Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

28.10.2010 між [PERSON] та [PERSON] укладено попередній договір, посвідчений державним нотаріусом Першої Макіївської державної нотаріальної контори [PERSON] Реєстровий №1-4591. Частиною першою статті 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. За умовами пункту 1 вказаного договору [PERSON] та [PERSON], зобовязались в майбутньому, в строк до 28.10.2011, укласти договір купівлі-продажу 1/3 частини житлового будинку (основний договір) у нотаріальній формі на умовах, визначених цим договором. Обєктом договору є 1/3 частина житлового будинку, що розташований за адресою: Донецька область, місто Макіївка, вул. Фадєєва, буд.12. На виконання умов попереднього договору та в момент його підписання [PERSON] передала, а [PERSON] отримав суму в розмірі 104\~739 грн. 67 коп. (п.2.4 попереднього договору). Положеннями статті 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні(покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно(товар) і сплатити за нього певну грошову суму.\~\~\~\~\~\~\~\~ З довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №102493545 від 03.11.2017 суд вбачає, що договір купівлі-продажу 1/3 частини житлового будинку, що розташований за адресою: Донецька область, місто Макіївка, вул. Фадєєва, буд.12, між [PERSON] та [PERSON] не відбувся. При цьому [PERSON] зобовязався в строк до 28.11.2011 до укладення основного договору підготувати за свій рахунок необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу документи. (п.9 попереднього договору) Відтак, суд приходить до висновку, що передана [PERSON] [PERSON] сума є авансом, так як договір купівлі-продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому. Відповідно до положень ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. За приписами ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини 3 статті 635 Цивільного кодексу України зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Отже, як випливає з приписів даної правової норми, якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про укладення основного договору протягом строку, встановленого попереднім договором, то зобов'язання встановлене попереднім договором припиняється. Тобто в силу положень ч.3 ст. 635 ЦК України через не укладення основаного договору 28.10.2011 попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений між сторонами 28.10.2010 року, є припиненим. Пунктом 3 попереднього договору сторони погодили, що у разі коли основний договір не відбудеться, [PERSON] зобовязується повернути [PERSON] отриману від неї суму вартості протягом трьох діб з дня вимоги, заявленої у будь-якій формі. Разом з тим, під час слухання справи у суді [PERSON] подав до суду заяву про застосування позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Однак, враховуючи, що відповідно до п. 3 попереднього договору строк зобов'язання [PERSON] повернути [PERSON] отриману від неї суму вартості, у разі не укладення основного договору, встановлений моментом пред'явлення вимоги, то саме звернення до суду із позовною заявою вважається пред'явленням такої вимоги. Доказів предявлення вимоги позивачем відповідачу до моменту звернення до суду з даним позовом суду не надано. Отже, позивачем не пропущено строку, передбаченого для звернення до суду з вимогою про захист порушеного права. За таких обставин доводи відповідача щодо спливу строку позовної давності є безпідставними. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що передана [PERSON] [PERSON] сума авансу у розмірі 104\~739 грн. 67 коп. підлягає поверненню [PERSON], а отже позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Приписами ч.2 ст. 635 ЦК України встановлено, що необґрунтоване ухилення однієї зі сторін від укладення основного договору, передбаченого попереднім договором, може бути підставою для відшкодування другій стороні збитків, завданих простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦПК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частинами першою та другою статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання. Згідно з вимогами статті 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. З заперечень відповідача судом встановлено, що він взагалі не визнає факт отримання авансу за попереднім договором. При цьому суд критично ставиться до зазначених заперечень, так як вони спростовуються п.2.4 попереднього Договору, відповідно до якого на виконання умов попереднього договору та в момент його підписання [PERSON] передала, а [PERSON] отримав суму в розмірі 104\~739 грн. 67 коп. Отже, заперечуючи факт отримання авансу за попереднім договором, відповідач не довів, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобовязання, а у даному випадку це - в строк до 28.11.2011 до укладення основного договору підготував за свій рахунок необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу документи, а навпаки підтвердив, що не вживав всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобовязання. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Як встановлено судом, у пункті 4 Договору сторони погодили, що той із них, хто необґрунтовано відмовляється (ухилитиметься) від укладення договору купівлі-продажу частини житлового будинку у визначений в пункті 1 Попереднього договору (чи додатково погоджений) термін та на вищезазначених (додатково погоджених) умовах, повинен відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням чи відмовою від договору купівлі-продажу; у разі відмови (ухилення) від укладення договору купівлі-продажу у визначений у пункті 1 Попереднього договору (чи додатково погоджений) термін та на вищезазначених (додатково погоджених) умовах, продавець повинен сплатити 100 (сто відсотків) від суми задатку, переданого за цим Попереднім договором; при несвоєчасному поверненні задатку сплачується пеня у розмірі 10 (десяти) відсотків від суми, що підлягає поверненню, за кожен день прострочення виконання. Таким чином, враховуючи, що судом встановлено, що станом на 28.10.2011 року основний договір, як передбачено попереднім договором, не міг бути укладеним через відсутність правовстановлюючих документів на будинок, тобто неналежне виконання [PERSON] своїх договірних зобовязань, з нього підлягає стягненню штраф у розмірі 100 (ста відсотків) від суми авансу, переданого за Попереднім договором, що дорівнює 104\~739 грн. 67 коп. Щодо стягнення з [PERSON] пені за несвоєчасне повернення авансу, суд зазначає, що відповідно до п. 3 попереднього Договору строк зобов'язання [PERSON] повернути [PERSON] отриману від неї суму вартості, у разі не укладення основного договору, встановлений моментом пред'явлення вимоги, а отже враховуючи той факт, що до моменту звернення до суду з позовом, [PERSON] не предявляла [PERSON] вимоги щодо повернення авансу, то підстав для задоволення вимог про стягнення пені немає. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд зазначає, що згідно квитанції №131010024 від 23.10.2017 за звернення до суду з зазначеним позовом [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 3\~142 грн. 19 коп. Крім того, відповідно до квитанції №ПН1718 від 22.11.2017 позивач сплатила судовий збір у сумі 320,00 грн. за подання заяви про забезпечення позову. Отже, враховуючи приписи ч.1 ст.141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову у розмірі 2\~094,80 грн., та судовий збір у розмірі 320 грн. 00 коп. за подання заяви про забезпечення позову.

Outcome: partial