Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

28.12.2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Великоновосілківської селищної ради Великоновосілківського району Донецької області про визнання права власності на спадкове майно - земельну ділянку. Вимоги заявника мотивовано тим, що він фактично прийняв спадщину у вигляді земельної ділянки, після смерті [INFO] батька, [PERSON], проживаючи з померлим однією сім'єю. Але отримати свідоцтво про право власності на вказану земельну ділянку не мав можливості, оскільки на момент смерті батька був малолітньою дитиною, а на даний час сплинули строки звернення до нотаріуса та крім того оригінал правовстановлюючого документа на земельну ділянку був втрачений, що унеможливлює видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину. Позивач також вказав, що на момент смерті його батька, між його батьком та його матір'ю було розірвано шлюб, а тому мати позивача не може претендувати на спадкове майно і відповідно позивач є єдиним спадкоємцем на вказану земельну ділянку а інших спадкоємців немає. Позивач, в судовому засіданні на своїх позовних вимогах наполягав, просив суд про повне задоволення позову. Від Великоновосілківської селищної ради надійшов лист в якому орган місцевого самоврядування позовні вимоги визнав повністю та клопотав про можливість розгляду справи без участі його представника. Визнання відповідачем позову не суперечить законодавству, не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, а від-так, згідно ст. 31, 174 ЦПК України, є підставою для задоволення позову. Обґрунтованість заявлених вимог підтверджується також і зібраними у справі доказами. Так, розглянувши матеріали справи, судом встановлено: Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON], 1955 року народження, належала земельна частка в КСП «Родина» Великоновосілківського району Донецької області, розміром 4,51 в умовних кадастрових гектарах, на підставі сертифікату на право на земельну частку серії [NUMBER] виданого Великоновосілківською райдержадміністрацією 10 серпня 2000 року. Згідно цього ж свідоцтва позивач [PERSON], [INFO] є спадкоємцем вказаної земельної (частки) ділянки. [INFO] [PERSON] помер, про що видано свідоцтво про смерть [NUMBER] від 04 листопада 2016 року. Позивач [PERSON] є сином померлого [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06 квітня 1993 року. Згідно оголошення в газеті «Сільській край» від 14 травня 2016 року сертифікат на право на земельну частку серії [NUMBER] виданого Великоновосілківською райдержадміністрацією 10 серпня 2000 року на ім'я [PERSON] втрачено, а тому вважається недійсним. Неможливість оформити право власності на земельну ділянку в позасудовому порядку, стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою про відновлення порушених прав. Оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Відповідно до змісту пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Поданими позивачем доказами, визнаними відповідачем, доведено обґрунтованість заявлених вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. ст. 1216-1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають право діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 5 ст. 1268 ЦК України встановлюється, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Та виходячи із змісту наведеної норми і відповідно до встановлених у даній справі обставин недотримання процедури щодо отримання документів про права власності на нерухоме майно не може обмежувати права власника, з огляду на що, позивач не може ефективно скористатися своїм правом власності, яке гарантує стаття 1 Протоколу N 1. У той же час, у відповідності до дійсного змісту статті 386 ЦК України захисту підлягають не тільки права і законні інтереси власників майна, а й осіб які є потенційними власниками, які правомірно володіють майном на підставах передбачених законом виходячи зі змісту договору, тобто в яких із зверненням до суду лише виникне право власності. Судом встановлено, що [PERSON], у відповідності з діючим законодавством, прийняв спадщину, однак отримати свідоцтво про право на спадщину позбавлений можливості, через відсутність правовстановлюючого документу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що доводи позивача знайшли своє повне підтвердження, в зв'язку з чим суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі. Згідно заяви позивача, який є особою - учасником бойових дій, що підтверджується відповідними довідкою та посвідченням, враховуючи норми ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», суд вважає за необхідне звільнити позивача від сплати судового збору. Також на підставі ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про судовий збір», враховуючи, що спор по даній справі виник не з вини відповідача - Великоновосілківської селищної ради Великоновосілківського району Донецької області, суд вважає за можливе не стягувати судовий збір згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved