Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

27 жовтня 2014 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. 30 березня 2015 року та 20 серпня 2015 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з уточненими позовами до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини В обґрунтування своїх вимог позивачі [PERSON], [PERSON] посилалися на те, що 05 липня 2006 року помер їх батько [PERSON]. Після смерті батька вони не звернулися у встановлений законодавством шестимісячний строк з заявою про прийняття спадщини, оскільки між ними, матірю та їх братом [PERSON] була досягнута домовленість, що після смерті матері все майно буде поділене порівну між дітьми, також, їм було невідомо про існування заповіту від імені батька. Їх мати, [PERSON], померла 18 травня 2014 року, та тільки після її смерті [PERSON] повідомив їм, що він прийняв спадщину після смерті батька, батько залишив заповіт, але, вони пропустили строк прийняття спадщини. Позивачі зазначили, що вони не звернулися у встановлений законодавством строк з заявами про прийняття спадщини після батька з наступних причин. [PERSON] зазначив в позові, що після смерті батька, в 2006 році в нього суттєво погіршився стан здоровя, що вимагало періодичного обстеження і лікування, що підтверджується довідкою доцента кафедри факультетської терапії та ендокринології ДДМА; випискою з історії хвороби від 15.09.2006 року, випискою з історії хвороби від 26.12.2006 року. [PERSON] зазначив в позові, що доглядав за хворою дружиною, яка хворіла, потребувала постійного догляду до часу смерті 12 лютого 2010 року, крім того, в період з 28.11.2006 року по 29.12.2006 року він знаходився лікуванні в Державній установі «Інститут гастроентерології НАМН України», що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 3658. Позивачі зазначили, що в наступному, вони звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після батька - [PERSON], померлого 05 липня 2006 року, але, 29.09.2014 року нотаріусом їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в звязку з пропуском строку прийняття спадщини. Позивачі зазначили в заяві, що відповідач [PERSON] є їх братом, своєчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька. В звязку з наведеним, [PERSON], [PERSON], посилаючись на норми ст. 1272 ЦК України, просили суд визначити їм додатковий строк для прийняття спадщини після батька - [PERSON], померлого 05 липня 2006 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] підтримали позов в повному обсязі, посилалися на підстави звернення до суду, викладені в заяві, просили суд задовольнити вимоги. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позов не визнали, просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачам було відомо про наявність заповіту батька, вони не зверталися до нотаріальної контори з відповідними заявами, в звязку з чим, вважаються такими, що не прийняли спадщину. Суд, заслухавши пояснення сторін, пояснення свідків, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що 05 липня 2006 року помер батько сторін [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. Встановлено, що за життя, 05 квітня 1999 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, відповідно до якого, заповідав належне йому на день смерті майно [PERSON], [PERSON], [PERSON] у рівних долях. Згідно спадкової справи Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, у встановлений законодавством шестимісячний строк з заявою про прийняття спадщини після [PERSON], померлого 05 липня 2006 року, звернувся син спадкодавця [PERSON], дружина спадкодавця [PERSON] звернулася з заявою про відмову від одержання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, придбаному в період шлюбу з [PERSON], також, остання відмовилася від отримання обовязкової частки у спадщині в звязку з наявністю заповіту спадкодавця. Судом встановлено, що 29 вересня 2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після батька. 29.09.2014 року нотаріусом було відмовлено [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, в звязку з пропуском строку прийняття спадщини. На підставі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. У відповідності до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. На підставі ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або проголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно до ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування своїх вимог позивачі, крім іншого посилалися на незнання про наявність заповіту, домовленість між спадкоємцями про неприйняття спадщини після смерті батька, а подальше спадкування після смерті матері. Свідки [PERSON] та [PERSON] кожна окремо в судовому засіданні пояснили, що мати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - [PERSON], говорила їм особисто про те, що бажає щоб діти успадкували порівну все майно. Суд приходить до переконання, що незнання позивачами законодавства, їх незнання про наявність спадкового майна та про наявність заповіту не є підставою для визнання поважними причин пропуску ними строку для прийняття спадщини. Так в п.2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визначено, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] посилався на те, що пропустив строк звернення з заявою, оскільки доглядав за хворою дружиною. В той же час, позивачем не надано доказів, на які він посилається як на обґрунтування своїх вимог, оскільки, у відповідності до довідки Комунального закладу «Клінічний онкологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради, [PERSON] знаходиться на обліку в Обласному канцер-реєстрі з 2007 року, в період серпень-жовтень 2007 року отримала спеціальне лікування в умовах стаціонару з приводу онкозахворювання. Позивач [PERSON] не надав суду доказів необхідності стороннього догляду за дружиною, крім того, оскільки його дружина перебувала на обліку та лікуванні з приводу онкозахворювання з 2007 року (тобто, після спливу строку для прийняття спадщини), зазначений факт не може бути підставою для задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Оскільки спадкодавець [PERSON] помер 05 липня 2006 року, спадкоємці повинні були звернутися з заявою про прийняття спадщини в строк, визначений ст. 1270 ЦК України, а саме, з 05 липня 2006 року до 05 січня 2007 року. Судом встановлено, що [PERSON] в період з: -30.08.2006 року по 15.09.2006 року перебував на стаціонарному лікуванні Комунального закладу «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 16» Дніпропетровської обласної ради» з діагнозом: ИБС, дифузний кардіосклероз, мерехтлива аритмія,, гіпертонічна хвороба. -07.12.2006 року по 26.12.2006 року перебував на стаціонарному лікуванні в Комунальному закладі «Дніпропетровська шоста міська клінічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» з діагнозом: ИБС, стенокардія, кардіосклероз атеросклеротичний, мерехтлива аритмія. Судом встановлено, що [PERSON] в період з: 28.11.2006 року по 29.12.2006 року перебував на стаціонарному лікуванні в ДУ «Інститути гастроентерології НАМН України» з діагнозом: хронічний панкреатит з больовим та диспепсичним синдромом, фаза загострення. Таки чином, [PERSON] та [PERSON] проходили стаціонарне лікування в останній місяць строку, визначеного ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини, в звязку з чим, суд приходить до переконання, що позивачі пропустили строк для прийняття спадщини з поважних причин, в звязку з хворобами, і ці обєктивні, непереборні, істотні труднощі перешкоджали їм як спадкоємцям вчинити дії щодо прийняття спадщини. В звязку з наведеним, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved