то повинен виплатити на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 14.02.2015 року по 26.06.2018 року в розмірі 94275,36 грн., відповідно до вимог ст. 117 КЗоТ України, про що надав розрахунок. Відповідно до довідки ПрАТ «Запоріжтрансформатор» від 12.07.2018 року № 1/11-573 заробітна плата за фактично відпрацьовані протягом двох місяців становила 4860,72 грн. (грудень 2014 року - 2472,76 грн., січень 2015 року - 2387,96 грн.). Число відпрацьованих робочих днів 43 (грудень 2014 року 23, січень 2015 року 20). Середньоденна заробітна плата становить 113,04 грн. (4860,72 грн. / 43). Кількість днів затримки розрахунку становить 834 дні. Розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку становить 94275,36 грн. (834 х 113,04 грн.). З урахуванням викладеного, позивач просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 14.02.2015 року по 26.06.2018 року в розмірі 94275,36 грн. Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач надав відзив на позовну заяву, просив в задоволенні позову відмовити. Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджено повідомленням про вручення поштового відправлення. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст.\~81,\~83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно\~ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до ч.1\~ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що позивач [PERSON] в період з 09.02.2000 року по 13.02.2015 року перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Запоріжтрансформатор» і працював у зварювальному цеху на посаді вальцювальника. У березні 2014 року роботодавець направив його до КУ «Запорізька міська багатопрофільна клінічна лікарня № 9», що на той час здійснювала обслуговування\~\~працівників підприємства, для проходження щорічного медичного огляду. За результатами огляду, позивача було направлено до КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня» ЗОР для проходження медичного обстеження на профзахворювання. У період з 28.10.2014 року по 10.11.2014 року включно він перебував у відділенні профпатології та реабілітації потерпілих внаслідок аварії на ЧАЕС КУ «ЗОКЛ» з приводу обстеження на профзахворювання, що підтверджується Довідкою від 10.11.2014 року № 8813. У період\~\~з 17.11.2014 рок у по 29.11.2014 року включно за направленням КУ «ЗОКЛ» він перебував у І терапевтичному відділенні ДП «УкрНДІПромМед» з приводу обстеження на профзахворювання, що підтверджується відповідною довідкою № 819 від 29.11.2014 року. 08.06.2016 року, після завершення обстеження позивач звернувся до відповідача з вимогою про оплату середнього заробітку за час\~\~проходження\~\~медичного обстеження, надавши довідки № 8813 від 10.11.2014 рок у та № 819 від 29.11.2014 року . Проте, у відповіді від 10.06.2016 року № 1/09-15-233 ПрАТ «Запоріжтрансформатор» повідомив позивачу про відсутність підстав для оплати середнього заробітку. Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 12.03.2018 року у справі № 334/386/17 за позовом до ПрАТ «Запоріжтрансформатор» про стягнення середнього заробітку за період обстеження на профзахворювання задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час проходження медичного обстеження за періоди з 28.10.2014 року по 10.11.2014 року\~в розмірі 1466,64 грн., за період з 17.11.2014 року по 29.11.2014 року\~в розмірі 1234,56 грн., а всього в розмірі 2701,20 грн. Постановою апеляційного суду Запорізької області № 334/386/17 від 17.05.2018 року вищевказане рішення залишено без змін. Відповідно до ст.ст.\~47,\~116 Кодексу законів про працю України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У порушення вказаної норми, у день звільнення, йому виплата заробітної плати у повному обсязі здійснена не була. Остаточний розрахунок у сумі 2701,20 грн. було здійснено 26.06.2018 року\~на підставі судового рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.03.2018 року по справі № 334/386/17, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк». Згідно із ч. 1 ст. 117\~КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу\~належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок - виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена\~ст. 117 КЗпП України\~відповідальність. Зі змісту вказаної статті вбачається, що позивач має право на виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.02.2015 року по 26.06.2018 року. Конституційний Суд України в рішенні від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень\~ст. 233 КЗпП Україниу взаємозв`язку з положеннями ст.ст.\~117,\~2371\~цього\~Кодексу\~роз`яснив, що згідно зі\~ст. 47 КЗпП України\~роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в\~ст. 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої\~ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, які належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. У п.п. 20, 25\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13\~роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. З урахуванням вказаних висновків Конституційного Суду України Верховний Суд України у постанові від 22.01.2014 року у справі № 6-159цс13 зазначив, що невиконання роботодавцем вимог\~ст. 116 КЗпП України\~є триваючим правопорушенням, тому звільнений працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог за\~ст. 117 зазначеного Кодексу\~моментом припинення правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, у тому числі й за рішенням суду. Також у постанові від 29.01.2014 року у справі № 6-144цс13 Верховний Суд України навів правові висновки, згідно із якими\~після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої\~ст. 117 КЗпП України. При цьому середній заробіток розраховується відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100\~(далі - Порядок № 100). Згідно із абз. 3 п. 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата визначається, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Абз. 3 п. 3 Порядку № 100 встановлено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного суду України від 23.12.2015 року у справі № 6-1093цс15. Згідно із п. 5 Порядку нарахування виплат у випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Пунктом 8 вказаного Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Відповідно до довідки ПрАТ «Запоріжтрансформатор» від 12.07.2018 року № 1/11-573 заробітна плата за фактично відпрацьовані протягом двох місяців становила 4860,72 грн. ( грудень 2014 року - 2472,76 грн., січень 2015 року - 2387,96 грн.). Число відпрацьованих робочих днів 43 (грудень 2014 року 23, січень 2015 року 20). Середньоденна заробітна плата становить 113,04 грн. (4860,72 грн. / 43). Кількість днів затримки розрахунку становить 834 дні. Розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку становить 94275,36 грн. (834 х 113,04 грн.). Тому, суд вважає, що розрахунок позивача суми відшкодування середнього заробітку зроблений вірно і сумніву не викликає. На підставі викладеного, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, а тому підлягає задоволенню. Вказана сума підлягає стягненню з відрахуванням суми обов`язкових платежів та зборів. Згідно\~ст.18 Податкового кодексу України\~особа, яка нараховує та виплачує доходи на користь фізичної особи називається податковим агентом, тобто відповідач є відповідальним за нарахування та сплату до бюджету податку з доходів фізичних осіб, який утримується з нарахованої виплати. \~Зазначене відповідає висновкам Верхового Суду, що викладені у постанові у справі № 359/10023/16-ц (касаційне провадження № 61-14794св18). Крім того, Верховний Суд вказав, відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, з якої також відраховувались би податки і збори. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову, то такий на користь держави має бути стягнутий з відповідача у сумі 942,75 грн.

Outcome: approved