Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

29.03.2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить - визнати дійсним укладений 18.03.1998 року між нею - [PERSON] та [PERSON] - на Харківській товарній біржі договір купівлі-продажу №Н5-171 житлового будинку за наступною адресою: 63421, Харківська область, Зміївський район, с. Бірки, вул. Набережна, буд. 52 з надвірними будівлями (літ. А-1, загальна площа 49,60 м2, житлова площа 13,40 м2; - визнати [PERSON], [INFO], що зареєстрований за адресою: 63421, Харківська область, Зміївський район, с. Бірки, вул. Набережна, буд. 52 таким, що втратив право на користування вказаним житловим приміщенням. В обгрунтування позову позивачка зазначила наступне. 18.03.1998 року між нею та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу №Н5-171 житлового будинку №52 по вул. Набережній в с.Бірки Зміївського району Харківської області. Зазначений договір укладено на Харківській товарній біржі, що не було заборонене діючим на той момент законодавством. В подальшому, вона та [PERSON] мали намір, у разі необхідності, переукласти цей договір у нотаріуса. Вказаний вище договір купівлі-продажу (п.11) підлягав обовязковій реєстрації в органах технічної інвентаризації і 23.03.1998 року вона, на виконання вказаного пункту договору, зареєструвала його у КП «Зміївське БТІ» і, таким чином, стала власником. З цього часу відкрито та безперервно користується будинком, проводила ремонтні роботи, сплачує необхідні комунальні платежі. 25.07.2005 року було приватизовано земельну ділянку, на якій розташований будинок. У березні 2016 року із засобів масової інформації вона дізналася про те, що «біржові договори» зразка 1998 року є недійсними внаслідок того, що крім «біржового» посвідчення, на той момент вони могли укладатися нотаріально. Тобто, склалася ситуація, що договір укладено з порушенням норм Законодавства, а саме порушення витікає з того, що договір нотаріально не посвідчений і їй рекомендовано звернутися до суду з метою визнання договору дійним. Продавець за договором ухилився від нотаріального посвідчення договору, оскільки він не виявив бажання зявитися до нотаріуса з метою нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Харківська товарна біржа, на якій укладався договір діяла в межах своїх повноважень та керувалася нормами ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», в звязку з чим на той момент не було потреби у нотаріальному посвідченні договору. Крім того, [PERSON] зазначила, що при укладанні договору купівлі-продажу №5-171 вона та [PERSON] домовилися щодо усіх суттєвих умов договору, що підтверджується копією зазначеного договору і відбулося повне його виконання, оскільки відбулася передача коштів відповідачу, що ним ніколи не оспорювалося. Відповідач по справі [PERSON] є її сином, який зареєстрований у належному на праві приватної власності будинку за адресою: Харківська область, Зміївський район, с. Бірки, вул. Набережна, буд. 52. Однак, не дивлячись на свою реєстрацію у будинку, понад 2 роки не проживає у будинку, а фактично проживає за іншою невідомою їй адресою. Основною причиною по визнанню відповідача таким, що втратив право на проживання є та обставина, що через реєстрацію відповідача вона позбавлена можливості на власний розсуд розпоряджатися належним на праві власності майном. У судове засідання [PERSON] не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник [PERSON] [PERSON] звернувся із заявою про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій вказав, що не оспорює обставин, викладених у позовній заяві [PERSON], не заперечував проти визнання договору купівлі-продажу дійсним, просив розглянути справу у його відсутність. Згідно ч.9 ст.74 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення в пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] про розгляд справи був повідомлений належним чином, через розміщення оголошення в пресі, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не надав. Представник 3-ї особи Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області у судове засідання не зявився, Бірківський сільський голова [PERSON] направила на адресу суду лист про розгляд справи у відсутність представника третьої особи. Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав: Встановлено, що 18 березня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] на Харківській товарній біржі укладено договір купівлі-продажу №Н5-171 житлового будинку за адресою: Харківська область, Зміївський район, с. Бірки, вул. Набережна, буд. 52. Договір зареєстровано 23.03.1998 року в КП «Зміївське БТІ». (а.с.13-14) Згідно даних технічного паспорту на будинок №52 по вул. Набережній в с.Бірки Зміївського району Харківської області власником зазначено [PERSON] (а.с.15-17) Відповідно до Державного Акту про право власності на земельну ділянку серії ХР №041649, виданого Бірківською сільською радою Зміївського району Харківської області 25.07.2005 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1000 га. за адресою: с.Бірки Зміївського району Харківської області, вул. Набережна, 52, цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку , господарських будівель і споруд, кадастровий номер 6321780501:01:004:0013. (а.с.18-19) На імя [PERSON] відкрито особові рахунки в ТОВ «Харківзбут» та АК «Харківобленерго» , нею оплачуються послуги з газопостачання та постачання електроенергії за адресою: с.Бірки, вул. Набережна,52. (а.с.23,24,25) Оскільки спірний договір купівлі-продажу укладено 18.03.1998 року, то правовідносини щодо визнання його дійсним регулюються ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на момент укладання договору. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», членами товарної біржі є прийняті до її складу згідно із статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР 1963 року, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. Відповідно до ст. 225 ЦК УРСР 1963 року право продажу майна належить власнику. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах при визнання угод недійсними», суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонам не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Крім того, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як розяснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України, N 3 від 28.04.78 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», що діяв на момент вчинення правочину і не втратив своєї чинності (Постанова втратила чинність на підставі Постанови Верховного Суду N 9 від 06.11.2009 року), «З підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною». Відповідно до розяснень, даних у п.2 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Крім того, згідно ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. А у відповідності до п.5 ч.1 ст.19 вищезазначеного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. З урахуванням викладених вище обставин, суд дійшов висновку, що між [PERSON] та [PERSON] при укладенні договору купівлі-продажу було досягнуто всіх істотних умов, відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі продажу нерухомого майна була обумовлена діючим на той час законодавством, в звязку з чим є всі підстави для визнання договору купівлі-продажу дійсним. Судом встановлено, що за адресою: с.Бірки Зміївського району Харківської області , вул. Набережна, 52, зареєстрований проживаючим син позивачки [PERSON]. (а.с.20) Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження 24.12.1982 року [PERSON] серії 1-ВЛ №110778, виданим повторно 04.06.1999 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану м.Харків. (а.с.20) Згідно акту від 24.03.2016 року, складеного депутатом Бірківської сільської ради [PERSON] в присутності свідків [PERSON] та [PERSON], [PERSON] починаючи з 18.12.2013 року без поважних причин не проживає за місцем реєстрації за адресою: с.Бірки Зміївського району Харківської області. (а.с.21) Відповідно до ст. 41 ч.1 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст.317 ч.1 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.319 ч.1 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 319 ч. 2 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 386 ч. 1 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Відповідно до ст. 4 ч. 1 Закону України «Про власність», власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Відповідно до ст. 4 ч. 2 Закону України «Про власність», власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої, не забороненої законом, діяльності, зокрема, передавати його безоплатно або за плату у володіння і користування іншим особам. Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки без поважної причини, (6 місяців і більше) провадиться в судовому порядку. Порядок збереження житлового приміщення за тимчасово відсутніми громадянами та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, передбачений відповідно до ст. 71 ЖК, стосується житлових приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду. Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сімї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). У відповідністю з п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли з практики застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 р. за №2, наймач або член його сімї втрачає право користування жилим приміщенням якщо він вибув на інше постійне місце проживання. Доказами вибуття можуть бути будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сімї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення іншого договору на невизначений строк, тощо). Відповідно до ч. 1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», особа може бути знята з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Outcome: approved