Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

28.08.2020 року до суду звернувся представник ТОВ «Вердикт Капітал» з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 500408075 від 30.08.2013 року в розмірі 75186,06 грн., 2102,00 грн. судового збору та 20000,00 грн. витрат на правничу допомогу. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 30.08.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено вищезазначений кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 29839,00 грн. зі сплатою 14,99 % річних. Відповідно до п. 2.3. договору, датою остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісій, є 02.09.2016 року. 30.09.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ДАТА МАЙНІНГ ГРУП» було укладено Договір факторингу № 1, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «ДАТА МАЙНІНГ ГРУП», а ТОВ «ДАТА МАЙНІНГ ГРУП» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 500408075 від 30.08.2013 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] 14.01.2019 року між ТОВ «ДАТА МАЙНІНГ ГРУП» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» було укладено Договір факторингу № 2019-1ДМГ/ВЕСТА, відповідно до якого ТОВ «ДАТА МАЙНІНГ ГРУП» відступило ТОВ «ФК «ВЕСТА», а ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 500408075 від 30.08.2013 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] 16.01.2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір відступлення прав вимоги № 16-01/19/2, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 500408075 від 30.08.2013 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] . Зазначив, що за період користування кредитними коштами, відповідачем здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, його заборгованість за кредитним договором в повному обсязі не погашена. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов кредитного договору, що підлягає стягненню з Позичальника станом на 20.07.2020 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 60569,52 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 27143, 01 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 26738,91 грн., заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 6237,60 грн. , заборгованість з пені - 450,00 грн. З огляду на те, що позичальником прострочене грошове зобов`язання по поверненню кредитних коштів отриманих на підставі кредитного договору від 30.08.2013 року, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення 3% річних, інфляційних втрат та подвійної облікової ставки НБУ, загальний розмір яких станом на 20.07.2020 року становить 14616,54 грн., в тому числі: нараховані 3% річних - 2446,10 грн., втрати від інфляції - 5406,89 грн., подвійна облікова ставка НБУ - 6763,55 грн. Таким чином загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором № 500408075 від 30.08.2013 року, який просить стягнути позивач з відповідача, становить 75186,06 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача суму судових витрат, які він поніс у зв`язку з пред`явленням даного позову та розгляду справи, у виді судового збору в розмірі 2102 грн. та 20000 грн. витрат на правничу допомогу. У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 22.09.2020 року, відповідач зазначив, що у квітні 2020 року він дізнався, що між ним та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено договір про надання йому кредиту в розмірі 29839 грн. Однак, зазначений договір він не укладав, кошти не отримував, підпис у договорі вчинено не ним, а іншою особою, від представника банку ніяких претензій не отримував, по телефону його також ніхто не турбував. В 2002 році він втратив паспорт, який йому було повернуто незнайомцем через сім місяців. В травні 2020 року він звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про визнання дій приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області неправомірними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 06.02.2020 року. Крім того, 06.05.2020 року він звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовною заявою до ПАТ «Альфа-Банк», ТОВ «Вердикт Капітал» про визнання кредитного договору № 500408075 від 30.08.2013 року, укладеного між ним та ПАТ «Альфа-Банк», недійсним. Станом на 22.09.2020 року зазначеними судами по його позовах рішення не прийнято, а тому він звернувся до Верховного суду, Касаційного цивільного суду Управління забезпечення роботи Першої судової палати зі скаргами про неприйняття вказаними судами рішень на протязі чотирьох місяців. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 08.09.2020 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 28.10.2020 року провадження по справі зупинено до розгляду у Полтавському окружному адміністративному суді та набрання законної сили судовим рішенням в справі 440/2367/20 за позовом [PERSON] до Приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Гречин Наталії Володимирівни, Приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Гамзатова Аліни Анатоліївни, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Альфа Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про визнання дій неправомірними, визнання протиправною та скасування постанови. Постановою Полтавського апеляційного суду від 17.12.2020 року ухвалу Новосанжарського районного суду Полтавської області від 28.10.2020 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду. В судове засідання на розгляд справи представник позивача не з`явився, в матеріалах справи є клопотання про підтримання позовних вимог та про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, у задоволенні позовних вимог просив відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Давши оцінку матеріалам справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно правил частини шостої статті 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог статті 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З матеріалів справи вбачається, що підставою для стягнення коштів з відповідача [PERSON] є кредитний договір, укладений між ним та ПАТ «Альфа-Банк», у вигляді анкети-заяви на отримання кредиту (а.с. 11), кредитний договір № 500408075 від 30.08.2013 року (а.с. 12), договір відступлення прав вимоги № 16-01/19/2 від 16.01.2019 року, який укладений між ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» (а.с. 36-36-46), якому передували договір факторингу № 2019-1ДМГ/ВЕСТА від 14.01.2019 року, який укладений між ТОВ «ДАТА МАЙНІНГ ГРУП» та ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» (а.с. 23-35), а також договір факторингу № 1 від 30.09.2014 року, який укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ДАТА МАЙНІНГ ГРУП» (а.с. 22). Пунктом 2.1. кредитного договору № 500408075 від 30.08.2013 року встановлено, що сума кредиту складає 29839,00 грн., а згідно п. 2.2 вказаного договору фіксована процентна ставка становить 14,99 % річних, дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісій, - 02.09.2016 року (пункт 2.3. договору) (а.с. 12). Відповідно до договору факторингу № 1 від 30.09.2014 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ДАТА МАЙНІНГ ГРУП», ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «ДАТА МАЙНІНГ ГРУП», а ТОВ «ДАТА МАЙНІНГ ГРУП» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 500408075 від 30.08.2013 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] (а.с. 22). У відповідності до п. 2.1. договору факторингу № 2019-1ДМГ/ВЕСТА від 14.01.2019 року, що укладений між ТОВ «ДАТА МАЙНІНГ ГРУП» (Клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» (Фактор), Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступає Фактору, а Фактор набуває належне Клієнтові право Вимоги до Боржників (які надалі, в залежності від контексту іменуються «Боржники», або «Боржник») за договорами (надалі іменуються «Основні договори», або «Основний договір», в залежності від контексту), перелік яких міститься в Додатку № 1-1 до Договору, що додається до даного Договору на паперовому носії. Сторони погодили, що до Фактора переходять всі права, які належать Клієнту за Основними договорами, на умовах, передбачених Основними договорами, за виключенням права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами Основних договорів (а.с. 29). В свою чергу, відповідно до п. 2.1. Договору відступлення прав вимоги № 16-01/19/2 від 16.01.2019 року, який укладений між ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» (Первісний кредитор) та ТОВ «Вердикт Капітал» (Новий кредитор), Первісний кредитор відступає Новому кредитору належне йому право вимоги до Боржників (які надалі, в залежності від контексту іменуються «Боржники», або «Боржник») за договорами (надалі іменуються «Основні договори», або «Основний договір», в залежності від контексту), перелік яких міститься в Додатку № 1-1 до Договору, що додається до даного Договору на паперовому носії, та сплатити за нього Ціну Права Вимоги. Сторони погодили, що до Нового кредитора переходять всі права, які належать Первісному кредитору за Основними договорами, на умовах, передбачених Основними договорами, за виключенням права нарахування відсотків, комісій, неустойки, передбачені умовами Основних договорів (а.с. 37). Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України). Однак, в матеріалах справи відсутні Додаток № 1, за яким ПАТ «Альфа Банк» передало право грошової вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором № 500408075 від 30.08.2013 року, і Додатки № 1-1 до Договорів, за якими Фактор та/або Первісний кредитор відступає Новому кредитору належне йому право вимоги до Боржників, перелік яких міститься саме в Додатках № 1-1 до Договорів, що додаються на паперовому носії. Статтею 1054 ЦК України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ст. 530 ЦК України вказано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) зобов`язання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Вимоги стягнення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 500408075 від 30.08.2013 року позивач обґрунтовує виключно договорами відступлення прав вимог та розрахунком заборгованості, які у свою чергу не містять інформації про нарахування саме такої суми, її складових, даних про внесення відповідачем платежів та строку розрахунку заборгованості, а фактично є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може бути доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Доказами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та п. 2.1.1. Постанови НБУ «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України» № 566 від 30.12.1998 року, оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Проте, позивачем ТОВ «Вердикт Капітал» не надано суду первинних бухгалтерських документів стосовно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки та інше), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку, є правильними. Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором, є обов`язком позивача, який не довів суду належними та допустимими доказами її розмір. Розрахунки ж заборгованості не є доказом, що підтверджує факт користування кредитними коштами, а є лише документом, яким позивач обґрунтовує заявлену суму, яку він просить стягнути в судовому порядку. Крім того, позивач посилається на те, що він набув права вимоги до відповідача, оскільки 30.09.2014 року між ПАТ «Альфа Банк» та ТОВ « ДАТА МАЙНІНГ ГРУП» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Альфа Банк» відступило ТОВ «ДАТА МАЙНІНГ ГРУП», а ТОВ «ДАТА МАЙНІНГ ГРУП» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту. 14.01.2019 року між ТОВ «ДАТА МАЙНІНГ ГРУП» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ДАТА МАЙНІНГ ГРУП» відступило ТОВ «ФК «ВЕСТА», а ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту. 16.01.2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 500408075 від 30.08.2013 року, що підтверджується витягом з додатку № 1 до Договору відступлення прав вимоги № 16-01/19/2 від 16.01.2019 року. Водночас, доказів, що за вказаними вище договорами відчужено право вимоги саме до відповідача, позивачем не надано. Статтею 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним (ст. 1082 ЦК України). Отже, за змістом наведених положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення від обов`язків виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимоги від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторів справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора. Суд констатує на відсутність доказів, а саме додатків до договорів, які б підтверджували відступлення права вимоги. За таких обставин, суд вважає, що позивач не підтвердив належними і допустимим доказами право вимоги від відповідача сплати суми боргу. Суд зазначає, що за договором факторингу мають бути передані документи, які підтверджують зобов`язання та його розмір. Але позивач не надав помісячного розрахунку заборгованості, яка існувала на дату укладення договору факторингу. Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором є обов`язком позивача, який не довів суду належними та допустимими доказами її розмір. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Згідно з п.п. 2.3. п. 2 розділу 1 «Базові умови кредитування» кредитного договору № 500408075 від 30.08.2013 року, датою остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків, є 02.09.2016 року (а.с. 12). Вимоги щодо стягнення суми заборгованості за процентами за користування кредитом обмежуються датою їх нарахування, а саме 02.09.2016 року. Відповідно до умов кредитного договору, долученого позивачем до позову як доказу позовних вимог, банк припиняє нарахування процентів з 02.09.2016 року. Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими відсотками згідно вищезазначеного кредитного договору, з моменту відступлення права вимоги по дату розрахунку заборгованості в сумі 26738,91 грн. не підлягають задоволенню. Разом з тим, відсутність у позивача права нарахування відсотків (процентів) за користування кредитом вбачається з умов п.п. 2.1. Договору факторингу № 2019-1ДМГ/ВЕСТА від 14.01.2019 року (а.с. 23-34). Так, згідно з цим договором, його предметом є право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в Додатку № 1-1 до договору. Сторони погодили, що до Фактора переходять всі права, які належать Клієнту за основними договорами, на умовах передбачених основними договорами, за виключенням права нарахування відсотків, комісії, неустойки, що передбачені умовами Основного договору. До позивача не перейшло право нарахування відсотків та пені, як виду неустойки, згідно з умовами кредитного (основного) договору. У зв`язку з викладеним вище, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за нарахованими відсотками відповідно до кредитного договору в сумі 6237,60 грн., а також пені в сумі 450,00 грн. не підлягають задоволенню, оскільки такі права не передавалися позивачеві, як новому кредитору за договором відступлення прав вимоги. Відповідно до наданих позивачем розрахунків заборгованості, зокрема 3% річних, інфляційних втрат та подвійної облікової ставки НБУ (а.с. 18-21), останнім здійснено розрахунок заборгованості, виходячи з суми заборгованості за кредитом (тілом кредиту), в розмірі 14616,54 грн., однак не доведено факту наявності заборгованості відповідача за кредитним договором саме в такому розмірі, про який зазначається вище. У зв`язку із недоведеністю, а саме відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження існування заборгованості за кредитним договором в розмірі 27143,01 грн., а також наявності у позивача прав кредитора за кредитним договором, позовні вимоги щодо стягнення суми 3% річних, інфляційних втрат та подвійної облікової ставки НБУ є такими, що не підлягають задоволенню у зв`язку з недоведеністю. Крім того, суд зазначає, що оскільки [PERSON] є учасником бойових дій, про що свідчить посвідчення серії [NUMBER] , то у відповідності до вимог пункту 15 статті 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» він, як учасник бойових дій, звільнений від сплати відсотків за користування кредитом та сплати штрафів/пені за несвоєчасну сплату платежів за кредитом. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал». Разом з тим, суд вважає за необхідне застосувати по даній справі строк позовної давності, про який заявлено відповідачем у його заяві до суду від 08.02.2021 року. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є самостійною підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Статтями 257, 261, 264, 266, 267 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Таким чином, враховуючи, що позовну заяву подано до суду 28 серпня 2020 року, перебіг трирічного строку позовної давності щодо остаточного погашення кредиту розпочався 02 вересня 2016 року, а сплинув 02 вересня 2019 року, представник позивача не представив жодного доказу поважності причин пропуску строку позовної давності, суд вважає, що у заявлених позовних вимогах про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 500408075 від 30.08.2013 року, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , слід відмовити також і у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] 08.05.2020 року звертався до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Гречин Наталії Володимирівни, Приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Гамзатової Аліни Анатоліївни, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Альфа Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про визнання дій неправомірними, визнання протиправною та скасування постанови, в якому просив: визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 61195273 від 06.02.2020 року та визнати протиправною та скасувати зазначену постанову (а.с. 87-89). Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12.06.2020 року по адміністративній справі № 440/2367/20 в задоволенні зазначеного адміністративного позову [PERSON] відмовлено (а.с. 118-121). Також [PERSON] 08.05.2020 року звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про визнання кредитного договору № 500408074 від 30.08.2013 року, укладеного між ПАТ «Альфа Банк» та ним, недійсним (а.с. 85, 86). Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 14.05.2020 року по цивільній справі № 761/13381/20 матеріали позовної заяви [PERSON] до ПАТ «Альфа-Банк», ТОВ «Вердикт Капітал» про визнання недійсним кредитного договору направлено за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва (а.с. 112). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 22.10.2020 року відкрито провадження за позовною заявою [PERSON] до ПАТ «Альфа-Банк», ТОВ «Вердикт Капітал» про визнання недійсним кредитного договору, призначено підготовче засідання по справі о 14 год. 30 хв. 04 березня 2021 року. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на сплату судового збору в розмірі 2102 грн. та на правову допомогу у розмірі 20000,00 грн. суд відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладає на позивача. На підставі, ст.ст. 257, 261, 264, 266, 267, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed