Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

27.11.2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, посилаючись на наступні обставини: 05.09.2018 року вона дала в борг [PERSON] грошові кошти в сумі 800 (вісімсот) доларів США. На підтвердження виникнення зобов`язання по договору позики відповідачем надана розписка, з якої випливає, що відповідач взяв у неї в борг 800 доларів США із зобов`язанням повернути вказану суму до 30.05.2019 року. Однак до\~теперішнього часу\~відповідач борг\~не повернув. Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем станом на 26 листопада 2019 року складає 800 доларів США. Просила стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за договором позики від 05.09.2018 року в сумі 800 доларів США, що за курсом Національного Банку України на час ухвалення рішення складає 19184 (дев`ятнадцять тисяч сто вісімдесят чотири) грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9 000,00 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 17.12.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 28.01.2020 року (а.с.16-17). В судове засідання позивач не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, надала заяву про розгляд справи без її участі (а.с.28). Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, вказавши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.27). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився і не повідомив суд про причини неявки, заяви про розгляд справи без його участі чи відзиву на позов не надав. Ухвалою суду від 03.03.2020 року встановлено заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 05.09.2018 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, за яким відповідач [PERSON] отримав в борг від позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 800 (вісімсот) доларів США, які зобов`язався повернути в повному обсязі в строк до 30.05.2019 року. На підтвердження укладення договору позики представлена розписка від 05.09.2018 року (а.с.8), яка посвідчує передачу [PERSON] грошової суми та в якій зобов`язання виражене у валюті долларах США. Таким чином, вказаною розпискою відповідач власноруч посвідчив факт передання йому позивачем грошових коштів у зазначеному розмірі. Вказані правовідносини між позивачем та відповідачем регулюються ст.1046 ЦК України, згідно якої, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж грошову суму. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. У розписці чітко зазначені: сторони зобов`язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передається, строк повернення боргу та особистий підпис позичальника. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно усіх істотних умов договору позики, й розписка, свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України. Відповідно до частини третьої\~статті 3 ЦПК України\~провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (стаття 15 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.ч.1,3\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно вимог\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1\~ст. 530 ЦК України). Відповідно до\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Взяте на себе зобов`язання, відповідач до теперішнього часу не виконав, про що свідчить розписка, представлена позивачем до суду. Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідач у судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. За ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України\~- гривня. Статей 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому\~як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. З огляду на викладене, оскільки між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику, не повернуті, враховуючи встановлену\~статтею 204 ЦК України\~презумпцію правомірності правочину, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості у валюті, визначеній договором. Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то суд враховуючи правові позиції Верховного Суду, що викладені в постановах від 04.07.2018 року у справі №14-134цс18 та від 16.01.2019 року у справі №373/2054/16-ц, зазначає, що у спірному договорі позики від 05.09.2018 року зобов`язання виражене у валюті долларах США, а грошовий еквівалент, тобто сума коштів у національній валюті України, не визначався. Та вказаним договором не встановлено іншого порядку повернення боргу та не передбачено його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України - гривні, тому правових підстав для перерахунку у гривні зазначеного боргу в розмірі 8000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ не вбачається. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч.1, 3\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. За ч.1\~ст.137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.2 ч.2\~ст.137 ЦПК України\~розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.8\~ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Таким чином для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Представником позивача\~на підтвердження\~понесених позивачем\~витрат на\~правничу допомогу\~було надано:\~договір про\~надання правової\~допомоги №17\~від 04.10.2019 року (а.с.30-31), додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги №17 від 04.10.2019 року від 03.03.2020 року (а.с.32), розрахунок адвоката Щербак Т.О. за надання правової допомоги (а.с.33), акт виконаних робіт від 03.03.2020 року (а.с.34), згідно з якими вартість правової допомоги становить 9000 грн. Факт оплати вказаної суми підтверджується квитанцією №23 від 03.03.2020 року на суму 9000 грн. (а.с.28). Відповідно до акту виконаних робіт (послуг) від 03 березня 2020 року (а.с.34), адвокатом було витрачено: 1 годину на надання усних консультацій, (вартість послуг 1000 грн.); 3 години на складання позовної заяви (вартість послуг 3000 грн.); 3 години на участь в якості представника позивача при розгляді справи (вартість послуг 3000 грн.), 2 години на складення процесуальних документів у справі (вартість послуг 2000 грн.). Всього було витрачено 9 годин, вартість наданої допомоги становить 9000 грн. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. З урахуванням вищенаведеного, положень\~ст. 11 ЦПК України, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд приходить до висновку про те, що обсяг наданої адвокатом Щербак Т.О. правничої допомоги, витраченого часу на її надання є неспівмірним з вартістю послуг, визначених договором, а рівень складності даної справи не вимагав того обсягу правничої допомоги та часу на її надання, як зазначено у розрахунку за надання правової допомоги. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про зменшення розміру правової допомоги, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки [PERSON] до 2000 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 768,40 грн. На підставі ст.ст. 1046-1050 ЦК\~України та

Outcome: approved