Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

27.06.2018 року позивач [PERSON], в особі представника адвоката [PERSON] звернулась до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до відповідача [PERSON], яка діє за себе та в інтересах неповнолітньої [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Сектор реєстрації Енергодарської міської ради Запорізької області, Комунальне підприємство «Підприємство комунальної власності», Служба у справах дітей Енергодарської міської ради Запорізької області, про усунення перешкод у реалізації права володіння, користування та розпорядження нерухомим майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у спосіб захисту визначений\~ст.16 ЦК України. В обґрунтування якої зазначила наступне. 31 січня 2000 року, позивач [PERSON] на праві приватної власності отримала квартиру за адресою: Запорізька область, м. Енергодар, вул. Українська (Радянська)[ADDRESS]. У 2008 році позивачка дала згоду на реєстрацію в належній їй квартирі відповідача [PERSON] та її доньку [PERSON] З 2006 року відповідачка [PERSON] з родиною, віддавши ключі від вище вказаної квартири позивачці та зібравши всі свої та доньки речі, виїхала мешкати до свого чоловіка до Російської Федерації. Останній раз відповідачка перебувала на території України в 2013 році. Тобто, на теперішній час в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та її донька (онука позивача) [PERSON], [INFO], які фактично в квартирі не проживають. Владнати питання про реєстрацію зняття з реєстраційного обліку в добровільному порядку позивачка не має змоги. У зв'язку з тим, що в квартирі зареєстровані відповідачі, позивачка, як власник квартири, зазнає зайві витрати по сплаті за комунальні послуги та вимушена самостійно нести витрати по утриманню житла. Крім того, відповідачі перешкоджають їй, як власнику, повною мірою реалізувати своє право власності, тобто володіти і розпоряджатися цим майном за своїм розсудом. Ухвалою судді Енергодарського міського суду Вільямовської Н.О. від 03.07.2018 р. провадження по справі відкрито та призначено підготовче судове засідання (а.с.19). Ухвалою судді Енергодарського міського суду Вільямовської Н.О. від 21.08.2018 р. підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до розгляду по суті (а.с.50). У звязку з закінченням повноважень судді Енергодарського міського суду Вільямовсьсої Н.О., на підставі розпорядження заступника керівника Енергодарського міського суду [PERSON] №13-326 від 07.11.2018 р., по справі призначено повторний автоматизований розподіл судової справи (а.с.88) та протоколом повторного автоматизованого розподілу, справу передано до провадження судді Енергодарського міського суду Бульба О.М. (а.с.89). Ухвалою судді Енергодарського міського суду Бульби О.М. від 07.11.2018 р. справу прийнято до провадження та призначено до розгляду (а.с.90). Позивач [PERSON] в судове засідання, не зявилась, надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності за участю її представника адвоката [PERSON], позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити (а.с.120). Представник позивача адвокат [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги та ордеру в судове засідання не зявилася, надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просить задовольнити (а.с.121). Відповідач [PERSON], в судове засідання повторно не з'явились, клопотань або заяв про відкладення розгляду справи, розгляд справи у відсутності, заперечень на позовну заяву до суду не надала, електронна поштова адреса - суду не відомі. Згідно ч.9\~ст.28 ЦПК України, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Відповідачка викликалась судом за адресою місця проживання зазначеною у довідці з Сектора реєстрації Енергодарської міської ради (а.с.18) рекомендованою поштовою кореспонденцією через відділення поштового зв'язку «Укрпошта», однак о суду повернулися поштові конверти з відповідною відміткою, які свідчить про неотримання поштових відправлень відповідачем (а.с.25,36,58,96,97,102,118). Також, відповідно до приписів ч.11\~ст.128 ЦПК України, відповідачка викликалась до суду через оголошення розміщене на офіційному веб-порталі «Судова влада» (а.с.70,95,109). Згідно ч.11\~ст.128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Комунальне підприємство «Підприємство комунальної власності» в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Сектора реєстрації Енергодарської міської ради також в судове засідання не з'явилась, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с.103). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служби у справах дітей Енергодарської міської ради в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій не заперечує проти задоволення позовних вимог ( а.с. 124). Згідно ч.3\~ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У звязку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи та наявністю від них заяв про розгляд у відсутності, суд вважає можливим провести розгляд за відсутності учасників справи, у звязку з чим, на підставі ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено та перевірено доказами, що на підставі свідоцтва про право власності на житло №15605 від 31.01.2000 р., виданого ВП Запорізька АЕС, посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою Запорізька область, м. Енергодар, вул. Українська (Радянська)[ADDRESS], належить [PERSON] на праві приватної власності. Відповідно до довідки № 5970 від 26.06.2018 року в спірній квартирі зареєстрована відповідач по справі [PERSON] та її неповнолітня донька [PERSON] (а.с.11). Згідно із\~ст. 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В силу\~ст. 391 Цивільного кодексу України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~статті 405 ЦК України\~передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки в даному випадку спірні відносини виникли між власником житла та членом його сім`ї, а не наймачем, то необхідне застосувати дану норму\~ЦК України\~при вирішенні спору. Так як інше не встановлено чинним законом, договором, на підставі якого встановлено сервітут, відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членом сім'ї права користування помешканням. Відповідно до п.1\~ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції. Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). Конституцією України\~(ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до\~Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1\~ст.316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1\~ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно\~ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1,2\~ст. 319 ЦК України). Частинами 2, 3\~ст. 386 ЦК України\~визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України\~власник будинку, квартири має право використовувати помешкання\~\~для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і має право розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. З матеріалів справи вбачається, що за адресою: Запорізька область, м. Енергодар, вул. Українська (Радянська)[ADDRESS], відповідачі не проживають з 2015 року. Як зазначено в постанові Верховного Суду України № 6-57цс11 від 16 січня 2012 року у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Наявність реєстрації відповідачів у квартирі за вище вказаною адресою позбавляє можливості позивача здійснювати право власності у повному обсязі. Вирішуючи питання стосовно визнання неповнолітньої дитини, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд виходить з наступного Нормами ч.2\~ст. 29 ЦК України\~передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. \~ \~ \~ \~Будь яких обмежень, щодо місця проживання неповнолітньої [PERSON] судом не встановлено, вона вибрала собі місце проживання та є зареєстрованою разом з батьками на території Російської Федерації, що підтверджується випискою із домової книги (а.с. 122-123) та висновком служби у справах дітей Енергодарської міської ради Запорізької області щодо відсутності порушень прав дитини в рамках заявлених позовних вимог (а.с. 114-116). Згідно ч.1 та ч.2\~ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, є достовірними та обґрунтованими, сумніву у суду не викликають, а тому, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення.

Outcome: approved