Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

28.10.2011 представник позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] адвокат Буришин В.В. звернувся до суду з позовом, уточненим заявою про зміну (доповнення) до предмета позову від 11.07.2013 (а.с.123-126), в якому просив суд: 1. Визнати незаконним та скасувати рішення Баранинської сільської ради №4 від 04 лютого 2010 року «Про оформлення права власності на житловий будинок в [ADDRESS] ». 2. Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Ужгородської районної державної нотаріальної контори Гончаренко М.В. №3-283 від 31.03.2011 громадянці [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку з належними до нього господарськими спорудами в [ADDRESS] . 3. Встановити факт членства [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у колгоспному дворі будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] . 4. Встановити юридичний факт набуття права власності на 1/5 частину будинковолодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] за померлою [PERSON] , як членом колишнього колгоспного двору. 5. Встановити юридичний факт набуття права власності на 1/5 частину будинковолодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] за померлим [PERSON] , як членом колишнього колгоспного двору. 6. Визнати за [PERSON] право власності на 1/5 частину будинковолодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , як членом колишнього колгоспного двору. 7. Визнати за [PERSON] право власності на 1/5 частину будинковолодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , як членом колишнього колгоспного двору. 8. Визнати за [PERSON] право власності на 1/5 частину будинковолодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , як членом колишнього колгоспного двору. 9. Встановити юридичний факт набуття померлим [PERSON] права власності на 1/15 частину будинковолодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування майна за його померлою жінкою [PERSON] . 10. Визнати право власності за [PERSON] на 1/15 частину будинковолодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування майна за його померлою матір`ю [PERSON] . 11. Визнати за [PERSON] право власності на 4/15 частин будинковолодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування майна за його померлим батьком [PERSON] . Разом з тим у вказаній заяві від 11.07.2013 [PERSON] , Ужгородська районна державна нотаріальна контора, Баранинська сільська рада Ужгородського району значаться відповідачами. 15.09.2016 (вхідна дата) представник позивачів подав до суду заяву про поважність пропуску строків на оскарження рішення виконавчого комітету Баранинської сільської ради «Про оформлення права власності на житловий будинок в [ADDRESS] » № 4 від 04.02.2011, за яким оформлено право власності на житловий будинок за померлим [PERSON] та [PERSON] й жодного слову про позивача. Вказує, що позивач [PERSON] ознайомився з вказаним рішенням 18 липня 2011 року, при цьому зазначає, що виконавчим комітетом при винесенні оскаржуваного рішення не прийнято до уваги, що [PERSON] як член колгоспного двору фактично набув право власності на третину майна будинковолодіння. (а.с.184-189) Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що предметом спору є 2/5 частини будинку, тобто 1/5 частка будинковолодіння, що залишилася після смерті [PERSON] та 1/5 частка будинковолодіння, що залишилася після смерті [PERSON] . Останні побудували житловий будинок [ADDRESS] , будучи колгоспниками колгоспу імені Шевченка (згодом імені Енгельса). В шлюбі у подружжя народилося двоє дітей позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] , яка 19.06.1975 з вказаного будинковолодіння вибула на постійне місце проживання до свого чоловіка. Станом на 15.04.1991 членами колгоспного двору по [ADDRESS] були: голова колгоспного двору, померлий [INFO] , [PERSON] ; його дружина, померла [INFO] , [PERSON] , їх син, позивач, [PERSON] , його дружина [PERSON] , їх донька [PERSON] 15.11.1991 колгоспний двір фактично припинений з введенням в дію Закону «Про власність» від 07.02.1991. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , будучи постійно зареєстрованими у вказаному домоволодінні, а також колишня дружина позивача [PERSON] з 1983 року та їх донька [PERSON] з 1985 року по 1998 рік (розірвання шлюбу з позивачем) проживали у вказаному будинку, приймали рівну та повноцінну участь у веденні господарства двору, утримували таке, здійснювали поточний ремонт, догляд за худобою тощо. В свою чергу, відповідачка [PERSON] такої участі не приймала, оскільки, як зазначено вище, покинула колгоспний двір в 1975 році. Тому усі вищезгадані, окрім відповідачки, 15.04.1991 набули право власності на будинковолодіння у рівних частинах, а саме по 1/5 кожен, як члени колгоспного двору. В уточненому позові зазначається, що після смерті спадкодавця [PERSON] [INFO] спадщину за нею прийняла [PERSON] , оскільки [PERSON] та позивач [PERSON] заявили 01.08.2001 про відмову від спадщини, однак вказана заява не могла бути прийнята нотаріусом з видачею свідоцтва про право на спадщину на земельні паї, оскільки подана після спливу шестимісячного строку. Фактично, за померлою [PERSON] належне їй спадкове майно успадкували відповідачка [PERSON] , яка подала 27.06.2001 заяву про прийняття спадщини; [PERSON] і позивач [PERSON] , які постійно проживали по місцю спадкового майна по 1/15 частки будинковолодіння кожного. Після смерті [PERSON] 27.03.2003 спадкове майно (4/15 частки) було успадковане позивачем [PERSON] як таким, що постійно проживав по місцюзнаходження спадкового майна, оскільки відповідачка [PERSON] заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини не подавала. Вважає, що рішення № 4 прийняте Баранинською сільською радою 04.02.2010 «Про оформлення права власності на житловий будинок в [ADDRESS] » є незаконним і таким, що підлягає скасуванню з огляду на те, що таке рішення не є правовстановлюючим документом, а може бути розцінене, як довідковий документ. Саме оспорювань рішення суперечить змісту будинкової книги, погосподарської книги, фактичним обставинам справи і винесено Баранинською сільською радою за межами її повноважень. Крім того, вважає, що свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Ужгородської районної державної нотаріальної контори Гончаренко М.В. №3-238 від 31.03.2011 громадянці [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку з належними до нього господарськими спорудами в [ADDRESS] незаконне і підлягає скасуванню, оскільки видане на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду №2о-285/10, яке скасоване ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 21.09.2011. В матеріалах справи наявне заперечення відповідачки [PERSON] на позовну заяву, в якій вона зокрема вказує, що у них з братом позивачем [PERSON] була домовленість про те, що все майно після смерті батьків ними буде поділено порівну. Відтак, вона оформила право на Ѕ батьківського будинку, а на Ѕ повинен був оформити позивач. Однак, колишня дружина позивач позивачка [PERSON] та їх спільна донька позивачка [PERSON] претендують також на частку у спірному домоволодіння як члени колгоспного двору. Проте, за твердженням відповідачки, вказане не відповідає дійсності, оскільки останні проживали у колгоспному дворі до 1988 року та в подальшому змінили місце проживання. Окрім цього 23.01.2013 відповідачка [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву до Баранинської сільської ради, третя особа [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок, однак ухвалою суду від 12.02.2013 у прийнятті такого відмовлено. В судовому засіданні представник позивачів підтримав заявлені в уточненому позові вимоги, просив такі задовольнити, в тому числі й з огляду на письмову позицію викладену в промові від 18.08.2020. В свою чергу представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, виклавши свою позицію письмово в судових дебатах від 28.08.2020. Представник третьої особи Ужгородського районного комунального підприємства (бюро) технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява від 07.11.2018 про розгляд справи за їх відсутності, пояснень по справі не мають. Представник відповідача Ужгородської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява зокрема від 20.01.2020 про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача Баранинської сільської ради в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Позивач [PERSON] в судовому засіданні, зокрема від 02.07.2019, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що він проживає в спірному будинку з моменту народження до сьогоднішнього дня, здійснює догляд за домоволодінням, облаштовує і перебудовує таке. Зазначив, що станом на 1991 рік членами колгоспного дому було п`ять осіб: позивачі та його померлі батьки. Стверджує, що він постійно проживав та наразі проживає у спірному будинку, а його сестра відповідачка [PERSON] після досягнення повноліття вийшла заміж та переїхала в будинок чоловіка. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в ході розгляду справи позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Так, в судовому засіданні від 02.07.2019, позивачка [PERSON] зазначила, що її донька позивачка [PERSON] народилася у вказаному домоволодінні, а отже має право на частку. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, але надала суду заперечення (а.с. 65-69), в яких вказує, що позивачі [PERSON] та [PERSON] проживали за адресою: [ADDRESS] в період з 1983 по 1988 роки. Суд, вислухавши позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , свідка [PERSON] , представників сторін, дослідивши надані докази вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Щодо позовної вимоги (1) про визнання незаконним та скасування рішення Баранинської сільської ради «Про оформлення права власності на житловий будинок в [ADDRESS] » за №4 від 04.02.2011, суд зазначає наступне. Рішенням виконавчого комітету Баранинської сільської ради №4 від 04.02.2010, прийнятого за результатами розгляду заяви [PERSON] , вирішено оформити право власності на житловий будинок в [ADDRESS] в рівних долях за померлими [PERSON] та [PERSON] , доручено Ужгородському районному комунальному БТІ виготовити свідоцтво про право власності на вказане будинковолодіння (а.с. 70). Зазначено, що вказане рішення прийняте на підставі ЗУ «Про власність в Україні», запису погосподарської книги станом на 01.07.1990 та припинення існування колгоспного двору. Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Про оспорюване рішення, винесене 04.02.2010, [PERSON] дізнався 18.07.2011, отримавши його копію у Баранинській сільській раді, тому суд вважає, що строк на оскарження рішення виконавчого комітету Баранинської сільської ради «Про оформлення права власності на житловий будинок в [ADDRESS] » за №4 від 04.02.2011 [PERSON] слід поновити, оскільки до отримання рішення він не знав про його існування. Щодо законності рішення виконавчого комітету Баранинської сільської ради «Про оформлення права власності на житловий будинок в [ADDRESS] » за №4 від 04.02.2011 суд дійшов наступного висновку. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 26.07.1990 жилий будинок за [ADDRESS] , належить голові колгоспного двору померлому [PERSON] . Постановою Пленуму Верховного Суду України вiд 22.12.1995 №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що спір щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було набуте до 15 квітня 1991 року, вирішується за нормами, що регулюють власність цього двору, згідно з якими право власності на майно, що належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). З матеріалів справи, а саме будинкової книги для прописки громадян, вбачається, що позивач [PERSON] постійно проживає у будинку за адресою: [ADDRESS] з моменту народження [INFO] по теперішній час, місця реєстрації не змінював, тому суд вважає, що рішення Виконавчого комітету Баранинської сільської ради «Про оформлення права власності на житловий будинок в [ADDRESS] » за №4 від 04.02.2011 тільки за померлими [PERSON] та [PERSON] підлягає скасуванню, оскільки таким не враховано, що в цьому будинку постійно проживав, в тому числі й на момент прийняття оспорюваного рішення, позивач [PERSON] . Останній завжди був в будинку зареєстрований, брав участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства, свою частку у праві на двір не втратив, а тому й наразі має частку у праві власності на спірне нерухоме майно. Щодо позовної вимоги (2) про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, виданого відповідачці 31.03.2020, на 1/2 частину спірного будинковолодіння, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Статтею 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлений у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Свідоцтвом про право особисто власності на житловий будинок від 29.07.1990, видане виконавчим комітетом Ужгородської районної Ради народних депутатів Закарпатської області, засвідчено, що житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] дійсно належить громадянину [PERSON] як голові колгоспного двору на праві особистої власності. Здійснено Реєстровий напис Ужгородським міжміським БТІ про вказане на документі про право особистої власності. (а.с.14) Рішенням Баранинської сільської ради народних депутатів від 11.04.1985 надано дозвіл [PERSON] на будівництво підсобних приміщень в [ADDRESS] . (а.с. 20-23) Довідкою, виданою виконкомом Баранинської сільської ради №67 від 20.01.2010 стверджується, що житловий будинок в [ADDRESS] побудований до 1991 року. (а.с. 24) В листі Баранинської сільської ради №2313 від 29.07.2011 вказано, що вул. Леніна була перейменована в 90-х роках на вул. Центральну. (а.с.25) Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] засвідчено смерть [PERSON] , [INFO] , а свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] засвідчено смерть [PERSON] , [INFO] . (а.с.29-30) Свідоцтвом про народження [PERSON] № [NUMBER] засвідчено факт народження останньої 07.03.1985, батьками якої є позивачі [PERSON] та [PERSON] (а.с.31) Останні, згідно зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] 09.10.1988 розірвали шлюб, прізвище [PERSON] було змінено на дошлюбне [PERSON] . (а.с. 33) Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (повторно) стверджується, що [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] 07.03.1985, післяшлюбне прізвище [PERSON] [PERSON] . (а.с. 32) Довідкою виконкому Баранинської сільської ради №916 від 29.05.2006 стверджується, що [PERSON] проживає один за зареєстрованим місцем проживання в [ADDRESS] . (а.с. 34) Довідкою виконкому Баранинської сільської ради №1041 від 09.10.2013 стверджується, що на день смерті [INFO] [PERSON] [PERSON] був прописаний та фактично проживав за адресою: [ADDRESS] (а.с. 35) Довідкою виконкому Баранинської сільської ради №1042 від 09.10.2003 стверджується, що померлі [PERSON] та [PERSON] заповіту у виконкомі сільської ради не складали. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду у справі 20-285/10 від 01.10.2010 встановлено факт належності на праві власності житлового будинку з господарськими спорудами за адресою [ADDRESS] в рівних долях по Ѕ [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] . На підставі вказаного рішення 28.02.2011 державним реєстратором проведена реєстрація права власності вказаного майна у визначених частках по зазначених особах (а.с.37-38) Враховуючи вказане 31.03.2011 державним нотаріусом Ужгородської районної ДНК видано свідоцтво про право на спадщину майна №3-283 (1/2 частина житлового будинку з належними до нього господарськими спорудами в [ADDRESS] ), належного померлій спадкодавцю [PERSON] , її доньці спадкоємиці [PERSON] (а.с. 39) На підставі зазначеного свідоцтва, 12.04.2011 проведено державну реєстрацію права власності 1/2 частина житлового будинку з належними до нього господарськими спорудами в [ADDRESS] за [PERSON] (а.с. 40) Однак, ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 21.09.2011 зазначене вище рішення Ужгородського міськрайонного суду від 01.10.2010 скасовано. До заперечень відповідачки [PERSON] на позовну заяву (ас. 65-69) останньою додано рішення виконавчого комітету Баранинської сільської ради №4 від 04.02.2010, за яким за результатами розгляду заяви [PERSON] вирішено оформити право власності на житловий будинок в [ADDRESS] в рівних долях за померлими [PERSON] та [PERSON] та доручено Ужгородському районному комунальному БТІ виготовити свідоцтво про право власності на вказане будинковолодіння (а.с. 70). Зазначено, що вказане рішення прийняте на підставі ЗУ «Про власність в Україні», запису погосподарської книги станом на 01.07.1990 та припинення існування колгоспного двору. В матеріалах справи також наявний протокол засідання виконавчого комітету Баранинської сільської ради від 04.02.2010, на якому зокрема було прийняте розглядуване рішення №4 від 04.02.2010. Свідоцтвом про право на спадщину за законом на сертифікат серії АЕВ №357164 від 01.08.2001 посвідчено, що донька спадкодавця [PERSON] [PERSON] успадкувала сертифікат на право на земельну частку /пай/ серії [NUMBER] . Свідоцтвом про право на спадщину за законом серії ВСВ №990965 від 11.07.2005 посвідчено, що донька спадкодавця [PERSON] [PERSON] успадкувала право власності на майновий пай члена КСГП серії ЗК №ХІІ090439. (а.с. 73-74) На виконання ухвали суду від 30.07.2012 у розглядуваній справі витребувано з Ужгородської районної ДНК спадкову справу №181/01 за 2001 рік, відкриту за заявою [PERSON] за померлою [PERSON] . В матеріалах спадкової справи №181/2001 наявні: заява від 27.06.2001 [PERSON] на прийняття спадщини за законом (а.с. 87); заява від 01.08.2001 померлого [PERSON] та [PERSON] , за якою останні, не дивлячись на факт проживання та реєстрації на момент смерті з померлою [PERSON] за адресою [ADDRESS] , не бажають приймати спадщину і оформлювати належну їм долю (а.с.88); а також вищеописані свідоцтво про право на спадщину майна №3-283 (1/2 частина житлового будинку з належними до нього господарськими спорудами в [ADDRESS] ), належного померлій спадкодавцю [PERSON] згідно з рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 01.10.2010 у справі 2о-285/10, виданого доньці останньої - спадкоємиці [PERSON] (а.с. 89); свідоцтво про смерть [PERSON] 24.01.2001 серії [NUMBER] (а.с. 91); заява [PERSON] від серпня 2001 року на видачу свідоцтва на спадщину за законом на сертифікат на право на земельну частку /пай/ серії ЗК №000756 (а.с.92); свідоцтво про право на спадщину за законом на сертифікат серії АЕВ №357164 від 01.08.2001, за яким донька спадкодавця [PERSON] спадкоємиця [PERSON] успадкувала сертифікат на право на земельну частку /пай/ серії ЗК №000756 (а.с. 93); заява [PERSON] від 11.07.2005 про видачу додаткового свідоцтва про право на спадщину за законом на право власності на майновий пай члена КСГП серії ЗК №ХІІ090439 (а.с.97); свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВСВ №990965 від 11.07.2005, за яким донька спадкодавця [PERSON] [PERSON] успадкувала право власності на майновий пай члена КСГП серії ЗК №ХІІ090439 (а.с.96). З копії погосподарської книги Баранинської сільської ради на будинковолодіння [ADDRESS] за 1986-1991 роки на одному аркуші (засвідчено секретарем с/р від 09.07.2012) з`ясовано, що позивачки [PERSON] та [PERSON] вибули у 1991 році на [ADDRESS] . (а.с. 128) Згідно з довідки №961 від 09.07.2012, виданої виконавчим комітетом Баранинської сільської ради, на день смерті [PERSON] 27.03.2003 разом з ним в будинку був зареєстрований [PERSON] (а.с. 129) З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Ужгородської районної державної нотаріальної контори Гончаренко М.В. №3-238 від 31.03.2011 відповідачці [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку з належними до нього господарськими спорудами в [ADDRESS] слід визнати недійсним, оскільки правовстановлюючим документом, яким визнано право власності на 1/2 частку житлового будинку за спадкодавцем [PERSON] , померлою [INFO] , було рішення Ужгородського міськрайонного суду № 2о-285/10 від 01.10.2010, яке скасоване ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 21.09.2011. Позовну вимогу (3) про встановлення факту членства померлих [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у колгоспному дворі будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] суд вважає такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР в редакції 1963 року колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Відповідно до змісту ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. Положеннями ст. 126 ЦК УРСР встановлено, що працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Так, з погосподарської книги Баранинської сільської ради на будинковолодіння [ADDRESS] за 1986-1991 роки на одному аркуші (засвідчено секретарем с/р від 09.07.2012) видно, що позивачки [PERSON] та [PERSON] вибули із числа членів господарства у 1991 році на [ADDRESS] (а.с. 128), про що свідчить їх викреслення із погосподарської книги. В судовому засіданні позивач [PERSON] та позивачі [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] та [PERSON] проживали у даному господарстві, але [PERSON] і [PERSON] припинили шлюбні стосунки і остання з донькою покинули дворогосподарство, надалі проживали за іншою адресою. З будинкової книги (а.с. 15-19) за адресою [ADDRESS] видно, що в даному будинку були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] (померли та викреслені з реєстрації), [PERSON] (вибула, у зв`язку з реєстрацією 24.06.1974 за іншою адресою) та [PERSON] (значиться зареєстрованим по теперішній час). При цьому позивачі [PERSON] та [PERSON] за вказаною адресою зареєстровані не були. Свідок [PERSON] в судовому засіданні від 05.03.2020 підтвердила факт спільного проживання та ведення дворогосподарства п`ятьма членами двору: трьома позивачами та померлими [PERSON] та [PERSON] , але до її показів суд ставиться критично, оскільки такі спростовуються погосподарською книгою із якої видно, що [PERSON] та [PERSON] у 1991 році вибули із господарства; запереченнями відповідачки [PERSON] , яка стверджувала, що [PERSON] та [PERSON] з 1988 року не проживали в спірному господарстві; будинковою книгою, з якої видно, що [PERSON] та [PERSON] ніколи не були зареєстровані за адресою [ADDRESS] . З огляду на викладене, враховуючи відсутність беззаперечних доказів того, що [PERSON] та [PERSON] були членами колгоспного двору будинковолодіння за адресою [ADDRESS] станом на 15 квітня 1991 року, враховуючи, що у погосподарській книзі [PERSON] та [PERSON] значаться як вибулі у 1991 році із колгоспного двору за адресою [ADDRESS] , суд вважає, що відсутні підстави для встановлення факту членства [PERSON] та [PERSON] у колгоспному дворі домогосподарства за адресою: [ADDRESS] . Суд вважає доведеним факт, що в певний період часу [PERSON] та [PERSON] були членами колгоспного двору будинковолодіння за адресою [ADDRESS] , але в позові відсутня вимога про встановлення факту членства відповідачок у колгоспному дворі у визначений проміжок часу, тому враховуючи, що станом на 1991 рік вони вибули із колгоспного двору і були виключені із погосподарської книги у задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити. В свою чергу, те що [PERSON] був членом колгоспного двору домогосподарства за адресою: [ADDRESS] підтверджується погосподарською книгою, будинковою книгою та на думку суду додаткового встановлення цього факту судом не потребує, тому у задоволені позовної вимоги про встановлення факту його членства у колгоспному дворі слід відмовити. Позовні вимоги (4-5) про встановлення факту набуття померлими [PERSON] , [PERSON] права власності на 1/5 частину за кожним та (6-8) про визнання права власності на 1/5 частину за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] будинковолодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] суд вважає такими, що не підлягають задоволенню із наступних підстав. Так, згідно зі свідоцтва про право особистої власності від 26.07.1990 будинок, розташований за адресою [ADDRESS] належить [PERSON] - голові колгоспного двору. Згідно з довідки № 67 від 20.01.2010, виданої Баранинською сільською радою будинок, розташований за адресою [ADDRESS] , побудований до 1991 року. Документи, які підтверджують розмір, стан будинку та господарських будівель, прибудов, розташованих за адресою [ADDRESS] станом на 26.07.1990 суду не надано. В судовому засіданні позивач [PERSON] , зокрема 02.07.2019, пояснив, що постійно проживав в будинку, розташованому за адресою [ADDRESS] , доглядав за таким, будував господарські споруди та здійснював прибудови. В свою чергу документів, підтверджуючих стан, розміри, наявність господарських будівель і споруд станом на момент ухвалення судом рішення, позивачем не надано. З огляду на викладене, суд вважає, що відсутні правові підстави для визначення ідеальних часток у спірному житловому будинку. Крім того, відповідно до п. п. 1 п. 6 Постанови пленуму ВСУ №20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. На думку суду [PERSON] та [PERSON] не довели суду того, що вони не менше трьох років підряд до 15.04.1991 брали участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору, розташованого за адресою [ADDRESS] . З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у задоволенні позовних вимог про встановлення факту набуття померлими [PERSON] , [PERSON] права власності на 1/5 частину за кожним та визнання права власності на 1/5 частину за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] будинковолодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги (9-11) про встановлення факту набуття померлим [PERSON] права власності на 1/15 частину будинковолодіння в порядку спадкування після смерті його дружини [PERSON] , про визнання права власності за [PERSON] на 1/15 частину спірного будинковолодіння в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] , про визнання за [PERSON] права власності на 4/15 частки спірного будинковолодіння після смерті його батька [PERSON] суд вважає такими, що не підлягають до задоволення, оскільки розмір часток, в цих позовних вимогах розрахований з тих умов, що за позивачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та померлими [PERSON] та [PERSON] судом буде визнано та встановлено право власності на спірний житловий будинок у розмірі 1/5 частки за кожним. Одна, у задоволенні таких позовних вимог судом було відмовлено, тому вказаний розрахунок визначення часток суд вважає невірним, а позовні вимоги в цій частині такими, що не підлягають до задоволення. Представник відповідачки подав заяву про сплив позовної давності. Згідно зі\~статтею 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами частини третьої\~статті 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до частини четвертої\~статті 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За змістом статей\~256,\~267 ЦК України\~суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог. В розглядуваному випадку, як зазначалося вище, частина позовних вимог позивачів залишені судом без задоволення, у зв`язку з їх безпідставністю. В силу частин 1-2\~ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З врахуванням встановлених судом обставин справи, розглядуваний позов в частині позовних вимог 1-2 підлягає до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed