Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

28.07.2015 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача та просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання його дружини [PERSON] у розмірі 20 % від усіх його видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з 26 лютого 2015 року (з дня отримання інвалідності) до розірвання шлюбу. При цьому посилається на те, що з 23.10.1998 р. вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу в них є син [PERSON] [INFO]. Відповідач за професією є моряком. Вона, як справжня любляча дружина, піклувалася, допомагала та підтримувала відповідача в реалізації його мети та отриманні останнім посади капітана на іноземному судні. З народженням дитини, у звязку з постійним перебуванням чоловіка в рейсах, та у звязку зі станом здоровя вона змушена була не працювати, для того, щоб лікуватись, вести домашнє господарство та займатись повноцінним доглядом, вихованням та розвитком сина. Вона не працює, хворіє з 1998 року, після перенесеної нейровірусної інфекції. Неодноразово лікується в стаціонарі, амбулаторно. 25.02.2015 року вона отримала інвалідність 3 групи. З червня 2013 року відповідач перестав її утримувати. Вона неодноразово вживала заходів щодо одержання аліментів від відповідача, однак останній, в порушення вимог ч. 1 ст. 75 СК України, а також знаючи про серйозність її хвороби ухилявся від сплати аліментів на її утримання. В звязку з чим вона звернулася до суду з вказаним позовом та просить його задовольнити. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, вважає його таким, що не підлягає задоволенню, надав суду письмові заперечення на позов. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.10.1998 р., який було розірвано рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 01.03.2016 р., яке набрало законної сили 14.03.2016 р. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], на утримання якого відповідач, відповідно до рішення апеляційного суду Одеської області від 23.10.2014 р., сплачує аліменти в розмірі 5000 гривень починаючи з 20.01.2014 р. і до повноліття, 10.01.2020 року. Згідно довідок медико-соціальної експертної комісії № 750956 від 25 лютого 2015 року та № 795347 від 29.02.2016 р. [PERSON], є інвалідом 3 групи загального захворювання. Як вбачається з пенсійного посвідчення № [NUMBER] серії ААІ №142636, що видане Пенсійним фондом України [PERSON] отримує пенсію по інвалідності 3 групи загального захворювання. Згідно відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України даних про доходи [PERSON] за період 01.07.2014 р. по 31.12.2014 р. не має. Відповідно до листа УПФУ в Приморському районі м.Одеси від 23.11.2015 р. будь-яка інформація на застраховану особу - [PERSON] в базі даних персоніфікованого обліку УПФУ в Приморському районі м.Одеси за період з 01.01.2014 р. по теперішній час відсутня. Згідно відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів інформації про доходи [PERSON] за період 01.01.2014 р. по 30.06.2015 р. не має. Згідно листа Дочірнього підприємства „[PERSON] Україна від 26.11.2015 р. в період з 01.01.2014 р. і по теперішній час ДП „[PERSON] Україна компанії „[PERSON] Лімітед надало [PERSON] послуги з посередництва у працевлаштуванні за кордоном лише один раз, а саме у березні 2014 року. На даний момент ДП „[PERSON] Україна не співпрацює з [PERSON] та не надає йому послуги з посередництва у працевлаштуванні за кордоном. Відповідно до свідоцтва про шлюб 08.04.2016 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на „Мозгова. Як вбачається з наданих суду документів батько відповідача [PERSON] є пенсіонером за віком та він неодноразово проходив лікування та обстеження в різноманітних медичних закладах оплату за надані медичні послуги здійснював відповідач. Згідно ч. ч. 1-4 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд не приймає до уваги посилання позивачки на те, що відповідач за професією є моряком, постійно ходить у далекі рейси, знаходить роботу через різні іноземні крюінгові компанії, є матеріально забезпеченим та може надавати їй матеріальну допомогу, оскільки позивачкою надано суду докази працевлаштування відповідача лише за 2013 р. жодних доказів на підтвердження того, що відповідач починаючи з 26.02.2015 р. та по теперішній час працює та має можливість надавати їй матеріальну допомогу позивачкою суду не надано. Таким чином, враховуючи те, що відповідач не працює, сплачує позивачці аліменти на утримання сина в розмірі 5000 гривень, також на його утриманні знаходиться батько-пенсіонер, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки матеріальний стан відповідача не дає йому змоги надавати таку матеріальну допомогу. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з позивачки на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 243,60 гривень.

Outcome: approved