Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

27 лютого 2017 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON], зазначивши, що 18 лютого 2015 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від вказаного шлюбу мають сина [PERSON], 02.02.2014 року, який проживає разом з нею. Оскільки відповідач добровільно не надав їй матеріальної допомоги на утримання їх неповнолітнього сина, рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 24 травня 2016 року з відповідача на її користь були стягнуті аліменти на утримання малолітнього [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. На даний час вона не працює, оскільки здійснює догляд за малолітньою дитиною, а тому потребує матеріальної допомоги, яке відповідач добровільно їй не надає починаючи з дати народження дитини і по теперішній час Вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на неї, як на дружину, у якій проживає дитина, так як він отримує пенсію, а також регрес. Вона не може працювати, так як доглядає дитину. Джерел доходу, крім соціальних виплат по догляду за дитиною вона не має. Крім того, дитина має вади фізичного розвитку. Просила стягнути на її користь аліменти на її утримання , як дружини у розмірі1/4 частини від усіх видів його заробітку, починаючи стягнення з 02.02.2014 року до досягнення дитиною трьох років 02.02.2017 року. В подальшому вимоги щодо стягнення аліментів на її утримання з 02.02.2017 року до досягнення сином шестирічного віку просила залишити без розгляду. Ухвалою Іллічівського районного суду м Маріуполя від 09.06.2017 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружин з 02.02.2017 року до досягнення сином шестирічного віку залишено без розгляду. Позивачка в судовому засідання позовні вимоги підтримала в повному обсязі , просила їх задовольнити та пояснила, що вони з відповідачем у шлюбі не перебували. 2 лютого 2014 року вона народила сина , відповідач визнав себе батьком 2.04.2014 р. У лютому 2015 року вони зареєстрували шлюб. Разом з тим, відповідач їй допомоги на її утримання не надавав, та вона зверталась до суду в м. Макіївка , де вони мешкали на той час, з позовом про стягнення аліментів. В звязку з АТО вони переїхали до м. Маріуполь. До наступного часу їй відповідач ухиляється та допомоги їй не надає. В 2016 році рішенням Ілічівського районного суду м. Маріуполя з відповідача було стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина. Просила задовольнити позов та стягнути з позивача на її користь аліменти на її утримання за період з 2.02.2014 року по 2.02.2017 року. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання дружини з 02.02.2014 року. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 2 лютого 2014 року народився [PERSON], батьками якого згідно свідоцтва про народження є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). З 18 лютого 2015 року сторони перебувають у шлюбі. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 24.05.2016 року з [PERSON] стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до довідки про склад сімї дитина мешкає разом з матірю та за станом здоровя потребує домашнього нагляду. Аналізуючи обґрунтованість позовних вимог суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 75 Сімейного Кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч.1,2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Таким чином, позивачка має право на отримання від відповідача аліментів на своє утримання. Вирішуючи питання щодо законності та обґрунтованості заявлених вимог в частині періоду стягнення , суд приходить до наступного. В судовому зсіданні відповідач визнав позов в повному обсязі. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд . Відповідно до ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо позивач вживав заходів щодо одержання аліментів від відповідача, але не міг їх одержати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати, суд, залежно від обставин справи, може постановити рішення про стягнення аліментів за минулий час, але не більш як за один рік. Таким чином, діючим законодавством передбачено стягнення аліментів за минулий час, але не більш як за один рік. В цій частині визнання позивачем позову не суперечить закону та факт ухилення від сплати аліментів , у відповідності до вимог ст. 61 ЦПК України, не потребує доказуванню. Вирішуючи питання про розмір належних до стягнення аліментів, суд вважає за можливе стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на її утримання у розмірі 1/4 частині з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно за період з 27 лютого 2016 року по 27 лютого 2017 року, тобто за рік на час звернення. Враховуючи, що при зверненні до суду позивачка була звільнена від сплати судового збір, він , у відповідності до вимог ст.. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача у сумі 640 грн. 00 коп.

Outcome: partial