Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

29.01.2021 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення до відповідача [PERSON] 10.02.2021 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2021 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадженні з викликом сторін на 29.03.2021 року. Відповідачем відзив на позовну заяву не наданий. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача на її користь на відшкодування спричиненої моральної шкоди 29 014.00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: вироком Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2020 у справі № 173/1402/19 року відповідача [PERSON] , було визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. Так, [PERSON] ,. була визнання винною у тому, що 13.04.2019 року близько 23-00 години, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території подвір`я за адресою її місця проживання по [ADDRESS] , на грунті виниклих особистих неприязнених стосунків з нею внаслідок сварки, маючи умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, знаходячись у безпосередній близькості від неї на подвір`ї вказаного домоволодіння, взяла в праву руку кухонний ніж, який принесла в кишені своєї кофти, в яку була одягнена, та не витягуючи руку з карману, утримуючи ніж у зімкнутому кулаку, направила його в її бік, після чого підійшла до неї впритул та діючи умисно, рухом тіла вперед, нанесла ножем один удар в область живота, чим спричинила їй тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення черевної порожнини: з раною на передній черевній стінці ліворуч, яка проникає в черевну порожнину з наскрізними ушкодженнями сигмоподібної кишки та її брижи із обширною поза черевною гематомою, яка ускладнилась внутрішньо черевною кровотечею, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя, що в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом закінчуються чи можуть закінчитись смертю. Після вказаних подій відповідачка залишила місця вчинення злочину. З 14.04.2019 року по 25.04.2019 року вона перебувала на лікуванні в анестезіологічному відділенні КЗ «Дніпродзержинська міська лікарня швидкої медичної допомоги» ДОР» За час лікування в КЗ «Дніпродзержинська міська лікарня швидкої медичної допомоги» ДОР» купувались ліки, харчування та все необхідне на суму, що складає 5014 грн. Крім того за проведену операцію нею сплачено 4000.00 грн. Разом з тим внаслідок нанесення їй тілесних ушкоджень, вона протягом тривалого часу відчувала біль і страждання ще довгий час. Протиправними діями в відповідача, що спричинили розлад її здоров`я, було порушено нормальні життєві зв`язки, вона довгий час не могла працювати та поратись по господарству, на городі. Протиправними діями відповідача їй було спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює в 20000.00 грн., що й стало підставою звернення до суду В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, не заперечує проти відшкодування спричиненої позивачці шкоди, але просить її зменшити, оскільки вона має дитину до трирічного віку, в зв`язку з чим не працює, тому визначена відповідачкою сума спричиненою шкоди є для неї занадто високою . Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. . Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] , вироком Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2020 року було визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено міру покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі з встановленням випробувального строку в три роки, що підтверджується копією вироку суду. Зазначеним вироком встановлено, що [PERSON] , 13.04.2019 року близько 23-00 години, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території подвір`я за адресою місця проживання позивачки по [ADDRESS] , на грунті виниклих особистих неприязнених стосунків внаслідок сварки, маючи умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, знаходячись у безпосередній близькості від позивачки на подвір`ї вказаного домоволодіння, взяла в праву руку кухонний ніж, який принесла в кишені своєї кофти, в яку була одягнена, та не витягуючи руку з карману, утримуючи ніж у зімкнутому кулаку, направила його в бік позивачки, після чого підійшла до неї впритул та діючи умисно, рухом тіла вперед, нанесла ножем один удар в область живота, чим спричинила їй тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення черевної порожнини: з раною на передній черевній стінці ліворуч, яка проникає в черевну порожнину з наскрізними ушкодженнями сигмоподібної кишки та її брижи із обширною позачеревною гематомою, яка ускладнилась внутрішньо черевною кровотечею, що відносяться до тяжких тілесних у ушкоджень по ознаці небезпеки для життя, що в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом закінчуються чи можуть закінчитись смертю. Після вказаних подій відповідачка залишила місце вчинення злочину. За наведених обставин вина відповідача [PERSON] , у вчиненні кримінального правопорушення, яке виразилось у спричиненні позивачці тяжких тілесних ушкоджень, підтверджується вироком суду та доказуванню не підлягає в силу п. 6 ст. 82 ЦПК України. Так як згідно п. 6 ст. 82 ЦПК України - Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України - Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п.8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що з 14.04.2019 року по 25.04.2019 року вона перебувала на лікуванні в анестезіологічному відділенні КЗ «Дніпродзержинська міська лікарня швидкої медичної допомоги» ДОР» За час лікування в КЗ «Дніпродзержинська міська лікарня швидкої медичної допомоги» ДОР» купувались ліки, харчування та все необхідне на суму, що складає 5014 грн., крім того за проведену операцію нею сплачено 4000.00 грн. Позивачкою надані чеки на придбання ліків та інших необхідних для лікування матеріалів. Але згідно заявлених позовних вимог позивачка ставить вимоги про відшкодування їй лише моральної шкоди у розмір якої включає і понесені їй матеріальні затрати, тому спричинена позиваці матеріальна шкода задоволенню не підлягає, оскільки такі вимоги позивачем не заявлені і в подальшому позивачка не позбавлена права заявляти такі вимоги. Вирішуючи питання про відшкодування позивачці, спричиненої моральної шкоди суд виходить з наступного. Відповідно до положеньст.55 Конституції Українита чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. \~ \~ \~Відповідно до\~ ст.\~1167\~ЦК України\~ \~-\~ Моральна\~шкода,\~завдана фізичній\~або юридичній\~особі неправомірними\~рішеннями,\~діями чи\~бездіяльністю,\~відшкодовується особою,\~яка її\~завдала,\~за наявності\~її вини,\~крім випадків,\~встановлених частиною\~другою цієї\~статті.\~ Згідно роз`яснення постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяній фізичній або юридичній особі незаконним діями, або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати. зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач характеру немайнових втрат ( їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість виражених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, зваженості та справедливості. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказуванню не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди, є сам по собі факт порушення права ( справи Войтенко проти України, Науменко проти України.) Частиною 3\~ст. 23 ЦК України\~передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Так, у пункті 5\~постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. З наданої суду копії вироку Вільногірського міського Дніпропетровської області вбачається, що при розгляді кримінального провадження цивільний позов не заявлявся та дане питання не вирішувалось при притягненні відповідача до кримінальної відповідальності. Проте враховуючи, що вина відповідача знайшла своє підтвердження зазначеним вироком суду у позивача виникло право вимагати відшкодування спричиненої їй моральної шкоди. Оскільки в результаті протиправних дій відповідача позивачці спричинені тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до тривалого болю і страждання. Позивачка змушена була перебувати на стаціонарному лікуванні в зв`язку із спричиненням розладу її здоров`я. Внаслідок чого було порушено нормальні життєві зв`язки позивачки , вона довгий час не могла працювати та поратись по господарству, на городі. Тобто протиправні дії відповідачки мали наслідком виникнення обмежень у звичайному житті відповідачки. На підставі чого, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, суд з урахуванням того, що відповідач визнана винною у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, яке вчинене з посяганням на життя і здоров`я особи. Також враховуючи ступінь, глибину та тривалість моральних страждань, понесених позивачкою, а також з урахуванням поведінки самої позивачки, яка спровокувала конфлікт із відповідачкою, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки 15\~000.00 грн., на відшкодування спричиненої моральної шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відшкодування моральної шкоди в даному розмірі на думку суду буде співмірним із спричиненою позивачці моральною шкодою, та відповідатиме принципам розумності і справедливості і не матиме наслідком збагачення позивача за рахунок відповідачки. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір відповідно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 908.00 грн., оскільки згідно ЗУ «Про судовий збір позивачка звільнена від сплати судового збору. На основі ст. 22, 1167 ЦК України,

Outcome: partial