Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

27 березня 2019 року [PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом, предметом якого є: стягнення з відповідача щомісячно аліментів на утримання матері в твердій грошовій сумі в розмірі 4 570 грн 68 коп.. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] є матір`ю повнолітнього [PERSON] , який працює за наймом в Італії, має можливість надавати матері матеріальну допомогу, проте добровільно допомагати він відмовляється, у зв`язку із чим позивачка змушена звернутися до суду. На вказану позовну заяву відповідач подав відзив, в якому зазначив, що позивачка сама працює в Італії офіційно і після настання пенсійного віку буде отримувати там пенсію. Також, отримує пенсію в Україні (а.с. 87-88). Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримав, підтвердив той факт, що [PERSON] дійсно працює в Італії. Разом із тим, її вік не дозволяє розраховувати на тривалу працю, у зв`язку із чим після повернення до України вона не матиме засобів до існування. Представник також пояснив, що позивачка має право на отримання пенсії в Італії з досягненням 71-річного віку, а також має право на отримання соціальної допомоги з настанням 65-річного віку за умови проживання на території Італії. Оскільки вона не має наміру надалі проживати на території Італії і бажає повернутися до України, до досягнення 71-річного віку вона не отримувати пенсію за законодавством Італії. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. 15 вересня 2020 року в судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечував, просив відмовити його задоволенні. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, і сторони не заперечують, що позивачка є матір`ю повнолітнього [PERSON] , [INFO] . В підтвердження цього факту до матеріалів справи також долучено копію свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 15). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є дипломованим спеціалістом за спеціальністю «Холодильні машини та устаткування», про що свідчить долучена до справи копія диплому МК № 28257778 від 01 листопада 2005 року (а.с. 10). Крім зазначеної спеціальності, [PERSON] пройшов навчання за напрямками «менеджмент організацій» (а.с. 9, 37) та комп`ютерних наук у «Компютерній академії ШАГ» (а.с. 41-44). З дослідженої судом довідки слідує, що [PERSON] отримує пенсію за віком, розмір якої в січні-червні 2020 року становив 1 638 грн щомісяця, а з липня 2020 року 1 712 грн (а.с. 134-135). Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 46 Конституції України, кожному громадянину України держава має забезпечити рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. За змістом частини 1 статті 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Відповідно до ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. Право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Згідно з чинним законодавством, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому суди при постановленні рішень мають зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження (ч. 3 ст. 4 вказаного Закону). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», прожитковий мінімум на осіб, які втратили працездатність (в розрахунку на одну особу на місяць): з 1 січня 1638 гривень, з 1 липня 1712 гривень, з 1 грудня - 1769 гривень, тобто пенсія позивачки забезпечує їй прожитковий мінімум у встановленому законом розмірі. Доводи позивачки про те, що вона потребує матеріальної допомоги з боку сина, який зобов`язаний таку допомогу надавати в силу вказівки закону, спростовуються відсутністю передбачених законом підстав для застосування положень ст. 202 СК України. Згідно зі статтею 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. З урахуванням викладеного, а також того факту, що позивачка, отримуючи в Україні пенсію на рівні прожиткового мінімуму, продовжує працювати в Італії, тобто заробляє на своє життя працею, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed