Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

27.01.2017 р. позивач, Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Стандард [PERSON]», звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до [PERSON], [PERSON], за участю третіх осіб: Служби у справах дітей Приморської районної адміністрації м. Одеси, Головного управління ДМС в Одеській області, Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області, [PERSON], [PERSON], згідно якого просить: - визнати такими, що втратили право користування квартирою та зняти [PERSON] та [PERSON], [INFO], з реєстрації місця проживання за адресою: [INFO]. Обгрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.06.2015 р. у справі № 522/16974/14-ц за позовом ПАТ «[PERSON] Аваль» до [PERSON], за участю третіх осіб: [PERSON], ограну опіки та піклування Приморської райадміністрації Одеської міської ради, звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру № 54 по вулиці Пироговській в м. Одесі. В процесі виконання даного рішення суду стало відомо, що у вищевказаній квартирі зареєстровані [PERSON] та її малолітній син [PERSON], [INFO], який приходиться онуком [PERSON] Позивач звертає увагу суду на те, що на час укладення між ним та [PERSON] договору іпотеки від 31.05.2007 р. за адресою іпотеки місце проживання неповнолітніх дітей зареєстроване не було, крім того, реєстрація малолітнього [PERSON] у вищезазначеній квартирі відбулась після укладення договору іпотеки, 08.11.2014 р., та без згоди іпотекодержателя. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21.06.2018 р. задоволено заяву представника Товариство з обмеженою відповідальністю «Стандард [PERSON]» про процесуальне правонаступництво та, відповідно замінено позивача по справі на ТОВ «Стандард [PERSON]», на підставі договору про відступлення права вимоги за від 31.10.2017 р., посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за р. № 1881. 01.08.2018 р. представник позивача, ТОВ «Стандард [PERSON]», подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить: - виселити [PERSON] та [PERSON] з квартири № 54, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Пориговська, буд. 5. Обґрунтовуючи свою вимогу тим, що, на теперішній час, ТОВ «Стандард [PERSON]» є законним власником вищевказаної квартири, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованим 26.07.2018 р., та, відповідно, проживання відповідачів в даній квартирі створює позивачу перешкоди у вільному володінні, користуванні та розпоряджанні своїм майном. 06.08.2018 р. представник позивача надала суду заяву, згідно якої просила, на підставі ч. 2\~ст. 211 ЦПК України, провести судове засідання у її відсутність. Відповідачі та треті особи у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду цивільної справи сповіщалися належним чином. Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31.05.2007 р. між ПАТ «[PERSON] Аваль», правонаступником якого є ТОВ «Стандард [PERSON]», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/0027/74/75729. На забезпечення належного виконання умов зазначеного кредитного договору, між Банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 31.05.2007 р., згідно умов якого, предметом іпотеки є квартира № 54, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Пориговська, буд. 5, що належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Шостою Одеською державною нотаріальною конторою, 31.05.2007 р. за р. № 2-1500. У звязку із невиконанням позичальником умов кредитного договору № 014/0027/74/75729 рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.06.2015 р. у справі № 522/16974/14-ц за позовом ПАТ «[PERSON] Аваль» до [PERSON], за участю третіх осіб [PERSON], органу опіки та піклування Приморської райадміністрації Одеської міської ради, звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру № 54, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Пироговська, буд. 5 З матеріалів\~справи вбачається,\~що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та малолітній [PERSON], що підтверджується довідкою (витягом з домової книги про склад сімї та реєстрацією) від 10.10.2016 р. Так, з даних, які містяться в довідці від 10.10.2016 р, вбачається, що реєстрація місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO] відбулась після укладення договору іпотеки (08.11.2014 р.) та, відповідно до змісту позовної заяви без згоди іпотекодержателя. За таких обставин договір іпотеки від 31.05.2007 р. при його укладанні не порушував права малолітнього [PERSON] Крім того, права малолітнього [PERSON], не порушуються, оскільки [PERSON] не є особою, яка на відповідних правових підставах піклується про малолітнього, а мати малолітнього [PERSON] не є власником предмета іпотеки. Згідно зі ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України та ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобовязуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання. Пунктом 44 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Враховуючи дату реєстрації дитини у вказаній квартирі, Приморським районним судом м. Одеси в рішенні від 11.06.2015 р. встановлено, що малолітній [PERSON] не мав ні права власності на предмет іпотеки, ні права користування ним, на момент укладення іпотечного договору. Крім того, зазначений договір не укладався з батьками дитини. Відповідно до пункту 2.1.1 договору іпотеки, іпотекодавець, [PERSON], гарантувала, що предмет іпотеки, що знаходиться у її власності, до моменту укладення цього договору, нікому іншому не відчужений, під забороною (арештом), а також заставою, у тому числі податковою не перебуває, як внесок до статутного фонду інших юридичних осіб не внесений, судового провадження щодо них, а також прав третіх осіб (за договором найму, оренди тощо), як у межах України, так і за межами України, немає. Реєструючи місце проживання малолітнього онука, [PERSON], в іпотечній квартирі, [PERSON] не виконала вимог іпотечного договору щодо отримання згоди іпотекодержателя на розпорядження квартирою № 54 в будинку № 5 по вулиці Пироговській в м. Одесі. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Відповідно до ст. 7 Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Аналогічні положення викладено в ст. 26 Постанови Кабінету міністрів України від 02.03.2016 року № 207 «Про затвердження правил реєстрації місця проживання та порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного реєстру», відповідно до яких, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошеною її померлої. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] та малолітній [PERSON] місце проживання яких зареєстроване у квартирі № 54, що є предметом іпотеки та розташована за адресою: м. Одеса, вул. Пироговська, буд. №5, підлягають зняттю з реєстрації місця проживання, оскільки, наявність зареєстрованих осіб у спірному нерухомому майні порушує права позивача як законного власника спірної квартири. Щодо позовної вимоги позивача про виселення [PERSON] та малолітнього [PERSON] з квартирі [ADDRESS], суд вважає за необхідне зазначити наступне. Судом встановлено, що, на теперішній час, ТОВ «Стандард [PERSON]» є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованим 26.07.2018 р. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до\~ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Щодо проживання в спірній квартирі малолітнього [PERSON], суд зазначає, що згідно з ч. 3,4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла чотирнадцяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Право на її проживання в спірній квартирі є похідним від права батьків, а тому, при наявності підстав для їх виселення, є можливим і виселення дитини. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Таким чином, суд вважає, що проживання відповідачів у квартирі № 54, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Пироговська, 5 створює перешкоди позивачу у користуванні майном, що знаходиться у приватній власності ТОВ «Стандард [PERSON]», а тому, вимога позивача про виселення відповідачів зі спірної квартири підлягає задоволенню. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи та з урахуванням вимог чинного законодавства України, суд вважає необхідність На підставі викладеного та

Outcome: approved