Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

28\~лютого 2020\~року позивач\~звернувся до\~суду з\~відповідним позовом.\~Свої вимоги\~мотивував тим,\~що [INFO] \~червня 2019\~року на\~0\~км.\~+\~900\~м.\~авто дороги\~«підхід до\~міста Львова»,\~ [PERSON] ,\~керуючи автомобілем\~марки «SKODA\~RAPID»,\~номерний знак\~ [NUMBER] ,\~порушив правила\~дорожнього руху,\~здійснивши зіткнення\~із автомобілем\~марки «КІА\~CERATO»\~номерний знак\~ [NUMBER] ,\~під керуванням\~ [PERSON] ,\~внаслідок чого\~автомобілі зазнали\~значних механічних\~ушкоджень. Оскільки станом на момент ДТП цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля марки «SKODA RAPID», номерний знак [NUMBER] , була забезпечена полісом обов`язкового страхування №АО/5535001,13 серпня 2019 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування. Листом від 08 листопада 2019 року №Г1400/7915 ПрАТ «СГ «ТАС» відмовлено у виплаті страхового відшкодування [PERSON] . Обґрунтовуючи підставу відмови у виплаті страхового відшкодування, ПрАТ «СГ «ТАС» покликається на те, що у постанові Галицького районного суду міста Львова від 11 жовтня 2019 року не встановлено, що в діях водія [PERSON] наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та його не притягнуто до адміністративної відповідальності, у зв`язку із чим у страховика відсутні підстави для виплати страхового відшкодування. Позивач також зазначає, що згідно з аварійним сертифікатом №2995/19 від 28 жовтня 2019 року розмір матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 80 745,63 грн. Враховуючи викладене з ПрАТ «СГ «ТАС» підлягає до стягнення 81 495,63 грн. страхового відшкодування, з яких 78 745,63 грн. матеріальної шкоди, узгодженої сторонами у заяві про виплату страхового відшкодування та 750,00 грн. витрат на евакуацію пошкодженого автомобіля. Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», пеня за період з 08 листопада 2019 року (рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування) по 25 лютого 2020 року становить 6 642,00 грн. Позивач вказує, що ДТП та її наслідки, які привели до знищення автомобіля, порушили нормальні життєві зв`язки і вимагають додаткових матеріальних затрат, протягом тривалого часу [PERSON] не має можливості користуватися власним автомобілем, відповідальними за заподіяну шкоду особами не вжито заходів до повного та своєчасного відшкодування заподіяних збитків. З урахуванням зазначених обставин вважає, що справедливим та адекватним розміром відшкодування заподіяної моральної шкоди, яку слід стягнути з [PERSON] , буде сума у розмірі 10000 грн. Ухвалою суду від 03 березня 2020 року у справі було відкрите спрощене позовне провадження з викликом сторін. Представник позивача в письмовій заяві просив суд розглянути справу без його участі, позов підтримав у повному обсязі. Відповідачі до суду не прибули, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Відзиву на позов, заяв про поважні причини неявки до суду не надходило. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позову. Судом встановлені наступні обставини. 21\~червня 2019\~року на\~0\~км.\~+\~900\~м.\~авто дороги\~«підхід до\~міста Львова»,\~ [PERSON] ,\~керуючи автомобілем\~марки «SKODA\~RAPID»,\~номерний знак\~ [NUMBER] ,\~порушив правила\~дорожнього руху,\~здійснивши зіткнення\~із автомобілем\~марки «КІА\~CERATO», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого автомобілі зазнали значних механічних ушкоджень. Постановою Галицького районного суду міста Львова від 11 жовтня 2019 року закрито провадження у справі №464/3483/19 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП на підставі ч. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. З письмових пояснень [PERSON] , наданих 21 червня 2019 року інспектору Управління патрульної поліції у Львівській області (а.с.9) вбачається, що він визнає вину у вчиненій ДТП. Листом від 08 листопада 2019 року №Г1400/7915 ПрАТ «СГ «ТАС» відмовлено у виплаті страхового відшкодування [PERSON] . Обґрунтовуючи підставу відмови у виплаті страхового відшкодування, ПрАТ «СГ «ТАС» покликається на те, що у постанові Галицького районного суду міста Львова від 11 жовтня 2019 року не встановлено, що в діях водія [PERSON] наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та його не притягнуто до адміністративної відповідальності, у зв`язку із чим у страховика відсутні підстави для виплати страхового відшкодування. З метою досудового врегулювання спору, 28 листопада 2019 року, [PERSON] звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою про перегляд рішення про виплату страхового відшкодування, однак рішення ПрАТ «СГ «ТАС» було аналогічне рішенню про відмову у виплаті страхового відшкодування. Згідно ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій і четвертій цієї статті. У відповідності до приписів ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення; 2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; 3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; 4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; 5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; 6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; 7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу; 8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту; 9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі. З правового аналізу вказаної норми вбачається, що застосування п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини [PERSON] у скоєнні ДТП. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі №910/18319/16 та у постанові Верховного Суду від 16 квітня 2019 року у справі №927/623/18. Отже, закриття судом провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення передбачених ст. 38 КУпАП не є реабілітуючою обставиною, тобто не свідчить про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв`язку із чим не може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. А його віна підтверджується наданими ним письмовими поясненнями. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі за текстом -Закон), страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Частина 1 ст. 22 Закону передбачає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 36 Закону, передбачений порядок прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування страховиком та порядок його виплати. Так, страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Рішення про здійснення страхового відшкодування приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: a) у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його; b) у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Згідно Аварійного сертифікату №2995/19 від 28 жовтня 2019 року розмір матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 80745,63 грн. Стаття 29 Закону передбачає, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Після ДТП позивач поніс витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП у зв`язку із чим поніс витрати в сумі 750 грн. які включаються до суми страхового відшкодування та повинні бути стягнуті з ПрАТ «СГ «ТАС» Враховуючи викладене з ПрАТ «СГ «ТАС» підлягає до стягнення 81 495,63 грн. страхового відшкодування, з яких 78 745,63 грн. матеріальної шкоди, узгодженої сторонами у заяві про виплату страхового відшкодування та 750,00 грн. витрат на евакуацію пошкодженого автомобіля. Згідно з положеннями п. 36.5 ст. 36 Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Отже, пеня за період з 08 листопада 2019 року (рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування) по 25 лютого 2020 року (110 днів) становить 6 642,00 грн. Розрахунок пені, що наданий позивачем судом перевірений та є таким, що ґрунтується на законі, та арифметично правильним. Сума страхового відшкодування та пеня підлягає стягненню зі страхової компанії. Стаття 23 ЦК України передбачає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. У відповідності до ст. 23 Цивільного кодексу України та п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом, залежно від характеру заподіяних фізичних та душевних страждань, їх глибини та погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, а також інших негативних наслідків, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Тому суд, враховуючи вимоги розумності, справедливості та виваженості завданої моральної шкоди, характер негативних наслідків, обмеження життєдіяльності, порушення та зміну звичайного укладу життя і особистих зв`язків, вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 10000 грн, що буде еквівалентом завданим моральним стражданням, оскільки саме ця сума відповідає всім обставинам справи, а також вищезазначеним принципам. Таке відшкодування підлягає стягненню з відповідача [PERSON] . При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 881,38 грн, а з [PERSON] 84,80 грн. Згідно ч. 8 ст.141ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Статтею 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Тобто вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору. Суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, надано ордер про надання правової допомоги серії ВС № 1016690. Проте, на підтвердження витрат на правничу допомогу, позивачем не надано договір про надання правничої допомоги із зазначенням розміру суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги; не надано документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги. На підставі викладеного, суд вважає не доведеними вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн., а відтак така не підлягає до задоволення.

Outcome: approved