Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

29.07.2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь пені від суми несплачених аліментів станом на 02.07.2014 року в розмірі 7446,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказували, що 01.08.2013 року Яворівським районним судом Львівської області ухвалено рішення про розірвання шлюбу між нею і відповідачем. Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 06.02.2014 року ухвалено стягувати з [PERSON] в її користь аліменти на утримання їхньої неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] щомісячно в розмірі 600,00 грн., які підлягають індексації, починаючи з 03.10.2013 року до повноліття дитини. 25 лютого 2014 року Шевченківським районним судом м.Львова видано виконавчий лист за №2/466/1022/14, за яким відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження. Незважаючи на те, що рішенням суду ухвалено стягувати аліменти з відповідача з 03 жовтня 2014 року, вперше він оплатив аліменти за квітень 2014 року. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах Шевченківського ВДВС ЛМУЮ від 02.07.2014 року, заборгованість по сплаті аліментів відповідачем станом на 02.07.2014 року становить 4200,00 грн. На підставі наведеного вважає, що станом на липень 2014 року розмір пені за несплачені відповідачем на її користь аліменти становить 7446,00 грн. Пославшись на викладене, позивач просила позов задовольнити. В судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON] яка діє на підставі довіреності від 30.05.2014 року (а.с. 38) позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Відповідач та представника відповідача [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги від 07.04.2014 року та ордеру серії ЛВ №015159 від 07.04.2014 року (а.с. 47-48) позовні вимоги заперечили посилаючись на подані до суду письмові заперечення. Окрім, цього відповідач додатково пояснив, що позивач як стягувач пред'явила виконавчий лист до відділу ДВС 25.04.2014 року, а тому вимоги про стягнення з нього пені є безпідставними, оскільки відповідно до ст.196 СК України неустойка (пеня) може бути стягнута при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти. Оскільки примусове виконання рішення про стягнення аліментів розпочато 28.04.2014 року, а йому як боржнику не було відомо про наявність заборгованості та її розміри, то й підстав для стягнення з нього неустойки (пені) немає. Йому було відомо про рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 06.02.2014 року після винесення якого він сплатив 600,00 грн. в рахунок негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Інших коштів він не вносив, оскільки йому не було відомо про відкриття виконавчого провадження по сплаті аліментів до досягнення дитиною повноліття. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Яворівського районного суду м.Львова від 01.08.2014 року шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], який був зареєстрований 08 травня 2010 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 684 розірвано. Після розірвання шлюбу визначено прізвище дружині - [PERSON]. Визначено місце проживання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], Яворівського району Львівської області. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. [PERSON] є батьком - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого наявна у матеріалах справи (а.с.5). Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 06.02.2014 року позов задоволено частково, стягнуто з [PERSON],[INFO], який проживає за адресою [ADDRESS] в користь [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою [ADDRESS] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON],[INFO] щомісячно в розмірі 600 (шістсот) гривень, які підлягають індексації, починаючи з 3 жовтня 2013року до повноліття дитини. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. В добровільному порядку відповідачем рішення суду про стягнення аліментів в повному обсязі не виконувалось та платежі ним були здійснені лише 02.04., 08.05., 10.06., 07.07., 11.08.2014 року по 600,00 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями квитанцій (а.с.44). Однак, з невідомих відповідачу причин, кошти у розмірі 600 грн. за травень 2014 року, перераховані на прізвище [PERSON] були йому повернуті у червні 2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Таким чином, ст. 196 СК України передбачає відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), яка настає лише за наявності вини цієї особи. Також відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Отже, обов'язковою умовою застосування юридичної відповідальності у вигляді стягнення неустойки є винна протиправна поведінка особи, тобто воно можливе у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов'язаної сплачувати аліменти, наприклад, у зв'язку з її ухиленням від сплати аліментів, розшуком, перебуванням за кордоном тощо. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду. Моментом невиконання судового рішення є початок ухилення від його виконання або перешкоджання його виконанню. Невиконання судового рішення полягає у невжитті особою, до якої звернуто виконання рішення, що набрало законної сили, передбачених законом заходів щодо їх виконання. Невиконання може виражатися у прямій відмові виконати судове рішення або в ухиленні від його виконання, під чим розуміються дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь дитини визначеної суми аліментів, які можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов'язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає облікові при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Позивач посилається на винну поведінку відповідача як платника аліментів, яка полягала в утворенні заборгованості по аліментах внаслідок його неналежного виконання обов'язку сплачувати аліменти, які присуджені за рішенням суду. Відповідач же в своїх запереченнях посилався на те, що виконавчий лист, який був виданий стягувачу на підставі рішення ухваленого Шевченківським районним судом м.Львова від 06.02.2014 р., стягувачем до державної виконавчої служби був пред'яв-лений лише 25.04.2014 року, до цього часу яких-небудь вимог про стягнення аліментів до нього не пред'являлось, заборгованість, яку нарахували позивач, виникла внаслідок пред'явлення нею виконавчого листа до виконання з затримкою, його про відкриття виконавчого провадження та про наявність такої заборгованості не повідомляли. Виходячи зі змісту норм ст. 196 СК України, суд відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України повинен встановити не тільки факт заборгованості за аліментами, а й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. Для встановлення порушення необхідна констатація факту, що відповідний документ надійшов до особи, яка повинна його виконувати, і вона мала реальну можливість це зробити, оскільки нарахування пені має здійснюватися з дати визначення заборгованості, повідомлення державним виконавцем боржника про її наявність та про строк погашення. Так, вимоги державного виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими для усіх органів, організацій, посадових осіб, громадян і юридичних осіб на території України. Державному виконавцю у встановлений ним строк повинні бути надані безкоштовно документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень. Згідно п.1 ч.1 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження, державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. Як вбачається з матеріалів цивільної справи №466/551/14-ц [PERSON] звернулась з позовом про стягнення аліментів 03 жовтня 2013 року до Залізничного районного суду м.Львова з порушенням правил підсудності. Згодом позов передано для розгляду за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Львова, який і виніс 06.02.2014 року рішення про стягнення аліментів та 26.02.2014 року позивачка під розписку отримала виконавчий лист (а.с.57). В подальшому з заявою про примусове виконання рішення суду вона звернулась у Шевченківський ВДВС ЛМУЮ лише 25.04.2014 року (а.с.53), після чого 28.04.2014 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС ЛМУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.10) документи, які б підтверджували отримання боржником даної постанови у матеріалах справи відсутні. До того ж п.2 постанови боржнику запропоновано виконати рішення в частині - до негай-ного витконання. Отже, не встановлено обовязку і терміну виконання рішення в частині сплати аліментів, які утворилися не з вини відповдіача, починаючи з жовтня 2013 року. Державний виконавець відкриває виконавче провадження не пізніше наступного дня після одержання виконавчого документа й у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» провадить відповідні виконавчі дії. По виконавчих документах про стягнення аліментних платежів виконавець починає вчиняти виконавчі дії не пізніше, ніж в 5-деннний строк від дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Як вбачається з листа Шевченківського ВДВС ЛМУЮ від 05.09.2014 р., 05.05.2014 року державним виконавцем було скеровано запит у ДПС України з метою встановлення місця одержання боржником доходів. Відповідно до повідомлення№1003514760 відсутня інформація про джерела одержання боржником доходів. Поряд з тим встановлено, що за боржником не зареєстровано відкритих рахунків у банках чи інших фінансових установах про, що свідчить відповідне повідомлення ДПС України. Згідно повідомлення ГУ ПФУ у Львівській області за №1005092028 боржник на обліку як одержувач пенсії не перебуває. Поряд з тим у відповідності до повідомлення ГУПФУ у Львівській області за №1005098018 відсутня інформація про джерела одержання боржником доходів. Згідно представлених боржником квитанцій та розрахунку державного виконавця від 04.06.2014 року заборгованість по сплаті становить 4200,00 грн. Беручи до уваги наведене державним виконавцем 04.06.2014 року винесено постанову про арешт майна боржника, копія якої скеровано для виконання в органи та установи, що посвідчують договори відчужування чи проводять його перереєстрацію на іншого власника. 19.08.2014 року з метою перевірки майнового стану боржника державним виконавцем скеровано запит в УДАІ ГУ МВС України у Львівській області, відділ держземагенства, повторно в органи ДПС України (а.с. 52). Разом з тим, судом встановлено, що фактично заборгованість була нарахована за час з моменту звернення до суду із позовною заявою про стягнення аліментів та до червня 2014 року, однак задовго після пред'явлення позивачкою виконавчого листа до виконання. За змістом ст. 368 ЦПК України звернення судового рішення до виконання можливе лише за власною ініціативою стягувача, на користь якого ухвалене рішення і, відповідно, виданий виконавчій документ, при його самостійній передачі органу примусового виконання, тобто цілком залежить від його волевиявлення щодо прийняття присудженого. Тому суд, з огляду на наведені докази в обґрунтування заперечень відповідача, прий-має до уваги ту обставину, що у виникненні заборгованості немає вини відповідача, оскі-льки з його боку винної поведінки щодо порушення зобов'язання встановлено не було. Окрім, цього як вбачається з копії паспорта громадянина України [PERSON] після розірвання шлюбу вона змінила прізвище на дівоче та отримала новий паспорт на прізвище [PERSON] лише 13 червня 2014 року, в то час коли відповідачем були сплачені кошти в рахунок погашення аліментів 10.06. та 07.07.2014 року на прізвище [PERSON]. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів не підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судовий збір в сумі 243,60 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved