Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

27 березня 2019 року [PERSON] звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі та в них є спільна дитина [PERSON] , [INFO] , який перебуває на повному її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має можливість її надавати, оскільки є здоровим та працездатним. Вказує на те, що вона працює квитковим касиром «Агенції з продажу квитків м. Слов`янська» , отримує мінімальний дохід, якого недостатньо для утримання дитини. У зв`язку із наведеним просила суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27 березня 2018 року до повноліття сина. Позивачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час судового засідання, не прибула, в матеріалах справи міститься її заява з проханням розгляд справи провести у її відсутності, наполягала на задоволенні її позовних вимог(а.с 10) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату розгляду цивільної справи, до суду надав заяву в якій просив суд розглядати справу без його участі, крім того, просив суд звернути увагу на те, що він є інвалідом 3 групи, та має на утриманні ще одну дитину, на яку він сплачує аліменти з 2004 року на користь [PERSON] (а.с.22). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] повідомлена належним чином про час та дату розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила. В ході розгляду справи судом було розв`язано заяви та клопотання сторін та прийнято процесуальні рішення. Ухвалою суду від 26 червня 2019 року провадження у справі відкрите за правилами спрощеного провадження(а.с.14). Ухвалою суду від 08 серпня 2019 року, задоволено клопотання [PERSON] , щодо залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, та залучено [PERSON] як третю особу, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з огляду на такі встановлені у судовому засіданні обставини та відповідні ним докази. Судом встановлено, що згідно із копією свідоцтва про народження, серія [NUMBER] від 26 січня 2008 року, [PERSON] народився [INFO] в м. Слов`янську Донецької області та його батьками записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.5 ) Згідно із довідкою про склад сім`ї від 21 березня 2019 року, виконавчим комітетом Слов`янської міської ради, неповнолітня дитина - [PERSON] , 2008 року народження проживає разом із [PERSON] (а.с.6). Відповідно до копії пенсійного посвідчення № [NUMBER] , [PERSON] є пенсіонером по третій групі інвалідності(а.с.28). Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII 78912, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із частинами 8, 9 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 2, 3 ст. 181 СК України). Згідно із вимогами ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. ст.183, 184 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. - у твердій грошовій сумі. Згідно із ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів повинен бути не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі ст. 191 СК України, аліменти з відповідача підлягають стягненню з моменту пред`явлення позову до суду. З наданих суду доказів встановлено, що дитина власних доходів не має та потребує матеріальної допомоги, а відповідач є інвалідом третьої групи. Щодо сплати аліментів відповідачем на утримання іншої дитини з 2004 року, суд зазначає, що [PERSON] було залучено до участі в справі лише на підставі заяви відповідача, втім ні відповідач, ні третя особа будь-яких доказів, які б підтверджували сплату відповідачем аліментів суду не надали, при цьому із заяви відповідача видно, що такий обов`язок виник ще у 2004 році, тобто 15 років тому. За таких обставин, суд приймає до уваги доводи відповідача стосовно того, що він є інвалідом третьої групи, оскільки вказана обставина підтверджується наданим суду пенсійним посвідченням, однак доводи відповідача щодо наявності у нього іншого обов`язку по утриманню неповнолітньої дитини, то суд не може їх прийняти до уваги, оскільки будь-яких доказів цього суду не надано. Враховуючи вищезазначені норми права, встановлені в судовому засіданні обставини справи, за якими позивачка працездатна має рівний із відповідачем обов`язок щодо утримання дитини, а також з врахуванням того, що відповідач є інвалідом третьої групи, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів у розмірі 1/5 частини від усіх видів його доходу. Відповідно до ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позовної заяви. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», що передбачає пільги щодо сплати судового збору, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У ч.1 ст. 141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 6 згаданої статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З врахуванням вказаних положень можна дійти висновку, що у поняття судових витрат, вказаних у ч. 6 ст. 141 ЦПК включається також і судовий збір. Наведене положення узгоджується також із частиною другою вказаної норми, де на відміну від частини шостої йдеться про «інші судові витрати». За таких обставин, слід дійти висновку, що у разі звільнення від сплати судових витрат, у тому числі судового збору, сторони, на користь якої ухвалено рішення, то з протилежної сторони стягуються витрати, які були понесені іншими особами, а решта компенсується за рахунок держави. Таким чином, враховуючи, що позивачка є звільненою від сплати судового збору при зверненні до суду із позовними вимогами про стягнення аліментів, а позов судом частково задоволений, то підстав для стягнення судового збору з відповідача в дохід держави у суду не має, оскільки за вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, він компенсується за рахунок держави. Такий висновок суду також узгоджується із нормами, передбаченими ч.1 ст. 142 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial