Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

27 лютого 2018 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 22 листопада 2003 року та стягнути на її користь аліменти на неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], у розмірі 1000 грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Також, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на період навчання повнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1000 грн. щомісяця. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити та стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей у частці від його доходу. Відповідач у судовому засіданні просив надати строк на примирення, проте в ході розгляду справи, заслухавши аргументи позивача щодо вчинення ним насильства в сімї, що підтверджується довідкою слідчого ЧВП ГУНП в Чернігівській області від 02.01.2017, витягом з кримінального провадження №12017270010000041 та копією постанови про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КпАП України, передумав щодо надання строку на примирення та погодився на розірвання шлюбу. Вимоги позивача щодо стягнення аліментів визнав частково, згоден сплачувати аліменти на меншу доньку - [PERSON]. Щодо сплати аліментів на старшу доньку - [PERSON], заперечував, оскільки він її удочерив. Заслухавши пояснення позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 22 листопада 2003 року, актовий запис № 13 (а/с 4). Від даного шлюбу сторони мають двох доньок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а/с 8, 9). [PERSON] є студенткою 3 курсу денної форми навчання (держзамовлення) Національного університету «Чернігівський колегіум» імені [PERSON], термін навчання з 01.09.2015 по 30.06.2019, що підтверджується довідкою № 155 від 22 січня 2018 року (а/с 10). Подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу позивач вважає не можливим, оскільки це суперечить її інтересам. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких умов, суд вважає, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечитиме їхнім інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню. Крім того, угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави -учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 51 Конституції України визначено, що батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»,\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. \~Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Враховуючи вимоги закону, обовязок відповідача утримувати неповнолітню дитину, суд вважає за можливе стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на їх неповнолітню дитину - [PERSON], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно ч. 1 ст. 200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Суд враховує, що батьки зобовязані утримувати повнолітніх дітей, які навчаються, за умови, що вони можуть надавати таку допомогу, а також те, що відповідач повинен сплачувати аліменти на неповнолітню доньку, а тому вважає за можливе стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на повнолітню доньку - [PERSON], у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку щомісяця на період її навчання, але не більше, як до досягнення нею 23 років. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути судовий збір. Враховуючи викладене,

Outcome: partial