Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

29.05.17. позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Чексіл-автосервіс» про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги наступним. Позивач з 04.10.10. працював у відповідача на різних посадах у відділі охорони підприємства за безстроковим трудовим договором, остання посада заступник начальника караулу. Наказом від 25.05.16. № 24-К/ТР позивач був звільнений з роботи на підставі доповідної записки начальника відділу підприємства та актів про відсутність на роботі позивача. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22.12.16. даний наказ було скасовано, а позивача з 26.04.16. поновлено на роботі. З 28.04.16. [PERSON] уклав контракт про проходження військової служби, та на даний час є учасником бойових дій, а відповідач всупереч рішення суду здійснює йому виплату заробітної плати лише з 22.12.16. Таким чином невиплачена середня заробітна плата як додаткова соціальна гарантія особам, які уклали контракт на проходження військової служби, склала більше 7 місяців. Позивач зазначає, що середньоденна заробітна плата складає 251,78 грн., кількість робочих днів, за які невиплачений середній заробіток 165, а тому сума заборгованості становить 41 543,70 грн. Крім того, позивач зазначає, що внаслідок протиправних дій відповідача щодо невиплати середнього заробітку позивачу за спірний період, йому була завдана моральна шкода, яка полягала в тому, що він не міг належним чином забезпечити матеріально свою родину. Просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Чек сіл-автосервіс», юридична адреса: вул. Щорса, буд. 66, на його користь середню заробітну плату за період з 26 квітня 2016 року по 21 грудня 2016 року у розмірі 41 543,70 гривень; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Чексіл-автосервіс», юридична адреса: вул. Щорса, буд. 66, на його користь 3000 гривень в якості відшкодування моральної шкоди. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити з підстав, які викладені у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на письмові заперечення проти позову (а.с.27-29). Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що з 04.10.10. [PERSON] працював у ПрАТ «Чексіл-автосервіс» у відділі охорони підприємства за безстроковим трудовим договором, однак наказом № 24-К/ТР від 25.05.2016 року він з 25.04.2016 року був звільнений з займаної посади за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 грудня 2016 року було вирішено скасувати наказ Приватного акціонерного товариства «Чексіл-автосервіс» №24-К/ТР від 25.05.2016 року про звільнення [PERSON]; поновити [PERSON] на посаді заступника начальника караулу відділу охорони Приватного акціонерного товариства «Чексіл-автосервіс» з 26.04.2016 року. В решті позовних вимог було відмовлено (а.с.5-7). Рішення суду набуло законної сили. Згідно ст. 14 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб і громадян і підлягають виконанню на всій території України. Наказом ПрАТ «Чексіл-автосервіс» від 26.12.16. було скасовано наказ № 24-к/тр від 25 травня 2016 року про звільнення з роботи [PERSON], поновлено на попередній роботі на посаді заступника начальника караулу відділу охорони [PERSON] з 26 квітня 2016 року (а.с.12). Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно пояснень сторін та з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що при поновленні на роботі відповідач порушив право позивача на належні йому виплати, оскільки не провів з [PERSON] відповідний розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а тому порушене право позивача підлягає відновленню. В ході розгляду справи, на вимогу суду, відповідача було зобовязано надати довідку про середньоденну заробітну плату позивача [PERSON] за період, який передував його звільненню, та розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, однак ПрАТ «Чексіл-автосервіс» вказані довідки не надав. На підставі наданого Чернігівською ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утримуваного з них податку за період з 01.01.2016 року по 31.12.206 року по ПрАТ «Чексіл-автосервіс» вбачається, що за перший квартал 2016 року [PERSON] отримав дохід у розмірі 12489,80 грн. (а.с.47-54); за вказаний період у позивача було 62 робочі дні, а отже його середньоденна заробітна плата становить 201,45 грн. Як вбачається з матеріалів справи вимушений прогул [PERSON] тривав з 26 квітня 2016 року по 21 грудня 2016 року, тобто 165 робочих днів, і таким чином, судом встановлено, що за час вимушеного прогулу позивачу має бути виплачений середній заробіток в сумі 33 239,25 грн. (без врахування обовязкових платежів) (201,45 грн. * 165 день = 33 239,25 грн.). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України вбачається, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до роз'яснень п.п. 3, 5 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. З урахуванням принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 1000,00 грн. Крім того, у звязку з задоволенням позову, потрібно стягнути з Приватного акціонерного товариства «Чексіл-автосервіс» на користь Державного бюджету судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial