Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

27.11.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить з урахуванням зменшених позовних вимог, розірвати шлюб з відповідачем, стягнути з відповідача заборгованість за аліментами у розмірі 17322 грн. 94 коп., неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 5196 грн. 88 коп., та додаткові витрати на навчання, лікування, розвиток сина у розмірі 2000 грн. щомісячно. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначила, що просить розірвати шлюб, оскільки спільне життя з відповідачем не склалося, з грудня 2013 року сторони фактично шлюбні відносини не підтримують, проживають окремо. Збереження шлюбу на думку позивача не можливе. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 08.08.2014 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини заробітку щомісячно починаючи з 08.07.2014 року по 10.08.2016 року. Оскільки самостійно відповідач рішення суду не виконував, позивач звернулася до державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду. Однак, незважаючи на відкрите виконавче провадження коштів в рахунок виконання вищезазначеного рішення суду позивач не отримувала. Внаслідок неналежного виконання своїх обовязків та виконання рішення суду в повному обсязі утворилася заборгованість по виплаті аліментів у розмірі 17322 грн. 94 коп., а у звязку з тим, що відповідач ухиляється від виконання даного рішення суду позивач просить стягнути з нього також неустойку (пеню) за весь період затримки сплати аліментів у розмірі 5196 грн. 88 коп. Також, позивач вказує на те, що з літа 2016 року у їх сина [PERSON] було виявлено тяжке захворювання гострий лімфоофласний лейкоз, та з 19.07.2016 року дитина перебуває га обліку у КЗ КОР «Київський обласний онкологічний диспансер». Така хвороба потребує щоденного лікування, яке забезпечувати позивачу важко, а тому вона просить стягувати з відповідача додаткові витрати на навчання, лікування, розвиток сина у розмірі 2000 грн. щомісячно. Ухвалою судді від 28.11.2017 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків. Ухвалою судді від 28.12.2017 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Ухвалою суду від 16.03.2018 року призначено по справі підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. Ухвалою суду від 12.04.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою судді від 20.07.2018 року прийнято справу до свого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою судді від 01.10.2018 року витребовувалося в Києво-Святошинському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області належним чином завіренні копії матеріалів виконавчого провадження по виконавчому листі № 372/3422/14-ц від 19.09.2014 року та розрахунок заборгованості про стягнення аліментів на [PERSON] в розмірі 1/6 частини з врахуванням довідок про доходи боржника [PERSON] в строк до 25.10.2018 року. Позивач в судовому засідання зменшені позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав вказаних в позовній заяві, та просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні частково визнав позовні вимоги, а саме щодо розірвання шлюбу, стягнення з нього заборгованості за аліментами та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Заперечив проти задоволення позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, оскільки з нього вже стягувалися дані витрати рішенням Обухівського районного суду від 29.09.2017 року. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.03.2013 року між сторонами зареєстровано шлюб Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сімї, актовий запис\~№ 361, про що видано\~свідоцтво про шлюб серії І-БК № 215498. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ОК № 248453, виданого Виконавчим комітетом Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, актовий запис № 41. 08.08.2014 року рішенням Обухівського районного суду Київської області стягуються з [PERSON], на користь \~[PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 \~частини заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 липня 2014 року до повноліття дитини, та стягувалися з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти \~на її утримання в розмірі 1/6 частини заробітку щомісячно, починаючи з 08 липня 2014 року до 10 серпня 2016 року. 20.12.2016 року старшим державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу Головного територіального управління юстиції у Київській області [PERSON] винесено постанову про закінчення виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на її утримання в розмірі 1/6 частки заробітку щомісячно, починаючи з 08.07.2014 року до 10.08.2016 року, оскільки закінчився передбачений законом строк для даного виду стягнення. Відповідно до копії довідки КЗ КОР «Київський обласний онкологічний диспансер» від 06.09.2017 року, дитина [PERSON], 10.08.2013 року, хворіє на гострий лімфоофласний лейкоз. 29.09.2017 року рішенням Обухівського районного суду Київської області стягуються з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на її утримання в розмірі 1/6 частини заробітку, щомісячно, починаючи з 02.06.2017 року по 19.07.2018 року, та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на дитину в сумі 9186 грн. 90 коп. Відповідно до розрахунку суми боргу за аліментами на підставі довідки ОК-7 від 02.05.2018 року, заборгованість [PERSON] становить 17322 грн. 94 коп. Частиною 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Задовольняючи позовну вимогу про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має намір зберігати\~шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги доводи викладені в позовній заяві, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст.\~114\~СК\~України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року зазначено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів. З урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року № 6-94цсІ5, якою Верховний Суд України відступив від правової позиції, викладеної раніше у постанові №6-81цс13. Згідно зі ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України є обов'язковим для судів України. Вирішуючи питання про розмір неустойки, суд застосовує правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 16.12.2015 року № 6-2696цс15, відповідно до якої пеню необхідно нараховувати на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Дослідивши розрахунок-заборгованості, суд дійшов до висновку, що сума неустойки\~із заборгованості\~по сплаті\~аліментів становить 5196 грн. 88 коп., яка і підлягає стягненню з відповідача. Щодо вимоги позивача про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, суд наголошує, що законодавством України передбачено відповідальність за прострочення сплати аліментів у вигляді стягнення неустойки (пені), а відповідно до ч. 3 ст. 194 СК України, стягнення за рішенням суду заборгованості за аліментами здійснюється лише у випадку стягнення аліментів за нормами ст. 187 СК України (особа, на користь якої присуджено аліменти на дитину, може самостійно подати заяву з виконавчим листом про відрахування аліментів із заробітної плати, пенсії, стипендії або іншого доходу платника аліментів безпосередньо за місцем виплати платникові аліментів заробітної плати, пенсії, стипендії або іншого доходу). Однак, позивач не надала суду жодних доказів подання нею відповідної заяви з виконавчим листом та факту стягнення з відповідача аліментів із заробітної плати, пенсії, стипендії або іншого доходу. Також, не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат на навчання, лікування, розвиток дитини у розмірі 2000 грн. щомісячно, оскільки рішенням Обухівського районного суду від 08.08.2014 року вже стягуються з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON], 10.08.2013 року, а рішенням Обухівського районного суду Київської області від 29.09.2017 року стягувалися з відповідача на користь позивача додаткові втрати на дитину в сумі 9186 грн. 90 коп. Будь-яких доказів на підтвердження необхідності додаткового стягнення з відповідача витрат на навчання, лікування та розвиток дитини за період про який просить позивач ним не надано. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial