Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

28.04.2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за борговими розписками від 11.09.2019 року та 18.09.2019 року. У позовній заяві сторона позивача посилається на те, що 11.09.2019 року та 18.09.2019 року [PERSON] надала у борг [PERSON] кошти у сумі 15 000 доларів США та 43 056 доларів США, які остання зобов`язувалася повернути до 21.09.2019 року та 18.11.2019 року з відсотками у розмірі 16 500 доларів США та 49 314 доларів США відповідно. Зазначає, що відповідач кошти не повернула та уникає зустрічі, на телефонні дзвінки не відповідає. Таким чином, борг відповідача складає 65 814 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 1 777 636, 14 грн. Враховуючи викладене, просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в загальній сумі 1 802 250,80 грн., з яких 23 614,66 грн. - 3 % річних від простроченої суми. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04.05.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 07.05.2020 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову. 16.06.2019 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , відповідно до якого позивачка просить визнати недійними договори позики, укладені відповідно до розписок між сторонами від 11.09.2019 року та від 18.09.2019 року. В обґрунтування вимог зазначає, що надані договори позики, а саме: розписка на суму 15000 доларів США (розписка №1); розписка на суму 43056 доларів США (розписка №2); не відповідають нормам діючого законодавства. Так, в розписках не зазначено повного ім`я фізичної особи, яка є стороною договору позики (кредитором), відповідно до вимог ст. 28 ЦК України, а також відсутні реєстраційний номер облікової картки платника податків, дата народження, адреса реєстрації, паспортні дані, номер телефону тощо кредитора, що, на думку сторони, унеможливлює достовірну ідентифікацію особи кредитора в даних зобов`язаннях. Також посилається на те, що в порушення вимог закону у розписці № 1: числом вказано суму «13 т. у.е. $», тоді як прописом «п`ятнадцять тисяч доларів СІІІА»; не зазначено місця (місто) укладання договору; дата написання розписки виправлена з «10.11.2019» на «11.09.2019»; зазначено про гарантування повернення незрозумілої, зовсім іншої грошової суми - «16500 $». В розписці № 2: числом вказано суму «43056 т. у.е. $», тоді як прописом «сорок три тисячі п`ятдесят шість тисяч доларів СІ1ІА»; не зазначено місця (місто) укладання договору; дата написання розписки взагалі відсутня, зазначено про гарантування повернення незрозумілої, зовсім іншої грошової суми - «45 314 $». При цьому в розписках не зазначено (не встановлено) ані розміру, ані порядку одержання процентів. Також відсутні докази виконання правочинів га передання грошових коштів, зазначених в розписках. За таких обставин, вважає, що вказані розписки не відповідають вимогам ст.ст. 1046 - 1047 ЦК України. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17.06.2020 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договорів позики недійсними до спільного розгляду з первісним позовом. 02.07.2020 року стороною позивача за первісним позовом подано відзив на зустрічний позив, з якого вбачається, що вона не згодна з вимогами відповідача. Зазначає, що розписки були складені власноруч [PERSON] , що може свідчити про умисне діяння з метою шахрайських дій та введення в оману позивача для отримання грошових коштів. Вважає, що письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. [PERSON] не заперечує факт отримання грошових коштів в сумі 58 056 (п`ятдесят вісім тисяч п`ятдесят шість доларів США) від [PERSON] , тому у будь якому випадку грошові кошти [PERSON] має повернути. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21.01.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач за первісним позовом та її представник підтримали поданий первісний позов та просили задовольнити викладені в ньому вимоги, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Сторона відповідача за первісним позовом у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи представник відповідача [PERSON] повідомлений належним чином. 16.02.2021 року на електронну адресу суду надійшло подане представником клопотання про відкладення розгляду справи через зайнятість в іншому судовому процесі в Подільському районному суду м. Києва. Разом з тим, жодного доказу на підтвердження зазначених обставин суду не надано. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, слід також врахувати, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Вбачається, що справа перебуває в провадженні суду з квітня 2020 року, відповідач скористався правом на правову допомогу, його інтереси представляє адвокат, часу для формування правової позиції за даним спором та її висловлення у сторони було достатньо, дата судового засідання по даній справі з представником відповідача узгоджувалася. Відповідно до ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Отже, позивачі та відповідачі мають рівні права, гарантовані Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами, на захист своїх інтересів державою, у тому числі і право на своєчасний розгляд справи судом. Враховуючи викладене та виходячи з визначених у ст. 2 ЦПК України завдань та основних засад цивільного судочинства, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторони відповідача. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Судом встановлено, що 11.09.2019 року відповідно до розписки [PERSON] отримала від [PERSON] позику у розмірі 15 тисяч доларів США, яку гарантувала повернути у розмірі 16 500 доларів США до 21.09.2019 року (а.с. 7). 18.09.2019 року відповідно до розписки [PERSON] отримала від [PERSON] позику у розмірі 43 056 тисяч доларів США, яку гарантувала повернути у розмірі 49 314 доларів США до 18.11.2019 року (а.с. 8). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Факт отримання відповідачем коштів підтверджується наявними у позивача оригіналами розписок боржника, копії яких додані до позовної заяви. Згідно положень ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тобто, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Таким чином, надані розписки є документами, що підтверджують боргове зобов`язання [PERSON] перед [PERSON] . Як зазначав неодноразово Верховний Суд в своїх постановах, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. З матеріалів справи вбачається, та не оспорювалося стороною відповідача у судовому засіданні, що надані позивачем на підтвердження своїх вимог розписки підписані [PERSON] . Однак позивач за зустрічним позовом у поданій зустрічній позовній заяві просить визнати договори позики, укладені відповідно до розписок від 18.09.2019 року та від 18.11.2019 року недійсними з підстав не відповідності їх нормам діючого законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України. За ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засада; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Недодержання у момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦПК України, є підставою для визнання його недійсності. Так, сторона посилається на те, що в розписках не зазначено повного ім`я фізичної особи, яка є стороною договору позики (кредитором), відповідно до вимог ст. 28 ЦК України, а також відсутні реєстраційний номер облікової картки платника податків, дата народження, адреса реєстрації, паспортні дані, номер телефону тощо кредитора, що, на думку сторони, унеможливлює достовірну ідентифікацію особи кредитора в даних зобов`язаннях, а отже і недоведеність наявності у [PERSON] права вимоги в даних зобов`язаннях. Разом з тим, суд не погоджується з такими доводами з огляду на наступне. Тлумачення норм ст.ст. 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Аналіз ч. 2 ст. 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником. Таким чином, вимоги, які вважає стороні позивача за зустрічним позовом недотриманими, не передбачені для такого виду документа як розписка. Крім того, суд звертає увагу, що у сторони позивача за первісним позовом наявні оригінали розписок, які були досліджені судом в судовому засіданні, що свідчить про наявність у останньої права вимоги до [PERSON] щодо виконання зобов`язання. [PERSON] також у поданій зустрічній позовній заяві посилається на те, що в розписках містяться невідповідності в зазначених сумах, а також виправлення. Однак жодних заперечень відносно того, що розписки складалися власноручно [PERSON] та виправлення вносилися безпосередньо нею, подана зустрічна позовна заява не містить, а також відсутні і відповідно докази, що могли б підтвердити такі твердження сторони. Посилання [PERSON] на те, що в розписках не зазначено про зобов`язання повернення боргу, про те, що грошові кошти надаються в борг (позику), а також відносно того, що відсутні докази виконання правочинів та передання грошових коштів не відповідають дійсності з огляду на наступне. Суд, дослідивши зміст поданих розписок, оригінал яких було оглянуто у судовому засіданні, встановив те, що між сторонами виникли правовідносини із договору позики грошових коштів, оскільки вказані розписки містять відомості, що [PERSON] отримала кошти від [PERSON] із зобов`язанням їх повернення, а не отримала ці кошти на іншій підставі. Верховний Суд у своїй постанові від 12.11.2020 року (справа № 154/3443/18) зазначив, що розписка позичальника є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що підстави для визнання договору позики недійсним відсутні. Відповідно до ст. 509 цього Кодексу зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Станом на день подачі позову до суду відповідачем не повернуто борг за розписками, за змістом яких вона зобов`язувалася повернути кошти у розмірі 16 500 доларів США та 45 314 доларів США. Тому, сторона позивача просять стягнути кошти за договором позики у розмірі доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ (27,01 грн. за 1 долар США)- 1 777 636,14 грн. Нормами ст.ст. 524, 533 ЦК України визначено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Однак, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За правилами ст.ст.1049-1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Так, положеннями ст.ст. 625, 629 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. На день складання позовної заяви (27.04.2020 року) за офіційним курсом Національного банку України сума коштів, яка підлягає стягненню складає 1 786 191,96 грн. (65 814 х 27,14). Разом з тим, за положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] основного боргу за розписками від 11.09.2019 року та від 18.09.2019 року в розмірі 1 777 636,14 грн. Крім того, позивач просить стягнути 3 % річних від простроченої суми в розмірі 23 614,66 грн. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, стягненню з відповідача також підлягають нараховані три проценти річних за період з 18.11.2019 року по 27.04.2020 року в розмірі 23 614,66 грн. З огляду на наведене, первісний позов підлягає задоволенню, вимоги ж зустрічної позовної заяви є недоведеними, а тому задоволенню не підлягають. З урахуванням задоволення позову відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 10 510 грн.

Outcome: approved