Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

27.02. 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «ММК ім. Ілліча» про скасування наказу про його звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що 16.11.2000 року він був прийнятий на роботу контролером ВВО Відкритого акціонерного товариства «Маріупольській Металургійний комбінат ім.. Ілліча». З цього часу займав посади контролера оперативної групи, старшого інспектора відділу фізичної охорони, старшого інспектора цього відділу, старшого інспектора сектору охорони стаціонарних об»єктів бюро охорони стаціонарних об»єктів та супроводження відділу економічної безпеки, інспектора бюро вивчення конкурентного впливу відділу економічної безпеки. 01.03.2011 року був переведений у Управління безпеки інспектором бюро внутрішньої безпеки відділу непрофільних активів. 30 січня 2014 року був звільнений відповідачем (наказ № 49-к від 30.01.2014 року) за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу №151 від 01.03.2013 року «Про зміну організаційної структури ПАТ «ММК ім. Ілліча». Вважає своє звільнення незаконним як таке, що не було обумовлене змінами в організації виробництва і праці, зокрема, скороченням чисельності або штату працівників та відбулося без пропозиції усіх штатних посад, які були вакантними на час звільнення та без додержання правила переважного права на залишення на роботі. Вказує на те, що фактично відбулись зміни в організаційній структурі підприємства. Йому не були запропоновані вакансії у новостворених структурних підрозділах, на які приймались особи, що на той час не були працівниками підприємства. Діями відповідача йому була спричинена моральна шкода у зв»язку з тим, що відповідач позбавив його гарантованого права на працю, на заробіток коштів, необхідних для його існування та матеріального забезпечення сім»ї, звільнив при відсутності для цього правових підстав, проігнорував його організаційні та професійні здібності та якості, його досвід роботи та вклад у роботу управління безпеки, йому заподіяна моральна шкода у розмірі 10000 гривень. Просить визнати незаконним дії відповідача щодо його звільнення, скасувати наказ ПАТ «ММК ім. Ілліча» № 49-к від 30. 01.2014 року в частині його звільнення за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва та праці, поновити його на роботі на посаді інспектора бюро внутрішньої безпеки відділу непрофільних активів управління безпеки ПАТ «ММК ім. Ілліча», стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Судові витрати покласти на відповідача, також стягнути з відповідача витрати на правову допомогу. Позивач [PERSON] та його представники [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених в позові, та просили їх задовольнити. В судовому засіданні вони пояснили, що вважають, що звільнення [PERSON] є незаконним як таке, що не було обумовлене змінами в організації виробництва і праці, зокрема, скороченням чисельності або штату працівників, та відбулося без пропозиції усіх штатних посад, які були вакантними на час звільнення та без додержання правила переважного права на залишення на роботі. Крім того, фактично процедуру звільнення позивача було розпочато особою яка не була уповноважена вирішувати це питання. Попередження позивача від 19.03.2013 року є фальсифікованим, оскільки зазначена в ньому [PERSON] це попередження не підписувала, таке нелегітимне повідомлення свідчить про відсутність передбаченого законом повідомлення про наступне звільнення, та про порушення прав позивача. Також не була виконана вимога ст.49-2 КЗпП України та позивач з повідомленням про звільнення не отримав пропонування іншої роботи на тому ж підприємстві, перша пропозиція іншої роботи була зроблена лише 07.08.2013 року, тобто через 5 місяців з дати попередження. Також вказували на те, що відповідачем не виконані умови колективного договору, п.10.3 якого передбачено, що призводити додатковий набір трудових ресурсів тільки при неможливості укомплектування нових виробництв за рахунок перерозподілу та перепідготовки працівників. Неодноразово в судовому засіданні звертали увагу суду на моральні страждання позивача, бо відповідач позбавив позивача гарантованого права на працю, на заробіток коштів, необхідних для його існування та матеріального забезпечення його трьох дітей. Діями відповідача позивачу спричинені моральні страждання, оскільки він був звільнений при відсутності для цього правових підстав, відповідач грубо порушуючи трудове законодавство, проігнорував його здібності, його добросовісне відношення до роботи, його професійний досвід, його здібність працювати в інтересах комбінату, з яким його пов»язує многолітня праця. У зв»язку з позбавленням позивача роботи він довгий час хворів, знаходився у депресії, вимущений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, для можливості забезпечувати себе та своїх трьох дітей самим необхідним для існування, у той час, як до звільнення він мав можливість забезпечувати себе та дітей належним чином (сплачувати аліменти, виплачувати кредит). Представник відповідача Щербакова Н.В. яка діє на підставі довіреності в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що позивач звільнений з роботи у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці з додержанням передбаченої законом процедури. Та пояснила, що позивач працював інспектором бюро внутрішньої безпеки відділу непрофільних активів управління безпеки ПАТ «ММК імені Ілліча», на підставі наказу 49-к від 30.01.2014 року він був звільнений у зв»язку зі змінами в організації виробництва та праці, як це передбачено п.1 ст.40 КЗпП України. Відповідно зі статутом ПАТ «ММК імені Ілліча» до компетенції Наглядової Ради Товариства належить затвердження організаційних структур (зокрема прийняття рішень відносно створення, реорганізації та ліквідації філіалів, представництв, відділень та інших відокремлених підрозділів) Товариства. 01.03.2013 року на підприємстві був виданий наказ № 151 «Про зміни організаційної структури ПАТ «ММК імені Ілліча» за підписом Генерального директора підприємства. Згідно п.2 цього наказу була передбачена ліквідація Управління безпеки, де працював позивач. Пунктом 3 цього наказу було передбачено створення управління безпеки та контролю. Обов»язок ознайомити працівників підлеглих структурних підрозділів під підпис був покладений, зокрема на директора по безпеці [PERSON]. Таким чином, було ліквідовано сім відділів у складі Управління безпеки комбінату та створено п»ять відділів у складі Управління безпеки та контролю, що підтверджується штатним розкладом, який діяв з 01.07.2012 року і тим, який затверджено 01.03.2013 року та Положеннями «Про Управління безпеки» та «Про Управління безпеки» та «Про Управління безпеки та контролю». На виконання вищевказаного наказу, як це передбачено ч.1 ст.49-2 КЗпП України, [PERSON] 19.03.2013 року був ознайомлений з ним шляхом вручення повідомлення, про що мається розписка з підписом позивача, а також він розписався в повідомленні. Оскільки посада позивача була виведена із штатного розпису, йому 07.08.2013 року, 26.09.2013 року, 17.10.2013 року, 18.12.2013 року та 08.01.2014 року згідно із чинним законодавством в межах існуючого штатного розпису було запропоновано інші посади, а саме як ті, які були вільні у знов створеному управлінні безпеки і контролю, так і інші на комбінаті, від яких [PERSON] відмовився, про що складені відповідні протоколи. Окремо звернула увагу суду на протокол від 18.12.2013 року в якому позивач власноручно написав, що згоден на надані посади та вказав їх оклади, та від 08.01.2014 року дав згоду на перевід до ВСУК зі збереженням свого окладу. До звільнення позивачу було запропоновано вакантні на той час та відповідні його спеціальності та кваліфікації посади, від яких він відмовився. Посада начальника відділу спеціалізованого управлінського контролю та начальника бюро відділу спеціалізованого управлінського контролю, які в той період теж були вакантними, позивачу не пропонувалися, оскільки він не економіст за освітою та не відповідав по своїй спеціальності досвіду роботи цим посадам, що підтверджується відповідними записами у його трудовій книжці. Починаючи з 16 листопада 2000 року [PERSON] працював на посаді контролеру ВВО, а з 01.03.2011 року - інспектором бюро внутрішньої безпеки відділу непрофільних активів управління безпеки. Саме про необхідність пропонування працівнику, який підлягає вивільненню у зв»язку із скороченням штату, іншої роботи, яка б відповідала його кваліфікації йдеться у Постанові Верховного суду України від 07 листопада 2011 року. Що ж до оцінки поняття кваліфікації як такого, що включає в себе не лише освітній рівень працівника та стаж його роботи, а і здатність виконувати особливі доручення, то це поняття є оціночним, такого рівня кваліфікації позивача не встановлено. Більш того, діюче законодавство не зобов»язує відповідача запропонувати йому посаду із збереженням окладу. Записи, які були безпосередньо зроблені позивачем у протоколах від 18.12.2013 року та 08.01.2014 року свідчать про зацікавленість позивача лише окладом, ніж посадою та знаннями, вміннями і обов»язками, які така посада передбачає. Що ж стосується вимог працівника про надання йому наявної роботи вищого рівня, ніж він виконував, то це питання має вирішуватися роботодавцем відповідно до загальних положень про комплектування кадрів і просування по службі. Так, листом від 14.01.2014 року позивачу була надана відповідь, що він не може бути призначеним на посади вищого рівня, а саме на посаду начальника відділу управлінського контролю, в зв»язку з відсутністю у нього вищої освіти в галузі економіки, а також практичного досвіду роботи як керівника по організації колективної роботи протягом двох років. Згідно п.1.4 посадової інструкції начальника бюро аналізу діяльності відділу спеціалізованого управлінського контролю Управління безпеки та контролю на посаду начальника бюро аналізу діяльності призначається особа, яка має повну вищу освіту відповідного напрямку підготовки (магістр, спеціаліст). Стаж роботи за спеціальністю - не менш ніж 2 роки. . Згідно п.1.4 посадової інструкції начальника відділу спеціалізованого управлінського контролю Управління безпеки та контролю на посаду начальника відділу спеціалізованого управлінського контролю призначається особа, яка має повну вищу освіту відповідного напрямку підготовки (магістр, спеціаліст). Стаж роботи за спеціальністю - не менш ніж 2 роки. Приймаючи до уваги, що позивач не дав згоди на переведення його на запропоновані вакансії, було прийнято рішення підготувати подання до профспілкового комітету відділу управління комбінату на звільнення [PERSON], яке на підставі п.3 ст. 43 КЗпП України було розглянуто у присутності позивача, про що свідчить витяг із протоколу за № 128 від 24.01.2014 року. На засіданні, яке відбулося 24.01.2014 року, профспілковий комітет дав згоду на розірвання трудового договору згідно із ст.. 43 КЗпП України з інспектором бюро профілактики відділу режиму, контролю та профілактики Управління безпеки [PERSON]. Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення штату працівників. Звільнення з цієї підстави допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу (ч.2 ст.40 КЗпП України). Ненадання позивачу переважного права на залишення на роботі як працівника з більш високою кваліфікацією, на що також як на підставу для поновлення на роботі посилаються представники позивача [PERSON] та [PERSON], не свідчить про незаконність звільнення, оскільки таке право на підставі ч.1 ст.42 КЗпП України надається при скороченні чисельності чи штату працівників, а посада, яку займав позивач до звільнення , не скорочувалась. На підприємстві відбулися зміни в організації виробництва і праці, які призвели до скорочення чисельності та штату працівників. До того ж питання про доцільність залишення позивача на роботі суд обговорювати не повинен, що також роз»яснив Пленум Верховного Суду України у ч.4 п.19 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів». При працевлаштуванні осіб, які підлягають вивільненню у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці, переведення робітників, які підлягають вивільненню, на вакантні посади і робочі місця не діють правила про переважне право на залишення на роботі, що встановлені ст.. 42 КЗпП України. Переважне право на залишення на роботі не є тотожнім праву на працевлаштування на нову посаду. ПАТ «ММК імені Ілліча усіма засобами намагався здійснити працевлаштування позивача, і це підтверджує той факт, що в Управлінні безпеки та контролю додатково був створений відділ спеціалізованого управлінського контролю з переліком посад, а також відділ внутрішньо об»єктового режиму. Затверджений перелік посад в Управлінні безпеки та контролю, а також перелік усіх вакантних посад на комбінаті були надані позивачу на засідання комісії Управління безпеки по працевлаштуванню. Право прийняття на роботу належить працедавцеві та не підлягає судовому врегулюванню. Таким чином, ПАТ «ММК імені Ілліча» виконав усі передбачені законодавством вимоги у разі звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України , прийняло рішення щодо змінення організаційної структури комбінату шляхом прийняття відповідного наказу, попередило позивача не пізніше ніж за два місяці про ліквідацію управління безпеки, і як наслідок, скорочення штату працівників, позивачу неодноразово пропонували вакансії, про що свідчать протоколи засідань комісії Управління безпеки та контролю, та на звільнення позивача за ч.1 ст. 40 КЗпП України комбінат отримав згоду профспілкового комітету. Просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. (а.с.36-39 т.2) Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона з 2000 року працювала начальником юридичного відділу ПАТ «ММК ім.. Ілліча» протягом 14 років, та її син позивач [PERSON] протягом 14 років сумлінно працював на ПАТ «ММК ім..Ілліча», має вищу освіту, має грамоти та завжди отримував премії за сумлінне ставлення до праці, претензій з боку керівництва підприємства за весь час роботи до його ніколи не було. Також пояснила, що їй достовірно відомо, що під час коли [PERSON] не пропонувалась робота в УБіК, посади в УБіК займалися іншими особами, які в той час не працювали на підприємстві. У неї не склалися стосунки з керівником позивача, тому її сина [PERSON] не залишили на роботі, а звільнили порушуючи діюче законодавство. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працював на ПАТ «ММК ім.. Ілліча» з 2003 року. З 2008 року працював начальником бюро непрофільних активів УБ разом з позивачем [PERSON], який працював на посаді інспектора бюро внутрішньої безпеки відділу непрофільних активів УБ. В відділі їх було двоє. На час його відпустки та лікарняних [PERSON] виконував обов»язки начальника бюро непрофільних активів УБ. За час роботи з [PERSON] він може охарактеризувати його як сумлінного працівника, претензій з боку керівництва підприємства до [PERSON] не було. З роботи він звільнився згідно своєї заяви за власним бажанням 13.03.2013 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона була у складі комісії, яка пропонувала вакантні посади, які зафіксовані у протоколі. [PERSON] з ними ознайомлювався та підписувався, в протоколах маються підписи [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що дійсно він відмовив у переведенні [PERSON] до УБіК , тому що мав такі повноваження. Стосовно відмови [PERSON] у переведенні повідомив, що йому необхідні були люди з спеціальною освітою, економісти, програмісти, а посади з освітою, яка є у [PERSON]- інженера механіка у нього у відділі не було. Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності з положеннями статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, позивач [PERSON] за фахом має вищу освіту по спеціальності «Технологія машинобудування» та здобув кваліфікацію спеціаліста з інженерної механіки, закінчивши у 2004 році Приазовський державний технічний університет. (т.1 а.с. 33). З 16.11.2000 року перебував у трудових відносинах із ПАТ «ММК імені Ілліча», що підтверджується відповідними записами трудової книжки позивача. (т.1 а.с. 7). Працював на підприємстві відповідача на посадах контролера ВВО (2000р.), контролера оперативної групи (2001-2005рр.), старшого інспектора у відділі фізичної охорони (2005-2007рр.), старшим інспектором цього відділу (2007-2008рр.), старшим інспектором сектору охорони стаціонарних об»єктів бюро охорони стаціонарних об»єктів та супроводження відділу економічної безпеки(2008р.), інспектором бюро вивчення конкурентного впливу відділу економічної безпеки (2008р.). 01.03.2011 року на підставі наказу № 45к від 23.02.2011 року [PERSON] був переведений в Управління безпеки інспектором бюро внутрішньої безпеки відділу непрофільних активів. (т.1 а. с.7, 34-44) 01.03.2013 року на підприємстві був виданий наказ № 151 «Про зміни організаційної структури ПАТ «ММК імені Ілліча» за підписом Генерального директора підприємства. (т.1 а.с. 49-51). Згідно п.2 наказу №151 «Про зміни організаційної структури ПАТ «ММК імені Ілліча» від 01.03.2013 року була передбачена ліквідація Управління безпеки як структурного підрозділу у складі ПАТ «ММК імені Ілліча», де саме працював позивач [PERSON]. Пунктом 3 наказу №151 «Про зміни організаційної структури ПАТ «ММК імені Ілліча» від 01.03.2013 року було передбачено створення управління безпеки та контролю. Обов'язок ознайомити працівників підлеглих структурних підрозділів під підпис був покладений, зокрема на директора по безпеці [PERSON] (п. 11 наказу). Таким чином, було ліквідовано сім відділів у складі Управління безпеки комбінату та створено п'ять відділів у складі управління безпеки та контролю, що підтверджується штатним розкладом, який діяв з 01.07.2012 року і тим, який затверджено 01.03.2013 року та Положеннями «Про Управління безпеки» та «Про Управління безпеки та контролю». Відповідно до штатних розкладів що діяли на підприємстві з 01.07.2012 року в Управлінні безпеки та з 01.03.2013 року в Управлінні безпеки і контролю, зміни у внутрішній (організаційній) структурі юридичної особи потягли за собою скорочення чисельності 19 штатних одиниць. (т.1 а.с. 121-125, 126-130). Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у п.п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Частиною 3 ст. 49-2 КЗпП України передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. 19 березня 2013 року [PERSON] під розписку було повідомлено про зміни організаційної структури ПАТ «ММК ім. Ілліча» та про скасування займаної ним посади інспектора бюро внутрішньої безпеки відділу непрофільних активів Управління безпеки та про те, що він підлягає вивільненню не раніше, ніж через два місяці з моменту повідомлення в службу зайнятості інформації про це, і цей факт ним не заперечується та підтверджується матеріалами справи (т. № 1 а.с. 9). Відповідним розпорядженням на підприємстві ПАТ «ММК ім.. Ілліча» було створено комісію з розгляду кандидатур працівників, що підлягають вивільненню з наступним працевлаштуванням у складі 8 осіб. На першому засіданні комісії з розгляду кандидатур працівників, що підлягають вивільненню з наступним працевлаштуванням 07 серпня 2013 року позивача було ознайомлено з усіма вакантними посадами станом на 06 серпня 2013 року, та [PERSON] надав згоду на призначення його на посаду спеціаліста бюро внутрішніх розслідувань ОВБіК УБіК, що підтверджується протоколом засідання комісії Управління безпеки та контролю. (т. 1 а.с. 55). Та згідно листа направлення від 07.08.2013 року [PERSON] було відмовлено в переводі на посаду спеціаліста бюро внутрішніх розслідувань ОВБіК УБіК у зв»язку з відсутністю необхідної освіти. (т.1 а.с. 56) За змістом ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Після повідомлення 19.03.2013 року [PERSON] про зміни організаційної структури ПАТ «ММК ім. Ілліча» та про скасування займаної ним посади інспектора бюро внутрішньої безпеки відділу непрофільних активів Управління безпеки та про те, що він підлягає вивільненню не раніше, ніж через два місяці з моменту повідомлення в службу зайнятості інформації про це, він знаходився у відпустки та на лікарняному з 20 березня 2013 року до 21 травня 2013 року. Вийшов на роботу з 22 травня 2013 року та відпрацювавши до 07 червня 2013 року знову пішов у відпустку з 10 червня 2013 року до кінця червня 2013 року, після чого відпрацювавши один день 1 липня 2013 року пішов на лікарняний з 02 липня 2013 року до 16 липня 2013 року включно. З 17 липня 2013 року після лікарняного вийшов на роботу де і працював по день звільнення. Також на лікарняному знаходився з 07 жовтня 2013 року по 11 жовтня 2013 року. (т.1 а.с. 101) Отже, роботодавець дотримав умови ст. 49-2 КЗпП, оскільки позивач після лікарняних та відпусток був ознайомлений з усіма вакантними посадами, при цьому за змістом ст. 49-2 КЗпП України одночасність попередження про звільнення та пропонування іншої роботи на підприємстві не означає одномоментність цих двох подій. Посилання позивача на те, що йому не були запропоновані вакансії в новоутвореному структурному підрозділі не свідчить про порушення його трудових прав, оскільки дане управління утворювалось з 07.05.2013 року, а тому дані посади не існували на час попередження позивача про звільнення, тобто 19 березня 2013 року. До того ж, позивач запрошувався на засідання комісій п»ять разів, а саме: 07.08.2013 року, 26.09.2013 року,17.10.2013 року, 18.12.2013 року та 08.01.2014 року, де був ознайомлений зі списками вакантних посад на підприємстві, у тому числі 07.08.2013 року і з п'ятьма вакансіями, що були введені у штатний розпис у три відділи новоутвореного Управління безпеки і контролю, а саме: посади спеціалістів у відділах внутрішнього режиму і технічного контролю; внутрішньої безпеки; економічної безпеки і контрольно-ревізійної роботи. На засіданні комісії 07.08.2013 року позивачу була надане направлення для переговорів про можливість переводу на роботу на посаді спеціаліста бюро внутрішніх розслідувань ОВБіК УБіК, однак у прийомі на роботу [PERSON] було відмовлено через відсутність певної освіти. (т.1 а.