Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

26 червня 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 29 жовтня 2009 року між позивачем і [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 13 900,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про що було зроблено відповідний запис. Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківський послуг - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених укладеним договором. Свої зобовязання за договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.\~\~\~\~\~\~ Відповідач свої обов'язки за вказаним договором не виконав і станом на 30 квітня 2018 року сума заборгованості за кредитним договором складає 101\~522,71 гривень, яка складається з наступного: - 3\~992,14 гривень - заборгованість за кредитом; - 87\~810,70 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 4\~409,26 гривень - заборгованість за пенею та комісією; - 500,00 гривень - штраф (фіксована частина) відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг; - 4\~810,60 гривень - штраф (процентна складова) відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг; Тому просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом, а також понесені позивачем судові витрати. Представник позивача про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до судового засідання не з'явився, у позовній заяві зазначив, що у разі неявки відповідача до судового засідання позивач не заперечує проти розгляду справи за відсутності його представника та винесення заочного рішення (а.с.4 зворот). Відповідач та його представник [PERSON], який діє на підставі Довіреності від 21 серпня 2018 року про дату, час та місце розгляду були повідомлені належним чином, до судового засідання не зявились, від позивача надійшла заява, в якій просить справу розглянути без його участі (а.с.35). Надав відзив на позов, в якому зазначив, що позовні вимоги визнає частково, а саме в частині стягнення заборгованості за кредитом у сумі 2\~500 гривень та заборгованості за процентами у сумі 2\~285,40 гривень, також просив застосувати строк позовної давності. Щодо стягнення заборгованості за кредитом пояснив, що відповідно до договору від 29 жовтня 2009 року він дійсно отримав від позивача кредит у розмірі 500,00 гривень зі сплатою відсотків у розмірі 30,00 %, проте у 2013 році кредитний ліміт йому було змінено до 2\~000,00 гривень. Вказує про те, що таким чином він отримав від позивача кредит на загальну суму 2\~500 гривень (а.с.29-30). Ухвалою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 27 червня 2018 року по справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження. Як вбачається з ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Відповідно до ч. 6 ст. 19 ЦПК України, малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує пятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Положеннями ч. 13 ст. 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України передбачено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у випадку першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Як вбачається з ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Судом встановлено, що 22 жовтня 2009 року між позивачем і [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 13\~900,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Однак, в порушення умов договору відповідач несвоєчасно сплачував суми кредиту, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість за кредитом. Проте, відповідач зазначає, що відповідно до укладеного кредитного договору він отримав кредит у розмірі 500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У 2013 році кредитний ліміт за вказаним договором було збільшено до 2\~000,00 гривень та таким чином, як стверджує відповідач, він отримав кредит у розмірі 2\~500 гривень, а не 13\~900,00 гривень, як вказано у позові. Відповідач у відзиві зазначає, що зазначену суму кредитних коштів він використав на свої потреби, сплатити кредит у встановлений договором строк не мав можливості у звязку із скрутним матеріальним становищем та загальновідомими подіями, що відбувалися у м. Словянську, повязаними з проведенням АТО. Не зважаючи на це, [PERSON] частково сплачувалися кошти на погашення кредиту, що відображено у рахунку позивача. На підставі чого позов в частині стягнення заборгованості за кредитом визнає у розмірі 2\~500 гривень. Згідно наданої довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] вбачається, що відповідачу було надано кредит у розмірі 500,00 гривень та в період з 2009 року по 2011 рік відбувалися зміни кредитного ліміту. Останні зміни умов кредитування були 28.04.2011 року, коли кредитний ліміт було збільшено до 13\~900,00 гривень (а.с.53). Відповідно до п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Як зазначено у Заяві [PERSON] від 29.10.2009 року при підписанні даної заяви відповідач погодився, що вказана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між Банком та Клієнтом договір про надання банківських послуг (а.с.9). Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Клієнта щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Отже, під час підписання Заяви про надання банківських послуг [PERSON] погодився із зміною умов кредитування за договором від 29.10.2009 року, на підставі чого Банком було правомірно збільшено кредитний ліміт платіжної картки відповідача. Більш того, відповідач вказує про те, що він певний час сплачував кошти за користування кредитом, проте на час проведення АТО на території м. Словянська та в цілому на території Донецької області він кошти сплачувати припинив, оскільки мав скрутне матеріальне становище. З цього слідує, що відповідач не заперечує факт укладання Договору та отримання кредитних коштів, що вказує про те, що [PERSON] під час укладання Договору від 29.10.2009 року погоджувався із Умовами та Правилами надання банківських послуг, оскільки це передбачено даним кредитним договором. Отже, з вищевикладеного слідує, що заборгованість за кредитом у сумі 3\~992,14 гривень була нарахована позивачем правомірно враховуючи Умови та Правила надання банківських послуг, що складають кредитний договір, та підлягає стягненню з відповідача. Суд, перевіривши розрахунок заборгованості за кредитним договором № б/н від 29 жовтня 2009 року, укладеного між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] встановив, що станом на 30 квітня 2018 року відповідач має заборгованість в розмірі 101\~522,71 гривень, яка складається з наступного: 3\~992,14 гривень - заборгованість за кредитом; 87\~810,70 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4\~409,26 гривень - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: 500,00 гривень - штраф (фіксована частина), 4\~810,60 гривень - штраф (процентна складова). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 536 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами. З розрахунку заборгованості вбачається, що під час укладення кредитного договору діяла процента ставка по кредиту в розмірі 30,00%, з 01 вересня 2014 року Банк збільшив ставку до 34,80%, а з 01 квітня 2015 року встановив її у розмірі 43,20%. В матеріалах справи немає належних доказів про повідомлення відповідача про збільшення, зменшення процентної ставки. Відповідно до п.5.5 Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку, наданих до позову позивачем, за користування кредитом Банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік. Для з'ясування розміру заборгованості по відсоткам за користування кредитом, суд заборгованість за кредитом, що становить 3\~992,14 гривень, перемножує на 30,00% річних, отриманий результат ділить на 360 днів, передбачених кредитним договором, після чого результат множить на кількість днів прострочення зобов'язання з 01 вересня 2014 року по 30 квітня 2018 року, що становить 1338 днів. Отриманий результат є розміром заборгованості по відсоткам за вказаний період, що становить 4\~451,24 гривень (3\~992,14 х 30% : 360) х 1338 днів прострочки. Таким чином, до стягнення з відповідача підлягає заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 4\~451,24 гривень. Що стосується вимог позивача про сплату відповідачем заборгованості за пенею та комісією в розмірі 4 409 гривень 26 копійок, штрафу (фіксованої частини) в розмірі 500 гривень 00 копійок та штрафу (процентної складової) в розмірі 4 810 гривень 60 копійок, то суд в цій частині керується наступним. Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014. Згідно з вимогами ст. 2 вказаного Закону України на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. На час розгляду справи в суді Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не прийнятий. Так, в ході судового розгляду цієї справи було встановлено, що зареєстрованим та постійним місцем проживання відповідача є: Донецька область, м. Словянськ, вул. Ярослава Мудрого (Урицького), б. 10, кв. 4. В той же час м. Словянськ та Словянський район Донецької області входять до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02 грудня 2015 року. З розрахунку заборгованості за договором від 01 січня 2008 року, укладеного між ПриватБанком та [PERSON] станом на 30 квітня 2018 року, слідує, що станом на 14 квітня 2014 року заборгованість за пенею та комісією відповідачу не нараховувалась, а отже стягненню не підлягає. Відповідно до вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» штрафи не підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Крім цього, відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата комісії банку, пені, штрафу. У відповідності до частини першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася. На його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно п.5 ч.2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов'язку в натурі. Враховуючи вищевказані положення закону та існуючі обставини справи, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем [PERSON] умов кредитного договору. Щодо застосування строків позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст. 259 ЦК України). Відповідно до Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов'язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Верховний суд України неодноразово висловлювався відносно строку виконання зобов'язань по кредитам, що надаються у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитні картки, а саме 19 березня 2014 року справа № 6-14цс14 та 18 червня 2014 року справа №6-біцс 14 «Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору». Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк випущеної картки до останнього дня 11.2014 року. Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 26.06.2018 року - до спливу строку позовної давності. Таким чином, строк позовної давності не сплинув, а дотриманий позивачем при зверненні до суду. З урахуванням переліченого, суд доходить висновку про законність та обґрунтованість частини позовних вимог відносно заборгованості за кредитом 3\~992,14 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом 4\~451,24 гривень, всього на загальну суму 8\~443,38 гривень. Решта позовних вимог задоволенню не підлягає. При вирішенні питання про стягнення з відповідача судових витрат, суд виходить з вимог ст. 141 ЦПК України, якою передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 146 гривень 54 копійок, що є пропорційним до задоволеної частини вимог, оскільки позов судом задоволено частково. Таким чином, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню: заборгованість за кредитом в розмірі 3 992 гривень 14 копійки, заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 4 451 гривень 24 копійок, а також судовий збір в розмірі 146 гривень 54 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial