Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

27.06.2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги банк мотивує тим, що 12.12.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у сумі 800 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості. Відповідач своїм підписом у договорі підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складають договір. Банк виконав свої зобов'язання в повному обсязі, а саме надав кредит у розмірі, встановленому договором. Позичальник умови договору належним чином не виконує, в зв'язку з чим, станом на 31.05.2017 року утворилася заборгованість в розмірі 12963 гривень 33 копійок, яка складається з: 525 гривень 49 копійок заборгованості по кредиту; 8644 гривні 35 копійок заборгованості по процентах; штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 гривень штрафу (фіксована частина) та 593 гривень 49 копійки штрафу (процентна складова) та 2700 грн. заборгованості за пенею та комісією. Позивач просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 12963 гривень 33 копійок. У судове засідання представник позивача не з'явився , просив розглядати справу в його відсутності, вказуючи на те, що підтримує заявлені позовні вимоги, враховуючи наведене, думку відповідача, суд вважає можливим розглянути справу в відсутності представника позивача. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти вимог заявленого позову, вказував, що на момент оформлення даної анкети заяви він був неповнолітньою особою, позивачем не надано доказів отримання ним коштів, погашення заборгованості, наявності будь-якого розрахункового рахунку в банку. Не надано доказів надання йому банком нової платіжної картки після закінчення строку дії картки, виданої 12.12.2011 року, строком на 1 рік, що дає підстави для застосування строку позовної давності. Зазначив, що підписана лише анкета-заява на надання банківських послуг по користуванню однією платіжною карткою, проте в матеріалах справи не міститься доказів щодо отримання вказаної платіжної картки. Також у матеріалах справи відсутній екземпляр Умов та правил надання споживчого кредиту з його підписом, що свідчило б про те, що він ознайомлений та згодний з даними Умовами. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 12.12.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у сумі 800 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості. Відповідач своїм підписом у договорі підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складають договір. Банк виконав свої зобов'язання в повному обсязі, а саме надав кредит у розмірі, встановленому договором. Позичальник умови договору належним чином не виконує, в зв'язку з чим, станом на 31.05.2017 року утворилася заборгованість в розмірі 12963 гривень 33 копійок, яка складається з: 525 гривень 49 копійок заборгованості по кредиту; 8644 гривні 35 копійок заборгованості по процентах; штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 гривень штрафу (фіксована частина) та 593 гривень 49 копійки штрафу (процентна складова) та 2700 грн. заборгованості за пенею та комісією. Звертаючись в суд з позовом, банк посилався на те, що 12.12.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у сумі 800 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості. Станом на 31.05.2017 року утворилася заборгованість в розмірі 12963 гривень 33 копійок, яка складається з: 525 гривень 49 копійок заборгованості по кредиту; 8644 гривні 35 копійок заборгованості по процентах; штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 гривень штрафу (фіксована частина) та 593 гривень 49 копійки штрафу (процентна складова) та 2700 грн. заборгованості за пенею та комісією. У наданій суду фотокопії анкети-заяви зазначено, що 12.12.2011 року оформлено відповідач вказану анкету, однак з даної анкети жодним чином не вбачається яку саме суму кредиту бажає отримати відповідач. ( а.с. 5). Також з наданої суду заяви від 12.12.2011 року вбачається, що в ній є посилання на те, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг. [PERSON] який на час оформлення вказаної анкети досягнув 17 років, поставив підпис під тим, що він ознайомлений та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банка, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Він погоджується з тим, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг. Згідно з ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Разом з тим, частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З матеріалів справи вбачається, що Умови та правил надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також, що ці умови не змінювалися, тому надана суду копія Умов не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 12.12.2011 року. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Заперечуючи проти позову, [PERSON], зокрема, зазначав про відсутність у нього будь-яких зобов'язань перед банком. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Слід зазначити, що одним з документів, що підтверджує дійсність та наявність права грошової вимоги до боржника і який є обов'язковим для пред'явлення під час примусового стягнення заборгованості боржника за кредитом у судовому порядку, є оригінал заяви на видачу готівки або меморіальний ордер. Такого документу, на підтвердження наявності права грошової вимоги до боржника, позивачем надано не було. Згідно з п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг, які додані до позовної заяви, договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той же строк. За правилами п. 2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг для надання послуг банк видає клієнту картку, вид якої визначено у пам'ятці клієнта/довідці про умови кредитування та заяві, підписом якої клієнт та банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення такого договору є дата отримання картки, зазначеної у заяві. Строк дії картки вказаний на її лицевій стороні (місяць і рік), вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця. Після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), видача картки на новий строк можлива при дотримання клієнтом умов обслуговування картки, передбачених договором (пункти 2.1.1.2.11, 2.1.1.2.12). На підтвердження факту отримання зазначених кредитних карток, представником позивача не надано жодних належних чи допустимих доказів. З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed