Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

27.07.2021 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя шляхом стягнення компенсації, мотивуючи свої вимоги тим, що 25.06.1994 сторони уклали шлюб, від якого [INFO] народився син [PERSON] . Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.02.2020 у справі № 335/13797/19 шлюб між сторонами розірвано. Рішення суду набрало законної сили 06.03.2020. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі 14.05.2007 сторонами за кредитні кошти було придбано автомобіль «Chevrolet Aveo», д.н. [NUMBER] (далі транспортний засіб). Позивач наполягає, що кредит погашався нею одноособово, оскільки відповідач ніколи не працював. Умови кредитного договору повністю виконані. Середня ринкова вартість транспортного засобу станом на 08.07.2021 становить 133\~766,57 грн. Станом на 15.06.2021 за [PERSON] з 16.05.2007 зареєстрований, зокрема, спірний транспортний засіб. Позивач зазначає, що майно, належне обом із подружжя, визначається як спільна сумісна власність, тобто спільна власність двох осіб подружжя без визначення часток кожного з них. В цей же час, на сьогоднішній день між сторонами відсутні будь-які угоди щодо добровільного поділу майна, набутого ними за час перебування у шлюбі. При цьому, відповідно до чинного законодавства, спірний автомобіль є неподільною річчю. Посилаючись на ст.ст. 183, 364, 368 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст.ст. 60, 61, 63, 69, 70 Сімейного кодексу України (далі СК України), позивач просила здійснити поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя шляхом стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації 1/2 частини вартості транспортного засобу розміром 66 883,28 гривень, а також розподілити судові витрати (а.с. 23). Судом проведено такі процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28.07.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження та призначено підготовче засідання на 20.09.2021 на 10:00 год., а також встановлено учасникам процесу строки для подання заяв по суті справи (а.с. 58). У встановлені судом строки заяви по суті справи від учасників процесу не надходили. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.09.2021 задоволено клопотання представника позивача та витребувано з Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми/джерела виплачених доходів та утриманих податків [PERSON] та [PERSON] за період з 01.01.2007 по 31.12.2013, у зв`язку із чим оголошено перерву в підготовчому судовому засідання до 19.10.2021 до 11:00 год. (а.с. 65). Ухвалою Орджонікідзевського\~районного суду\~м.\~Запоріжжя від\~19.10.2021 закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.11.2021 на 11:00 год. (а.с. 71). 26.10.2021 від Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області до суду надійшли відомості, витребувані ухвалою суду від 20.09.2021 (а.с. 7677). Судове засідання, призначене на 16.11.2021 об 11:00 год. було відкладено на 13.12.2021 на 14:00 год. у зв`язку з неявкою відповідача. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, у заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, відзиву на позов не надав, із заявою про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання судової повістки та копій відповідних документів рекомендованими листами із повідомленнями. Проте, конверти із поштовим відправленням було повернуто на адресу суду з відповідними відмітками поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч. 6 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. За вимогами п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Також відповідач додатково повідомлявся шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. Оскільки судові повістки надсилались відповідачу за його зареєстрованим місцем проживання, та враховуючи, що відповідач не повідомив суд про зміну адреси проживання, тому з урахуванням вищезазначених вимог процесуального закону, суд доходить висновку, що останній був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. З урахуванням викладених обставин, судом за згодою представника позивача, висловленою у поданій нею письмовій заяві, в судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд даної цивільної справи, за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів (із занесенням до протоколу судового засідання) відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах позовних вимог, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 25.06.1994 сторони уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Амур-Нижньодніпровської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис № 482. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.02.2020 у справі № 335/13797/19 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 45). Рішення суду набрало законної сили 06.03.2020. Відповідно до частини четвертої статті 182 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. При цьому, частиною 2 статті 114 СК України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Отже, суд вважає доведеним факт того, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.06.1994 по 06.03.2020. 14.05.2007, тобто під час перебування у зареєстрованому шлюбі, сторонами придбано транспортний засіб марки Chevrolet, модель Aveo SF69Y, рік випуску автомобіля 2007, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , колір чорний, тип легковий седан, повна маса 1545 кг, об`єм двигуна - 1498 куб.см, який був зареєстрований на ім`я відповідача. Сторони придбали зазначений транспортний засіб за кредитні кошти, що підтверджується копією договору купівлі-продажу автомобіля № 209 від 14.05.2007 з додатками (а.с. 614), договором застави № 96/07 ZS від 17.05.2007 (а.с. 4042), кредитним договором № 96/07 від 17.05.2007 (а.с. 3638), договором поруки № 96/07 PR від 17.05.2007 (а.с. 43), квитанціями від 11.01.2010, 27.01.2010, 10.02.2010, 09.06.2010, 01.03.2010, 12.04.2010, 11.05.2010, 09.06.2010, 12.07.2010 про сплату коштів за кредитним договором (а.с. 4447). Позивач в позовній заяві стверджувала, що кредит погашався нею одноособово, оскільки відповідач ніколи не працював. Вона сплачувала кошти в банку в якості представника відповідача, що випливає з копій квитанцій. Вказане підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України про суми виплачених доходів, наданих листом Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області від 23.10.2021 № 65407/6/08-01-12-01-08 на виконання ухвали суду про витребування доказів від 20.09.2021. Так, із вказаних відомостей випливає, що інформація про отримані [PERSON] за період з 01.01.2007 по 31.12.2013 доходи відсутня. В цей же час [PERSON] у вказаний період доходи отримувала (а.с. 77). Відповідачем зазначені обставини, з урахуванням принципу змагальності в цивільному судочинстві, не спростовані, доказів протилежного суду не надано. Листом Українського інноваційного банку № 288 від 14.05.2013, адресованого РТВ МРВ ДАІ № 1,2 при УМВС України в Запорізькій області, підтверджується повне виконання умов кредитного договору № 96/07 від 17.05.2007 (а.с. 48). Згідно з листом Головного сервісного центру МВС від 17.06.2021 № 31/881аз, наданого у відповідь на адвокатський запит, станом на 15.06.2021 за [PERSON] з 16.05.2007 зареєстрований, в т.ч. спірний транспортний засіб (а.с. 17). Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові па праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, майно, належне обом із подружжя, визначається як спільна сумісна власність, тобто спільна власність двох осіб подружжя без визначення часток кожного з них. З вказаних вище підстав суд дійшов висновку, що спірний транспортний засіб є спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON] , оскільки був набутий в період перебування у шлюбі. Доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2019 у справі № 339/116/16-п. Відповідно до частини першої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, ідо належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). Згідно з частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини за чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що між сторонами відсутні будь-які угоди щодо добровільного поділу майна, набутого ними за час перебування у шлюбі. Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності мас право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Відповідно до частини другої статті 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. У постанові Верховного Суду від 18.05.2021 у справі №725/3818/19 (провадження №61-11831св20) зазначено, що правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з триманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Отже, у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24.03.2021 у справі № 501/2211/18 (провадження № 61-19084св20), від 03.02.2020 у справі № 235/5146/16-ц (провадження №61-37616св18), від 03.06.2020 у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18), від 30.09.2020 у справі № 552/1514/19 (провадження № 61-21084св 19). Враховуючи, що спірний транспортний засіб є спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON] , оскільки був набутий в період перебування ними у шлюбі, та відповідно до статті 183 ЦК України є неподільною річчю, вимога позивача про стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації за належну їй 1/2 частку транспортного засобу є обґрунтованою. Визначаючи розмір грошової компенсації, суд виходить із того, що згідно з довідкою спеціаліста-автотоварознавця [PERSON] від 08.07.2021 станом на 08.07.2021 середня ринкова вартість транспортного засобу «Chevrolet Aveo SF69Y», 2007 року випуску, становить 133 766,57 грн. (а.с. 49). Отже, розмір грошової компенсації, що належить стягнути на користь позивача з відповідача становить 66 883,28 грн. Підсумовуючи все вищевикладене, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені, в розмірі 908,00 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved