Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

28 грудня 2018 року [PERSON] звернулася з вищевказаним позовом, в якому зазначає, що з 13 вересня 2008 року перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Мають спільну дочку [PERSON] , [INFO] . Разом із відповідачем проживали в квартирі [ADDRESS] . В серпні 2011 року особовий рахунок на дану квартиру був оформлений на її ім`я. 31.10.2012 року шлюб між нею і відповідачем був розірваний. Вказує, що відповідач фактично не мешкає у вказаній квартирі з жовтня 2009 року. За цих підстав, посилаючись на положення статті 71 ЖК України, позивач [PERSON] просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] , зобов`язати Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради зняти відповідача з реєстрації місця проживання за даною адресою. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2019 року було відкрито провадження у справі, справу постановлено розглядами за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, повідомлявся про час і місце розгляду справи, причину неявки не повідомив, свого відзиву на позов не надав, у зв`язку з чим судом проведено заочний розгляд справи, яка вирішується на підставі наявних доказів. Представник третьої особи - Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне: Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 вересня 2008 року. Мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Під час шлюбу сторони проживали однією сім`єю в квартирі [ADDRESS] ), ордер на яку 24 січня 1961 року був виданий виконавчим комітетом Дніпропетровської міської Ради депутатів бабці відповідача [PERSON] , а в подальшому відповідно до рішення виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради № 376 від 17 серпня 2011 року «Про зміну умов договору найму житлових приміщень» по взаємній згоді [PERSON] та членів сім`ї особовий рахунок на квартиру [ADDRESS] був змінений на позивача [PERSON] Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно з цим рішенням з 10 жовтня 2012 року сторони проживають окремо. Також судом встановлено, що квартира [ADDRESS] є неприватизованою, знаходиться в комунальній власності, складається із двох жилих кімнат загальною площею 43,6 кв.м., житловою площею 29,9 кв.м. Крім того встановлено, що користування цією квартирою було предметом судового спору між сторонами. Так, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2013 року було задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням. Зобов`язано [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] , а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, відмовлено. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2015 року в задоволенні позову [PERSON] про визначення порядку користування квартирою [ADDRESS] було відмовлено. Зазначене рішення мотивовано технічною неможливістю проживання в квартирі декількох сімей та виділення [PERSON] окремою кімнати. При цьому з пояснень позивача у судовому засіданні встановлено, що на сьогодні одну кімнату займає вона з чоловіком [PERSON] , шлюб з яким укладено 15 серпня 2014 року, та малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , іншу кімнату займає дочка [PERSON] , якій майже 15 років. Статтею 47 Конституції України та статтею 9 ЖК України гарантовано право громадянина на житло, відповідно до якого ніхто не може бути виселеним із займаного житла або обмежений у праві користування жилим приміщенням, не інакше як на підставі і у порядку, передбаченому законом. Відповідно до частини 1, 2 статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Виходячи з вказаних положень закону, особа може бути визнана такою, що втратила право на користування жилим приміщенням у випадку, коли вона була відсутня в ньому понад шість місяців і без поважних причин. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України в п. 10 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім`ї наймача права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності. При цьому вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, у зв`язку з чим указане питання повинно вирішуватися судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Заявляючи позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] , позивач [PERSON] посилається на те, що відповідач з жовтня 2009 року не проживає в цьому житлі. Однак суд враховує, що після розірвання шлюбу між сторонами наявний спір щодо користування вищевказаною квартирою, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2013 року встановлений факт створення [PERSON] перешкод у користуванні [PERSON] цим житлом. Крім того, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2015 року [PERSON] було відмовлено у визначенні порядку користування вищевказаною квартирою з огляду на технічну неможливість проживання в ній декількох сімей, оскільки одну кімнату займає подружжя [PERSON] разом із малолітнім сином, іншу - дочка сторін [PERSON] , 2004 року народження. Суд приймає до уваги, що на сьогодні зазначені обставини не змінилися, що підтвердила сама позивач у судовому засіданні. Отже, виходячи зі встановлених обставин справи та характеру відносин між сторонами, не можна вважати, що відповідач [PERSON] не проживає в спірній квартирі без поважних причин, оскільки у зв`язку з проживанням у спірній квартирі позивачки разом із новим чоловіком та двома дітьми, проживання в квартирі [PERSON] є неможливим. Тим більше, що позивач у судовому засідання зазначила, що [PERSON] має нову сім`ю. Враховуючи наведене, підстави для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] необхідно відмовити. Відповідно до статті 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на неї та не відшкодовуються.

Outcome: dismissed