Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

27.09.2021 року до суду звернулась позивач з позовом до відповідачів про вселення, усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, визнання права користування жилим приміщенням. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що з 14.09.2004 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З часу укладення шлюбу з відповідачем вона була зареєстрована та проживала у будинку [ADDRESS] . Вказаний будинок належав бабці відповідача [PERSON] , яка померла в 2014 році. У вказане житло вона вселилась за згодою власника будинку [PERSON] , і згодою відповідачів, як член сім`ї відповідачів. Подружні стосунки з відповідачем не склалися, та рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 19.08.2021 року, шлюб між ними розірвано. Відповідач систематично вчиняв сварки, погрожував фізичною розправою, вона була вимушена звернутись до правоохоронних органів. Після цього її з дітьми відповідачі не пускають додому, тому вона вимушена звернутись до суду, просить суд усунути перешкоди їй разом із малолітньою [PERSON] , [INFO] з боку відповідачів у користуванні будинком, [ADDRESS] шляхом вселення\~їх до вищевказаного будинку. Визнати за за малолітньою [PERSON] , [INFO] в інтересах якої діє мати [PERSON] право користування житловим будинком [ADDRESS] . Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26.10.2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив (а. с. 24). 16.11.2021 року від відповідачів [PERSON] , [PERSON] надійшла заява про згоду з позовом та про розгляд справи у їх відсутність. Позивач надала заяву про розгляд справи без її участі. Представник позивача\~ [PERSON] надав заяву про розгляд справи без його участі Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася кожна із сторін. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст.\~12,\~264 ЦПК України, виходить з такого. Судом встановлено, що з 14.09.2004 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Маріуполя Донецької області від 14.09.2004 року, актовий запис № 235 (а.с. 9). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області від 11.10.2011 року, актовий запис № 409, батьками [PERSON] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до інформації Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 07.10.2021 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] - з 16.07.1996 року по теперішній час; [PERSON] - з 25.04.1977 року по теперішній час; [PERSON] з 05.08.2009 року по теперішній час; [PERSON] з 05.08.2009 року по теперішній час (а.с. 18). Відповідно до ст.\~12, ч. ч. 1, 6, 7 ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Змістом спірних правовідносин (предметом спору) у справі є визнання права користування квартирою та усунення перешкод у користуванні жилим приміщення шляхом вселення в житло. З установлених судом обставин, необхідно дійти висновку, що права позивача підлягають захисту з підстав, передбачених\~ст. 5 ЦПК України, п. 1 ч. 2\~ст. 16 ЦК України, оскільки в інший спосіб вона позбавлена можливості реалізувати своє право на користування спірним будинком. Норми права, які застосовує суд при вирішенні спору, який виник із приводу користування жилим приміщення. Згідно з ч. 1 ст.317ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном. Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу вимог ч. 1 ст.321ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Проте, за правиламист.150 ЖК УРСР\~та ч. 1 ст.383ЦК України\~громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей та мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно з ст.156ЖК УРСР\~члени сім`ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Крім того,ч. 1\~ст.\~405\~ЦК України встановлює, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно з ч. 4 ст.156 ЖК України\~припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє членів сім`ї їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені\~статтею 162 Житлового Кодексу Української РСР. Проводячи оцінку поданих доказів необхідно дійти висновку, що позивач разом із неповнолітньою дитиною з 2009 року постійно проживала у спірному будинку, вселилася туди як член сім`ї відповідачів на правах дружини, там народився їх донька, [PERSON] , 2011 року народження, вони тривалий час там проживала, у зв`язку з чим набули право користування цим житловим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє колишніх членів його сім`ї права користування займаним приміщенням. Отже, виходячи з положень ст. ст.\~9,\~156,\~157 ЖК України, сам факт припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє колишніх членів його сім`ї права користування займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення, а примусова заборона відповідача щодо користування спірним житлом позивачем свідчить лише про примусове позбавлення права ним користуватися, а тому це право підлягає захисту. Згідно зі\~статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано\~Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя та до свого житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У пункті 27 Рішення Європейського суду з прав людини від 17 травня 2018 року у справі «Садовяк проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті2статті 8,і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування (див., серед інших джерел, згадане рішення у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», пункти 42, 43). Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування (див., серед інших джерел, згадане рішення у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», пункт 44, та рішення від 17 жовтня 2013 року у справі «Вінтерстайн та інші проти Франції», заява № 27013/07, пункту 148 та пункт 155). Порядок виконання рішення ЄСПЛ, яке набуло статусу остаточного, визначається\~Законами України від23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~(далі - Закон № 3477-IV) та від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами. Викладене свідчить про те, що будь-яке виселення із житлового приміщення, правом користування якого має особа, повинно відбуватися із дотриманням закону. Безпідставний не допуск до житлового приміщення особи, правом користування яким вона має, є ніщо іншим як порушення\~ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Ураховуючи те, що позивач є колишнім членом сім`ї відповідачів, мала дозвіл на її вселення у спірну квартиру від власника, враховуючи згоді відповідачів з позовом, , суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved