Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

27.05.2020р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до КП «Південукргеологія» про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплат заробітної спати, а також моральної шкоди. 17.06.2020р. позивачкою була подана до суду уточнена позовна заява, де розмір позовних вимог було зменшено, позивачка наполягала на стягненні з відповідача на її користь лише заборгованість по заробітній платі за грудень 2019р. та січень 2020р. у загальному розмірі 9 637грн. 71коп. (а.с. № 23-23). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 18.06.2020р. позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на підставі ч. 1 ст. 274, ч. 5 ст. 279 ЦПК України (а.с.№24). В обґрунтування позовних вимог в уточненому позові позивачка посилалася на те, що вона з 27.09.2019р. до 13.01.2020р. працювала в КП «Південукргеологія» на посаді бухгалтера 1-ї категорії. 13.01.2020р. її було звільнено за власним бажанням. На момент її звільнення заборгованість по заробітній платі за листопад та грудень 2019р., а також за січень 2020р. складала 15 272грн. 71коп. В лютому 2020р. з цієї загальної суми заборгованості їй була виплачена заборгованість по заробітній платі за лютий 2020р. в сумі 5 635грн., а заборгованість по заробітній платі за грудень 2019р. та за січень 2020р. у загальному розмірі 9 637грн. 71коп. їй не виплачена й досі. За таких обставин, позивачка просила суд задовольнити її позов в редакції від 17.06.2020р. 10.07.2020р. до канцелярії суду надійшов відзив на позов, підписаний в.о. генерального директора КП «Південукргеологія» - [PERSON]., в якому представник відповідача зазначив, що позовні вимоги підприємство визнає лише в частині вимог щодо заборгованості по заробітній платі за грудень 2019р. та за січень 2020р., тобто у загальному розмірі 9 637грн. 71коп. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку та моральної шкоди просив відмовити, зазначаючи, що КП «Південукргеологія» є державним підприємством, яке фінансується з державного бюджету та протягом останніх років значно зменшився обсяг державного фінансування. Підприємство має велику заборгованість перед працівниками, яку невеликими частинами намагається погасити виключно через органи виконавчої служби. З серпня 2018р. всі рахунки відповідача арештовані постановою державного виконавця Соборного ВДВС м. Дніпра ГТ у Дніпропетровській області та виплати проводяться в порядку черговості. Накладений державним виконавцем арешт на рухоме та нерухоме майно відповідача повністю заблокував роботу підприємства та можливість самостійно виплачувати заробітну плату працівникам (а.с.№ 28-31). Правом подачі відповіді на відзив позивачка не скористалася. Суд вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами та положеннями законодавчих актів, оцінивши зібрані докази у справі у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги в уточненій редакції від 17.06.2020р. підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до положень ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] з 27.09.2019р. до 13.01.2020р. працювала в КП «Південукргеологія» на посаді бухгалтера 1-ї категорії. Наказом за № 4-к від 13.01.2020р. позивачку звільнено за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. № 5- 7). При звільнені з позивачкою не був проведений остаточний розрахунок, не була виплачена заробітна плата за листопад та грудень 2019р., а також за січень 2020р., заборгованість в загальному розмірі на той час складала 15 272грн. 71коп. (а.с. № 10). Як зазначає по тексту уточненої позовної заяви позивачка, а також підтверджує по тексту відзиву на позов в.о. генерального директора КП «Південукргеологія» [PERSON] , в лютому 2020р. з цієї загальної суми заборгованості позивачці була виплачена заборгованість по заробітній платі за лютий 2020р. в сумі 5 635грн. (а.с. № 29). Отже, обставини, які визнані сторонами у справі не підлягають доказуванню на підставі положень ч.1 ст. 82 ЦПК України. Заборгованість по заробітній платі за грудень 2019р. та за січень 2020р. у загальному розмірі 9 637грн. 71коп. залишається не виплаченою станом і на день винесення судом рішення, отже підлягає стягненню в судовому порядку. За вищезазначеного позовні вимоги [PERSON] в уточненій редакції від 17.06.2020р. підлягають задоволенню. Відповідно до положень ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше, ніж за один місяць. Разом з тим, частиною 2 цієї статті визначено, що ухвалюючи рішення, суд може допустити негайне його виконання у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті. З огляду на те, що позивачка майже від дня працевлаштування не отримувала заробітну плату, суд вважає за можливе рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 9 637грн. 71коп. допустити до негайного виконання в межах всієї суми. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, їх розподіл відповідно до ст. 141 ЦПК України слід провести наступним чином. З урахуванням тих обставин, що позивачка при подачі позову була звільнена від сплати судових витрат, а її позовні вимоги були задоволені, то з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати в розмірі 840 грн.80коп. (це мінімальний розмір судового збору за вимогами майнового характеру) На підставі викладеного,

Outcome: approved