Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

26 червня 2015 року помер батько позивачів [PERSON], який на день смерті був постійним жителем [INFO]. Після його смерті відкрилась спадщина на майно до складу якої, серед іншого, входить будинок з господарськими будівлями та спорудами що знаходиться за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, с. Домантове, вул. Козацька, 16, яку позивачі прийняла шляхом подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Проте вони не можуть оформити своє право на вказане спадкове майно, так як відсутній оригінал документа, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкову садибу, і за цих підстав нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії, а тому спадкоємці були змушені звернутися до суду з відповідним позовом про визнання права власності на садибу в порядку спадкування за законом. У підготовче засідання позивачі не прибули, направивши до суду заяви, в яких просили розгляд справи проводити за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягали у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився, направивши до суду заяву від 22.03.2018 за вих. № 91, в якій просив суд справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнає, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, у підготовчому засіданні враховуючи клопотаня сторін та визнання позову представником відповідача, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до свідоцтва про смерть (серії І-СР № 261510 від 26.06.2015) [PERSON] помер 26 червня 2015 року, про що виконкомом [PERSON] сільської ради складено відповідний актовий запис № 21. Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до свідоцтва про народження (серії ЯЭ № 110110 від 24.12.1954 року) [PERSON] є сином [PERSON], що помер 26 червня 2015 року. Як вбачається із свідоцтва про народження (серії ЯЭ № 110109 від 24.12.1954 року) та Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 21.07.2009 року № 00000893370 [PERSON] є дочкою [PERSON], що помер 26 червня 2015 року. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до довідки, виданої виконкомом [PERSON] сільської ради за вих. № 104 від 14.02.2018 року, згідно із записом у погосподарській книзі № 11, особовий рахунок № 897-1 за [PERSON], [INFO], що помер 26 червня 2015 року, обліковується житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, 1958 року побудови, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, с. Домантове, вул. Козацька, 16 (шістнадцять). Розглядаючи даний позов суд бере до уваги, що Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів державного замовлення (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття я експлуатацію обєктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не була передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні прав власності. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутата ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад і додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Оскільки сам будинок був побудований в 1958 році, що стверджується вищезазначеною довідкою сільради та даними Технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок по вул. Козацька, 16 у с. Домантове Золотоніського району, і в сільській раді наявний відповідний запис в погосподарській книзі про власника вказаного будинку, суд приходить до обґрунтованого висновку, що [PERSON] за життя належав на праві власності будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, с. Домантове, вул. Козацька, 16, хоча за життя він і не отримав відповідного свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок. Згідно із ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину. У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається з повідомлення завідувача Золотоніською районною державною нотаріальною конторою № 231/01-16 від 13.03.2018 року після смерті [PERSON], що помер 26 червня 2015 року, заведена спадкова справа 09 грудня 2015 року року за № 422/2015. Підставою для її заведення були подані заяви про прийняття спадщини від дітей померлого: [PERSON], що зареєстрований у [INFO], та [PERSON], що зареєстрована у [INFO], і заява про відмову від прийняття спадщини від дружини [PERSON], що зареєстрована у [INFO]. На ім`я [PERSON] та [PERSON] 27 лютого 2018 року видано свідоцтво про право на спадщину на майно померлого. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21 лютого 2018 року завідувачем Золотоніською районною державною нотаріальною конторою [PERSON] відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на садибу, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, с. Домантове, вул. Козацька, 16, у звязку із відсутністю правовстановлюючого документа на дане майно. Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачі [PERSON] та [PERSON] належним чином прийняли спадщину після смерті свого батька [PERSON], і так як оригінал правовстановлюючого документа відсутній, а власник помер, вбачається обмеження прав позивачів у можливості прийняття та належного розпорядження своїм спадковим майном, а тому враховуючи, що існують законні підстави для задоволення позову, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі зазначеного та

Outcome: approved