Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

27 лютого 2017 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за договором - 18 700,00 грн., пеню - 6 251,72 грн., 3% річних в сумі 6363,31 грн., інфляційні втрати - 2542,72 грн., а всього 28 130,75 грн. Вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами виникли договірні відносини на підставі Договору №ДО 0210 від 04.10.2015 року за умовами якого позивач зобов'язувалась передати у власність відповідачу набір косметики, а відповідач мала прийняти її та сплатити відповідну суму. Як вбачається з акту приймання-передачі, набір косметики передано відповідачу, претензій щодо товару відповідач не висловлювала. Таким чином як зазначає позивач, вона виконала свої зобов'язання за договором та передала косметику, проте відповідач власні зобов'язання не виконала в повному обсязі та не сплатила вартість товару, що становить 21 700,00 грн. Вказана сума за умовами договору мала бути сплачена не пізніше 04.01.2016 року. Позивач зазначає, що відповідач сплатила суму 3 000,00 грн., а заборгованість становить 18 700,00 грн. Крім того, так як умовами пункту 6.1 Договору передбачено відповідальність за невиконання умов договору на підставі статей 536 та 1048 ЦК України, позивач просить стягнути пеню в розмірі облікової ставки НБУ, 3% річних та інфляційні втрати. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, звернулась до суду із заявою про слухання справи в її відсутність. 16 червня 2017 року до суду надійшли заперечення відповідача на заявлені вимоги в яких зазначає, що вона стала жертвою косметологічної афери, а тому просить визнати договір недійсним. Однак оскільки відповідач не оформила у відповідності до положень діючого ЦПК України зустрічний позов, суд приймає їх саме як заперечення. В судові засідання представник відповідача чи відповідач не з'явилися, пояснень суду не надали. А тому на підставі статті 223 ЦПК України суд продовжив слухання справи у відсутність сторін. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. У відповідності до положень статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст. 202 ЦК України). Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст.626 ЦК України). Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1 ст.527 ЦК України). У відповідності до положень статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України). У відповідності до положень статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст.638 ЦК України). Як встановлено в судовому засіданні, 04.10.2015 року між фізичною особою - підприємцем [PERSON] (далі - Продавець) та [PERSON] (далі - Покупець) був підписаний договір купівлі-продажу №ДО-0210 за умовами якого Продавець зобов'язувався передати у власність Покупця набір косметичний під товарним знаком «Desheli» (далі - Товари) в асортименті та кількості встановлених Договором, що визначається в переліку №1 (специфікації), а Покупець зобов'язується прийняти цей Товар згідно Акту приймання-передачі Товару та сплатити за нього 21 700,00 грн. Як зазначено в договорі, оплата здійснюється єдиноразовим платежем або частинами. Покупець оплачує Товар наступним чином: перший платіж (завдаток) вноситься в касу Продавця в розмірі 3 000,00 грн., а залишок вартості Товару в розмірі 18 700,00 грн. Покупець сплачує Продавцю рівними платежами в сумі 6 233,33 грн. протягом трьох місяців не пізніше 4-го числа кожного місяця, але не пізніше 04 січня 2016 року. На виконання п.2.1 Договору між сторонами був підписаний Акт приймання-передачі товару у відповідності до якого на виконання умов Договору купівлі-продажу Продавець передав Покупцю, а Покупець прийняв Товар - косметичний набір для догляду за шкірою обличчя із складовими та комплектацією вказаному в Переліку №1 (специфікація) до Договору купівлі-продажу. Як зазначено, претензій щодо переданого товару і виконанню умов Договору купівлі-продажу у Покупця немає. Отже, у відповідності до положень п.2.3 Договору вважається, що зобов'язання Продавця є виконаними. Як зазначив представник позивача в позовній заяві, відповідач сплатила 3 000,00 грн. Залишок не сплаченої суми становить 18 700,00 грн. Відповідач в судове засідання не з'явилась, не надала суду доказів, що вона виконала свої зобов'язання частково чи в повному обсязі. Також не надано суду доказів, що договір є розірваний чи визнано недійсним. А тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача на виконання умов договору суму 18 700,00 грн. Стаття 549 ЦК України визначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. У відповідності до п.6.2 Договору за невиконання чи неналежне виконання умов п.п.5.2, 5.3, 5.4, 5.5 Договору Покупець сплачує Продавцю пеню у розмірі 0,5% від несплаченої суми за кожен день прострочення виконання зобов'язання. Як вбачається з розрахунку пені, позивач просить стягнути з відповідача пеню за період з 21.02.2016 року по 21.02.2017 року, яка розрахована на суму 18 700,00 грн. Враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що відповідач свої зобов'язання за Договором не виконала, кошти не сплатила, тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача пеню в сумі 6 251,72 грн. Також варто зауважити, що позивачем пеня розрахована не у відповідності до положень п.6.2 Договору, так як передбачено стягнення пені у відсотках від несплаченої суми. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦКУ боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Разом із тим, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому покупець зобов'язаний оплатити Товар в грошах, а Продавець має право вимагати від Покупця відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманого Товару, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за наданий Товар. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. А тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача втрати від інфляції в сумі 2 542,72 грн. та 3% річних в сумі 636,31 грн. Крім того з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved