Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

27 жовтня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в квартирі № [ADDRESS], мотивуючи свої позовні вимоги тим, що реєстрація відповідача у належній їй на праві власності квартирі перешкоджає їй у здійсненні прав власника. Позивач у судове засідання подала заяву про розгляд справи без її участі, вказавши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином. Повістка відповідачу надсилалася за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Відповідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за місцем їх реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 21 вересня 1994 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір дарування, за яким [PERSON] подарував [PERSON] належну йому на праві власності двокімнатну квартиру зі всіма зручностями, що знаходиться у [ADDRESS]. Даний договір зареєстрований в реєстрі за № 1-4376 та посвідчений державним нотаріусом Н.С. Пилипенко (а/с 6-7). 20 травня 1995 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб та після укладення шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище «[PERSON]» (а/с 8). Крім того, згідно копії свідоцтва про одруження, 03 жовтня 2002 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] та змінила своє прізвище на «[PERSON]»(а/с 9). 24 квітня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб та позивач змінила своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Як вбачається із копії рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 вересня 2014 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 307 розірвано та присвоєно [PERSON] дошлюбне прізвище «[PERSON]» (а/с 12). Згідно довідки № 4809 від 05 жовтня 2015 року, виданої Комунальним підприємством «Деснянське» Чернігівської міської ради вбачається, що за адресою: [ADDRESS] крім позивача також зареєстровані: її сини - [PERSON], 1996 року народження, [PERSON], 2003 року народження та її колишній чоловік - [PERSON], 1958 року народження (а/с 11). Позивач в позовній заяві зазначила, що після розірвання шлюбу відповідач виїхав з квартири, участі в її утриманні не приймає та добровільно знятися з реєстраційного обліку відмовляється, чим створює їй перешкоди в користуванні майном. Вказане підтверджується також актом від 08 вересня 2015 року, затвердженим майстром технічної дільниці з обслуговування житлового фонду № 3 та начальником дільниці з обслуговування житлового фонду № 3, згідно якого зі слів сусідів [PERSON], [PERSON] в квартирі [ADDRESS] зареєстрована та мешкає [PERSON], також за даною адресою зареєстрований, але не мешкає з 07 жовтня 2014 року [PERSON] (а/с 14). Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. ст. 1, 3 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власника майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, позовна вимога про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням з підстав, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України, підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved