Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

28 травня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 18 липня 1998 року Іванчуківською сільською радою Ізюмського району Харківської області, актовий запис № 4. Спільних неповнолітніх дітей не мають. Вказує, що він та відповідачка спільно проживали до 2005 року, після шлюбні відносини фактично припинені. Ніяких суперечок з приводу поділу майна не виникає. В позовній заяві просить суд розглядати справу без його участі. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить зворотнє поштове повідомлення, наявне в матеріалах справи. У відповідності до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що 18 липня 1998 року Іванчуківською сільською радою Ізюмського району Харківської області зареєстровано шлюб між сторонами у справі, актовий запис № 4 (а.с. 8). У відповідності до\~статті 112 СК України\~суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги припинення сімейних стосунків та інші обставини життя подружжя. Суд постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Позивач в позовній заяві вказує, що шлюбні відносини припинені з 2005 року, неповнолітній дітей від шлюбу сторони не мають. Згідно зі ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України-\~у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до\~ст. 113 СК України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ст. 5 ЗУ « Про судовий збір», то суд стягує судовий збір з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved