Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

28.08.2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до Романобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області про визнання права власності на житловий будинок та земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що 17.04.2005 року в с. Генівка Первомайського району Миколаївської області помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно, що складалося з житлового будинку № 4, земельних ділянок площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку та площею 0,18 га для ведення особистого селянського господарства, що розташовані по вул. Центральній в с. Генівка Первомайського району Миколаївської області. 17.07.1992 року [PERSON] та [PERSON] склали заповіти, що були посвідчені Романобалківською сільською радою Первомайського району Миколаївської області, за реєстровими номерами 81, 82, за умовами яких заповіли [PERSON] все своє майно, де б воно не було та з чого не складалось. 27.11.2007 року в с. Генівка Первомайського району Миколаївської області померла дружина [PERSON] [PERSON], яка проживала разом з померлим однією сімєю. Слід зазначити, що після смерті [PERSON] його дружина [PERSON] фактично прийняла спадщину за законом. Заяву про відмову від прийняття спадщини вона не подавала. Крім того, на день смерті чоловіка вона була пенсіонеркою, а отже, відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, мала право на обовязкову частку у спадщині, яка склала 1/2 частину спадкового майна, оскільки вона була єдиною спадкоємицею за законом першої черги. Позивачка у встановленому закону порядку після смерті [PERSON] та [PERSON] прийняла спадщину шляхом подачі відповідних заяв до Першої Первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області. Спадщину на своє імя не переоформлювала. Отже, позивачка стала спадкоємицею за заповітом 1/2 частини спадкового майна після смерті [PERSON] та всього спадкового майна, що залишилося після смерті [PERSON] Проте, у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на житловий будинок та земельні ділянки їй було відмовлено на підставі постанови від 17.08.2017 року, в якій нотаріусом було розяснено, що видати свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане вище спадкове майно неможливо, оскільки відсутня реєстрація права власності на житловий будинок та відсутні оригінали правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки. Слід зазначити, що житловий будинок належав спадкодавцю [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20.06.1989 року, посвідченого Романобалківською сільською радою Первомайського району Миколаївської області за реєстровим номером 26. Проте, після посвідчення договору померлий [PERSON] не звернувся до Первомайського МБТІ для проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок на своє імя, а тому право власності залишилося зареєстрованим за колишнім власником будинку, хоча фактично право власності перейшло до нього з моменту підписання договору та передачі коштів, оскільки відповідно до ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Вказані вище земельні ділянки були приватною власністю [PERSON] на підставі державних актів на право приватної власності на землю серії ІІ-МК №№ 036455 та 0364568 від 20.08.1997 року, про що свідчать копії вказаних актів та довідка відділу у Первомайському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про право приватної власності на земельні ділянки. Таким чином, на даний час [PERSON] є єдиною спадкоємицею за заповітом, і в той же час, через відсутність державної реєстрації права власності на житловий будинок та відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на право приватної власності на земельні ділянки, не має змоги оформити спадщину і користуватися спадковим майном, хоча згідно діючого законодавства має на це всі права. Від позивачки на адресу суду надійшла заява з проханням слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Від Романобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області на адресу суду надійшла заява з проханням слухати справу за відсутності їх представника, проти задоволення позовних вимог не заперечували. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що після смерті [PERSON], який помер 17.04.2005 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 21.04.2005 року серія 1-ФП № 004736 (а.с. 5), відкрилася спадщина, до складу якої входили з житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, земельні ділянки площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку та площею 0,18 га для ведення особистого селянського господарства, що розташовані по вул. Центральній, 4, в с. Генівка Первомайського району Миколаївської області. 17.07.1992 року [PERSON] та [PERSON] склали заповіти, що були посвідчені Романобалківською сільською радою Первомайського району Миколаївської області, за реєстровими номерами 81, 82, за умовами яких все своє майно, де б воно не було та з чого не складалось, вони заповідали [PERSON], що підтверджується їх копіями (а.с. 10, 11). Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка). Отже, дружина померлого [PERSON], яка пережила спадкодавця, була непрацездатною вдовою і проживала разом з ним однією сімєю, що підтверджується копіями довідок відділу РАЦС по Первомайському району Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, виконавчого комітету Романобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області №№ 444, 445 від 09.06.2017 року (а.с. 6, 8, 9), мала право на обовязкову частку у спадщині, яка склала 1/2 частину спадкового майна, оскільки вона була єдиною спадкоємицею за законом першої черги. Заяву про відмову від прийняття спадщини вона не подавала до нотаріальної контори, а 27.11.2007 року [PERSON] померла в с. Генівка Первомайського району Миколаївської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 06.12.2007 року серія 1-ФП № 057255 (а.с. 7). Таким чином, позивачка є єдиною спадкоємицею за заповітами від 17.07.1992 року після смерті - [PERSON], який помер 17.04.2005 року, та [PERSON], яка померла 27.11.2007 року. [PERSON] прийняла спадщину, проте нотаріус постановою від 17.08.2017 року відмовив їй у видачі свідоцтв на право на спадщину за заповітом на будинок та земельні ділянки по вул. Центральній, 4, в селі Генівка Первомайського району Миколаївської області, через те, що відсутня реєстрація права власності на житловий будинок та відсутні оригінали правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки (а.с. 12). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок № 4 з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Центральній в с. Генівка Первомайського району Миколаївської області належав померлому [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20.06.1989 року, посвідченого Романобалківською сільською радою Первомайського району Миколаївської області за реєстровим номером 26, що підтверджується копіями договору купівлі-продажу та технічного паспорту на житловий будинок, зареєстрованого Первомайським МБТІ за номером 99 (а.с. 14-17). Земельні ділянки площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку та площею 0,18 га для ведення особистого селянського господарства, що розташовані по вул. Центральній, 4, в с. Генівка Первомайського району Миколаївської області належали померлому [PERSON] на підставі державних актів на право приватної власності на землю серії ІІ-МК №№ 036455 та 0364568 від 20.08.1997 року, що підтверджується копіями вказаних актів та довідки відділу у Первомайському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 12.07.2017 року № 419/118-17 (а.с. 19-21). Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 332 ЦК України право власності на нерухоме майно, якщо відповідно до закону таке право підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації. Обовязковість державної реєстрації прав на нерухоме майно передбачена Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року. Порядок та умови державної реєстрації передбачені тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності на нерухоме майно, затверджене наказом МЮ України № 7/5 від 7 лютого 2002 року з наступними змінами. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положеннями ч. 1 ст. 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням наведеного позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved