Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

28.09.2017 позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яким просить визнати [PERSON], [INFO], [PERSON],[INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], 10.03.1965 р.н, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, пров. Бригадний, 74 . Позивач про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позову. Відповідачі про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, до суду не зявилися, про причини неявки не повідомили, клопотань про розгляд справи за їх відсутності чи про відкладення розгляду справи не надходило. Суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість вимог позивача, перевіривши належність, допустимість, достовірність, достатність доказів, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. ст. 13, 77, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. А відповідно до ч. 4 ст. 337 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Судом встановлено, що позивач на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 18.02.2014, посвідченого приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 112, набув право власності на житлове приміщення, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, пров. Бригадний, 74, тому має право володіння, право користування та право розпорядження зазначеним житловим приміщенням. (а.с. 6-8) Виникнення права відповідачів на користування житловим приміщенням та обсяг цих прав залежить від наявних саме у власника майна прав. Із матеріалів справи не вбачається, що відповідачі укладали з позивачем як власником житлового приміщення яких-небудь договорів щодо житлового приміщення чи узгоджували з ним можливість свого проживання в якості тимчасового мешканця. Проте, сама наявність реєстрації відповідачів у належному позивачу житловому приміщенні є порушенням права користування, а тому й порушенням права власності позивача. Відповідно до акту від 22.09.2017, складеного за участю квартального комітету №90, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], 10.03.1965 р.н, зареєстровані за адресою: [INFO], проте не мешкають за вказаною адресою. Згідно із інформацією, наданою ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, від 20.10.2017, [PERSON], [INFO], зареєстрованою або знятою з реєстрації не значиться. (а.с. 20) Згідно із інформацією, наданою ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, від 21.10.2017, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], зареєстровані за адресою: [INFO] (а.с. 21, 22) Відповідно до інформації, наданої ДМС України в Дніпропетровській області, від 04.12.2017, [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: пр.. Бригадний, 74, м. Павлоград. (а.с. 28) Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, тому суд приходить до висновку, що право позивача на користування спірним житловим приміщенням порушено й потребує захисту шляхом визнання відповідачів: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], 10.03.1965 р.н такими особами, що втратили право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, пров. Бригадний, 74 . Щодо визнання [PERSON], [INFO], такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням, що розташоване: пр.. Бригадний, 74, м. Павлоград, суд доходить висновку, що дана вимога не є обґрунтованою та законною, оскільки [PERSON] не зареєстрована за спірним місцем проживання, а тому й не порушує право позивача на користування та розпоряджання своїм майном. На підставі вищевикладеного та ст.ст.316, 317, 337, 391, 405 ЦК України,

Outcome: partial