Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

27.12.2013 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності. У позові зазначила наступне. [INFO] померла мати позивачки - [PERSON]. Після смерті матері залишилася спадщина у вигляді 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Позивачка є єдиним спадкоємцем після смерті матері. У встановлений законодавством шестимісячний строк, позивачка не звернулася до нотаріальної контори для прийняття спадщини і отримання свідоцтва на право власності на 1/2 частину, оскільки була необізнаною в цій справі. Зараз позивачка має намір вступити у спадок та отримати свідоцтво про право власності на 1/2 частину спірної квартири. Просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] у порядку спадкування по закону. 13.03.2014 року позивачка звернулася до суду з уточненою позовною заявою, в якій вказала, що квартира [ADDRESS] належить в рівних частках їй та її матері [PERSON] , кожній по 1/2 частці. На підставі рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 01.06.2007 року по справі №2-1200 за нею, [PERSON] та матір'ю [PERSON] було визнано право власності в рівних частках на жилу будівлю, літ. А1-1, сіні, літ. а-1, гараж, літ. Б, сарай літ. С, розташованих на земельній ділянці по [ADDRESS]. Однак право власності на зазначені будівлі, за вказаним рішенням суду і Маріупольському БТІ зареєстровано не було. [INFO] мати позивачки [PERSON] - померла. 02.09.2013 року позивачка звернулася до Третьої маріупольської держнотконтори з заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадок після її смерті. Крім позивачки, з заявою про прийняття спадку ніхто не звертався. Однак постановою від 10.12.2013 року, нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадок, з тих підстав, що у неї відсутні належно оформлені правовстановлюючі документи, а саме відсутня довідка про державну реєстрацію або витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію відповідних прав. Крім того, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.01.1994 року №1289, виданого РСЕУ комбінату ім.. Ілліча та рішенні Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 01.06.2007 року по справі 2-1200 про визнання за [PERSON] та [PERSON] право власності на самовільно зведену будівлю неможливо встановити вид об'єкту цивільних прав - чи це квартира чи частина жилого будинку, а також неможливо встановити квартира є 2-х кімнатною або трикімнатною. Просила визнати за нею, [PERSON], право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] у порядку спадкування по закону після смерті матері [PERSON]. Визнати за [PERSON], право власності на 1/2 частину будівель, а саме: прибудови літ. А1-1, сіней, літ а4-1, гаража, літ. Б-1, сарая, літ. С-1, розташованих за адресою [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті матері, [PERSON]. Змінити статус квартири [ADDRESS], яка складається з 3-х кімнат, загальною площею 73,5 кв.м., житловою площею 45,7 кв.м., прибудови літ. А1-1, сіней, літ а4-1, гаража, літ. Б-1, сарая, літ. С-1, на домоволодіння [ADDRESS], що складається з 3-х кімнат, загальною площею 73,5 кв.м., жилою площею 45,7 кв.м., прибудови літ. А1-1, сіней, літ а4-1, гаража, літ. Б-1, сарая, літ. С-1. Визнати за [PERSON], право власності на домоволодіння [ADDRESS], що складається з 3-х кімнат, загальною площею 73,5 кв.м., жилою площею 45,7 кв.м., прибудови літ. А1-1, сіней, літ а4-1, гаража, літ. Б-1, сарая, літ. С-1. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи в її відсутність. Позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача Маріупольської міської Ради Наливай О.С. заперечувала проти позову [PERSON] Вважала, що реєструвати майно, спірне домоволодіння позивачка повинна у відділі Державної Реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області - самостійно. Суд, дослідивши позов та інші матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] (а.с.7) є дочкою [PERSON] (а.с.38), яка згідно свідоцтву про смерть виданого 28.01.2013 року Іллічівським відділом РАЦС ММУЮ в Донецькій обл.. померла [INFO]. (а.с. 11). Свідоцтвом про право власності на житло від 28.01.1994 року, №08/01, виданого РСЕУ комбінату ім.. Ілліча встановлено, що батькам позивачки [PERSON], а саме батькові [PERSON] та її матері [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS], в рівних частках за кожним. (а.с.41). Згідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] є його донька [PERSON], у тому числі з урахуванням 2/3 частки майна, від якого відмовились [PERSON] та [PERSON] - дружина та донька. Спадкове майно складається з 1/2 частки квартири [ADDRESS]. Згідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Маріупольського БТІ від 02.06.2005 року, встановлено, що [PERSON] є власницею 1/2 частини квартири [ADDRESS]. (а.с.9). Згідно до рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 01.06.2007 року по справі №2-1200 за нею, [PERSON] та матір'ю [PERSON] було визнано право власності в рівних частках на жилу будівлю, літ. А1-1, сіні, літ. а-1, гараж, літ. Б, сарай літ.С. (а.с.10). Відповідно до технічного паспорту на квартиру квартири [ADDRESS], виготовленого 01.10.2013 року, БТІ м. Маріуполя встановлено, що вказане житло є жилим будинком з прибудовами, жилою площею 45,7 кв.м. та загальною площею рівна 45,70 кв.м. Також у зазначеному технічному паспорті зазначено, що кожному з власників цієї квартири належить по 1/2 частки від цілого. (а.с.13-14). Згідно до результатів незалежної оцінки вартість 1/2 частини квартири оцінена в 41 500 грн. (а.с.20-28). Згідно копії спадкової справи (а.с. 24-30) та постанови Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори від 10.12.2013 року №3190/02-31 встановлено, що в провадженні зазначеної установи на підставі заяви позивачки, відкрито спадкову справу №560/2013 року до майна померлої [INFO] [PERSON]. Спадкову справу заведено 02.09.2013 року. Спадкоємцями по закону виявились, вона, [PERSON] та її сестра [PERSON]. ( а.с.37). Згідно до заяви наданої до суду [PERSON], встановлено, що остання не претендує на спадок, після смерті матері [PERSON], проти задоволення позову [PERSON] не заперечує. При зверненні [PERSON] до нотконтори про прийняття спадщини за законом на частину нерухомого майна після смерті матері, їй було відмовлено, оскільки [PERSON] не надано правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS], щодо рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 01.06.2007 року по справі №2-1200 про визнання права власності за нею, [PERSON] та матір'ю [PERSON] в рівних частках на жилу будівлю, літ. А1-1, сіні, літ. а-1, гараж, літ. Б, сарай літ.С., що розташовані за вищевказаною адресою. На підставі ст.. 182 ЦК України право власності на нерухоме майно підлягають державній реєстрації. В наданих спадкоємцем [PERSON] правовстановлюючих документах немає довідки про державну реєстрацію, або витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію відповідних прав. Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого КМ України від 26.10.2011 року №1141, не передбачено реєстрацію правовстановлюючих документів померлої особи. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів вирішення зазначеного питання [PERSON] рекомендовано визначити у судовому порядку. Крім того, на підставі наданих спадкоємцем правовстановлюючих документів - свідоцтва про право власності на житло №128 виданого РСЕУ комбінату ім.. Ілліча 29.01.1994 року та рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 01.06.2007 року №2-1200/2007 р. про визнання за [PERSON] та [PERSON] право власності на самовільно зведені будівлі - не можливо встановити вид об'єкту цивільних прав - це квартира, чи частка житлового будинку, а також не можливо встановити квартира є двокімнатною чи трикімнатною. Відповідно до ст.. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно до ст 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 182 ЦК України Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Якщо право власності на нерухоме майно у відповідності до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Згідно з ст.2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ч.1 ст.5 цього Закону вказує, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення. Згідно до ст.. 380 ЦК України Житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. При цьому відповідно до ч.1 ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Жилий будинок [ADDRESS] є одноповерховим будинком квартирного типу, до якого прилягають прибудинкова територія, а також різні господарські побудови та споруди (літні кухні, сараї, гаражі, нежилі прибудови) які є підсобними будівлями. Враховуючи, те, що господарські прибудови та споруди не можуть відноситися до квартири та складають до неї одне ціле, така квартира [ADDRESS], що має окремий вхід, прилеглі до неї господарські будівлі та споруди, а також земельна ділянка надана згідно акту від 04.04.2008 року серії ЯЕ №719665 реєстраційний номер 01.08.162.00927, який був назначений для будування та обслуговування жилого будинку, господарських побудов та споруд може бути визнана домоволодінням [ADDRESS], яка складається з трьох кімнат загальною площею 73,5 кв.м., жилою площею 45,7 кв.м., прибудови літ. А1-1, сіней, літ а4-1, гаража, літ. Б-1, сарая, літ. С-1. Згідно до висновку експертного дослідження від 31.03.2014 року, встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] , яке складається з трьох кімнат загальною площею 73,5 кв.м., жилою площею 45,7 кв.м., прибудови літ. А1-1, сіней, літ а4-1, гаража, літ. Б-1, сарая, літ. С-1 є індивідуальним об'єктом нерухомості та може експлуатуватися як самостійне домоволодіння. Таким чином, проаналізувавши зібрані у справі докази, суд вважає, що вимоги позивачки [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved