Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

26 травня 2014 року позивачі звернулися до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони по справі є співвласниками будівлі, розташованої по вул. Києво-Московська, в м. Глухів і на протязі багатьох років вони не можуть домовитися з відповідачами щодо користування та обслуговування вхідних дверей до будівлі, в якій розташовані торгові заклади - магазини непродовольчих товарів. Також посилаються на те, що з 2001 року утриманням спільного нерухомого майна займаються тільки вони (позивачі), а відповідачі, користуючись тими ж приміщеннями, відмовляються від відшкодування частини понесених витрат. Крім того, позивачі обгрунтовують позов тим, що у травні 2001 року за свої кошти вони замовили, придбали за 2646 грн. та встановили на фасаді будівлі конструкцію перегородки з двопільним дверним блоком, каркас якого виконаний з алюмінієвого блоку, вартість якої на даний час становить 14977,12 грн., тому кожен з відповідачів повинен відшкодувати їм по 2995,42 грн. Крім того, посилаються на те, що оскільки за час експлуатації вхідних дверей вони за свої кошти декілька раз їх ремонтували, всього витративши на ремонт з 12.03.2003 р. й по теперішній час 1879 грн., то кожний з відповідачів повинен відшкодувати їм по 375,8 грн. Тому позивачі просять стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] по 3371,22 грн. грошових коштів за безпідставно набуте майно. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] та представник позивача [PERSON] підтримали позовні вимоги, пославшись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в суді позов не визнав та пояснив, що частка його довірительки становить 8/100 від усіх приміщень у вказаній будівлі по [ADDRESS], і вона згодна була відшкодувати витрати позивачів відповідно до її частки у розмірі 326 грн. (2646 + 499 + 605 + 420 + 355) = 4225; 4225 : 100 х 8 = 326), однак, ті відмовилися, мотивуючи тим, що ці витрати мають відшкодуватися в рівних долях. Крім того, суду пояснив, що плата за землю та комунальні платежі здійснюються кожним з співвласників відповідно до його частки у спільному майні. Але зважаючи на те, що до частини вимог пройшли строки позовної давності, то визнає позовні вимоги лише частково, а саме, у сумі 62 грн. (420 + 355) х 8 : 100 = 62), тобто, по 21 грн. на кожного з позивачів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву, що теж частково визнає позовні вимоги і просив застосувати позовну давність та з врахуванням цього погодився на відшкодування витрат позивачів на загальну суму 62 грн. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачів [PERSON], [PERSON], представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав: Так, в суді встановлено, що сторони у справі ([PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]) є співвласниками будівлі, розташованої на [ADDRESS]. Зокрема, [PERSON] належить на праві власності: підвальні приміщення площею 92,6 кв.м, приміщення магазину змішаних товарів площею 83,4 кв.м. (1-й поверх) приміщення магазину змішаних товарів площею 96,1 кв.м (1-й поверх); приміщення площею 33,9 кв.м (2-й поверх); [PERSON] - підвальне приміщення площею 40,9 кв.м, приміщення площею 50,7 кв.м; приміщення площею 32,7 кв.м; приміщення площею 10,8 кв.м (2-й поверх); [PERSON] - приміщення площею 10,4 кв.м, а [PERSON] і [PERSON] - підвальне приміщення площею 23,8 кв.м та приміщення магазину площею 63,7 кв.м, й дані обставини сторонами не оспорюються, а тому згідно ст. 61 ЦПК України вони не підлягають доказуванню. За змістом ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності і таке майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. З договору купівлі-продажу, посвідченого 14.09.1998 р. Глухівською міською державною нотаріальною конторою (реєстр. №1603), вбачається, що [PERSON] і [PERSON] купили магазин сміжних товарів загальною площею 63,7 кв.м та підвал загальною площею 23,8 кв.м, що складає 16/100 частин приміщення, що знаходиться на [ADDRESS]. Також згідно витягу про реєстрацію права власності на магазин сміжних товарів площею 63,7 кв.м та підвалу площею 23,8 кв.м., розташованих за адресою: [ADDRESS], частки [PERSON] і [PERSON] у цьому приміщенні рівні і становлять по 16/200 (а.с. 52). Тобто, вказані приміщенні належать їм на праві спільної часткової власності. З договору про визначення часток, посвідченого 25.12.1997 р. Глухівською міською державною нотаріальною конторою (реєстр. №2095), [PERSON] належить підвальне приміщення площею 40,9 кв.м, приміщення другого поверху №6 площею 50,7 кв.м; приміщення №7 площею 32,7 кв.м; приміщення №8 площею 10,8 кв.м (а.с. 38), розташовані на [ADDRESS], що складає 24/100. Крім того, інші співвласники [PERSON] та [PERSON] теж мають у своїй власності приміщення певної площі, що дає можливість визначити і їх частки в цьому приміщенні. Оскільки кожен із позивачів - співвласників будівлі, розташованої по [ADDRESS], має індивідуально визначену частку в цій будівлі у вигляді окремих приміщень, то суд вважає, що вони й відповідачі [PERSON] і [PERSON] є суб'єктами права спільної часткової власності. Разом з тим, ст. 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний серед іншого брати участь у витратах на утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів. А в суді сторони підтвердили, що комунальні платежі та плату за землю кожен з них вносить в залежності від площі належних їм приміщень, тобто, виходячи з їх часток у спільному майні. За таких обставин, зважаючи на те, що іншої домовленості щодо витрат на утримання будівлі сторонами не досягнуто, суд вважає, що вони повинні нести витрати на утримання будівлі, зокрема, встановлення та ремонт вхідних дверей, виходячи з частки кожного з них у цьому майні. В суді також установлено, що в 2001 році позивачі за спільні кошти придбали та встановили двері, вартість яких становила 2646 грн., а потім проводився їх ремонт, а саме, 12.03.2009 р. здійснено ремонт дверей на суму 499 грн., у вересні 2009 року - замінено замок на суму 605 грн., 28.08.2011 р. - замінено склопакет на суму 420 грн., 15.09.2013 р. - здійснено ремонт на суму 355 грн., й оскільки відповідачі визнали дані обставини, то вони теж не підлягають доказуванню. Разом з тим, статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна даність встановлюється тривалістю у три роки. Оскільки відповідачами заявлено про застосування позовної давності, то відповідно до ч.4 ст. 267 цього Кодексу позивачам необхідно відмовити у задоволенні позову про відшкодування витрат, понесених у період до 26 травня 2011 року, а їх позовні вимоги про відшкодування таких витрат в межах строку позовної давності в сумі 775 грн. підлягають задоволенню, але не в рівних долях, а виходячи з часток відповідачів у спільному майні, а саме, по 8/100 частин з кожного від цієї суми, що становить 62 грн. (775 х 8 : 100 = 62). Зважаючи на те, що позивачами понесені однакові витрати, а відповідачі не заперечують проти відшкодування їм цих витрат в рівних частках, то виходячи з принципів розумності та справедливості з відповідачів [PERSON] і [PERSON] необхідно стягнути з кожного 62 грн. (по 21 грн. на кожного з позивачів). Також зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено частково, а саме на 2 % (124 х 100 : 6742,45) і витрати по оплаті судового збору в сумі 243,6 грн. були понесені одним позивачем [PERSON], то відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів необхідно стягнути понесені витрати пропорційно до задоволених вимог в сумі 5 грн. (243,6 х 2 : 100 = 5), в дольовому порядку, а саме, по 2,5 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial