Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

27 жовтня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] державного майна України про стягнення індексації заробітної плати, обґрунтувавши свої вимоги тим, що він працював на ВАТ «Содовий завод» з 12.07.1971 року по 04.12.2000 року. З 1997 року працівникам почали нерегулярно виплачувати заробітну плату. Рішенням Словянського міського суду від 13.10.1997 року з ВАТ «Содовий завод» на користь [PERSON] було стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 1164,24 грн. Рішенням Словянського міського суду від 21.08.1998 року з ВАТ «Содовий завод» на користь [PERSON] було стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 1286,07 грн. Рішенням Словянського міського суду від 11.05.1999 року з ВАТ «Содовий завод» на користь [PERSON] було стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 380,90 грн. Рішенням Словянського міського суду від 03.02.2010 року з ВАТ «Содовий завод» на користь [PERSON] було стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 1478,56 грн. Виконавчі листи було своєчасно надані в ДВС та взяті на виконання. В травні 2016 року позивачеві була виплачена заборгованість по заробітній платі у сумі 5474,01 грн. Індексація заробітної плати при виплаті заборгованості по заробітній платі не була нарахована та не виплачена. Рішенням Словянського міськрайонного суду від 05.10.2016 року з ВАТ «Содовий завод» на користь [PERSON] стягнуто індексацію заробітної плати в розмірі 30255,94 грн. 24 січня 2013 року він отримав лист [PERSON] державного майна України в Донецькій області, в якому йдеться про те, що станом на 01.01.2013 року в Реєстрі державних корпоративних прав по Донецькій області обліковується державний пакет акцій у розмірі 100 % статутного капіталу ВАТ «Содовий завод». 10.09.2013 року колектив працівників звернувся зі скаргою на невиконання рішень Слов'янського міськрайонного суду до Президента України. Постановою господарського суду Донецької області від 04.09.2003 року ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом. Державним виконавцем відділу винесені постанови про закінчення виконавчих проваджень. Всі виконавчі документи, згідно акту передачі виконавчих документів від 21.03.2013 року, передані арбітражному керуючому ВАТ «Содовий завод». Враховуючи викладене, позивач вважає, що оскільки частка державної власності у статутному капіталі ВАТ «Содовий завод» становить 100 %, то відповідно до ст. 619 ЦК України за його дії має нести субсидіарну відповідальність [PERSON] державного майна України, тому, згідно ст. 625 ЦК України, просить стягнути з відповідача на свою користь індексацію заробітної плати у сумі 30255,94 грн. Відповідачем по справі суду надано заперечення на позовну заяву, яке мотивовано тим, що доводи позивача є необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам законодавства, а саме, у реєстрі корпоративних прав держави обліковується ВАТ «Содовий завод», 100 % акцій статутного капіталу якого належить державі в особі Регіонального відділення [PERSON] державного майна України по Донецькій області. ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, яка триває до теперішнього часу. Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у звязку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута. Згідно з ч. 1 ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку,встановленому цією статтею. При цьому у першу чергу задовольняються вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати перед працюючими та звільненими працівниками банкрута, грошові компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, інші кошти, належні працівникам у звязку з оплачуваною відсутністю на роботі (оплата часу простою не з вини працівника, гарантії на час виконання державних або громадських обовязків, гарантії і компенсації при службових відрядженнях, гарантії для працівників, що направляються для підвищення кваліфікації, гарантії для донорів, гарантії для працівників, що направляються на обстеження до медичного закладу, соціальні виплати у звязку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів підприємства тощо), а також вихідної допомоги, належної працівникам у звязку з припиненням трудових відносин та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі. Відповідно до ст. 111 ЦК України виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, у тому числі за податками, зборами, єдиним внеском на загальнообовязкове державне соціальне страхування та іншими коштами, що належить сплатити до державного або місцевого бюджету, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, провадиться у порядку черговості, встановленому ст. 112 ЦК України. У разі недостатності в юридичної особи, що ліквідується, коштів для задоволення вимог кредиторів ліквідаційна комісія (ліквідатор) організовує реалізацію майна юридичної особи. Також підприємство, як акціонерне товариство, самостійно відповідає за своїми зобовязаннями усім своїм майном. Акціонери не відповідають за зобовязаннями товариства і несуть ризик збитків, повязаних з діяльністю товариства, тільки в межах належних їм акцій. До акціонерів не можуть застосовуватися будь-які санкції, що обмежують їх права, у разі вчинення протиправних дій товариством або іншими акціонерами. Частиною 1 статті 176 ЦК України визначено, що держава, [PERSON] Крим, територіальні громади не відповідають за зобовязаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом. Посилання позивача на ст. 619 ЦК України є безпідставними, оскільки до спірних правовідносин має застосовуватись трудове законодавство, зокрема Кодекс законів про працю України, а додаткова (субсидіарна) відповільність не може застосовуватись до трудових правовідносин, так як виникає лише у разі порушення зобовязання, якого між сторонами не існувало. Отже, жодним законом не передбачено субсидіарна відповідальність [PERSON] за неможливість виконання підприємством грошового зобовязання. Також, між сторонами у справі не існувало будь-яких зобовязань, вони не знаходилися у трудових відносинах. [PERSON] також не є правонаступником товариства. Позовна заява позивача є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Просять суд у позові відмовити повністю. В судове засідання позивач не зявився, однак надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, справу розглянути за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] державного майна України, в судове засідання не з'явився, надав до суду заперечення проти позову, позовні вимоги [PERSON] вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] працював у ВАТ «Содовий завод» м. Слов'янська. Рішенням Словянського міськрайонного суду від 05.10.2016 року з ВАТ «Содовий завод» на користь [PERSON] стягнуто індексацію заробітної плати в розмірі 30255,94 грн. Згідно з листом Головного управління юстиції в Донецькій області Управління державної виконавчої служби № К-326-3992 від 18.10.2013 року, постановою № 5/174Б від 04.09.2003 року господарського суду Донецької області ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом, ліквідатором призначено арбітражного керуючого [PERSON]

Outcome: dismissed