с.56). [PERSON] на засіданнях комісій від 26.09.2013 року, та 17.10.2013 року від всіх запропонованих вакансій відмовився, пояснивши в судовому засіданні, що списки вакантних посад надавалися йому без вказівки на оклади та умови праці. При цьому на засіданні комісії, яка відбулась 18.12.2013 року, у протоколі засідання комісії Управління безпеки [PERSON] зазначив, що надає згоду на посаду начальника відділу спеціалізованого контролю з окладом 15000 грн. та на посаду начальника бюро аналізу діяльності у відділі спеціалізованого управлінського контролю з окладом 10304 грн.. Йому біли виписані направлення на ці дві посади для можливого працевлаштування за переведенням та відповідачем була розглянута можливість переводу позивача на роботу на заявлені ним посади. За результатами розгляду вказаного питання [PERSON] було відмовлено у прийомі на роботу за переводом. Згідно письмової відповіді № 191/3885 від 26.12.2013 року відмова обґрунтована відсутністю у позивача [PERSON] практичного досвіду роботи протягом двох років у якості керівника з організації колективної роботи у сфері контролю виробничої та фінансово-економічної діяльності крупного металургійного підприємства та певної освіти у галузі економіки та фінансової діяльності підприємства. (т.1 а.с. 89-92). Тому суд не бере до уваги пояснення [PERSON] та його представників [PERSON] та [PERSON] до уваги в частині того, що позивачу [PERSON] на засіданнях комісії надавалися списки вакантних посад без вказівки на оклади та умови праці. При вивільненні працівникові повинна бути запропонована робота за відповідною професією (спеціальністю) і тільки при відсутності такої роботи - інша робота, що є на підприємстві, в установі, організації. Що ж стосується вимог працівника про надання йому роботи вищої кваліфікації, ніж та, що він виконував, то це питання повинне вирішуватися роботодавцем відповідно до загальних положень про комплектування кадрів і просування по службі. Тому, з урахуванням наведеного, посилання позивача і його представника на те, що [PERSON] не було ознайомлено у день попередження з вакантними посадами, які він мав займати за своєю кваліфікацією і спеціальністю, не відповідає обставинам справи і не є підставою для задоволення позовних вимог. Статтею 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Проте [PERSON] не скористався та не реалізував його, шляхом подання відповідачу відповідної письмової заяви про переведення на іншу вакантну посаду з числа тих, що з'явились у новій організаційній структурі підприємства, як це зробили інші працівники Управління безпеки, які підлягали вивільненню та відмовився від вакансій, які міг займати враховуючи кваліфікацію та досвід роботи, що були у наявності станом на 07.08.2013 року, 26.09.2013 року, 17.10.2013року, 18.12.2013 року та 08.01.2014 року та пропоновані йому, але не влаштовували його умовами праці та розміром окладу. В протоколі засідання комісії від 08.01.2014 року, якою [PERSON] пропонувалися вакансії робочих професій по комбінату ПАТ «ММК ім.. Ілліча» на 03.01.2014 року за № 15/1 -1 від 03.01. 2014 року та вакансії по УБіК лист № 06/1917 від 16.12.2013 року вказав, що згоден на переведення з зберіганням свого окладу 8345 гривень. (т.1 а.с. 94) Ненадання позивачу переважного права на залишення на роботі, на що також як на підставу для поновлення на роботі посилається [PERSON], не свідчить про незаконність звільнення, оскільки таке право на підставі ч.1 ст. 42 КЗпП України надається при скороченні чисельності чи штату працівників, а посада, яку займав позивач до звільнення, не скорочувалась. На підприємстві відбулися зміни в організації виробництва і праці, які призвели до скорочення чисельності та штату працівників. Питання про доцільність залишення позивача на роботі суд обговорювати не повинен, що також роз'яснив Пленум Верховного Суду України у ч.4 п.19 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів», згідно з яким судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування). При працевлаштуванні осіб, які підлягають вивільненню у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, переведення робітників, які підлягають вивільненню, на вакантні посади і робочі місця не діють правила про переважне право на залишення на роботі, що встановлені ст. 42 КЗпП України. Переважне право на залишення на роботі не є тотожнім праву на працевлаштування на нову посаду. Право прийняття на роботу належить працедавцеві та не підлягає судовому врегулюванню. Приймаючи до уваги, що позивач не дав згоди на переведення його на запропоновані вакансії, профспілковий комітет управління ПАТ «ММК ім. Ілліча», розглянувши подання адміністрації, на своєму засіданні 24.01.2014 року, протокол № 128, на якому був присутній позивач, дав згоду на розірвання з ним трудового договору за п.1ст. 40 КЗпП України (т. 1 а.с. 100). В судовому засіданні було допитано голову профспілкового комітету управління комбінату [PERSON] яка підтвердила, що дійсно 04.11.2013 року відбулося засідання профспілкового комітету управління ПАТ «ММК ім. Ілліча» стосовно питання по наказу № 151 від 01.03.2013 року відносно розірвання трудового договору з [PERSON], на якому було відмовлено в дачі згоди на звільнення [PERSON] з роботи, так як власником «ПАТ ММК ім.. Ілліча» не було виконано пункт 10.2 наказу № 151 від 01.03.2013 року. Але на 24.01.2014 року дані порушення були усуненні і профспілковий комітет управління ПАТ «ММК ім. Ілліча» на своєму засіданні, що відображено у протоколі № 128 надав згоду на розірвання трудового договору по п.1 ст. 40 КЗпП України з [PERSON]. Також для усунення протиріч між випискою з протоколу №128 засідання профспілкового комітету управління ПАТ «ММК ім. Ілліча» та самим протоколом №128 свідок пояснила, що вірною редакцією частини протоколу, де зазначалось про виступ [PERSON] та [PERSON], є редакція, викладена у виписці з протоколу, а саме, що позивачу пропонувались вакансії у новоутвореному відділі УБіК та інших цехах комбінату, від яких він відмовився. В процесі виготовлення самого протоколу №128 була допущена технічна помилка. Наказом № 49-к від 30.01.2014 року [PERSON] було звільнено з посади інспектора бюро профілактики відділу режиму, контролю та профілактики управління безпеки 30.01.2014 року у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці за п. 1ст. 40 КЗпП України (т. 1 а.с. 8). Відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 (із подальшими змінами), при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 (із подальшими змінами), розглядаючи трудові спори, пов'язані із звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. Посилання позивача та його представників на те, що на підприємстві фактично не відбулося скорочення чисельності штату, що після попередження позивача на роботу прийнято 16 сторонніх осіб у новоутворене Управління безпеки і контролю, на які він мав переважне право, але зайняті ними вакансії в порушення вимог закону останньому не були запропоновані, є неспроможними, спростовуються статутом ПАТ «ММК ім. Ілліча», наказами № 95 від 06.02.2013 року і № 151 від 01.03.2013 року про зміни в організації виробництва і праці на підприємстві. Крім того, при працевлаштуванні осіб, які підлягають вивільненню у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, переведення робітників, які підлягають вивільненню, на вакантні посади і робочі місця не діють правила про переважне право на залишення на роботі, що встановлені ст.42 КЗпП, оскільки переважне право на залишення на роботі не є тотожнім праву на працевлаштування на нову посаду. Право прийняття на роботу належить працедавцеві та не підлягає судовому врегулюванню. Відповідно до положень ст. 62, ч.3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, визначає кадрову політику, встановлює чисельність працівників, штатний розпис та підбирає на вакантні посади кваліфікованих спеціалістів, що закріплено Статутом ПАТ «ММК ім. Ілліча». За таких обставин, з урахуванням наведеного, встановлених обставин справи та вимог закону, суд вважає, що відповідачем при звільненні позивача були дотримані всі умови, передбачені діючим законодавством України, наказ про його звільнення з роботи на п.1 ст. 40 КЗпП є законним і підстав для його скасування та поновлення позивача на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди немає, оскільки позивачу перед звільненням неодноразово пропонувались усі вакантні посади, у тому числі вакантні посади у новоутвореній структурі, які були включені у штатний розпис, але він відмовився від них і за весь час працевлаштування не звернувся із заявою до відповідача про переведення його на будь яку роботу, у тому числі і в новоутворене Управління безпеки і контролю ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», чисельністю більш ніж 30000 працівників, на звільнення позивача надана згода профспілковим комітетом. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Тому, розглядаючи цивільну справу, суд у відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України виходив з принципу змагальності й рівності сторін у поданні доказів, а також розглядав спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі представлених ними доказів. У відповідності з положеннями ст. 60 , ч.3 ст. 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При таких обставинах, суд вважає, що позивач [PERSON] та його представники в даній справі не надали суду переконливих доказів на підтвердження заявлених вимог та, таким чином, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed