Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

27 листопада 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Радехівської РДА про позбавлення батьківських прав. В позовній заяві зазначає, що 18 листопада 2015 року був зареєстрований її шлюб з відповідачем по справі. [INFO] народився син [PERSON] . 02 лютого 2018 року між нею і відповідачем був розірваний шлюб, що підтверджується рішенням суду, справа №451/1206/17, провадження №2/451/137/18. Після укладання шлюбу спільно не проживали і не спілкувались. Відповідач сином не цікавився і не бачив з моменту народження. Крім стягнення аліментів, які відповідач не оплачував і не оплачує, що підтверджено довідкою Буського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) № 11207 від 10.11.2020 року, ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав і не надає по цей час, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Син не отримує від батька жодного подарунку на день народження, жодної іграшки. Відповідач по справі ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, навіть не цікавився життям, не відвідував і не відвідує її вдома, в дитячому дошкільному закладі. Також відповідач ніколи не цікавився здоров`ям сина і не приводив на щеплення. Все вищезазначене свідчить виключно про одне: відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Просить ухвалити рішення, яким позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] (а.с.4-5). 27 листопада 2020 року, автоматизованою системою документообігу суду Д-3, судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (а.с.22). 07 вересня 2021 року ухвалою Радехівського районного суду Львівської області, клопотання позивача задоволено та залучено до участі у справі правонаступника третьої особи Органу опіки та піклування Радехівської РДА - Службу у справах дітей Червоноградської районної державної адміністрації Львівської області (а.с.44). Позивач у судове засідання не з`явилася, однак подала суду клопотання про розгляд справи без її участі за наявними матеріалами справи, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.61). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалася позивач. Відповідач в строк, встановлений судом, відзив на позовну заяву до суду не подав та в судове засідання повторно не з`явився, хоча про місце, час розгляду судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив (а.с.50). Представник третьої особи Служби у справах дітей Червоноградської районної державної адміністрації Львівської області в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без участі їх представника за наявними матеріалами справи та висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с.59-60). Згідно з ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних доказів, які знаходяться у матеріалах справи, чого не заперечила позивач. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Суд встановив, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого Радехівським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області від 18 травня 2016 року, актовий запис № 58 (а.с.17). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, та позивачці змінено прізвище з « [PERSON] » на дошлюбне « [PERSON] », що підтверджується рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 02 лютого 2018 року (а.с.15). З [PERSON] стягуються аліменти в користь [PERSON] , на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1200 гривень щомісячно, відповідно до рішення Радехівського районного суду Львівської області від 23 серпня 2016 року (а.с.19-20). З розрахунку заборгованості по аліментах за виконавчим провадженням №52806225 про стягнення з [PERSON] аліментів в користь [PERSON] , на утримання сина [PERSON] , вбачається, що заборгованість боржника зі сплати аліментів станом на 10.11.2020 року, становить 64800,00 грн (а.с.6-8). Згідно довідки №32 від 20.11.2020 року, виданої КНП «Лопатинська районна лікарня» Радехівської районної ради Львівської області, батько [PERSON] - [PERSON] , здоров`ям сина не цікавився, і ніколи не приводив його на щеплення (а.с.9). Громадянка [PERSON] , 1998 року народження зареєстрована та проживає в житловому будинку [ADDRESS] разом із сином [PERSON] , 2016 р.н., сином [PERSON] , 2020 р.н. та матір`ю [PERSON] , 1964 р.н., батьком [PERSON] , 1959 р.н., братом [PERSON] , 1992 р.н., братовою [PERSON] , 1989 р.н. та племінником [PERSON] , 2016 р.н., племінницею [PERSON] , 2019 р.н. Гр. [PERSON] одружена, виховує неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] . За час проживання на території сільської ради проявила себе з позитивної сторони. Чесна, добросовісна, відповідально відноситься до виконання своїх материнських обов`язків. Депутатом сільської ради не являється, що вбачається з характеристики №127 виданої 13.11.2020 року Нивицьким старостинським округом Радехівського району Львівської області. Місце реєстрації [PERSON] з сином [PERSON] , підтверджується довідкою №569 від 13.11.2020 року Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області (а.с.10,13,18). З характеристики №126 виданої 13.11.2020 року Нивицьким старостинським округом Радехівського району Львівської області на жителя села Нивиці - гр. [PERSON] , 1995 року народження, вбачається, що останній зареєстрований в житловому будинку [ADDRESS] разом із матір`ю - [PERSON] , 1974 р.н., братом [PERSON] , 1999 р.н. По місцю своєї реєстрації гр. [PERSON] не проживає, більше трьох років проживає в селі Топорів Буського району. Із своїм неповнолітнім сином [PERSON] не спілкується і не приймає жодної участі у його вихованні. Депутатом сільської ради не являється (а.с.11). [PERSON] , [INFO] , відвідував заклад дошкільної освіти в с. Нивиці з 20.08.2019 по 12.03.2020 рр. За цей період батько [PERSON] жодного разу не брав участі у вихованні дитини, що підтверджується довідкою директора ЗДО від 17.11.2020 року (а.с.12). З висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , вбачається, що Радехівська районна державна адміністрація Львівської області вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , жителя с. Топорів Буського району Львівської області, щодо його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.52). Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». За змістом роз`яснень, п.п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Суд вбачає, що відповідач [PERSON] свідомо нехтує та взагалі відмовився від виконання батьківських обов`язків по відношенню до сина [PERSON] , не цікавиться його долею, участі у його вихованні та розвитку не приймає, матеріально дитині не допомагає, тобто жодного контакту з дитиною не підтримує. Відповідно до ст. 166 СК України позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Під час розгляду даної справи судом встановлено, що відповідач жодних спроб на відновлення відносин з сином не робив, а навпаки, відповідач не тільки ухиляється від виконання ним своїх батьківських обов`язків, а свідомо не бажає їх виконувати, тому суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Європейський суд з прав людини в контексті статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, серед іншого зазначив, що головним критерієм при вирішенні таких справ є інтереси дитини. Зважаючи на те, що батько не цікавиться життям дитини, не приймає участі в її вихованні та утриманні, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, а також враховуючи що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та він свідомо відмовився приймати участь в житті своєї дитини. Враховуючи вищезазначене, суд не вбачає підстав для попередження відповідача [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останньому положення ст. 169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Outcome: approved